Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просила визнати недійсним договір оренди землі №232 від 01.03.2016 року, який укладено між нею та ТОВ "Лелеківське - ТЛ" та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником вказаної земельної ділянки, яка протягом останніх років оброблялась ФГ "Сакура-12". У 2015 році між [PERSON] і ФГ "Сакура-12" було досягнуто домовленості щодо укладення договору оренди землі, проте у лютому 2016 року представником ТОВ "Лелеківське - ТЛ" повідомлено [PERSON], що керівник ФГ "Сакура-12" [PERSON] хворіє, а фермерське господарство припиняє діяльність та має намір передати орендовані земельні ділянки ТОВ "Лелеківське - ТЛ", при цьому домовленості між [PERSON] і ФГ "Сакура-12" будуть відображені у новому договорі оренди землі. У подальшому, представником ТОВ "Лелеківське - ТЛ" було надано останню сторінку договору оренди землі, яку [PERSON] підписала за умови надання повного тексту договору до його державної реєстрації. 15.03.2016 року ФГ "Сакура-12" намагались зареєструвати договір оренди землі, який укладено з [PERSON], проте не змогли цього зробити, оскільки 11.03.2016 року було зареєстровано договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки з ТОВ "Лелеківське - ТЛ". Сторони не досягнули остаточної згоди щодо істотних умов договору, а тому [PERSON] не підписано акт прийому-передачі об'єкта оренди. Крім цього, договір містить помилки, зокрема неправильно вказано розмір земельної ділянки та цільове призначення. Розмір орендної плати не відповідає розміру, що узгоджувався сторонами, а також відсутня вказівка про індексацію орендної плати та грошовий еквівалент орендної плати на момент укладення договору. Викладені недоліки свідчать, що при укладенні спірного договору представником ТОВ "Лелеківське - ТЛ" введено в оману [PERSON] На підставі викладеного [PERSON] звернулась до суду для захисту своїх прав. Позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також пояснила, що має у власності земельну ділянку загальною площею 1,67 га., розташовану на території Обознівської сільської ради Кіровоградського району та області, призначену для ведення особистого селянського господарства. 15.03.2012 року вона разом із [PERSON] уклали договір про спільну діяльність, згідно якого мали обробляти належну їй земельну ділянку, а по закінченню дії вказаного договору вона мала намір укласти з ФГ «Сакура-12» договір оренди землі. 01.03.2016 року вона перебувала на робочому місці у фельдшерському пункті с. Катеринівка, Кіровоградського району та області, де представник ТОВ "Лелеківське - ТЛ" Обрежа В.Л. повідомив її, що голова ФГ «Сакура-12» [PERSON] має проблеми зі здоров'ям, а тому ФГ "Сакура-12" припиняє свою діяльність і ТОВ "Лелеківське - ТЛ" пропонує їй підписати договір оренди належної їй земельної ділянки на умовах узгоджених із ФГ "Сакура-12". Представник ТОВ "Лелеківське - ТЛ" повідомив їй, що надає для підпису проект договору оренди, а згодом буде надано оригінал. Вона підписала не читаючи договір лише останню сторінку проекту, а оригінал не отримувала. Витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку вона не отримувала та нікого для цього не уповноважувала. Договір містить технічні помилки, зокрема неправильно вказано розмір земельної ділянки та цільове призначення. Розмір орендної плати не відповідає розміру, що узгоджувався сторонами, а також відсутня вказівка про індексацію орендної плати та грошовий еквівалент орендної плати на момент укладення договору. Викладене свідчить, що при укладенні спірного договору представником ТОВ "Лелеківське - ТЛ" введено її в оману. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також пояснив, що [PERSON] підписала спірний договір оренди землі шляхом введення її в оману представником відповідача. Для підпису позивачу було надано лише останню сторінку договору, який містить багато неточностей, що впливають на розмір орендної плати. Договір не містить нормативної грошової оцінки земельної ділянки, переліку найменувань сільськогосподарської продукції, яку орендодавець має право отримати за надання права користування земельною ділянкою. Витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який долучено до спірного договору оренди землі, [PERSON] не отримувала та нікого на дану дію не уповноважувала. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову та зазначив, що спірний договір укладений згідно вимог чинного законодавства та за згодою сторін, підстави визнання його недійсним відсутні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім цього, ТОВ "Лелеківське - ТЛ" виконало усі умови договору оренди землі, а вказані [PERSON] помилки у договорі є технічними, що можливо виправити, шляхом внесення відповідних змін, проти чого відповідач не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також пояснив, що 15.03.2012 року він із [PERSON] уклали договір про спільну діяльність, згідно якого він отримав право на користування належною [PERSON] земельною ділянкою, яку обробляв до лютого 2016 року. Під час проходження ним лікування представники ТОВ "Лелеківське - ТЛ" повідомили [PERSON], що він має поганий стан здоров'я, а його ФГ "Сакура-12" припиняє свою діяльність, та запропонували [PERSON] укласти з ТОВ "Лелеківське - ТЛ" договір оренди землі на умовах узгоджених із ФГ "Сакура-12", який [PERSON] підписала не читаючи, що свідчить про введення в оману. Витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] не отримувала та нікого на дану дію не уповноважувала. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЛ №151862 належить земельна ділянка загальною площею 1,67 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Обознівської сільської ради Кіровоградського району та області, призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с.5, 71-74). 15.03.2012 року [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у простій письмовій формі уклали договір про спільну діяльність строком на 10 років, згідно якого сторони об'єднують належні їм земельні ділянки для спільної обробки та збирання сільгосппродукції, а керівництво спільною діяльністю покладається на [PERSON] (а.с.62-63). 01.03.2016 року [PERSON] і ТОВ "Лелеківське - ТЛ" укладено договір оренди землі №232, згідно якого [PERSON] передала ТОВ "Лелеківське - ТЛ" в оренду земельну ділянку загальною площею 1,57 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Обознівської сільської ради Кіровоградського району та області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років, який зареєстровано приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.6-11). Додаток №1 до вказаного договору, а саме акт прийому - передачі об'єкта оренди, не містить особистого підпису орендодавця (а.с.12). 09.03.2016 року [PERSON] і ФГ "Сакура-12" уклали договір оренди землі, згідно якого [PERSON] передала ФГ "Сакура-12" в оренду земельну ділянку загальною площею 1,67 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Обознівської сільської ради Кіровоградського району та області, призначена для ведення особистого селянського господарства, строком на 10 років, який не зареєстровано (а.с.37-38). На запит суду Управлянням Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області надано лист №9-28-99.5-3717/15-16 від 12.08.2016 року, а Кіровоградською районною державною адміністрацією надано лист №01-22/236/3 від 15.08.2016 року, згідно яких у період із 2015 року по 2016 рік на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] видано витяги з ДЗК №НВ-3502503672016 від 01.03.2016 року та №НВ-3502525282016 від 10.03.2016 року на запит [PERSON] (а.с.69, 71). Відповідно до вимог ст.230 ч.1 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. В якості обґрунтування підстав недійсності договору оренди землі позивач вказує на введення в оману представником відповідача, оскільки позивач підписала лише останню сторінку та не читала весь договір оренди, однак вказані обставини не можуть бути підставами для визнання договору оренди землі недійсним, оскільки відсутні докази, що позивач при підписання договору не мала можливості ретельно вивчити його зміст і за необхідності скористатись кваліфікованою допомогою юриста чи іншої особи, які допомогли б їй вивчити зміст договору та правильно сприйняти фактичні обставини правочину, що впливали на її волевиявлення. Належних і достатніх доказів, які свідчать про введення в оману позивача суду не надано. Позивач вказує, що договір оренди не містить нормативної грошової оцінки земельної ділянки, вказівки про індексацію орендної плати, грошовий еквівалент орендної плати на момент укладення договору, переліку найменувань сільськогосподарської продукції, яку орендодавець має право отримати за надання права користування земельною ділянкою, що є істотними умовами договору оренди землі. Однак, висновки позивача є передчасними та необґрунтованими, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, а ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно вимог ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст.638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст.792 ч.2 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відповідно до вимог ст.637 ч.2 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 ЦК України. Згідно ст.14 ч.2 Закону України «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Зі змісту спірного договору оренди землі від 01.03.2016 року вбачається, що він відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому Постановою КМУ №220 від 03.03.2004 року, а також містить істотні умови договору, що узгоджені сторонами, які підписали договір і не заперечують факт підписання. Порушення вимог ст.203 ЦК України при укладенні спірного договору відсутні. За таких обставин, не підписання позивачем акту прийому-передачі об'єкта оренди не може бути визнано в якості доказу не досягнення остаточної згоди сторін щодо істотних умов договору, оскільки договір оренди землі сторонами підписано та визначено істотні умови, а відповідно вказана обставина не може бути визнана підставою для визнання договору оренди землі недійсним. Позивач вказує про наявність помилок у договорі, зокрема неправильно вказано розмір земельної ділянки та цільове призначення, проте спірний договір свідчить, що в ньому правильно вказано кадастровий номер земельної ділянки, що є головною ідентифікуючою ознакою земельної ділянки, а тому вказані позивачем помилки не можуть бути підставою для визнання договору оренди землі недійсним, оскільки вони є технічними та сторона відповідача не заперечує їх і бажає усунути, шляхом внесення відповідних змін до договору. Крім цього, наявними у договорі помилками не було порушено права позивача, оскільки вказані помилки стосуються сплати орендної плати та цільового призначення землі, проте на даний час термін сплати орендної плати не настав і відсутні докази використання земельної ділянки позивача не за цільовим призначенням, а тому права позивача не порушено. Доводи позивача щодо не отримання Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не можуть бути підставою для визнання договору оренди землі недійсним. Таким чином, зваживши у сукупності надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано належних і достатніх доказів, якими підтверджуються позовні вимоги. Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed