Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, пені, 3 % річних, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29.12.2015 біля 18 год. на автодорозі Шпиків-Тульчин-Бершадь, що проходить через вул.Леніна с.Торків, Тульчинського району, Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участі транспортного засобу "Volkswagen СС" з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та велосипедиста [PERSON] . Від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП [PERSON] загинув на місці пригоди. Постановою про закриття кримінального провадження від 25.02.2016 закрито кримінальне провадження № [NUMBER] у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок смерті [PERSON] була заподіяна шкода позивачам по справі, а саме: його дружині [PERSON] , дочці [PERSON] та сину [PERSON] . Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Volkswagen СС" з номерним знаком [NUMBER] була застрахована в ТДВ "СК"Кредо", тому 13.12.2018 позивачі, через нього, їх представника, звернулись до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування. Однак, 03.01.2019 відповідаем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. В зв`язку з чим, позивачі звернулись до суду з метою захисту порушеного права на відшкодування шкоди. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 22.04.2019 у справі №148/275/19 позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволено та стягнуто на їх користь з відповідача по 5512 грн. моральної шкоди, вирішено питання судових витрат. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 29.07.2019 вищевказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТДВ "СК"Кредо"про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволено. 06.11.2019 присуджені позивачам кошти було перераховано на рахунок уповноваженої особи приватним виконавцем Проценком Д.Ю, а 13.11.2019 було винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень. Оскільки відповідач в досудовому порядку не здійснив виплату відшкодування шкоди, тому він зобов`язаний виплатити відшкодування з урахуванням інфляційного збільшення боргу, а також пеню та 3 % річних. Посилаючись на висновок, який міститься в постанові ВСУ від 01.06.2016 у справі №6-927цс16, правову позицію Великої Палати ВС у постанові від 20.06.2018 у справі №308/2162/15-ц, ч.1 ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України, п.36.2, 36.5 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", представник позивачів вказує, що відповідач протягом 90-денного строку з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто до 12.03.2019, зобов`язаний був здійснити виплату страхового відшкодування. Оскільки страхове відшкодування не було виплачене своєчасно, то з 13.03.2019 по 05.11.2019 (до дня перехування коштів на рахунок уповноваженої особи 06.11.2019) відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування шкоди, зокрема: - з урахуванням інфляційного збільшення боргу в розмірах 405,45 грн - на користь [PERSON] , 144,07 грн - на користь [PERSON] , 147,07 грн. - на користь [PERSON] ; - пеню в розмірах 3462,79 грн - на користь [PERSON] , 1230,46 грн - на користь [PERSON] , 1230,46 грн. - на користь [PERSON] ; - 3 % річних в розмірах 302 грн - на користь [PERSON] , 107 грн - на користь [PERSON] , 107 грн. - на користь [PERSON] . Просить стягнути з відповідача на користь позивачів вищевказане відшкодування шкоди, а також здійснити розподіл судових витрат та покласти на відповідача понесені витрати на професійну правничу довомогу. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів та представника, згідно якого просить розглянути справу за відсутності позивачів та їх представника на підставі наявних у суду матеріалів справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача вказав, що останній день прийняття рішення про визнання або невизнання майнових вимог заявника у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є 18.03.2019. Разом з тим, згідно ч.3 п.36.2 ст.36 даного Закону, у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Таким чином, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування по заявам позивачів від 18.12.2018 та їх виплата автоматично збільшується з 18.12.2018 ще на 1052 доби, тобто майже до листопада 2021 року. Відтак, оскільки страхові відшкодування сплачені ще до листопада 2021 року, тому страхове відшкодування по заявах позивачів виконані без прострочення цих виплат, а тому вимогу про виплату пені є необгрунтованою. Вимоги ст.625 ЦК України не можуть бути застосовані у відносинах, що склались між позивачами та відповідачем, з огляду на те, що згідно ст.2.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. В свою чергу, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачає таких видів відповідальності страховика як сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від суми простроченої суми. Єдиним видом відповідальності страховика є лише пеня. В зв`язку з тим, що факт прострочення виконання зобовязань відсутній, а тому вимоги позивачів є необгрунтованими, хибними, та такими, що суперечать законодавству України, регламентуючим відносинам у сфері страхування власників наземних транспортних засобів. Просив розглянути справу без участі ТДВ "СК"Кредо" за наявними матеріалами та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 22.04.2019 у справі №148/275/19 позов [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , поданих від їх імені та їх інтересах представником [PERSON] до ТДВ "СК"Кредо" про відшкодування шкоди задовольнено частково. З відповідача на користь позивачів стягнуто на відшкодування моральної шкоди по 5512 грн на кожного, вирішено питання судових витрат. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника відмовлено. Згідно копії даного рішення (а.с.38-43) вбачається, що судом під час розгляду справи було встановлено, що 29.12.2015 біля 18 год. на автодорозі Шпиків-Тульчин-Бершадь, що проходить через вул.Леніна с.Торків, Тульчинського району, Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участі транспортного засобу "Volkswagen СС" з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та велосипедиста [PERSON] . Від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП [PERSON] загинув на місці пригоди. Постановою про закриття кримінального провадження від 25.02.2016 закрито кримінальне провадження № [NUMBER] у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок смерті [PERSON] була заподіяна моральна шкода дружині останнього - [PERSON] та його дітям, дочці [PERSON] та сину [PERSON] . На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ "СК"Кредо". 13.12.2018 позивачі через свого преставника звернулися до відповідача з повідомленням про ДТП, заявами про виплату страхового відшкодування. 03.01.2019 представнику позивачів був направлений лист про відмову у виплаті страхового відшкодування. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія, який керував джерелом підвищеної небезпеки, була застрахована в ТДВ "СК"Кредо", тому відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерелена підвищеної небезпеки покладається на відповідача як на страховика. Постановою Вінницького апеляційного суду від 29.07.2019 рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 22.04.2019 в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТДВ "СК"Кредо"про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволено та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 10000 грн у відшкодування витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника. Зменено розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.44-57). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, беручи до уваги, що вищевказані обставини були встановлені у відповідних рішеннях місцевого та апеляційного судів, відтак, в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, вони доказуванню не підлягають. Як вбачається з копій постанов про закінчення виконавчого провадження від 13.11.2019 (а.с.7, 8, 9, 11), виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №148/275/19, виданих 06.09.2019 про стягнення з ТДВ "СК"Кредо" на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі по 5512 грн на кожного та судових витрат, а також на користь [PERSON] - 10000 грн у відшкодування витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника були закінчені в зв`язку з стягненням даних коштів. Також даний факт підтверджується копією довідки про рух коштів за рахунком від 11.02.2020 (а.с.12), згідно якої вбачається, що 06.11.2019 приватним виконавцем Процепко Д.Ю . присуджені позивачам кошти було перераховано на рахунок уповноваженої особи, та наданими представником відповідача копіями платіжних доручень № 1609 , № 1610 , № 1611 , № 1612 , № 1613 , № 1614 , № 1615 , № 1618 , № 1619 , № 1620 , № 1621 , № 1622 , № 1623 , № 1624 , № 1625 від 27.09.2019 (а.с.88, 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 102). Таким чином, судом встановлено, що відповідач виконав грошові зобов`язання перед позивачами 27.09.2019, перерахувавши належні їм кошти відповідно до виконавчих листів №148/275/19 на рахунок приватного виконавця Процепка Д.Ю. Оскільки відповідач в досудовому порядку не здійснив виплату відшкодування шкоди, хоча зобов`язаний був здійснити виплату страхового відшкодування до 12.03.2019, як вважає представник позивачів, тому позивачі через свого представника звернулися до суду з вищевказаним позовом та просять стягнути з відповідача на їх користь за період з 13.03.2019 по 05.11.2019 (до дня перехування коштів на рахунок уповноваженої особи 06.11.2019) відшкодування шкоди, зокрема: - з урахуванням інфляційного збільшення боргу в розмірах 405,45 грн - на користь [PERSON] , 144,07 грн - на користь [PERSON] , 147,07 грн. - на користь [PERSON] ; - пеню в розмірах 3462,79 грн - на користь [PERSON] , 1230,46 грн - на користь [PERSON] , 1230,46 грн. - на користь [PERSON] ; - 3 % річних в розмірах 302 грн - на користь [PERSON] , 107 грн - на користь [PERSON] , 107 грн. - на користь [PERSON] . Представник відповідача заперечує щодо відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, сплати пені та 3% річних, вважаючи позовні вимоги необгрунтованими, оскільки страхові відшкодування мали б бути сплачені до листопада 2021 року, а відповідач сплатив їх завчасно, в той самий день, коли були відкриті виконавчі провадження про примусове виконання рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у справі №148/275/19 та рішення Вінницького апеляційного суду. також вказує, що вимоги ст.625 ЦК України не можуть бути застосовані у відносинах, що склались між позивачами та відповідачем. Однак, з даними твердженнями представника відповідача суд погодитись не може з огляду на таке. Згідно п.35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Згідно з п.2.1 ст.2 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, України, то застосовуються норми цього Закону. В свою чергу, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак: саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Отож, з огляду на вищезазначене, нормами п.35.1. ст. 35 Закону передбачено вимогу подання страховику потерпілим чи іншою особою заяви про страхове відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а не з дня ДТП, як помилково вважає представник відповідача. Як встановлено в рішенні Тульчинського районного суду Вінницької області від 22.04.2019 у справі №148/275/19 позивачі через свого преставника 13.12.2018 звернулися до відповідача з повідомленням про ДТП та заявами про виплату страхового відшкодування. Відтак, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування у даному випадку мала б бути сплачена відповідачем позивачам не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто до 13.03.2019 включно. Однак, як встановлено в судовому засіданні, дана виплата була проведена відповідачем 27.09.2019, про що свідчать досліджені судом копії платіжних доручень №1609, №1610, № 1611 , № 1612 , № 1613 , № 1614 , № 1615 , № 1618 , № 1619 , № 1620 , № 1621 , № 1622 , № 1623 , № 1624 , № 1625 від 27.09.2019 (а.с.88, 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 102). Отже, дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що страховик провів виплату страхового відшкодування позивачам з порушенням вимог п. 36.2. ст.36 Закону, тобто пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, виплату страхового відшкодування, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 625 ЦК України. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В свою чергу, питання стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування регулюється п.36.5.ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, що застосовується до спірних правовідносин, так як вони виникли з приводу неналежного виконання обов`язків страховиком, відповідно до якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі 686/21962/15-ц. Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Отож, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, суд приходить до висновку, що на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічне висловлене у постанові ВСУ від 21.12.2016 по справі №6-1003цс16, у постанові ВСУ від 01.06.2016 у справі №6-927цс16, у постанові ВС від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц. Отже, враховуючи викладене, ТДВ "СК"Кредо" як боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу позивачів, як кредиторів, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, а також пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування. Разом з тим, проведені представником позивачів розрахунки розмірів інфляційних витрат, 3 % річних та пені, які підлягаються стягнення з відповідача, не можна вважати вірними, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з позовних вимог та розрахунків (а.с.13-14, 15-16, 17-18) представник позивачів період розрахунку вказує з 13.03.2019 по 05.11.2019 (до дня перехування коштів на рахунок уповноваженої особи 06.11.2019). Однак, з урахуванням наявних у справі доказів, суд не може брати даний період до уваги, та вважає, що розрахунок інфляційних витрат, 3 % річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування слід розраховувати з 14.03.2019 по 26.09.2019, виходячи з таких міркувань. Враховуючи, що 13.12.2018 представником позивачів була подана заява про виплату страхового відшкодування до ТДВ "СК"Кредо", а відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, тому відповідач зобов`язаний був виплатити позивачам страхове відшкодування до 13.12.2019, а отже з 14.03.2019 мають нараховуватись пеня, 3 % річних та інфляційні витрати. Оскільки грошове зобов`язання перед позивачами по сплаті страхового відшкодування виконано відповідачем 27.09.2019, а не 06.11.2019, як вважає представник позивачів, то позовні вимоги щодо стягнення з ТДВ "СК"Кредо" інфляційних витрат, 3 % річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування слід рахувати за період прострочення з 14.03.2019 по 26.09.2019. При цьому, судом самостійно було здійснено відповідні розрахунки за наступними формулами: Пеня = Сума боргу 2 х Ставка пені (%) / 100% / 365 днів ( кількість днів) Розрахунок пені для позивача [PERSON] . Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня 14.03.201925.04.20194315 512.001836657.88 26.04.201918.07.20198415 512.0017.5351 249.46 19.07.201905.09.20194915 512.001734708.03 06.09.201926.09.20192115 512.0016.533294.52 Всього: 2 909.88 Розрахунок пені для позивача [PERSON] . Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня 14.03.201925.04.2019435 512.001836233.77 26.04.201918.07.2019845 512.0017.535443.98 19.07.201905.09.2019495 512.001734251.59 06.09.201926.09.2019215 512.0016.533104.65 Всього: 1 033.99 Відсотки = Сума боргу х Процентна ставка / 100% / 365 днів (кількість днів) Розрахунок 3% річних для позивача [PERSON] . Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 14.03.201926.09.201919715 512.003251.17 Всього: 197 251.17 Розрахунок 3% річних для позивача [PERSON] . Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 14.03.201926.09.20191975 512.00389.25 Всього: 197 89.25 Індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період Збитки від інфляці = сума боргу х індекс інфляції / 100% - Сума боргу Розрахунок інфляційних збитків .для позивача [PERSON] . Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Березень 2019 - Вересень 2019100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7101.9015 512.0015 806.73294.73 Всього: 294.73 Розрахунок інфляційних збитків для позивача [PERSON] . Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Березень 2019 - Вересень 2019100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7101.905 512.005 616.73104.73 Всього: 104.73 З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку сплатити позивачам за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 14.03.2019 по 26.09.2019 наступні грошові суми: - на користь позивача [PERSON] пеню в розмірі 2909,88 грн, 3% річних в розмірі 251,17 грн, інфляційні витрати в розмірі 294,73 грн; - на користь позивача [PERSON] пеню в розмірі 1033,99 грн, 3% річних в розмірі 89,25 грн, інфляційні витрати в розмірі 104,73 грн; - на користь позивача [PERSON] пеню в розмірі 1033,99 грн, 3% річних в розмірі 89,25 грн, інфляційні витрати в розмірі 104,73 грн. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Згідно п. 2 ст. 1 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. За змістом частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до наданих представником позивачів доказів на підтвердження понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, копії договорів про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.12.2019 №0064-ц (а.с.19), №0065-ц (а.с. 25), №0066-ц (а.с.30), копії розрахунків розміру правничої (правової) допомоги (а.с.21, 26, 31), копії актів наданих послуг від 12.02.2020 (а.с.22, 27, 3), копії рахунків-фактири від 23.12.2019 №23-12/02 (а.с.23, 28, 33), копій квітанцій про оплату від 27.12.2019 №41733001 (а.с.24), №41733943 (а.с.29), №41733431 (а.с.34) вбачається, що позивачем [PERSON] було сплачено 2400 грн - витрати на професійну правничу допомогу, а позивачами [PERSON] та [PERSON] по 1600 грн з кожного. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги норми ст. ст.137, 141 ЦПК України, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог 1988,82 грн витрат на професійну правничу допомогу (3455,78 грн х 2400 грн / 4170,24 грн = 1988,82 грн, де 2400 грн - витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем; 4170 грн - ціна позову відносно позовних вимог [PERSON] ; 3455,78 грн - задоволені позовні вимоги), на користь позивача [PERSON] - 1326,16 грн витрат на професійну правничу допомогу та на користь позивача [PERSON] - 1326,16 грн витрат на професійну правничу допомогу (1227,97 грн х 1600 грн / 1481,53 грн = 1326,16 грн, де 1600 грн - витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем; 1481,53 грн - ціна позову відносно позовних вимог [PERSON] / [PERSON] ; 1227,97 грн - задоволені позовні вимоги), а також на користь держави судовий збір в розмірі 698,81 грн ( 840,80 грн х 5911,782 грн /7133,30 грн = 698,81 грн, де 840,80 грн - судовий збір, який би мав бути заплачений позивачами за позовні вимоги; 5911,72 грн - задоволені позовні вимоги; 7133,30 грн - ціна позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial