Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про захист ділової репутації, який в подальшому уточнив, та просить визнати такою, що викладена неправдиво інформацію поширену відповідачем 23.05.2019 року на сесії Коростенської міської ради VII скликання, трансляція та відео якої опубліковано в мережі інтернет, наступного змісу: "А, що до відноситься Головійчука, ну повірте, у мене як у людини як міського голови, абсолютно немає бажання, щоб він щось робив у нашому місті, це скандал постійно, ну це просто "не передать", замість того, ми повинні були в минулому році закінчити стадіон, ми його закінчили. Виграв тендер [PERSON] , мільон вигідних причин, що таки не робили і все. Просто ну це "ходяча проблема по місту Коростеня", тому ми маємо справу, але є тендер, є закон ми його проводимо", а також зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, стягнути понесені судові витрати. На думку позивача, у вказаній вище інформації відповідач наголосив, що тендер на реконструкцію відкритих спортивних споруд на території стадіону "Спартак" по [ADDRESS] був виграв [PERSON] , що не відповідає дійсності, принижує його ділову репутацію та підлягає спростуванню, так як переможцем тендеру на реконструкцію стадіону "Спартак" було вибрано ТОВ "Торговий дім Коростенськмий завод теплотехнічного обладання", до якого він не має жодного відношення. Директором являється [PERSON] , учасником товариства є [PERSON] .. Крім того, з 2012 року йому міським головою були вручені подяки та дипломи. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги не визнає та просив у їх задоволенні відмовити. Відзив обґрунтований тим, що позивач не надав доказів про те, що у зв`язку з поширенням інформації вказаної в позові, його особисті права було порушено. Він являється публічною особою та межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідач вважає, що ним у своєму виступі було висловлено оціночне судження та власний погляд про позивача, як людину, яке склалось під час їх тривалого спілкування.Вислови були без посилання на конкретні документи, а виходячи з людського фактору, а саме того, що [PERSON] активно весь час втручався та контролював роботи на стадіоні « Спартак », як технічний директор. Виступ не містив лайки, нецензурних слів, не зачипав особистого життя позивача, а була критика з гнівним засудженням вад і негативних явищ у різних ділянках індивідуального, суспільного й політичного життя, суперечних із загальнообов`язковими принципами чи встановленими ідеалами з боку [PERSON] (сатира). Була гіпербола - перебільшення для посилення виразності та підкреслення сказаної думки. Позивачем відповіді на відзив надано не було. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим, статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Відповідно до ст.275,297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків. Предметом доказування в даному спорі є: по-перше, факт поширення відповідачем негативної інформації, по-друге, недостовірність поширеної відповідачем інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно із ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Крім цього, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Сторони у даній справі - є публічними особами. При цьому, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті права. Доказів про інформацію поширену відповідачем 23.05.2019 року на сесії Коростенської міської ради VII скликання (висловів відповідача, записів, тощо), які б суд міг дослідити та надати належну оцінку позивачем надано не було. Відповідно до довідки ТзОВ «ТД Коростенський завод теплотехнічного обладнання» про наявність у Учасника працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід від 28.08.17 за №622 слідує, що [PERSON] вказаний як - технічний директор, що свідчить про його причетність до діяльності вказаного підприємста. Викладена відповідачем інформація висловлена без жодних конкретних фактів та посилання на конкретні документи, які можна було б перевірити на предмет достовірності. Вказані висловлювання підпадають під ознаки оціночних суджень, не містять лайки, нецензурних слів, не зачипають особистого життя позивача, при цьому, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У зв`язку з встановленими обставинами, на думку суду, права позивача на захист ділової репутації порушені не були, а відтак не потребують судового захисту, тому у задоволенні позовних вимог суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed