Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

ПАТ "ВТБ [PERSON]" звернувся з позовом до ПАТ "[PERSON] Аваль", [PERSON] з позовом про зняття арешту з заставного майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №R52120286133B від 07.07.2012 р. за яким банк надав [PERSON] кредит в сумі 123600,00 грн. на придбання нового автомобіля. В забезпечення кредитного договору між банком та [PERSON] укладений договір застави №R52120286133В, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] 07.07.2012 року за реєстровим №1530 на підставі якого в заставу банку переданий транспортний засіб: типу легковий седан - В, марки HYUNDAI, модель ACCENT, 2012 року випуску, бежевого кольору, номер шасі (кузова, рами) Z94CU41DACR127997, реєстраційний №АМ4046ВН, зареєстрований ЦБДР та АС при МВС 06.07.2012 р. Із листа Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Житомирській області Управління державної виконавчої служби ДВС України від 09.12.2014 вих.№3.4/27572 позивачу стало відомо, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження ВП №43926793 про стягнення боргу в солідарному порядку з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» в сумі 2 438 996,07 грн.; - 10.07.2014 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно боржника; - 10.11.2014 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та розшук майна боржника було накладено арешт та оголошено в розшук транспортний засіб, який належить боржнику, а саме: HYUNDAI ACCENT, реєстраційний №АМ4046ВН; - 06.12.2014 на посту ДПС м. Сарни Рівненської області був затриманий та поставлений на майданчик тимчасового утримання вищезазначений транспортний засіб. А також роз'яснено, що згідно п.4. ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. В звязку з чим просять зняти арешт з предмета застави банку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, письмовою заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив слухати справу у його відсутності. Представник відповідача АТ "[PERSON] Аваль" [PERSON] позовні вимоги не визнав, про що подав письмові заперечення в обгрунтування яких в судовому засіданні посилається на те, що 10.11.2014 року в рамках виконавчого провадження №43926793 про стягнення боргу з [PERSON] на користь АТ "[PERSON] Аваль" в сумі 2438996,07грн. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та розшук майна боржника було накладено арешт та оголошено в розшук транспортний засіб, який належить боржнику, а саме: HYUNDAI ACCENT, легковий седан В, 2012р.в., державний номер [NUMBER]. Посилається на ч.3 ст.53 ЗУ "Про виконавче провадження", який діяв на той момент, відповідно до якої встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернуто у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Вважає, що з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту може звернутися особа, якій належить майно, а саме [PERSON], в звязку з чим в задоволенні позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник третьої особи відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень посилається на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження ВП №43926793 про стягнення боргу в солідарному порядку з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» в сумі 2 438 996,07 грн.; - 10.11.2014р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та розшук майна боржника було накладено арешт та оголошено в розшук транспортний засіб, який належить боржнику, а саме: HYUNDAI ACCENT, реєстраційний №АМ4046ВН; - 06.12.2014р. на посту ДПС м. Сарни Рівненської області був затриманий та поставлений на майданчик тимчасового утримання вищезазначений транспортний засіб; - 22.01.2015р. актом опису і арешту майна було описане й арештоване майно боржника, а саме : автомобіль [NUMBER]. Вважають, що зняття арешту може бути передчасним, оскільки сума боргу перед ПАТ "ВТБ [PERSON]" може бути значно менша за вартість автомобіля у разі його примусової реалізації, в звязку з чим в задоволенні позову просять відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, письмові заперечення відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, між публічним акціонерним товариством «ВТБ [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір №R52120286133B від 07.07.2012 р. за яким банк надав [PERSON] кредит в сумі 123600,00 грн. на придбання нового автомобіля. (а.с.4-7). В забезпечення кредитного договору між банком та [PERSON] укладений договір застави №R52120286133В, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] 07.07.2012 року за реєстровим №1530 на підставі якого в заставу банку переданий транспортний засіб: типу легковий седан - В, марки HYUNDAI, модель ACCENT, 2012 року випуску, бежевого кольору, номер шасі (кузова, рами) Z94CU41DACR127997, реєстраційний №АМ4046ВН, зареєстрований ЦБДР та АС при МВС 06.07.2012 р. (а.с.8-9). Стаття 572 ЦК України визначає, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту вказаних норм чинного законодавства вбачається, що застава є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань за яким заставодержатель у випадку порушення боржником свої зобов'язань, які забезпеченні заставою має право задовольнити свої вимоги за рахунок вказаного майна. Судом встановлено, що дійсно в провадженні відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області перебуває виконавче провадження ВП № 43926793 на підставі виконавчого листа Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.06.2014р. у справі №2-800/12 про стягнення боргу в солідарному порядку з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» в сумі 2438 996,07 грн. .В межах вищезазначеного виконавчого провадження 10.11.2014р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та розшук майна боржника було накладено арешт та оголошено в розшук транспортний засіб, який належить боржнику, а саме: HYUNDAI ACCENT, реєстраційний №АМ4046ВН. Відповідно до ст.ст. 12, 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Зі змісту вказаних норм вбачається, що обтяження є зокрема обмеженням права боржника чи обтяжувача на рухоме майно з метою виконання зобов'язань і виникає воно на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Також законодавцем визначено таке поняття як пріоритет обтяжень, який визначається у черговості їх реєстрації, тобто зареєстроване раніше обтяження на рухоме майно має пріоритет перед зареєстрованим пізніше обтяженням на вказане майно. При системному аналізі норм зазначеного Закону в сукупності з іншими нормами чинного законодавства можна зробити висновок, що як застава так і постанова державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є обтяженням в розумінні вказаного Закону. Судом встановлено, що договір застави автомобіля HYUNDAI ACCENT між ПАТ «ВТБ [PERSON]» та [PERSON] було укладено 07.07.2012 року, а постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена державним виконавцем лише 10.11.2014 року, тобто обтяження на підставі застави виникло раніше ніж обтяження на підставі постанови державного виконавця, а тому виходячи із приписів ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 572 ЦК України, ПАТ «ВТБ [PERSON]» має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а саме: транспортного засобу типу легковий седан - В, марки HYUNDAI, модель ACCENT, 2012 року випуску, бежевого кольору, номер шасі (кузова, рами) Z94CU41DACR127997, реєстраційний №АМ4046ВН, зареєстрований ЦБДР та АС при МВС 06.07.2012 р. і наявність арешту на вказане майно позбавляє його можливості реалізувати своє право . Зі змісту статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З врахуванням викладеного, а також того, що в судовому засіданні достовірно встановлено першочерговість обтяження позивача на спірний автомобіль, суд приходить до висновку, що обраний останнім такий спосіб захисту свого порушеного права як звільнення майна з-під арешту є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, а тому може бути застосований судом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16, 572-593 ЦК України, ЗУ «Про заставу», ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved