Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У травні 2017 року представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб: Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приватного підприємства «Нобіліс-транс груп, по якому просив суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]: [PERSON]; з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та передати на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; вирішити питання судових витрат. При цьому посилаючись на те, що нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради відповідно до свідоцтва про право власності від 02.02.2009 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.01.2009 р. №6. 29 квітня 2016 року між Приватним підприємством «Нобіліс Транс Груп» та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець) був укладений договір оренди № 2/3, відповідно до якого Приватниму підприємству «Нобіліс Транс Груп» було надано в строкове платне користування об'єкт комунальної власності нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зі, строком до 29 березня 2019 року. 03.08.2016 року за результатами обстеження зазначеного нежитлового приміщення працівниками Департаменту було встановлено, що нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] незаконно використовується мешканцями будинку під підсобне (номера приміщень співпадають з номерами квартир користувачів (технічний паспорт від 04.12.2008 р.) Вказане нежитлове приміщення підвалу неправомірно, незаконно, без достатніх правових підстав зайнято фізичними особами [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON] без жодних правових підстав. Незаконне зайняття нежитлового приміщення - об'єкта комунальної власності - порушує ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищевказаним об'єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Одеси. У жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси, з позовною заявою до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приватного підприємства «НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП» за участю третіх осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно якої просила скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.01.2009 року № 6 в частині внесення до переліку об'єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за Одеською міською радою - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку [ADDRESS] визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення першого поверху [ADDRESS] 31 від 02.02.2009 р [NUMBER] визнати недійсним договір оренди №2/3 від 26.09.2016 року укладений між Департаментом Комунальної власності Одеської міської ради та ПП "Нобіліс- Транс Груп"; вирішити питання про стягнення судових витрат. При цьому обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] Мешканці вищевказаного багатоквартирного будинку з моменту його будівництва, відкрито та добросовісно користуються допоміжними приміщеннями цього будинку. У результаті пред'явлення до неї позову від Департаменту Комунальної власності Одеської міської ради про усунення перешкод у праві користування (справа №522/9527/17) вона дізналася, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.01.2009 року № 6 було внесено до переліку об'єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за Одеською міською радою - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, в якому вона проживає [ADDRESS]). На підставі вищевказаного рішення 02.02.2009 року було видано Свідоцтво про право власності на приміщення першого поверху №502. 26.09.2016 року між Департаментом Комунальної власності Одеської міської ради та ПП "Нобіліс-Транс Груп" було укладено договір оренди № 2/3, відповідно до якого, останньому було надано в оренду вищевказані нежилі приміщення. Будинок, у якому проживає позивач більше не обладнаний, ані підвалом, ані горищем, ані іншими допоміжними приміщеннями, які могли б використовуватися співвласниками житлового будинку, для вирішення їх звичайних побутових проблем пов'язаних з зберіганням велосипедів, дитячих колясок, знарядь праці тощо. Наведене надає підстави стверджувати, що спірне приміщення має статус допоміжного як таке, що призначене, у тому числі, й для обслуговування житлового будинку, у зв'язку з чим територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради у 2009 році не мала правових підстав для оформлення за собою права власності на відповідне приміщення як на нежиле, що є підставою для визнання недійсним свідоцтва про право власності від 02.02.2009 р [NUMBER]. на нежилі приміщення першого поверху площею 38,7 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] Крім того, оскільки вищевказані приміщення є допоміжними, то Одеська міська рада в особі Департаменту комунальної власності ОМР не мала права передавати вищевказані приміщення в оренду третім особам, а від так договір оренди №2/3 від 26.09.2016 року укладений між Департаментом Комунальної власності Одеської міської ради та ПП "Нобіліс-Транс Груп" є недійсним. Представник відповідача надав суду заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість, а також просив застосувати наслідки спливу позовної давності до спірних правовідносин. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року вказані цивільні справи було об'єднано в одне провадження. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, заперечував щодо задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності, просив у задоволенні вказаного позову відмовити. Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON], позовні вимоги Департаменту підтримував у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Інші сторони до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу вищевказаної квартири від 11.07.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Драло Л.Г. Нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради відповідно до свідоцтва про право власності від 02.02.2009 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.01.2009 р. 29 квітня 2016 року між Приватним підприємством «Нобіліс Транс Груп» та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець) був укладений договір оренди № 2/3, відповідно до якого Приватниму підприємству «Нобіліс Транс Груп» було надано в строкове платне користування об'єкт комунальної власності нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] строком до 29 березня 2019 року. 03.08.2016 р. за результатами обстеження зазначеного нежитлового приміщення працівниками Департаменту було встановлено, що нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] використовується мешканцями будинку під підсобне (номера приміщень співпадають з номерами квартир користувачів (технічний паспорт від 04.12.2008 р.) З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що вказане нежитлове приміщення підвалу зайнято фізичними особами [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON] Встановлено, що право власності на весь житловий та нежитловий фонд територіальної громади м. Одеси перейшов на підставі: Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р. № 331 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)»; Рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 р. №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області». Статтею 327 Цивільного кодексу України встановлено, що в комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, які належать територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Статтею 2 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» встановлено, що одним із об'єктів передачі з державної до комунальної власності є нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі приміщення, після виділення їх в окрему облікову одиницю на підставі лозподільного балансу, об'єкти незавершеного будівництва). Частиною 6 статті 7 зазначеного Закону встановлено, що право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права. Відповідно до Положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року № 2752-УІ Департамент являється єдиним органом уповноваженим управляти комунальним майном територіальної громади м. Одеси. Згідно з п. 2.2.1.18. Положення, Департамент укладає цивільно-правові угоди з попереднім повідомленням постійної комісії з комунальної власності (договори оренди, купівлі-продажу, застави, дарування, користування, позички, концесії майна та інші угоди відповідно до чинного законодавства України) та контролює їх виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України передбачає право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. 29 квітня 2016 року між Приватним підприємством «Нобіліс Транс Груп» та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець) був укладений договір оренди № 2/3, відповідно до якого Приватниму підприємству «Нобіліс Транс Груп» було надано в строкове платне користування об'єкт комунальної власності нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] строком до 29 березня 2019 року. Таким чином, нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] знаходилось у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та надавалося в оренду. Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 вищевказаного закону, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання встановленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, поговір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, станов та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної злісності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2. ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 1. ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] у розумінні Цивільного кодексу України та відповідно до ДБН Е 2 2-15-2005 (нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду) є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, та перебуває об'єктом оренди на підставі договору № 2/3 від 26.09.2016 року укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Приватним Підприємством «Нобіліс-Транс Груп». Тобто, і законом і технічними нормами чітко розмежоване поняття статусу приміщення, що має вагоме значення при вирішенні питання щодо встановлення власника приміщень. Отже, саме з 25.11.1991р. територіальна громада м. Одеси набула право власності, зокрема, на нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, право власності у територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, зокрема, на спірний об'єкт виникло раніше а ніж з моменту його належного оформлення, тобто з моменту отримання свідоцтва про право власності Серії [NUMBER] від 02.02.2009 року. Зазначене свідоцтво про право власності є лише підтвердженням наявного права та не є актом у розумінні ст.16 вимог Цивільного кодексу України. У зв'язку із зазначеним, в даному випадку підстави для скасування та визнання недійсним свідоцтва про право власності Серії [NUMBER] від 02.02.2009 року, виданого на підставі рішення Представником Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заявлено про необхідність застосування наслідків спиву строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є необгрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Встановлено, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 6 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» (зокрема, щодо реєстрації прав Одеської міської ради на нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 38,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS]) прийнято 13.01.2009 р. В свою чергу, Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення. На вимогу громадян їм може бути видано копію відповідних актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування. При цьому слід відзначити, що згідно з положенням ч. 1 ст. 21 Закону "Про інформацію" акти органів місцевого самоврядування є основним джерелом Інформації цих органів. Згідно зі статтею 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права та обов'язки. Оскільки права та обов'язки визначаються різноманітними правовими актами органів державної влади та місцевого самоврядування, то у частині другій цієї ж статті зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Частиною першою статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядники публічної інформації зобов'язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти та акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), ухвалені розпорядником. Відповідно до частини другої статті 15 вказаного Закону інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайта така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації. Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Таким чином, з моменту, коли позивачі дізнались або могли дізнатися про вищезазначене рішення в частині порушення їх прав пройшло вже більше 9 років. У зв'язку із зазначеним, вважаємо, що в даному випадку строки позовної давності були пропущені і Позивач втратив можливість на скасування вказаного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради. Суд, проаналізувавши встановлені обставини, вважає, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в позові [PERSON], оскільки позивачем не доведено тих обставин, на які вона посилається, щодо початку строку позовної давності. Однак, вказана обставина не є єдиною обставиною для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved