Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

31.07.2014 року ПАТ "КБ "Надра" звернулось в суд із позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави. Вказує, що між банком та відповідачем 21.08.2008 року було укладено договір "Автопакет" № 143-АТ, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 32000 дол.США, під 14,6 % річних з кінцевим терміном повернення - 21.08.2013 року, а у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, відповідач [PERSON] передав в заставу банку транспортний засіб - автомобіль марки "Аudi", модель А6, заводський номер кузова [NUMBER], чорного кольору, та що був зареєстрований за відповідачем Луцьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській області 19.08.2008 року. Однак, як було з'ясовано, 21.01.2009 року відповідач [PERSON] відчужив вищевказаний транспортний засіб відповідач [PERSON] на підставі біржової угоди, а останній зареєстрував на вказаний автомобіль своє право власності. Проте позичальник не отримував згоди банку на відчуження вищевказаного транспортного засобу, що знаходиться в заставі банку, іншій особі. Станом на 01.06.2014 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 68052,64 дол.США, що еквівалентно станом на 01.06.2014 року - 801319,84 грн. Просить звернути стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки "Аudi", модель А6, заводський номер кузова [NUMBER], чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Горохівським ВРЕР ДАІ УМВС України у Волинській області 16.05.2009 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER], який належить [PERSON] для задоволення вимог ПАТ "КБ "Надра" щодо погашення заборгованості [PERSON] за договором "Автопакет" № 143-АТ від 21.08.2008 року в сумі 68052,64 дол.США, визначити спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну реалізації заставного майна відповідно до експертної оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час здійснення виконавчого провадження на підставі Закону України "Про виконавче провадження", стягнути із відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача Лігерко О.Ф. у судове засідання не з'явився, подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подали, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, з врахуванням наступного. Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" та відповідачем [PERSON] було укладено договір "Автопакет" № 143-АТ (надалі - кредитно-заставний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 32000 дол.США, із платою за користування кредитними коштами у розмірі 14,6 % відсотків річних, та з терміном погашення кредиту до 21.08.2013 року (а.с.4-6). Згідно кредитно-заставного договору, відповідач [PERSON] у забезпечення виконання зобов'язань за договором, передав у заставу банку транспортний засіб - автомобіль марки "Аudi", модель А6, заводський номер кузова [NUMBER], чорного кольору, вартість якого визначена сторонами згідно п. 3.1.2 договору - 40462,62 дол.США (а.с.5). Вказаний транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем, що вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію (а.с.8). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, позивач свої зобов'язання за вищевказаним кредитно-заставним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується копією заяви на видачу готівки (а.с.7). Відповідно до п. 2.2.1. кредитно-заставного договору, позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені договором відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку передбаченому п. 2.2.3. цього договору, шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 745,86 дол.США. Пунктом 2.2.3. кредитно-заставного договору передбачено, що позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту, щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснюється списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа кожного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 18-те число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті (а.с.4). Відповідач [PERSON] зобов'язався суворо дотримуватися положень цього договору, сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначеному у п.п. 2.2.1, 2.2.2 цього договору, у випадку порушення виконання зобов'язань, сплатити банку штрафні санкції, визначені у цьому договору, не здійснювати без попереднього письмового дозволу банку дій, які призводять або можуть призвести до переходу права власності та/або користування та/або розпорядження предметом застави до інших осіб (п.п. 4.3.2., 4.3.3., 4.3.4., 4.3.11. кредитно-заставного договору). Згідно з п.п. 5.1., 5.2. кредитно-заставного договору, у разі прострочення строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. цього договору останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок (а.с.6). Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитно-заставним договором становить 68052,64 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01.06.2014 року складає 801319,84 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 31398,66 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 369719,22 грн., заборгованість по відсотках - 25883,52 дол.США, що еквівалентно за курсом НБУ 301778,45 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 89142,17 грн., штраф за порушення умов договору - 37680 грн. Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" вбачається, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, станом на дату ухвалення рішення заборгованість відповідача [PERSON] складає: 68052,64 дол.США, що за курсом НБУ станом на 22.01.2015 року становить 1072982,60 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 31398,66 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 494842,88 грн., заборгованість по відсотках - 25883,52 дол.США, що еквівалентно за курсом НБУ 407924,28 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 119310,45 грн., штраф за порушення умов договору - 50432 грн. (а.с.13-14). Відповідно до ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Пунктом 3.1.4. кредитно-заставного договору передбачено, що на термін дії цього договору позичальник немає права, без згоди банку, розпоряджатися будь-яким чином предметом застави в цілому або окремим майном, що входить до його складу, а саме: відчужувати у будь-який спосіб (продавати, дарувати, обмінювати), знищувати, передавати у володіння і користування (оренду, лізинг) третім особам, використовувати предмет застави в процесі підприємницької діяльності, ат також укладати відносно предмету застави або його частини будь-які угоди. А при порушенні позичальником умов цього договору щодо строків виконання зобов'язання у банку виникає право на задоволення вимог, забезпечених заставою, за рахунок предмета застави (а.с.5). Статтею 17 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодавець зберігає право розпоряджатися заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Судом встановлено, що 21.01.2009 року вищевказаний транспортний засіб було продано відповідачу [PERSON] на підставі біржової угоди № 00682 від 21.01.2009 року, виданої Українською товарною біржою, який в свою чергу зареєстрував право власності на транспортний засіб 16.05.2009 року, що підтверджується витягами з інформаційних баз ДАІ (а.с.10-11). Згідно ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи,. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п'яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно ст. 13 цього Закону. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Так, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Як вбачається із копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на вищевказаний транспортний засіб було накладено приватне обтяження та внесено заборону на відчуження із терміном дії цієї заборони до 19.09.2013 року (а.с.12). Згідно ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається, його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Отже, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом застави зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Таким чином, відповідно до обтяження, яке існувало на даний предмет застави і яке було зареєстроване у встановленому законом порядку, відповідача [PERSON] не можна вважати належним та добросовісним набувачем даного майна. Ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно з цим Законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3654 грн., тобто по 1827 грн. з кожного.

Outcome: approved