Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свій позов обґрунтовує тим, що 25 серпня 2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1021. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2014 року (справа №161/10560/14-ц) шлюб між сторонами було розірвано. Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся із заявою про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами. До укладення шлюбу з позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір та договір іпотеки № 5736, який було зареєстровано приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В. Іпотекодержателем за вказаним договором є ПАТ «ОТП Банк», а предметом іпотеки - квартира, загальною площею 57,2 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Кредит було оформлено у доларах США, щомісячний іпотечний платіж складав 320 доларів США. [PERSON] постійно турбувався про матеріальне забезпечення сім'ї. Свідченням чого є виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 08.06.2011 року по 06.10.2015 року. Крім того, перебуваючи у період шлюбу в Російській Федерації, позивач постійно надсилав дружині кошти на життя та погашення іпотечних платежів, про що свідчать докази про надіслання грошових переказів на ім 'я [PERSON] Також за проханням дружини [PERSON] безпосередньо з території Російської Федерації самостійно здійснював оплату іпотечних платежів шляхом перерахування грошових коштів із свого банку ОАО «СКБ-Банк» м. Мегіон на рахунок ПАТ «ОТП Банк» про що свідчить довідка ОАО «СКБ-Банк» від 30.09.2015 року та додатки, щодо переказів коштів у системі SWIFT. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Домовленостей щодо порядку поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю між ними не досягнуто. У період шлюбу (з 25 серпня 2011 року по 08 вересня 2014 року) було сплачено іпотечні платежі до ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 11 520,00 доларів США (36 місяців х 320 доларів США). Відповідно 1/2 платежів складає: 5 760,00 доларів США, що станом на день підготовки даного позову становить 146592 грн. (1 долар США = 25.45 грн.). З огляду на наведене, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.03.2018 року, просить суд визнати квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 146 592 грн. (сто сорок шість тисяч п'ятсот дев'яносто дві гривні), як вартість 14 сплачених іпотечних платежів за договором іпотеки № 5736, який було зареєстровано 01.11.2007 року нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В. та покласти на [PERSON] відшкодування судових витрат. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 14 листопада 2017 року у справі було відкрито провадження. 31.01.2018 року відповідачем на адресу суду було подано відзив на позовну заяву, в якому позов вона не визнає та вважає його необґрунтованим. Вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2014 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 05.03.2015 року, шлюб між сторонами було розірвано.Апеляційним судом було встановлено, що з вересня 2013 року сторони проживали окремо, не підтримували шлюбних стосунків, не вели спільного господарства, шлюб між ними існував формально. Задовго до реєстрації шлюбу 29 серпня 2006 року між відповідачем та АКБ "Райффайзенбанк України" було укладено кредитний договір №ML-A00/164/2006 та придбано квартиру [ADDRESS]. В той же день між [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки №PML-A00/165/2006, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В. (зареєстрований в реєстрі за №2089). У зв'язку із заміною кредитора та предмета іпотеки 01 листопада 2007 року між відповідачем та ЗАТ "ОТП Банк" було укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки №PML-A00/165/2006 від 29.08.2006 року за яким в іпотеку нового кредитора ЗАТ "ОТП Банк" було передано квартиру [ADDRESS]. Крім того, між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" було підписано графік погашення кредиту та сплати відсотків, відповідно до якого сума щомісячного платежу становить 228,52 доларів США. Вказана обставина спростовує доводи позивача про те, що щомісячний платіж по кредиту складав 320 доларів США і вказує на необізнаність [PERSON] про умови кредиту. Також для забезпечення повернення вказаного кредиту було укладено договір поруки №SR-A00/138/2006 від 29.08.2006 року (між банком та [PERSON].). Оскільки квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] у її власних інтересах до шлюбу - вона є її особистою приватною власністю. В зв'язку з цим і обов'язок повернення кредитних коштів є її особистими зобов'язаннями. З серпня 2006 року по грудень 2009 року оплату кредиту [PERSON] здійснювала за свої власні кошти та заощадження. Проте, в зв'язку з різким ростом вартості валюти долара США, вона змушена була звернутись за допомогою до свого фінансового поручителя [PERSON]. Саме він з січня 2016 року по грудень 2016 року фінансував погашення кредиту та надавав їй кошти. 