Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим примішенням-кв.№61 буд.№12 по вул.Академіка Амосова (до перейменування-Семашка) м.Ніжина Чернігівської області, з посиланням на те, що позивач є власником вказаної квартири, відповідач, який зареєстрований у даній квартирі, з травня місяця 2000 року у ній не проживає, сторони не спілкуються, відповідач в добровільному порядку зніматися із реєстраційного обліку не бажає, що порушує право позивача на користування належною власністю. Позивач в судове засідання не з"явився, відповідно до клопотання від 17 жовтня 2016 року представник позивача адвокат [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, представник позивача відповідно до письмового клопотання не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57?60 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Позивач [PERSON] є власником кв.№61 буд.№12 по вул.Семашка (після перейменування 18 лютого 2016 року-вул.Акадаміка Амосова) м.Ніжина Чернігівської області, відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 січня 2005 року реєстрація права власності проведена 18 січня 2005 року. Відповідно до акту ЖБК 7 "Маяк" від 11 серпня 2016 року відповідач [PERSON] зареєстрований у даній квартирі з 18 листопада 1989 року, не проживає у ній з травня місяця 2000 року. Згідно довідки про склад сім"ї виконавчого комітету Ніжинської міської ради (а.с.10) відповідач [PERSON] зареєстрований у вищезазначеній квартирі, останній є "...бувший зять...". Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Спір виник між позивачем, як власником квартири, та відповідачем, як колишнім членом сім"ї позивача. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований у вищезазначеній квартирі з 18 листопада 1989 року, позивач [PERSON] є її власником з 18 січня 2005 року. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику Верховного Суду України з цього питання. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Також суд враховує, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із врахуванням викладеного та непроживання відповідача у вищезазначеній квартирі з травня місяця 2000 року, відсутності перешкод останньому у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як власником квартири, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування даною квартирою, наявні підстави для визнання останнього таким, що втратив право користування житловим примішенням,-кв.№61 буд.№12 по вул.Академіка Амосова (до перейменування-Семашка) м.Ніжина Чернігівської області. Позивач [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково. Відповідно до ст.88 ЦПК України 551 грн. 20 коп судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved