Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

В листопаді 2014 року Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державної установи Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України з рядом вимог. Свої вимоги Позивач неодноразово зменшувала, і у відповідності до останньої редакції своїх вимог, поданих у судовому засіданні 26 травня 2015 року просила суд стягнути з Відповідача суму в розмірі 99,00 гривень в якості компенсації за інфляційні втрати, понесені нею затримкою виконання Відповідачем рішення суду від 08 лютого 2010 року в частині виплати суми в розмірі 300 гривень. Крім того, Позивач просила стягнути з Відповідача компенсацію за спричинену їй моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Свої вимоги Позивач мотивує тим, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва 08 лютого 2010 року, яке набрало чинності, було стягнуто з Відповідача на її користь 34677 гривень 28 копійок по оплаті лікарняних листків, 112698 гривень 88 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 500 гривень на відшкодування моральної шкоди, а разом - 147876,16 гривень. 29 липня 2010 року, як зазначає Позивач, за її заявою було відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа про стягнення суми в розмірі 136555,92 гривень. Не зважаючи на наявність такого, що набрало чинності судового рішення, Відповідач, як вказує [PERSON], ухилявся від його виконання, і суму в розмірі 136255,92 гривень виплатив їй лише 22 червня 2012 року. В той же час, невиплаченою залишалась сума в 300 гривень, і повністю вона була погашена тільки 30 вересня 2014 року. Позивач зазначає, що за таких тривалий період гроші знецінились, а тому вона має право на відшкодування інфляційних втрат, понесених нею за затримку виплати їй суми в розмірі 300 гривень за період з лютого 2010 року по вересень 2014 року, які за її розрахунком складають 99 гривень. В якості підстав для задоволення таких вимог Позивач посилається як на норми цивільного законодавства (ч. 2 ст. 625 ЦК України), так і на норми трудового законодавства (Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"). Позивач зазначає, що у зв'язку з умисним неперерахуванням Відповідачем на її користь 300,0 гривень протягом тривалого часу їй довелось пережити почуття приниження, роздратування, розпачу, неповноцінності, меншовартості, психологічного дискомфорту, що в кінцевому результаті призвело до погіршення загального стану її здоров'я. Достатньою компенсацією за спричинені моральні переживання Позивач вважає суму в розмірі 5000 гривень, і просить стягнути її з Відповідача. У судовому засіданні Позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити. Представники Відповідача проти задоволення позову заперечували, наполягаючи на тому, що як бюджетна установа, вони не мають права довільно розпоряджатись наявними на рахунках в казначействі коштами, а тому виконання судового рішення стягувалось лише на підставі платіжних вимог державного виконавця. Таким чином, як зазначили представники Відповідача в суді, Інститут не мав інформації про те, що після списання на користь Позивача великої суми коштів в 2012 році через помилку державного виконавця невиплаченою їй залишилась сума в розмірі 300 гривень. Як тільки у 2014 році виконавче провадження було знову відкрите за заявою Стягувача, та надійшла платіжна вимога державного виконавця, з рахунку в державному казначействі були списані на її користь спірні 300 гривень. Відтак, представники Відповідача не вбачають вини Інституту у затримці виплати Позивачу суми в розмірі 300 гривень, що свідчить про безпідставність її вимог як в частині компенсації інфляційних втрат, так і в частині компенсації моральної шкоди. Крім того, представники Відповідача звернули увагу на те, що у відповідності положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" стосуються лише платежів, які мають періодичний характер, в той час, як сума, стягнута у відповідності до рішення суду від 08.02.2010р. має виключно разовий характер, а тому під дію Закону не підпадає. Представник прокуратури м. Києва проти задоволення позову також заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2010 року були частково задоволені вимоги [PERSON] до Інституту Європейських досліджень, правонаступником якого є Державна установа Інституту всесвітньої історії Національної академії наук України. Згідно з зазначеним рішенням [PERSON] було поновлено на роботі в Інституті, а також стягнуто з Відповідача на її користь 34677,28 гривень по оплаті лікарняних листків, 112698,88 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 500 гривень на відшкодування моральної шкоди. (Том 1, а.