Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в вересні 2013 року звернувся до суду із позовом до відповідачів в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-004/180/2007 від 03.07.2007 року, в розмірі 5613864,04 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 60,00 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №PCL-004/180/2007 від 03.07.2007 р.) шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позову позивач вказує , що відповідно до укладеного договору № ML-004/180/2007 від 03.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 85000.00 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% річних. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (шомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією. а також інші витрати. Згідно умов Договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-004/180/2007 від 03.07.2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON]. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом 01.08.2013 року має заборгованість - 155772,31 доларів США, що еквівалентно 1245088,07 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 4368775,97 грн. що складається з наступного: 84693,53 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 71078,78 доларів США - несплачені відсотки за користування кредитом; 4368775,97 доларів СІІІА - пеня за прострочення виконання зобов'язань за договором. В підтвердження наявності заборгованості позивач послався на наданий до позову розрахунок . Позивач вказує, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ним та відповідачами 03.07.2007 року уклали договір іпотеки №PCL-004/180/2007 згідно з яким надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 60.00 м2. яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. В ході розгляду справи представник позивача збільшила позовні вимоги та у зв"язку із збільшенням розміру заборгованості просила звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу у розмірі 7 327 329,70 грн., надавши розрахунок заборгованості станом на 18.08.2014року. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримала та просила їх задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], в судове засідання , будучи повідомленими належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим судом ухвалено про розгляд справи у їх відсутність, а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 03.07.2007 року було укладено кредитний договір № ML-004/180/2007 між позивачем та [PERSON], який отримав кредит у розмірі 85000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% річних. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією. а також інші витрати. Згідно умов Договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-004/180/2007 від 03.07.2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON]. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами 03.07.2007 року уклали договір іпотеки №PCL-004/180/2007 згідно з яким надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 60.00 квадратних метрів, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. Згідно умов Договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за договором іпотеки №PCL-004/180/2007 від 03.07.2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON]. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Але позичальником умови договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Позивач свої зобов'язання по договору щодо надання кредиту виконав. Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом 12.08.2014 року має заборгованість - 122 859,69 доларів США, що еквівалентно 1 575 675,50 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 5751 654 грн. що складається з наступного: 84693,53 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 38 166 доларів США,16 центів - несплачені відсотки за користування кредитом; 5 751 654,25 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язань за договором. В підтвердження наявності заборгованості позивач послався на наданий до позову розрахунок .Для забезпечення погашення заборгованості, що утворилась перед банком, позивач звернуся до суду із позовом у якому просить звернути стягнення на належну відповідачам квартиру. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Отже, зважаючи на те, що квартира відповідачами передана в забезпечення виконання зобов'язань по поверненню отриманого кредиту від позивача в іноземній валюті, беручи до уваги , що договір по якому отримані кредитні кошти є споживчім, враховуючи, що позивачем не доведено наявність у власності відповідачів іншого нерухомого майна, суд вважає, що дія даного Закону поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі , крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. Відповідно практики Європейського Суду з прав людини ( Справа " Будченко проти України" ) встановлено, що за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І). Суд також нагадує, що питання тлумачення та застосовування національного законодавства є, перш за все, компетенцією національних органів влади. Проте Суд повинен перевірити, чи породжує спосіб тлумачення та застосування національного законодавства наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії (№ 1)» (Scordino v. Italy (no. 1) [ВП], заява № 36813/97, пп. 190 та 191, ЄСПЛ 2006-V). Отже, зважаючи на те, що положення Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» чітко закріплює заборону національних органів щодо звернення стягнення на майно в період дії мораторію , виходячи із умов , що в ньому наведені та в даному випадку скасовує відповідальність відповідачів, суд вважає, що у позові слід відмовити, оскільки у протилежному випадку це призведе до порушення прав відповідачів, які закріплені у Конвенції та Конституції України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed