Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У січні 2021 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 13.02.2020 року між ним та відповідачем [PERSON] , у простій письмовій формі, був укладений Договір позики №13/02/20-1. Відповідно до Договору позики, Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 130 790 гривень 61 копійка, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 24.631 грн.) на день укладення Договору позики еквівалентно 5310 доларів США 00 центів, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк - до 13.05.2020 року. За домовленістю Сторін позика є безвідсотковою. Відповідно до п. 8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору на банківський рахунок [NUMBER] або готівкою в м. Одеса. Однак, відповідачем всупереч укладеному Договору позики суму боргу повернуто не було. На неодноразові вимоги позивача повернути борг, відповідач жодним чином не реагує. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі: 1) основна сума боргу - 150002 грн. 19 коп. (що станом на дату подання позовної заяви еквівалентно 5310 доларів США 00 центів); 2) інфляційні збитки у розмірі - 3 765 грн. 05 коп.; 3) 3% річних у розмірі - 2 729 грн. 55 коп.; 4) неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості) - 333 004 грн. 86 коп.; 5) судовий збір - 4895 грн. 02 коп.; 6) витрати на професійну правничу допомогу - 10 000 гривень 00 копійок. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. 19.01.2021 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачу, що вона має право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Відповідачу була направлена ухвала про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк, відзиву та клопотань до суду не надала, в судове засідання не з`явилася, хоча судом про дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надала. В судове засідання позивач не з`явився, його представник [PERSON] надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи те, що від відповідача відзив та заява про розгляд справи у її відсутність не надходила, то суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про часткове задоволення позову виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] ( Позичальник ) у простій письмовій формі був укладений Договір позики №13/02/20-1 від 13.02.2020 року. Відповідно до Договору позики, Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 130790 гривень 61 копійка, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 24.631 грн.) на день укладення Договору позики еквівалентно 5310 доларів США 00 центів, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати 5310 доларів США 00 центів за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобтодо 13.05.2020 року. Факт отримання відповідачем зазначеної суми підтверджується розпискою, підписаною власноруч відповідачем, копія якої наявна у матеріалах даної справи. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 року у справі № 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. З урахуванням наведених положень закону, суд прийшов до висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики і [PERSON] свої зобов`язання за вказаною розпискою від 13.02.2020 року належним чином не виконала, а тому сума основного грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 5310 доларів США 00 центів, що станом на 21.12.2020 року за курсом АТ КБ «ПриватБанк» складає 150002 грн. 19 коп. (5310 $*28.249). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. За нормою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 2 729,55 грн. та неустойку (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості) - 333 004, 86 грн. Щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 3 765,05 грн., то суд виходить з наступного. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент долару США) нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. В порядку ст. 137, ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4 895,02 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Outcome: partial