с. 14-21) Рішення у частині виплати [PERSON] суми в розмірі 11320,24 гривень допущено до негайного виконання. 21 липня 2010 року Солом'янським районним судом м. Києва виконавчий лист про стягнення з Інституту Європейський досліджень НАН України на користь [PERSON] суми в розмірі 34677,28 гривень з оплати лікарняних листків, 101378,64 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 500 гривень на відшкодування моральної шкоди. (Том 1, а.с. 123-124) Постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві 29 липня 2010 року відкрито виконавче провадження №20669411 з виконавчого листа про стягнення з Інституту на користь [PERSON] суми в розмірі 136555,92 гривень. (Том 1, а.с. 125) Постановою від 13.09.2010р. був накладений арешт на кошти боржника у межах суми в розмірі 136555,92 гривень. У зв'язку з частковим стягненням боргу в сумі 136255,92 гривень постановами державного виконавця від 28.10.2010р. було знято арешт з коштів в сумі 136555,92 гривень та накладено арешт на суму в розмірі 300 гривень. (Том 1, а.с. 182-183) 22 червня 2012 року кошти в сумі 136255,92 гривень були перераховані на користь [PERSON] (Том 1, а.с. 127) Постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 25.06.2013р. виконавчий лист про стягнення на користь [PERSON] суми в розмірі 136555,92 гривень (нестягнута сума - 300 гривень) було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". (а.с. 124) Вдруге Позивач звернулась до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження лише 14 квітня 2014 року. Цією ж датою було відкрите виконавче провадження на суму в розмірі 300 гривень. (Том 1, а.с. 79, 81) 26 червня 2014 року на підставі платіжного доручення №162 сума в розмірі 300 гривень була перерахована з ДУ "Інститут всесвітньої історії НАН України" на депозитний рахунок ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві. (Том 1, а.с. 82) 30 вересня 2014 року сума в розмірі 300 гривень була перерахована на рахунок [PERSON] (Том 1, а.с. 29) Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що лише 26 червня 2014 року Відповідач повністю погасив свою заборгованість перед Позивачем, стягнуту у відповідності до рішення суду від 08.02.2010р. Разом з тим, оцінюючи обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення понесених нею інфляційних втрат, пов'язаних з затримкою виплати їй 300 гривень, суд враховує наступне. Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання, яке виникає з цивільно-правових відносин. Між Позивачем та Відповідачем відсутні цивільно-правові відносини, а тому положення ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин. У відповідності до статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Таким чином, компенсації у зв'язку з порушення строків виплати підлягають лише доходи, які не мають періодичного характеру. В той же час, стягнуті у відповідності до рішення суду від 08 лютого 2010 року 34677 гривень 28 копійок по оплаті лікарняних листків, 112698 гривень 88 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 гривень на відшкодування моральної шкоди не мають ознак періодичних платежів, є разовими виплатами, а тому до спірних відносин і положення зазначеного Закону також не можуть бути застосовані. Відтак, вимоги [PERSON] про стягнення з Відповідача компенсації втрат від інфляції внаслідок порушення строків виплати 300 гривень з підстав, заявлених у позовній заяві, задоволенню не підлягають. Крім того, суд не вбачає підстав і для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з Відповідача компенсації за спричинену моральну шкоду, заподіяну внаслідок тривалої невиплати їй заборгованості в розмірі 300 гривень. Так у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не наведено жодних доказів у підтвердження заявлених нею моральних страждань та переживань з приводу невиплати їй заборгованості в розмірі 300 гривень. Натомість, матеріали справи свідчать про те, що вона сама не проявляла належної заінтересованості в оперативному виконанні рішення в цій частині. Зокрема, про це свідчить той факт, що після повернення їй виконавчого документу згідно з постановою від 25.06.2013р. вона лише в квітні 2014 року повторно звернулась до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення зазначеної суми. З урахуванням встановлених обставин суд вважає необхідним у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed