Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

У вересні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що відповідно до акту приймання-передачі вартості будівництва об'єктів НАК «Нафтогаз України» в зв'язку із зміною відповідального за виконання функцій повіреного по будівництву цих об'єктів від 30.10.2009 p., начальник департаменту інвестицій, капітального будівництва і ремонту ДК «Укртрансгаз» [PERSON] передав, а начальник управління з капітального будівництва та капітального ремонту об'єктів газотранспортної системи БМФ «Укргазпромбуд», [PERSON] прийняв договори та первинні бухгалтерські документи, в тому числі щодо виникнення дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200000 грн. та ПП [PERSON] в розмірі 120415 грн. Наказом Дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» (правонаступником якого, відповідно до розпорядження КМУ від 13 червня 2012 р. № 360- р, №157 від 20.04.2010 p., наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №530 від 18.07.2012 «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», п. 1.2. Статуту ПАТ «Укртрансгаз», ст.108 Цивільного кодексу України та ст.59 Господарського кодексу України, є Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»), управління з капітального будівництва та капітального ремонту об'єктів газотранспортної системи філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» ліквідовано. Ні в процесі ліквідації вказаного структурного підрозділу, ні після її завершення, відповідачем не була здійснена передача вищевказаних договорів та первинних бухгалтерських документів ні до апарату ПАТ «Укртрансгаз», ні до апарату філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд». Вимога позивача від 06.06.16 р. вих. № 2365/08 адресована відповідачу про передачу первинних документів залишена останнім без відповіді. У зв'язку з відсутністю у філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» первинних документів, які підтверджували б вищевказану заборгованість, та відсутністю в зв'язку з цим можливості її стягнення, в тому числі шляхом проведення претензійно- позовної роботи, дебіторська заборгованість ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200000 грн. та ПП [PERSON] в розмірі 120415 грн. протоколами засідань комісії Фірми «Укргазпромбуд» з питань списання безнадійної дебіторської та простроченої кредиторської заборгованості №6 від 24.12.15 р. та №7 від 24.12.15 р. була списана у відповідності з вимогами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08.10.1999 «Дебіторська заборгованість». Актом від 22.04.16 планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" визначено, що не проведення претензійно-позовної роботи щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості і як наслідок, спливу строків її стягнення призвело до втрати боржників в зобов'язанні на загальну суму 320415 грн, що є порушенням ст.ст. 19, 256,257,610 та 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 223 Господарського кодексу України та гі. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08.10.1999 та, як, наслідок, завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму. Листом Державної фінансової інспекції України від 02.06.16 р. №05-14/762 «Щодо усунення порушень законодавства» зобов'язано ПАТ «Укртрансгаз» усунути виявлені порушення та розглянути питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності. Позивач вважає, що зазначене порушення допущене з вини відповідача, невиконання яким належним чином покладених на нього службових обов'язків, призвело до втрати договорів та первинних бухгалтерських документів, що підтверджують виникнення дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200 000 грн. та ПП [PERSON] в розмірі 120415 та як наслідок, неможливості її стягнення шляхом проведення претензійно-позовної роботи. Том просили стягнути з відповідача [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в сумі 320415 грн на користь позивача. У судовому засіданні представник позивача, позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, оскільки вважають вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, просили відмовити Публічному акціонерному товариству «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» у задоволенні позовної заяви до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Суд, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі вартості будівництва об'єктів НАК «Нафтогаз України» в зв'язку із зміною відповідального за виконання функцій повіреного по будівництву цих об'єктів від 30.10.2009 p., начальник департаменту інвестицій, капітального будівництва і ремонту ДК «Укртрансгаз» [PERSON] передав, а начальник управління з капітального будівництва та капітального ремонту об'єктів газотранспортної системи БМФ «Укргазпромбуд», [PERSON] прийняв договори та первинні бухгалтерські документи, в тому числі щодо виникнення дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200000 грн. та ПП [PERSON] в розмірі 120415 грн. Наказом Дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» (правонаступником якого, відповідно до розпорядження КМУ від 13 червня 2012 р. № 360- р, №157 від 20.04.2010 p., наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №530 від 18.07.2012 «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», п. 1.2. Статуту ПАТ «Укртрансгаз», ст.108 Цивільного кодексу України та ст.59 Господарського кодексу України, є Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»), управління з капітального будівництва та капітального ремонту об'єктів газотранспортної системи філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» ліквідовано. Ні в процесі ліквідації вказаного структурного підрозділу, ні після її завершення, відповідачем не була здійснена передача вищевказаних договорів та первинних бухгалтерських документів ні до апарату ПАТ «Укртрансгаз», ні до апарату філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд». Вимога позивача від 06.06.16 р. вих. № 2365/08 адресована відповідачу про передачу первинних документів залишена останнім без відповіді. У зв'язку з відсутністю у філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» первинних документів, які підтверджували б вищевказану заборгованість, та відсутністю в зв'язку з цим можливості її стягнення, в тому числі шляхом проведення претензійно- позовної роботи, дебіторська заборгованість ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200000 грн. та ПП [PERSON] в розмірі 120415 грн. протоколами засідань комісії Фірми «Укргазпромбуд» з питань списання безнадійної дебіторської та простроченої кредиторської заборгованості №6 від 24.12.15 р. та №7 від 24.12.15 р. була списана у відповідності з вимогами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08.10.1999 «Дебіторська заборгованість». Актом від 22.04.16 планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" визначено, що не проведення претензійно-позовної роботи щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості і як наслідок, спливу строків її стягнення призвело до втрати боржників в зобов'язанні на загальну суму 320415 грн, що є порушенням ст.ст. 19, 256,257,610 та 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 223 Господарського кодексу України та гі. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08.10.1999 та, як, наслідок, завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму. Листом Державної фінансової інспекції України від 02.06.16 р. №05-14/762 «Щодо усунення порушень законодавства» зобов'язано ПАТ «Укртрансгаз» усунути виявлені порушення та розглянути питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності. Позивач вважає, що зазначене порушення допущене з вини відповідача, невиконання яким належним чином покладених на нього службових обов'язків, призвело до втрати договорів та первинних бухгалтерських документів, що підтверджують виникнення дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200 000 грн. та ПП [PERSON] в розмірі 120415 та як наслідок, неможливості її стягнення шляхом проведення претензійно-позовної роботи. Відповідно до ст. 130 КЗпП позивач зазначає, що йому завдано матеріальну шкоду шляхом не передачі в процесі ліквідації Управління договорів та первинних бухгалтерських документів щодо дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200000 грн. та ПП [PERSON] в розмірі 120415 грн. Відповідно до ч. 1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:пряма дійсна шкода;протиправна поведінка працівника;вина в діях чи бездіяльності працівника;прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (далі -1111ВСУ № 14 від 29.12.1992) під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей .або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім), тобто таким, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. В п. 23 ПП ВСУ № 14 від 29.12.1992 встановлено, що суддя незалежно від обставин справи має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування, зокрема даних бухгалтерського обліку й інших документів про наявність і розмір прямої дійсної шкоди; доказів про винне порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила; інших доказів, які мають значення для визначення виду матеріальної відповідальності і розміру сум, що підлягають стягненню. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду. У порушенні зазначених вище норм, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування прямої дійсної шкоди для позивача; не наведено в чому полягала протиправна поведінка Відповідача, які норми трудового права чи положення локальних правових актів були порушені винною дією працівника і шкодою, яка настала для позивача. Статтею 132 КЗпП передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Позивач в позовній заяві просить стягнути всю суму дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200000 грн. та ПП [PERSON] в розмірі 120415 грн., договора та первинні бухгалтерські документи по яких, начеб то не були передані відповідачем. Таким чином, позивач покладає на відповідача повну матеріальну відповідальність. Стаття 134 КЗпП України встановлює вичерпний перелік випадків, коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Стаття 1166 ЦК України визначає що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої увалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина „судового розгляду". Стаття 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми громадянин, який вважає, що його право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. З аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у позовних вимогах, оскільки позивачем не надано суду письмових, належних та допустимих х доказів з приводу заподіяння позивачу шкоди в заявленому розмірі зі сторони відповідача. Позивачем не доказано вину відповідача у заподіяння йому шкоди, а також доведено причинно-наслідковий зв'язок між можливим порушенням прав позивача та діями відповідача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed