Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якому просить: Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності земельну ділянку в розмірі 2,8589 гектар, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, і яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV - ПЛ №026845, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №77, виданого головою Милорадівської сільської ради, 12.04.2002 року, на ім`я [PERSON] , і до дня смерті належала померлій [INFO] ,- [PERSON] ; Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 55,8 кв.м. в тому числі житловою площею 23,3 кв.м., та господарських будівель: погріб вхідний літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, та розташований за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] ; Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,51 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, та розташована за адресою: с. Лабурівка, Котелевського району Полтавської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІV-ПЛ № 037994, виданого Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 12 червня 1998, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №217, і до дня смерті належала померлій [INFO] [PERSON] . Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 04.07. 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі ордеру та угоди у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, але в позові просить розгляд справи провести без їхньої участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач Милорадівська сільська рада Котелевського району Полтавської області у підготовче засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, але надала до суду відзив на позов в порядку ст. 178 ЦПК України, в якому просять суд провести судове засідання без участі їхнього представника зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи (а.с.1-67), вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с 22). На день смерті померла [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала разом із позивачем за адресою [ADDRESS] , що свідчить про прийняття спадщини спадкоємцем. Спадкова справа заведена 29.01.2019 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Смоковенко Тетяною Олексіївою за №4/2019. В спадковій справі також міститься заява [PERSON] , про те, що він не заперечує щоб свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видане на ім`я [PERSON] (а.с. 14). Дані про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Від імені [PERSON] , посвідчено заповіт секретарем Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області 20 жовтня 1995 року за реєстровим № 30 (а.с. 14-15). Згідно зазначеного заповіту все належне майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме на день смерті і на що за законом матиме право [PERSON] заповіла дочці - [PERSON] . До складу спадкового майна ввійшли : - земельна ділянка площею 0,51 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташована у с. Лабурівка Котелевського району Полтавської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІУ-ПЛ № 037994, виданого Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 12 червня 1998 року; - житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка (пай) із земель, що перебували в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря" Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV - ПЛ №026845, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №77, виданого головою Милорадівської сільської ради, 12.04.2002 року, на ім`я [PERSON] , і до дня смерті належала померлій [INFO] ,- [PERSON] З метою оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Смоковенко Т.О. з відповідною заявою але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №84/02-31 від 05.04.2019 року в якій зазначено: - з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,51 га, оскільки відповідно до інформації, наданої 27.02.2019 року за № 91/109-19 відділом у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, кадастровий номер вищевказаній земельній ділянці не визначався. - з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до інформації, наданої Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «ІНВЕНТАРИЗАТОР» від 03.04.2019 року за р. № 3169, відсутня реєстрація права власності на вказаний вище будинок за будь-якою особою. - з приводу права на земельну ділянку (пай) у розмірі 4,23 га із земель, що перебували в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря" Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, вказано що спадкодавцем не було належним чином оформлено свої спадкові права на вказане право на земельну ділянку(пай). Щодо земельної ділянки площею 0,51 га, що розташована у с. Лабурівка Котелевського району Полтавської області, згідно довідки № 64 від 19.01.2019 року виданої виконавчим комітетом Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області земельна ділянка складається з двох земельних ділянок площею 0,10 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,41 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, та розташована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим вказаній земельній ділянці не присвоєно кадастрового номеру. При зверненні до Відділу у Котелевському району Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з відповідною заявою про присвоєння кадастрового номеру, було відмовлено та повідомлено, що з вказаною заявою може звертатись лише власник земельної ділянки (а.с. 14-15, 28). Щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , то за свого життя [PERSON] не зверталась до органів державної влади з метою внесення відомостей до єдиного Державного реєстру нерухомого майна, щодо реєстрації наявного у неї права власності на вказане домогосподарство. Згідно довідки від 10.01.2019 року № 65 виданої виконавчим комітетом Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області свідчить, що житловий будинок з господарчими спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] числиться за гр. [PERSON] (померла [INFO] ). (а.с. 27) Вказаний будинок, відповідно до технічного паспорта, складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 55,8 кв.м. в тому числі житловою площею 23,3 кв.м., та господарських будівель: погріб вхідний літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, та розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-20). Щодо права на земельну ділянку (пай) у розмірі 2,8589 га, то відповідно до довідки від 21.08.2001 року № 517 Виданої виконкомом Милорадівської сільської ради Кетелевського району Полтавської області [PERSON], який помер [INFO] , дійсно мав право на земельну частку пай розміром 3 ,2 га, яка тимчасово знаходиться в земельному фонді сільської ради. Вказане підтверджує і довідка від 21.08.2001 року №349. У відповідності до повідомлення відділу Держгеокадастру у Котелевському районі, від 20.05.2019 року, за №365/109-19, у 2002 році, ДП «Полтавським науково- дослідним та проектним інститутом землеустрою», розроблено «Технічну документацію по корегуванню масивів в адміністративних межах Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області «, яка затверджена розпорядженням голови Котелевської районної державної адміністрації від 13.ж08.2012 року, № 304, на підставі якої площа земельної ділянки, що належить [PERSON] , змінена з 4,23 га, на 2, 8589га. (а.с 30-32). Також відповідно до довідки від 19.01.2019 року виданої виконавчим комітетом Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області про те, що гр. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , мешкав та був зареєстрований в [ADDRESS] . При цьому на час відкриття спадщини [INFO] з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] постійно проживала дружина - [PERSON] . Відповідно до законодавства чинного на час виникнення правовідносин спадкування, [PERSON] вважається такою що прийняла спадщину. На момент смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] мешкала за однією адресою зі спадкодавцем, і фактично вступила в управління спадковим майном. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Положеннями статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилася. Відповідно до абз. 2, п. 2 , Листа Вищого Спеціалізованого суду України, з розгляду цивільних і кримінальних справ, №24-753/0/4-13, від 16.05.2013 року, судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст.. 549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Щодо права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (чинного на дату виникнення правовідносин) Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 , зокрема п.2. передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. п. 3 Указу № 720/95 встановлено, що розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. п. 5 Указу № 720/95 передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. п. 6 Указу № 720/95 У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)» Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Згідно зі ст.5 вказаного закону, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Також ст.12 вказаного закону передбачено, що оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Щодо житлового будинку. На момент будівництва спадкодавцем житлового будинку діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка втратила чинність на підставі Наказу Мін`юсту N 18/5 від 14.06.1994 року, відповідно до п. 62 якої підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ч.4 ст 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Щодо земельної ділянки. Відповідно до статті 125 Земельного Кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 статті 79-1 Земельного Кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до частини 4 цієї статті земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав. У відповідності до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу та інших цивільно-правових угод, прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ч.1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Задовольняючи позовну заяву [PERSON] до Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved