Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

19.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Верба В.М. про визнання протиправним та скасування рішення №39065314 від 30.12.2017 року про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ПАТ КБ «Приватбанк»; скасування державної реєстрації права власності\~ в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (запис № 24255223 від 27.12.2017 року); скасування запису про державну реєстрацію права власності № 24255223 від 27.12.2017 року та зобов`язання внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.04.2021 року позов [PERSON] задоволено у повному обсязі. 11.06.2021 року [PERSON] звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, яка мотивована тим, що у зв`язку зі зміною законодавства України, ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», викладено в новій редакції, якою визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Однак, рішенням суду від 21.04.2021 року було скасовано записи про про державну реєстрацію права власності, проте одночасно не вирішено питання про поновлення відомостей у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що передували скасованим записам. В судове засідання сторони не з`явились. Згідно ч.4 ст.270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення суду, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Верба В.М. про визнання протиправним та скасування рішення №39065314 від 30.12.2017 року. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.04.2021 року позов задоволено у повному обсязі та визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Верба В.М. №39065314 від 30.12.2017 року про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк». Скасовано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис № 24255223 від 27.12.2017 року. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності № 24255223 від 27.12.2017 року та зобов`язано приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Верба В.М. внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності. 11.06.2021 року позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, при цьому посилаючись на зміни у законодавстві України. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певноїпозовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до п.20 роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі ", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК 2004 (ст.270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити у собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, вичерпний перелік яких передбачений статтею 270 ЦПК України. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має право відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу. Зазначена заява [PERSON] обумовлена тим, що у зв`язку із внесенням відповідних змін до законодавства України з таким формулюванням вимог, що зазначені у рішенні суду, виконати його не є можливим. Проаналізувавши доводи позивача,\~ суд приходить до висновку, що на момент звернення з позовом до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, позовні вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса та про скасування державної реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме були ефективними способами захисту цивільного права, визначеними законом. Як вбачається з рішення суду 21.04.2021 року судом було задоволено позовні вимоги позивача у повному обсязі, у відповідності до резолютивної частини позову. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.08.2018року посправі 925/1265/16 , Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року по справі №367/2020/15-ц зазначалось на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-IX від 05 грудня 2019 року, який набрав чинності з 16.01.2020 року були внесені зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких частина 3 ст. 26 Закону викладено в такій редакції: У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченомупідпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченомупідпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)». Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 340-IX від 05.12.2019 року, судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. З огляду на те, що рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за позовом [PERSON] ухвалено 21.04.2021 року, тобто після набрання чинності внесених змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача, щодо ухвалення додаткового рішення у справі № 486/1654/19. Згідно частини 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено: Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Outcome: approved