Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

В січні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № VIXRRX08000068 від 12.02.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2484,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", складає між нею і банком договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. В порушення умов договору відповідач не виконала належним чином зобов'язання за вказаним договором. Це призвело до утворення в неї перед банком заборгованості станом на 22.01.2014 року в розмірі 22887грн. 37 коп., яка складається з: 1873 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом; 8681 грн. 04 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 268 грн. 24 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 10498 грн. 08 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1066 грн. 07 коп. - штраф (процентна складова). Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник позов не визнали та просили застосувати строк позовної давності у п'ять років до позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.45-47, 51-52). Суду пояснили, що Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка", викладені на окремих аркушах і підписані лише головою ПриватБанку - Дубілет О.В., а підпис [PERSON] та її реквізити відсутні. Крім того, в зазначених Умовах відсутні ідентифікуючі ознаки на предмет їх невідємності від Заяви позичальника, як додатків до Заяви, а також відсутня дата їх прийняття чи затвердження та те, що ці Умови стосуються саме споживчого кредиту наданого [PERSON] Просили в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача Мазур О.О., відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №VIXRRX08000068 від 12.02.2007 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2484,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладений шляхом приєднання до умов договору, підтвердженням чому є підписана позичальником заява (а.с. 8) та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам "Рострочка" (Стандарт) (а.с. 9-16). Згідно умов кредитного договору Договір складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з цим судом встановлено, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе за договором споживчого кредиту зобов'язання, що призвело до утворення в неї перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 22.01.2014 року в розмірі 22887грн. 37 коп., яка складається з: 1873 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом; 8681 грн. 04 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 268 грн. 24 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 10498 грн. 08 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 17-18). Крім того, відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг відповідачу нараховано штраф (фіксована частка) в розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 1066 грн. 07 коп. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 року "за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)", встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Рострочка" визначено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Так, судом встановлено, що строк виконання грошового зобов'язання за кредитним договором № VIXRRX08000068 від 12.02.2007 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] закінчився 12.02.2008 року. Тому позивач мав право звернутися до суду з даним позовом в межах п'ятирічного строку позовної давності, тобто до 12.02.2013 року. Також, згідно абзац 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", зазначено, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Судом встановлено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості поза межами строків позовної давності, враховуючи, що початок перебігу строку позовної давності починається у позивача з моменту коли він дізнався про порушення свого права 12.02.2008 року, але з позовом до суду позивач звернувся лише 28.01.2014 року. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач не заявляв. Відповідно до ч. 4 ст. 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 266 ЦК України оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення процентів, пені, тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Суд не приймає до уваги твердження позивача, що позов про стягнення заборгованості з [PERSON] вони подали в межах п'ятирічного строку позовної давності, оскільки вона 23.04.2009 року, тобто після спливу строку погашення кредиту, здійснила платіж в сумі 1,34 грн. в погашення заборгованості по кредиту, а тому перебіг позовної давності у [PERSON] перервався. Як вбачає, суд, з наданої виписки заборгованості відповідача, платіж в сумі 1,34 грн., був здійснений з кредитної картки [PERSON] і був віднесений не на погашення кредиту, а як оплата пені по кредитному договору без її згоди. Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, приходить до висновку, що у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності у задоволенні позову слід відмовити повністю. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed