Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВО «Нижнєвартовськнафтогаз» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом у зв'язку з виконанням трудових обов'язків. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Взимку 1981-1982 років він працював начальником електромережевого району м. Лангепас, що розбудовувалось. 27.12.1981 року Державною комісією підписано акт введення житла, об'єктів соціального побуту м. Лангепас, розпочато реорганізацію ВО «Нижнєвартовськнафтогаз». Його пряме керівництво - адміністрація «Мегіоненергонафта» на два роки затримало реорганізацію ВО «Нижнєвартовськнафтогаз», усунуло його з м.Лангепас, шантажуючи нестабільністю, ненадійністю електропостачання. З наказу про звільнення він дізнався, що на його посаду з 04.01.1982 року призначено [PERSON], а його переведено старшим майстром електромережевого району №7 ПТС-2. Рішенням від 11.05.1982 року Нижнєвартівський районний суд поновив його на посаді старшого майстра електромережевого району №7 ПТС-2. 25.05.1982 року в управлінні «Мегіоненергонафта» його зкрутили в металевій будці, привезли до Нижнєвартівського ПНД, а потім літаком доставили в Тюменський обласний ПНД нібито для проведення психіатричної експертизи. Після виходу з Тюменського обласного ПНД його повторно було звільнено з управління «Мегіоненергонафта». Наказом по ВО «Нижнєвартовськнафтогаз» поновлено, однак до роботи він допущений не був. В травні 1983 року він звернувся в Мегіонський міський суд з позовом до управління «Мегіоненергонафта» про стягнення шкоди, а прокурор м. Мегіон звернувся до суду з позовом про визнання його недієздатним, чим скоїв замах на психічне вбивство. В листопаді 1983 року, залишившись без житла, грошей, роботи, він добрався до м Нікополя. Суддя Нікопольського міського суду помістив його для проведення судово-психіатричної експертизи до Дніпропетровського обласного ПНД, справу повернули в Мегіонський міський суд. По розпорядженню головного психіатра його перевезли в 36-е відділення Дніпропетровської обласної ПНД, де за два місяці довели до інвалідності другої групи, перевели для лікування в Гейковську ПНД. Повернення в м.Лангепас стало неможливим. Справу за позовом прокурора м. Мегіон про визнання його недієздатним було припинено. На березень 1982 року за межами РФ він автоматично втратив громадянство РФ, став громадянином України. Таким чином, адміністрація управління «Мегіоненергонафта» умисно спричинила йому каліцтво, що призвело до інвалідності другої групи безстроково, видворила з м.Лангепас, позбавила громадянства РФ, припинила його трудову діяльність. Для поновлення громадянства РФ необхідне житло на території РФ, три роки виду на проживання. Будинок його батьків в с.Кам'янка, Малоархангельського району Орловської області зруйнований, відновленню не підлягає. Відновити громадянство РФ можливо по придбанню житла в 2017 році. З посиланням на ст.1166 ч.1, ст.1168 ч.1 ЦК України просив стягнути з ВО «Нижнєвартовськнафтогаз» компенсацію за заподіяння шкоди здоров'ю (пенсію по інвалідності другої групи в середньому по 40 000 руб за місяць - в розмірі 18,8 млн. рублів); компенсацію за трикімнатну квартиру віддану [PERSON] в розмірі 3,2 млн. рублів; вартість акцій відданих [PERSON] в розмірі 15 млн. рублів; вартість житла в РФ для відновлення громадянства РФ в розмірі 35 млн. рублів; судові витрати на відновлення громадянства РФ, відновлення громадянських прав, політичних свобод у розмірі 5 млн. рублів; вартість невикористаних прав на пільги передбачені ст. 16 Закону «Про реабілітацію жертв політичних репресій», довідок «про реабілітацію» в розмірі 5 млн. рублів; моральну шкоду в розмірі 75 млн. рублів, а всього 150 млн. рублів. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав частково та, посилаючись на вище вказані обставини, просив стягнути з відповідача пенсію по інвалідності та компенсацію за спричинену здоров"ю шкоду в сумі 40 000 руб. щомісяця, моральну шкоду в розмірі 75 млн. рублів. Вважає, що його захворювання і є каліцтвом у зв"язку з виконанням трудових обов"язків. Він був здоровий, а потім захворів з вини лікарів. Моральна шкода виражається в тому, що він переніс психічні та фізичні страждання, його сім"я розпалася, йому всі погрожують, він став інвалідом ІІ групи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що ніякого нещасного випадку на підприємстві не було, тому не має і не може бути акту про нещасний випадок на підприємстві. Позивач являється інвалідом ІІ групи в результаті загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності. Відповідач ніякої шкоди здоров"ю позивача не спричиняв. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач з 06.10.1981 року працював на посаді старшого майстра в управлінні „Мегіоненергонафта", був звільнений, потім поновлений за рішенням суду, а 20.05.1983 року був звільнений за власним бажанням, що підтверджується світлокопією трудової книжки (а.с.14), рішенням суду (а.с.12-13). З матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні не вбачається, що під час роботи позивачем була отримана травма, яка спричинила каліцтво у зв"язку з виконанням трудових обов"язків. Як пояснив позивач в цій частині, він вважає, що його захворювання і є каліцтвом у зв"язку з виконанням трудових обов"язків, оскільки його помістили до психіатричної лікарні. Він був здоровий, а потім захворів з вини лікарів. Згідно довідки МСЕК від 16.04.1996 року позивач отримав другу групу інвалідності безстроково і причина інвалідності - загальне захворювання (а.с.15). Позивач вважає належним відповідачем по справі ВО „Нижнєвартовськнафтогаз", оскільки на його думку це вказано в рішенні Федерального суду м. Мегіон від 21.01.2002 року, де зазначено, що Управління „Мегіоненергонафта" в 1982 році і „Мегіоннафтогаз" входили як структурні підрозділи до ВО „Нижнєвартовськнафтогаз" . В наступному „Мегіоннафтогаз" вийшло зі складу ВО „Нижнєвартовськнафтогаз". В 1990 році Мегіонське управління „Єнергонафта" війшло в склад ВО „Мегіоннафтогаз" в якості структурної одиниці і не являлось правонаступником Управління „Мегіоненергонафта" ВО „Нижнєвартовськнафтогаз" (а.с.72). Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог саме на підставі ст.1166 ч.1, ст.1168 ч.1 ЦК України, хоча йому було роз"яснено, що між ним і роботодавцем були трудові відносини. З огляду на вище зазначене суд вважає, що позивач не надав жодного доказу тому, що його інвалідність є слідством отриманої травми при виконанні трудових обов"язків, яка спричинила каліцтво і що відповідач спричинив цю шкоду. Твердження позивача спростовуються висновком МСЕК, довідкою Нікопольського ПНД (а.с.17), медичним висновком Тюменської обласної клінічної психіатричної лікарні від 02.08.1992 року (а.с.19-23). З огляду на ці обставини не можуть бути задоволені і позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed