Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 33 818 грн. 59 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ПАТ "Платинум Банк" та [PERSON] 12.08.2013 року було укладено кредитний договір за № 1362/3148CLВРТ, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 17 346 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % на рік, щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 416 грн. 00 коп., з кінцевим терміном повернення 21.08.2016 року. Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати Банку пеню в розмірі 0,3 % від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. 30.07.2014 року між ПАТ "Платинум Банк" та ТОВ "ФК "БІЗНЕСФІНАНС" укладено договір факторингу, за яким банк відступив останньому за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов'язаннями, що виникли з вищевказаного кредитного договору. 17.06.2015 року між ТОВ "ФК "БІЗНЕСФІНАНС" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 1706/1, за яким до останнього перейшло право вимоги грошових коштів від відповідача. Позичальник свої зобов'язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 33 818 грн. 59 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку, а також вирішити питання щодо повернення судових витрат по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що: - жодного кредитного договору він не підписував та, відповідно ніяких коштів у кредит не отримував; - розмір пені є неправомірно завищеним; - позивачем пропущено позовну давність, про застосування якої відповідачем було подано відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що між ПАТ "Платинум Банк", ПрАТ "Ренесанс Життя" та відповідачем 12.08.2013 року було укладено кредитний договір за № 1362/3148CLВРТ, відповідно до якого Банк надав позичальнику на поточні потреби, внесення комісії та сплату страхової премії кредитні кошти в загальному розмірі 17 346 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення частинами згідно графіку отриманих у кредит коштів, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту та вносити щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 416 грн. 00 коп. Строк виконання обумовленого зобов'язання - 21.08.2016 року. Наслідками порушення вказаного договору у частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати Банку пеню в розмірі 0,3 % від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Недійсним у передбаченому законом порядку зазначений договір не визнано. 30.07.2014 року між ПАТ "Платинум Банк" та ТОВ "ФК "БІЗНЕСФІНАНС" укладено договір факторингу, за яким банк відступив останньому за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов'язаннями, що виникли з вищевказаного кредитного договору. 17.06.2015 року між ТОВ "ФК "БІЗНЕСФІНАНС" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 1706/1, за яким до останнього перейшло право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З моменту укладення договору факторингу та отримання відповідного повідомлення боржник зобов'язаний виконати відступлене грошове зобов'язання на користь фактора. До фактора, як нового кредитора, переходять права клієнта, як первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що позичальник свої зобов'язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, в зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, а саме: - заборгованість за кредитом в розмірі 16 534 грн. 88 коп.; - заборгованість за процентами в розмірі 2 503 грн. 24 коп. (в межах заявлених позовних вимог); - заборгованість за комісією в розмірі 1 975 грн. 00 коп. (в межах заявлених позовних вимог); - нарахована пеня в розмірі 12 805 грн. 47 коп. Обумовлений розрахунок здійснений станом на 14.06.2015 року, відповідачем не спростовано. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, відповідачем [PERSON] не було надано відповідних доказів на підтвердження його доводів в обґрунтування своїх заперечень проти заявлених вимог. За такого, його посилання про те, що він не підписував кредитний договір та не отримував кредитні кошти не можуть бути прийняті судом до уваги. Крім того, вони спростовуються наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зокрема, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верхового Суду України у справах № 6-154цс/15 від 30.09.2015 року, № 6-1295/15 від 07.10.2015 року, які є обов'язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України. В силу положень ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З наведеного слідує, що позивач має право на примусове стягнення через суд лише тих платежів, які нараховані до сплати відповідачу в межах позовної давності, тобто в межах трьох років, що передували зверненню до суду, тобто стягненню підлягають платежі, які нараховані після 14.12.2013 року (відповідний позов пред'явлено до суду 14.12.2016 року). Так, за умовами кредитного договору повернення кредитних коштів необхідно було здійснювати рівними частками щомісячно. Кінцевий строк повернення кредиту 21.08.2016 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або в зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, в зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором позивач використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 26.06.2015 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів. За такого, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитом, комісії та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів та комісії заявлені в межах строку позовної давності, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Тобто, виходячи з положень вказаної статті, а також ст. 266 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Отже, до вимог про стягнення пені підлягає застосуванню позовна давність, в зв'язку з чим відсутні підстави для її стягнення з відповідача. Решта зазначених відповідачем в запереченні обставин не мають практичного значення для вирішення спору. Відповідно до положень ст. ст.79,88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові втрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп. За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (62%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 854 грн. 36 коп.

Outcome: partial