05 січня 2017 року відповідачем було змінено валюту кредиту на гривню, з того часу оплату кредиту вона здійснює самостійно. Таким чином, відповідач наголошує на тому, що жодних коштів від [PERSON] спрямованих на погашення кредиту не отримувала. Щодо наданих позивачем письмових доказів, то відповідач вважає їх неналежними, недопустимими та недостовірними. Вказує, що у своїй сукупності жоден із письмових доказів, який долучений позивачем не підтверджує того, що кошти від [PERSON] були спрямовані на погашення кредиту. З огляду на наведене, [PERSON] просить відмовити позивачу в позові. 16.02.2018 року [PERSON] через свого представника подано відповідь на відзив в якому зазначає, що він керувався інформацією про кредит, яку надавала йому його колишня дружина [PERSON] (відповідно, вона стверджувала, що сплачує щомісячно кредитних платежів по 320 доларів США). Пояснення щодо того, що [PERSON] з 2010 року фінансував погашення кредиту та надавав кошти повинні бути сприйняті судом критично, оскільки на підтвердження своїх тверджень відповідачем не надано жодного належного доказу. Договір поруки у даному випадку підтверджує лише те, що у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов'язань банк мав би право звернутися із вимогою про виконання кредитного договору до [PERSON] Щодо тверджень відповідача про неналежність та недостовірність доказів, доданих позивачам, то дані докази не спрямовані на визначення точної суми платежів, які здійснювалися в рахунок погашення кредиту. Щодо розрахунку наданого відповідачем, то у ньому відповідач свідомо маніпулює цифрами. Валюта кредитного договору - долар США. При підготовці позовної заяви, позивачем була зазначена сума щомісячних платежів згідно договору у доларах та її еквівалент станом на момент підготовки позовної заяви. Аналогічно повинен був вчинити відповідач при подачі свого розрахунку, тобто: вказати суму сплачених платежів у валюті договору - доларах США, та вказати еквівалент цієї суми у гривнях станом на момент подання відзиву. Крім того, [PERSON] зазначає, що розрахунок, наведений у позовній заяві є приблизним. Беручи до уваги наведене, позивач вважає, що сторона відповідача не навела переконливих аргументів та не надала належних доказів, які б спростовували викладене у позовній заяві. 20.02.2018 року відповідачем було подано до суду додаткові письмові заперечення, в яких вона не погоджується з викладеним у відповіді на відзив. Зазначає, що згідно поданих квитанцій, сума платежу зазначається у валюті з одночасним зазначенням її еквіваленту у гривнях. До уваги при розгляді справи має прийматись саме сума платежів на дату їх здійснення, а не на дату звернення позивача з позовом. Ухвалою Луцького міскрайонного суду від 11 липня 2018 року судом було задоволено клопотання сторони відповідача та зобов'язано позивача внести на депозитний рахунок Луцького міськрайонного суду Волинської області, - на протязі 5 днів з дня отримання ухвали суду, - грошову суму для забезпечення відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу, у зв'язку з розглядом цивільної справи № 161/14109/17, - в розмірі 14 000,00 (чотирнадцяти тисяч) гривень та надати відповідні докази суду. Згідно квитанції №7 від 13.07.2018 року, долученої представником позивача до матеріалів справи, [PERSON] було виконано вказану ухвалу суду (а.с.23-24). Ухвалою Луцького міскрайонного суду від 02 жовтня 2018 року було закрито підготовче судове засідання у вказаній справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Крім того, просив суд відмовити у задоволені вимоги відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та вирішити питання про повернення позивачу з депозитного рахунку суду грошових коштів у сумі 14000 грн. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив залишити позовні вимоги без задоволення. Надав пояснення аналогічні викладеному у відповіді на відзив та додаткових письмових запереченнях. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явивися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв, клопотань до суду не подавав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2014 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 05.03.2015 року, шлюб між сторонами, зареєстрований 25 серпня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1021, було розірвано (а.с.83-85 т.1). Судом апеляційної інстанції було встановлено, що з вересня 2013 року сторони проживали окремо у зв'язку з проживанням [PERSON] в Росії. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 29 серпня 2006 року між [PERSON] та АКБ "Райффайзенбанк України" було укладено кредитний договір №ML-A00/164/2006, згідно якого цільовим використанням кредиту є купівля нерухомого майна (розмір кредиту- 20000 (двадцять тисяч) доларів США, дата остаточного повернення - 28.08.2031 року) (а.с.86 т.1). З використанням вказаних коштів відповідачем було придбано квартиру [ADDRESS], що визнається сторонами. Для забезпечення вимог кредитора щодо сплати [PERSON] боргових зобов'язань за кредитним договором між АКБ "Райффайзенбанк України" та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-A00/138/2006 від 29.08.2006 року (а.с.95-96 т.1). Крім того, 29 серпня 2006 року між [PERSON] та АКБ "Райффайзенбанк України" було укладено договір іпотеки №PML-A00/165/2006, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №2089 (предмет іпотеки - однокімнатна квартира [ADDRESS]) (а.с.87 т.1). У зв'язку із заміною кредитора та предмета іпотеки, 01 листопада 2007 року між відповідачем та ЗАТ "ОТП Банк" було укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки №PML-A00/165/2006 від 29.08.2006 року за яким в іпотеку нового кредитора ЗАТ "ОТП Банк" було передано квартиру [ADDRESS]. Крім того, між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" було підписано графік погашення кредиту та сплати відсотків, відповідно до якого сума щомісячного платежу становить 228,52 доларів США (а.с.91-94 т.1). 05 січня 2017 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору №ML-A00/164/2006 від 29.08.206 року (розмір кредиту - 472127,02 грн.) (а.с.109-11 т.1). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжямза час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя,може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) . Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно ч.6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в обґрунтування позовних вимог долучено копії ряду заяв на відправку грошових переказів «Migom», а саме: від 05.10.2010 року на суму 200 доларів США, від 20.01.2011року на суму 150 доларів США; заява від 14.02.2011 року на суму 150 доларів США.; від 08.06.2011 року на суму 200 доларів США.; від 14.06.2011 року на суму 500 доларів США.; від 04.09.2012 року на суму 1000 доларів США. Крім цього, також: довідку банку (ЗС ПАО «Ханты-Мансийский банк Открытие») від 28.07.2015 року про переказ від 22.11.2010 року на суму 200 доларів США та від 13.12.2011 року на суму 3200 російських рублів; довідку (Банк «Кольцо Урала») від 15.02.2016 року про перерахування 25.06.2015 року грошових коштів на суму 16 000 російських рублів; довідку (Банк «Кольцо Урала») від 15.02.2016 року про перерахування 13.09.2012 року суми 300 євро, 13.09.2012 року - 1000 доларів США, 30.07.2012 року - 32 000 російських рублів, 06.08.2012 року - 32 000 російських рублів, 22.08.2012 року - 16 000 російських рублів, 19.09.2012 року - 45 000 російських рублів, 25.01.2013 року - 3400 російських рублів, 08.02.2013 року - 3100 російських рублів, 03.07.2013 року - 33 000 російських рублів, 01.04.2015 року -3000 російських рублів, 29.06.2015 року - 3000 російських рублів, 18.08.2015 року - 6000 російських рублів, 28.08.2015 року - 7 500 російських рублів, 30.09.2015 року - суми 1000 російських рублів, 02.10.2015 - 7500 російських рублів, 16.10.2015року - 8 571 російських рублів (а.с. 9-33 т.1). Судом встановлено, що у вказаних довідках та заявах відправником коштів є [PERSON], а отримувачем коштів зазначено [PERSON], за виключенням довідки (Банк «Кольцо Урала») від 15.02.2016 року про перерахування 25.06.2015 року грошових коштів на суму 16 000 російських рублів, де відправником коштів є [PERSON]. В матеріалах справи також наявна копія виписки з особового рахунку [PERSON] (ОАО «СКБ-Банк») а період з 29.03.2013 року по 05.10.2015 року, та копії квитанцій щодо переказу коштів у системі SWIFT (від 29.03.2013 року на 320 доларів США, від 03.09.2013 року на 350 доларів США та від 21.01.2014 року на 380 доларів США), отримувачем коштів за якими також є [PERSON] (перераховано на рахунок відповідача відкритий в ПАТ «ОТП Банк»; платник - [PERSON].) (а.с.35-38 т.1). Проте, відповідно до копій квитанцій про перерахунок коштів (призначення платежу - поповнення поточного рахунку для погашення кредиту) в ПАТ «ОТП Банк», наданих відповідачем, за періоди: 2011 року (з вересня по грудень), 2012 року (з січня по квітень, за червень, липень, вересень, жовтень, грудень), 2013 року (за січень, з березня по липень, з вересня по грудень), а також 2014 року (за лютий, квітень, травень, липень, серпень), сплата коштів за кредитом у вказані періоди часу здійснювалась [PERSON] особисто (а.с.111-118 т.1). Твердження відповідача про погашення кредиту в період з січня 2010 року по 2016 року за рахунок фінансування [PERSON], який є поручителем виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором не беруться судом до уваги в якості основного беззаперечного доказу, оскільки наявність договору поруки є підставою для звернення стягнення з нього у разі невиконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором та не тягне за собою його обов'язку щодо сплати коштів для уникнення заборгованості, декларації про доходи останнього за 2010 -2013 роки є лише підтвердженням одержання ним доходу, але не вказують на безпосередній зв'язок з погашенням боргу, а заява вказаного свідка, незважаючи на розписку про ознайомлення зі змістом ст. 384 КК України, також не може вважатись належним доказом. З огляду на наведене, прямого підтвердження регулярного та постійного перерахунку коштів від позивача на рахунки банку із призначенням призначення платежу для погашення заборгованості по кредиту (окрім трьох квитанції щодо переказу коштів у системі SWIFT, вказаних вище), суду не надано, відповідно відсутні підстави для ствердження факту того, що саме ті кошти, які перераховувались [PERSON] для [PERSON] стали коштами, які були використанні для їх сплати останньою в якості платежів, спрямованих на погашення кредиту. Зважаючи на те, що кредитний договір [PERSON] було укладено до шлюбу з позивачем (29 серпня 2006 року) та відповідно спірна квартира була придбана відповідачем до цього - презумпція спільної сумісної власності на вказаний об'єкт нерухомого майна поширюватись не може. Вказане стверджується також тим, що суду не надано доказів того, що за період перебування у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2011 року по 05 березня 2015 року (навіть не враховуючи те, що з вересня 2013 року сторони проживали окремо) відбулось істотне збільшення вартості спірної квартири за рахунок особистих коштів [PERSON] (внесення коштів спрямованих на погашення заборгованості по кредиту здійснюється за ціною квартири на момент її придбання (фіксована ціна об'єкту нерухомого майна, згідно оцінки, яка зазначається в договорі) та не може вважатись діями щодо істотного збільшення вартості майна (наприклад, не є проведенням дій щодо покращення майна (здійснення ремонтних робіт, наслідком яких стає збільшення вартості об'єкту нерухомості), тощо). Крім того, вказане майно набуте за рахунок кредитних коштів, а правовідносини щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у даному випадку виникли в інтересах [PERSON], а не в інтересах сім'ї (оскільки виникли задовго до шлюбу). Зважаючи на вищевикладене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат відповідача на правову допомогу в матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги №29/01/18 від 29.01.2018 року (далі - договір), деталізований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 06.11.2018 року, копія акту прийому-передачі наданих правових послуг за договором №29/01/18 від 29.01.2018 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 29.01.2018 року на суму 14000 грн. За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача. Відповідно до ч.7 ст. 135 ЦПК України у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми позивачу, а у випадку відмови у позові, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду - про відшкодування за її рахунок витрат відповідача повністю або частково, в порядку, передбаченому статтями 141, 142 цього Кодексу. Невикористана частина внесеної позивачем суми повертається позивачу не пізніше п'яти днів з дня вирішення питань, зазначених у цій частині, про що суд постановляє ухвалу.

Outcome: approved