Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12 січня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу №002031 з додатками, згідно якого відповідач зобов'язувався придбати у свою власність та передати Позивачу у користування транспортний засіб - трактор «Беларус 892», а останній зобов'язувався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі. Вартість предмета лізингу згідно умов Договору (стаття 8) склала дев'ятнадцять тисяч вісімсот сорок чотири долари США 36 центів згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладення Договору. Позивач зазначає, що добросовісно виконував умови договору, сплативши всі надані позивачем рахунки, а саме: 12 січня 2016 року на виконання умов Договору на розрахунковий рахунок Відповідача через відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахував грошові кошти в сумі 70 000 гривень 00 коп. як: «Авансовий платіж згідно Договору фінансового лізингу № 002031 від 12.01.2016, що мало становити 50% вартості предмету договору» та сплатив кошти у вигляді комісії за надання банківських послуг в розмірі 500 гривень 00 коп. Після підписання Договору та сплати авансового платежу, в січні 2016 року [PERSON] вирішив переконатися в тому, що транспортний засіб - трактор Беларус 892», який відповідач зобов'язувався придбати у свою власність та передати йому існує, у зв'язку з чим звернувся до відповідача з усною вимогою надати можливість оглянути транспортний засіб - трактор «Беларус 892» за місцем його знаходження або повідомити інформацію про продавця, в якого даний транспортний засіб буде придбаний, однак представник відповідача відмовив у вимозі позивача, пояснивши це тим, що транспортний засіб відповідачем буде придбано лише після сплати позивачем авансового платежу у розмірі 50 % від вартості предмету Договору, а повідомляти інформацію щодо продавця транспортного засобу відповідач не може. З урахуванням вище викладених обставин, позивач вважає, що умови Договору не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві надав для доручення до справи письмові пояснення щодо позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин та приймаючи до уваги, що представник позивача цього не заперечує, суд ухвалив по справі провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав: 12 січня 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 002031 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: трактор «Беларус 892». Позивач зазначає, що після підписання договору, представник відповідача надав йому рахунок до сплати в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 коп., вказавши на те, що ця сума це 50% вартості предмета договору. Лише після сплати вищевказаної суми позивач отримає предмет лізингу. Враховуючи те, що предмет договору трактор «Беларус 892» позивачу повинен був якнайшвидше, останній 12.01.2016 р. сплатив на рахунок відповідача суму 70 000 грн. указану в рахунку який йому надав представник відповідача, що підтверджується квитанцією №0.0.487776640.1 від 12 січня 2016 року. (а.с.19-20). Проте відповідач відмовився передавати позивачу предмет лізингу з посиланням на те, що транспортний засіб відповідачем буде придбано лише після сплати позивачем авансового платежу у розмірі 50 % від вартості предмету Договору, а повідомляти ж інформацію щодо продавця транспортного засобу відповідач не може. В результаті чого відповідач так і не передав позивачу у користування предмет лізингу - трактор «Беларус 892». Суд вивчивши умови договору, встановив, що згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже такі умови є несправедливими. Несправедливими також є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно п. 5.4 Договору, лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах встановлених цим Договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти Лізингодавця як власника Предмета Лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним та фізичним особам або майну, що виникло прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмета лізингу, або стану Предмета Лізингу протягом строку Лізингу або протягом терміну володіння Лізингоодержувачем Предмету Лізингу, якщо він довший. Але на підставі п. 7.3 Договору, Лізингодавець здійснює фактичне страхування Предмета Лізингу та супутніх ризиків, при цьому у Договорі страхування відшкодування можливого завданого збитку у межах страхової суми має бути встановлене на користь Лізингодавця. Предмет лізингу страхується на весь строк дії цього Договору. Витрати, понесені Лізингодавцем в результаті укладання та/або пролонгації Договору страхування, компенсуються останньому Лізингоодержувачем згідно окремо виставленого рахунку в якому вказується дата до якої необхідно сплатити рахунок. У разі несплати такого рахунку до дати, яка визначена в рахунку, Лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до Лізингодавця за новим рахунком. У разі сплати рахунку після дати , яка визначена в рахунку, Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 10% від суми - компенсації. Пунктом 10.15 Договору встановлено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів Лізингодавець та Лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу Лізингодавця підписують акт коригування вартості Предмету Лізингу. У разі відмови Лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості Предмету лізингу, Лізингодавець має право розірвати даний договір , після чого Лізингоодержувач зобов'язаний повернути Лізингодавцю предмет Лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від Лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. Таким чином, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі (ст. 8 -9договору та додатку №1 до договору): лізинговий платіж, який складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору («комісія за організацію») у розмірі 10% вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу.(а.с.17) Як вбачається із договірних умов, складові лізингового платежу - «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Розділом 12 Договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 12.2-12.13 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Згідно п. 12.1 Договору,Лізингоодержувач, який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановлений чинним законодавством Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого Авансового платежу та частини Авансових платежів, 40 (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Відповідно п.4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Отже, положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих для лізингоотримувача умов. Згідно ч. 5,6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. На думку суду, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 12.01.2016 року було укладено договір фінансового лізингу №002031 з додатками до нього, відповідно до якого предметом фінансового лізингу є трактор «Беларус 892» , який відповідач зобов'язався передати у користування позивачеві в строк та на умовах визначених договором. Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За правилами ч.І ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч.1ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно з ч. 1ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Згідно ч.2ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Як вбачається з квитанції від 12.01.2016 року (а.с. 20) [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 70 000 гривень. З п.1.7 та 4.1 оспорюваного договору фінансового лізингу вбачається, що предмет лізингу передається у користування Лізингоодержувачем протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу. Відповідно до ч.1ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити. Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж пов'язаний з укладенням самого договору фінансового лізингу. Відповідно до пп.2 п.6ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому. Оскільки за умовами спірного договору лізингу, виконання зобов'язання відповідача за ним ставиться в залежність від факту внесення позивачем «адміністративного платежу» за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, наявні підстави для визнання договору недійсним в цілому. Окрім того, договір лізингу не містить графіку покриття витрат, виплати лізингових платежів та сам обсяг таких платежів сторони не погодили і не підписали в момент укладення договору, шо вказує на невизначеність загального обсягу фінансування, що у свою чергу відповідно до п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. У пункті 8.2 оспорюваного договору вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладання договору (19 844 доларів 36 центів США). За умовами договору вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п.13 ч.3ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір фінансового лізингу №002031 по своїй природі є несправедливий, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Враховуючи положення пп.2 п.6ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнання цих положень договору недійсними зумовлює зміну інших положень договору, а тому оспорюваний договір може бути визнаний недійсним у цілому із застосуванням наслідків недійсності правочину. Згідно з ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно суд вважає обґрунтованим вимогу про визнання договору не дійсним. На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст..19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається в нечіткій , незрозумілій або двозначний спосіб інформації, необхідні для здійснення свідомого вибору. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає нобхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним реєстраційний платіж в сумі 5 000 гривень, та авансовий платіж в сумі 70 000 гривень. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої комісії за проведення операції з перерахунку авансового платежу на рахунки ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" в розмірі 500 грн, суд вважає необхідним відмовити за необгрунтованістю, оскільки вказана сума не була перерахована на користь ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО", а входить у складову частину банківських операцій. В силу ст. 88 ЦПК України та ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь позивача [PERSON] суми судового збору в розмірі 705 рн. 00 коп.

Outcome: approved