Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

У серпні 2016 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до суду із вказаним позовом, яким просив стягнути на свою користь заборгованість за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 640/70-К70 від 14.02.2008 року в сумі 1032240,31 дол. США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату винесення рішення у справі та судовий збір у сумі 383738,30 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, але просив стягнути з відповідачів суму боргу у доларах США, пеню у гривневому еквіваленті. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні вимог. Суд, вислухавши представників, дослідивши надані докази, встановив такі обставини. 14 лютого 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 640/70-К70, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 480000,00 доларів США на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою відсотків за його використання в розмірі 13,0 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 13 лютого 2018 року (п. 1.1). Кредит надавався позичальнику на споживчі потреби (п. 1.2). Згідно п. 4.2 кредитного договору, у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період. 29 травня 2014 року договором про внесення змін № 3 до кредитного договору № 640/70-К70 було викладено в новій редакції (а. с. 113-122), а договором про внесення змін № 4 до кредитного договору внесено зміни щодо графіку погашення кредиту та процентів (а.с. 10-13). За договором поруки № 640/70-П70 від 14 лютого 2008 року [PERSON] взяла на себе зобов'язання у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором (а. с. 14-16). Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, [PERSON] було відкрито позичковий рахунок в Банку та надано кредит, про що свідчать заяви на видачу готівки (а. с. 19-23). Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 02 серпня 2016 року сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором складає 1032240,31 доларів США, що за курсом станом на 02 серпня 2016 року (1 долар США = 24,7835 грн.) еквівалентно 25582553,53 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 435072,77 доларів США, що еквівалентно 10782636,87 грн., сума заборгованості за відсотками 435948,15 доларів США, що еквівалентно 10804331,87 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1764100,48 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 2231484,30 грн. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет). Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З кредитного договору вбачається, що виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті. Враховуючи вищевказане, є всі підстави для стягнення основного боргу за договором в іноземній валюті. Представник відповідача 1 заявив клопотання про застосування строку позовної давності. Вказав, що п. 4.5 договору визначено, що у випадку невиконання обов'язків позичальником протягом більш ніж 60-ти календарних днів, вважається, що строк повернення кредиту є таким що настав і у позичальника виникло зобов'язання погасити кредит повністю. Вважає, що у зв'язку з несплатою платежу строк повернення кредиту настав 08 червня 2009 року, а трирічний строк позовної давності закінчився 08 червня 2012 року. Позивач звернувся до суду лише 10 серпня 2016 року тому вважає, що в задоволенні позову належить відмовити через пропуск строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи сторонами 29 травня 2014 року підписано договір про внесення змін № 3 до кредитного договору № 640/70-К70, яким кредитний договір викладено в новій редакції. В новій редакції договору відсутній пункт 4.5 або аналогічний за змістом. Натомість, пунктом 3.3.14 договору встановлено, що позичальник зобов'язаний протягом 60-ти календарних днів з дати отримання письмового повідомлення Кредитора, достроково повернути кредит, нараховані проценти, комісії, штрафні санкції. Таким чином, 29 травня 2014 року підписавши договори про внесення змін № 3 та 4 сторони змінили його умови та змінили основне зобов'язання, встановивши новий графік погашення кредиту та процентів, а позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати кредит та проценти за новим графіком. З травня 2014 року до моменту звернення до суду у серпні 2016 року не сплинув трирічний строк позовної давності, тому підстав для його застосування до тіла кредиту та процентів суд не вбачає. Щодо вимог про стягнення пені, то позовну заяву подано 10.08.2016, тобто вимоги про стягнення пені поза межами річного строку позовної давності, а саме нарахованої до 10.08.2015 задоволенню не підлягають. За довідкою офіційного сайту НБУ станом на 11.09.2017 курс долару США встановлений: 1 долар США - 26,07 грн. Відповідно до п. 3.3.1 договору поруки кредитор зобов'язаний протягом трьох днів після настання строку виконання зобов'язань забезпечених порукою направити поручителю письмову вимогу з визначеним обсягом виконаного та невиконаного відповідного зобов`язання. За умовами кредитного договору, який діяв до внесення змін 29.05.2014, строк повернення кредиту наставав після спливу 60-ти днів з дня неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань мало місце ще у 2009 році, тому суд приходить до висновку, що порука припинилася. Після внесення змін до кредитного договору 29.05.2016 повторно договір поруки не укладався, тому зобов'язання поручителя припинилися, а зобов'язання боржника змінилися з 29.05.2016. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимог до поручителя [PERSON] необхідно відмовити, а вимоги до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача 1 стягується в судовий збір у розмірі 383 738,3 грн.

Outcome: partial