Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У серпні 2015\~р. Державна іпотечна установа звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягнути на її користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 у розмірі 202\~537,42\~грн. [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечили (через свого представника), посилаючись на те, що з Державна іпотечна установа є неналежним позивачем, розрахунок заборгованості, наданий Державною іпотечною установою, викликає питання, вони не знали наявність договору від 03.03.2009\~р. про відступлення права вимоги №\~40/09, укладеного між Державною іпотечною установою та Акціонерним банком "Енергобанк", дізнались про нього лише після звернення Державною іпотечною установою з позовом до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, їх не було повідомлено про зміну кредитора за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201. Судом з'ясовано, що між Акціонерним банком "Енергобанк" та [PERSON] було укладено договір від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 (а.\~с.\~8 13). На виконання договору від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 [PERSON] о тримала грошові кошти розмірі 245\~000,00\~грн., що випливає з пояснень її представника, який проти цієї обставини не заперечив, а також підтверджується виписками по особовим рахункам за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201, наданим Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (а.\~с.\~90 141). Між Акціонерним банком "Енергобанк" (Кредитор), [PERSON] (Боржник) та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір від 23.02.2009\~р. поруки №\~201-п, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався відповідати перед Кредитором в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому (а.\~с.\~14 16). Між Державною іпотечною установою (Установа) та Акціонерним банком "Енергобанк" (Банк) було укладено договір від 03.03.2009\~р. про відступлення права вимоги №\~40/09, згідно з умовами якого Банк передає, а Установа приймає всі права вимоги за, зокрема, договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201, укладеним між Банком та [PERSON] (Позичальник), та договором від 23.02.2009\~р. поруки №\~201-п, укладеним між Банком, Позичальником і [PERSON] (а.\~с.\~17 20). Пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 та частиною першою статті 516 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на наведене, приймаючи також до уваги норми статей 543 та 554 Цивільного кодексу України, та враховуючи, що договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 та договором від 23.02.2009\~р. поруки №\~201-п не встановлювалось необхідності надання боржниками ([PERSON] та [PERSON]) годи на заміну кредитора (Акціонерного банку "Енергобанк") у зобов'язанні, Суд приходить до висновку, що до Державної іпотечної установи на підставі укладеного між нею та Акціонерним банком "Енергобанк" договору від 03.03.2009\~р. про відступлення права вимоги №\~40/09 перейшло право вимоги Акціонерного банку "Енергобанк" до [PERSON] за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201, до та [PERSON] за договором від 23.02.2009\~р. поруки №\~201-п. З приводу посилання представника [PERSON] та [PERSON] на те, що Державна іпотечна установа є неналежним позивачем, Суд зазначає наступне. Юридична наука визначає правонаступництво як перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Воно може бути універсальним (повним) або сингулярним (частковим). За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов'язки того суб'єкта, якому вони належали раніше. Це має місце у разі спадкування, об'єднання в одне кількох підприємств, установ, організацій. За сингулярного правонаступництва від одного до іншого суб'єкта переходять лише окремі права і обов'язки. Це має місце у разі заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір. Таким чином Державна іпотечна установа є правонаступником Акціонерного банку "Енергобанк", при цьому правонаступництво є сингулярним (частковим). На підтвердження цього висновку Суд додатково зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013\~р. у справі №\~6-122-цс13 зроблено висновок про те, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом. Тобто посилання представника [PERSON] та [PERSON] на те, що Державна іпотечна установа є неналежним позивачем, є безпідставним. Відповідно до пункту 2.4 договору від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 [PERSON] зобов'язалась щомісячно до п'ятого числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту рівними частинами у розмірі не менше 816,67\~грн. та сплачувати відсотки на залишок заборгованості за кредитом, останню сплату чергового платежу здійснити не пізніше 22.02.2034\~р. Між тим, ці зобов'язання [PERSON] виконувала неналежним чином, зокрема, мали місце прострочення їх виконання, що випливає з виписок по особовим рахункам за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201, наданим Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (а.\~с.\~90 141). При цьому з листа від 10.03.2016\~р. Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" (а.\~с.\~88) вбачається, що між ним та Державною іпотечною установою було укладено договір від 12.02.2008\~р. про обслуговування іпотечних кредитів №\~23, які були передані Державній іпотечній установі, якій діяв до 16.03.2015\~р., що, на думку Суду, є підставою для висновку, що усі платежі, які здійснювала [PERSON] після укладення Державною іпотечною установою та Акціонерним банком "Енергобанк" договору від 03.03.2009\~р. про відступлення права вимоги №\~40/09, на користь Акціонерного банку "Енергобанк" (Публічного акціонерного товариства "Енергобанк") належним чином обліковувались та приймались до уваги Державною іпотечною установою. У зв'язку з цим Суд заперечення представника [PERSON] та [PERSON] про те, що останні не знали наявність договору від 03.03.2009\~р. про відступлення права вимоги №\~40/09, укладеного між Державною іпотечною установою та Акціонерним банком "Енергобанк", дізнались про нього лише після звернення Державною іпотечною установою з позовом до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, їх не було повідомлено про зміну кредитора за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201, не мають значення для розгляду справи. При цьому Суд вважає за необхідне вказати, що Державна іпотечна установа повідомляла [PERSON] про відступлення їй Акціонерним банком "Енергобанк" права вимоги за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 (та іншими договорами) листами від 15.02.2015\~р. та від 20.03.2015\~р., однак ті не були нею отримані (а.\~с.\~75, 77, 78, 79 80). Згідно з підпунктом 5.3.3 пункту 5.3 та пункту 6.2 договору від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 [PERSON] зобов'язалась у разі порушення умов цього договору на вимогу Акціонерного банку "Енергобанк" достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами. За порушення зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом [PERSON] зобов'язалась сплатити на користь Акціонерного банку "Енергобанк" пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Відповідно до статей 525 та 526, частини першої статті 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що у Державної іпотечної установи як у сингулярного правонаступника Акціонерного банку "Енергобанк" (за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 та договором від 23.02.2009\~р. поруки №\~201-п) виникло право вимагати від [PERSON] та [PERSON] достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, а також сплати пені за порушення зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом (як у солідарних боржників). З довідки від 16.06.2015\~р. №\~5490/11/2 про стан заборгованості за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 станом на 13.07.2015\~р. вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором від 23.02.2009\~р. про іпотечний кредит №\~201 становить 202\~537,42\~грн. та складається з основної суми боргу у розмірі 186\~188,76\~грн., прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 13\~152,93\~грн., пені у розмірі 1\~449,07\~грн. та інфляційних втрат у розмірі 1\~735,66\~грн. (а.\~с.\~7). Суд відхиляє посилання представника [PERSON] та [PERSON] на те, розрахунок заборгованості, наданий Державною іпотечною установою, викликає питання, оскільки він не пояснив, які конкретно питання викликає цей розрахунок, та не надав будь-яких доказів на спростування цього розрахунку (зокрема, іншого розрахунку, який на його думку є правильним). Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов Державної іпотечної установи ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому підлягає задоволенню. Згідно з частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Державна іпотечна установа за подання позову сплатила судовий збір у розмірі 2\~025,37\~грн. (а.\~с.\~2), а відтак з [PERSON] та [PERSON] на користь Державної іпотечної установи у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню ці кошти (по 1\~012,67\~грн. з кожної).

Outcome: approved