Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Ільницького О.О., заявив позов, за яким просив: визнати недійсними електронні торги, проведені 09 червня 2020 року Державним підприємством „Сетам" із реалізації двокімнатної квартири площею 46,8 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ: 2041136480000), лот №422464, визнати недійсним протокол №484141 проведення електронних торгів, визнати недійсним акт приватного виконавця про проведення електронних торгів, складений 07 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чулієвим Атаджаном Абдуназаровичем, реєстраційний номер виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень: 61406861, та витребувати у його власність від [PERSON] двокімнатну квартиру площею 46,8 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ: 2041136480000), припинивши право власності [PERSON] на цю квартиру. Позов обґрунтовується тим, що вказаними правочинами порушено його право власності на квартиру, ТОВ „Мегаінвест сервіс" не набуло права звернення стягнення на спірну квартиру, права її продажу третій особі - [PERSON] , що передбачено положеннями ст.658 ЦК України, ст.33, 35, 36, 38 Закону України „Про іпотеку", позивач належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним та іпотечним договором, не мав простроченої заборгованості, не отримував від ПУАТ „Фідобанк" та/або ТОВ „Мегаінвест сервіс" будь-яких вимог, зокрема і письмової вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання, як це передбачено ст.35 Закону України „Про іпотеку", а ТОВ „Мегаінвест сервіс" незаконно відчужило спірну квартиру на шостий день після набуття прав вимоги у ПУАТ „Фідобанк" за кредитним та іпотечним договором на користь [PERSON] , яка є недобросовісним набувачем. В подальшому приватним виконавцем м. Києва Чулієвим А.А., всупереч наявним обтяженням, зокрема вжитим заходам забезпечення позову у цивільній справі №759/5175/20, незаконно звернуто стягнення на спірну квартиру у виконавчому провадженні, відкритого щодо боржника [PERSON] , шляхом продажу на електронних торгах, організованих ДП „Сетам", на користь [PERSON] , у зв`язку з чим позивач вважає такі торги та складені за їх результатами документи, недійсними, і просить суд витребувати в його власність спірну квартиру у зв`язку із вчиненням фраудаторних правочинів між ТОВ „Мегаінвест сервіс" та [PERSON] , і приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чулієвим А.А. та [PERSON] . Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 22 червня 2021 р., розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Разом з тим, позивачу відстрочено сплату судового збору із врахуванням сплаченого судового збору у розмірі 2'724,00 до ухвалення судового рішення у справі. Відповідачі [PERSON] , ТОВ „Мегаінвест сервіс" та [PERSON] подали до суду спільний відзив від 14.07.2021 р., у відповідності до якого проти задоволення позову заперечують, вважають, що оспорюваний договір купівлі-продажу спірної квартири укладено у зв`язку невиконанням та неналежним виконанням позивачем умов кредитного та іпотечного договору, що спірна квартира не може бути витребувана у зв`язку з тим, що вона була продана у порядку, встановленому для виконання судових рішень, що будь-яких підтверджень порушення Порядку в ході проведення електронних торгів і будь-яких порушень, що вплинули на результат торгів, та що під час торгів були порушені права позивача, суду надано не було. Відповідач ДП „Сетам" подало до суду відзив від 14.07.2021 р., у відповідності до якого проти задоволення позову заперечує, вважає, що приватний виконавець Чулієв А.А. вчинив дії з передачі спірної квартири на реалізацію відповідно до вимог законодавства України, а позивач обрав неналежний спосіб захисту, вважає, арешт, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна 27.02.2020 р., має вищий пріоритет, ніж арешти, накладені ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2020 р. та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2020 р. у справі №761/10323/20, а також, що жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача внаслідок проведення спірних торгів не встановлено. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Чулієв А.А. правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповіді на питання, поставлені в позовній заяві на підставі ст.93 ЦПК України, у формі заяви свідка від [PERSON] , ТОВ „Мегаінвест сервіс" та [PERSON] суду не отримував. 11 серпня 2021 р. ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 02.11.2021 р. 02 листопада 2021 р. розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідачів без поважних причин, про дату, час та місце судового розгляду повідомлених належних чином. 01 грудня 2021 р. розгляд справи по суті проведено за відсутності належних чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду відповідачів. Позивач та його представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, останні надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві. Судом встановлено такі фактичні обставини справи і докази, якими вони обґрунтовуються. 09 квітня 2012 р. між позивачем [PERSON] та ПАТ „Ерсте Банк" було укладено кредитний договір № 014/ZB1A85/3/1, у відповідності до якого ПАТ „Ерсте Банк" надало позивачу грошові кошти в сумі 249'787,85 (двісті сорок дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім грн. 85 коп.) з кінцевим терміном повернення Кредиту до 08 квітня 2022 року. 09 квітня 2012 р. з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р., було укладено договір іпотеки № 014/ZB1A85/3/1, предметом іпотеки була квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала позивачу на підставі свідоцтва про спадщину за законом № 1с-70 від 20.01.2003 р., виданого Київською державною нотаріальною конторою № 2. 21 лютого 2020 р. відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №GL3NO15248 від 21.02.2020 р. права вимоги за даним кредитним та іпотечним договором №014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р. перейшли до ТОВ „Мегаінвест сервіс" за 114'656,94 грн. 26 лютого 2020 р. спірна квартира була відчужена ТОВ „Мегаінвест сервіс" на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого 26.02.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком Олегом Анатолійовичем, і зареєстрованим в реєстрі за № 1506. 27 лютого 2020 р. приватним виконавцем Чулієвим А.А. відкрито виконавче провадження у ЗВП № 61406861 на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014 р. у справі №205/891/2014 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ „Мегаінвест сервіс" грошових коштів у розмірі 49 923,63 долара США та примусового виконання виконавчого напису №1254, вчиненого 19.02.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ „Мегаінвест сервіс" грошових коштів к розмірі 5 000 000,00 грн. В той же день, 27.02.2020 р., приватним виконавцем Чулієвим А.А. постановою було накладено арешт на майно боржника [PERSON] , зокрема і на спірну квартиру. 20 березня 2020 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ „Мегаінвест сервіс", [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., про визнання дій протиправними, визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним та скасування запису про реєстрацію права власності на неї. 27 березня 2020 р. ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі №759/5175/20 і в той же день за заявою [PERSON] вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно квартири [ADDRESS] - до розгляду справи по суті. 01 квітня 2020 р. постановою державного виконавця Святошинського РВДВС у м. Києві Ковтуна В.В. у ВП № 61691159 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис про обтяження №37373956 на виконання зазначеної ухвали суду. 18 травня 2020 р. приватним виконавцем Чулієвим А.А. було подано заявку на адресу ДП „Сетам" про реалізацію спірної квартири на електронних торгах, лот №422464. 09 червня 2020 р. ДП „Сетам" було проведено електронні торги, за результатами яких складено протокол № 484141 проведення електронних торгів за лотом №422464, переможцем торгів визнано [PERSON] із ціною продажу 727'530,00 грн. 07 липня 2020 р. приватним виконавцем Чулієвим А.А. було складено акт приватного виконавця про проведення електронних торгів із реалізації спірної квартири на користь [PERSON] 17 липня 2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. було оформлене та видано свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру площею 46,8 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за № 1906. В той же день, 17.07.2020 р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. було прийнято рішення № 53186710 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] і внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №37373867. У відповідності до положень ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до положень ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. До таких „інших випадків, встановлених законом" належить порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, у зв`язку з чим у відповідності до ч.1 ст.12 Закону України „Про іпотеку" іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Положеннями п.5.2. Іпотечного договору № 014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р. передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки суми процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Судом встановлено, що станом на момент відступлення ПУАТ „Фідобанк" на користь ТОВ „Мегаінвест сервіс" прав вимоги за кредитним та іпотечним договором, 21.02.2020 р., розмір заборгованості позивача складав за тілом кредиту - 113'818,89 грн., за відсотками за користування кредитними коштами - 2'143,09 грн., і така заборгованість не була простроченою, що підтверджується листом ПУАТ „Фідобанк" №02-795 від 30.04.2020 р. Відповідачами не надано доказів, які б спростовували дану обставину і підтверджували б факт невиконання або неналежного виконання позивачем умов кредитного та іпотечного договору, зокрема прострочення сплати платежів. Положеннями п.5.1. Іпотечного договору № 014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р. та ст.35 Закону України „Про іпотеку" встановлено порядок дій іпотекодержателя у разі порушення [PERSON] умов кредитного або іпотечного договору, а саме в такому разі іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Як випливає із п.5.5. Іпотечного договору № 014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р. лише за умови невиконання позивачем вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором та/або іпотечним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. У матеріалах справи міститься копія документу із назвою „Повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків (страхування нерухомого майна та страхування життя) за „Кредитним договором з фізичною особою №014/ZB1A85/3/1" від 09.04.2012 р. та „Іпотечним договором №014/ZB1A85/3/1" від 09.04.2012 р." (Т.2 а.с.65), який міститься у матеріалах нотаріальної справи щодо посвідчення 26.02.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 26.02.2020 р. між ТОВ „Мегаінвест сервіс" та [PERSON] , витребувано у Київського державного нотаріального архіву. Натомість такий документ не відповідає вимогам, встановленим ст.35 Закону України „Про іпотеку" та п.5.1. Іпотечного договору № 014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р., адже як стислий зміст порушених позивачем зобов`язань зазначено п.4.1.5 Іпотечного договору від 09.04.2012 р., а саме відсутність в матеріалах кредитної справи починаючи з 21.07.2016 р. платіжних документів про сплату страхових внесків, які б підтверджували дію договорів страхування. Такий документ не містить спонукання позивача до дострокового виконання основного зобов`язання, адже не містить розміру відповідної грошової суми, яку позивач мав сплатити кредитору (іпотекодержателю), зазначення структури такої суми (тіло кредиту, відсотки за користування, штрафні санкції тощо), реквізитів (номер рахунку), за якими такий платіж мав бути здійснений позивачем, а отже такий документ не є письмовою вимогою про усунення порушення у розумінні ст.35 Закону України „Про іпотеку". Також суд критично оцінює зазначений документ, адже останній виготовлений не на фірмовому бланку ПУАТ „Фідобанк", не містить необхідних реквізитів, зокрема вихідного номеру, у порушення пункт 4.4, 5.23 ДСТУ 4163-2003 „Вимоги до оформлювання документів" містить підпис не встановленої особи, адже відсутнє зазначення прізвища, ім`я та по-батькові підписанта, отже не є підписом єдиної особи уповноваженої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у порядку ст.47, 48 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" станом на 15.03.2019 р. підписувати будь-які документи і вчиняти правочини від імені ПУАТ „Фідобанк", [PERSON] , також не містить відтиску печатки ПУАТ „Фідобанк", більш того повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання є правочином у розумінні ст.202 ЦК України, а отже має відповідати вимогам, встановленим положеннями ст.203 ЦК України. Натомість наявні у матеріалах справи копії листів ПУАТ „Фідобанк", які отримувалися за зверненням позивача та його представника, зокрема і лист уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПУАТ „Фідобанк" вих. № 03-388 від 26.04.2021 р., виконані на фірмову бланку, містять вихідний номер документа, прізвище, ім`я та по-батькові підписанта, зазначення посади, відтиск печатки. Як випливає зі змісту листа Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ „Фідобанк" вих. № 03-388 від 26.04.2021 р. у відповідності до даних ведення електронного документообігу Банку станом на 15.03.2019 р. інформація щодо направлення на адресу позивача Повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків (страхування нерухомого майна та страхування життя) за Кредитним договором з фізичною особою №014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р. у Банку відсутня. Також суд критично оцінює наявну в матеріалах нотаріальної справи копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0160208054284 від 15.03.2019 р. (Т.2 а.с.65), як доказ вручення позивачу повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання від 15.03.2019 р. В полі „Найменування адресата", як ім`я отримувача, зазначено „ [PERSON] ", що не відповідає прізвищу позивача [PERSON] . У порушення вимог п.2, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, таке повідомлення не містить ім`я та прізвища отримувача, наявний підпис містить очевидні відмінності від підпису позивача, який міститься в кредитному та іпотечному договорах № 014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р., що не дає змогу встановити факт отримання відповідного поштового відправлення саме позивачем. Матеріали справи не містять такого доказу направлення на адресу позивача поштового відправлення, який передбачений положеннями ст.13 Закону України „Про поштовий зв`язок", як фіскальний чек, в якому зазначається найменування оператора та об`єкту поштового зв`язку, які надають послуги, дати та виду послуги, її вартості, номеру поштового відправлення. Також невідповідності містяться у розділі повідомлення „Вид та категорія поштового відправлення", а саме позначки містяться одночасно у взаємовиключних видах „лист рекомендоване" та „лист з оголошеною цінністю" та категоріях „лист" та „простий поштовий переказ", що підтверджується листом АТ „Укрпошта" від 23.04.2021 р. № 33-І-3202. Відповідачами не надано інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факт направлення ПУАТ „Фідобанк" на адресу [PERSON] письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання від 15.03.2019 р., передбаченого умовами кредитного договору № 014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р. та/або іпотечного договору №014/ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 р., факт отримання позивачем такого повідомлення, факт спливу строку для виконання такої вимоги, як і ухилилися від надання відповіді у формі заяви свідка на підставі ст.93 ЦПК України на питання позивача, поставлені в пунктах 114.1-114.3 позовної заяви. У відповідності до висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 14.02.2018 р. у справі №127/8068/16-ц, у разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України „Про іпотеку" іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. А у відповідності до висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 03.02.2021 р. у справі №278/3367/19, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном. У відповідності до висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у п.38 постанови від 29.05.2019 р. у справі № 310/11024/15-ц, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Таким чином суд доходить висновку, що ТОВ „Мегаінвест сервіс" не набуло права звернення стягнення на спірну квартиру шляхом позасудового врегулювання, зокрема і було не вправі відчужувати предмет іпотеки на користь [PERSON] . У відповідності до положень ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А у відповідності до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 26.02.2020 р. між ТОВ „Мегаінвест сервіс" та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1506, є недійсним, адже його зміст суперечить положенням п.6 ст.3, ст.658 ЦК України, ст.12, 33, 35, 36, 38 Закону України „Про іпотеку". Що стосується вимог про визнання недійсними електронних торгів щодо реалізації спірної квартири та складених за його наслідками документами, суд виходить з такого. У відповідності до положень ч.1 ст.61 Закону України „Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. У відповідності до абзацу 12 пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити, зокрема відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек), а у відповідності до абзацу 8 пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами, зокрема і копіями документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна. Згідно з ч.3 ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження" у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Натомість як випливає із наявної в матеріалах справи копії Заявки №433 від 18.05.2020 р. на реалізацію арештованого майна в ЗВП № 61406861, складеної приватним виконавцем Чулієвим А.А., у розділі „Відомості про чинні обтяження майна (арешти, заборони):" відсутні відомості щодо накладених арешти та заборон, застосованих за ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2020 р. у цивільній справі №759/5175/20, що була виконана 01.04.2020 р. державним виконавцем Святошинського РВДВС у м. Києві Ковтуном В.В. у ВП № 61691159 шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про обтяження за №37373956. У відповідності до пункту 9 частини другої статті 129, частини перша статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові від 05.06.2018 у справі № 543/730/14-ц, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Отже, ухвала суду про забезпечення позову, зокрема про заборону відчуження нерухомого майна, встановлює обтяження такого майна незалежно від того, зареєстроване це обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи ні. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.01.2017 р. у справі № 6-2776цс16, суд має перевірити сумніви щодо добросовісності набувача квартири, з`ясувати причини і обставини неодноразового перепродажу спірної квартири протягом незначного строку, надати оцінку поведінці як продавців, так і покупців цього майна, перевірити поведінку останнього покупця, як перед купівлею спірного майна, так і після його придбання, визначитися з тим, чи знала набувачка, або проявивши принаймні розумну обачність, чи могла і повинна була знати про те, що квартира вибула з володіння власника з порушенням вимог закону, зокрема і через чинність накладеного судом арешту і заборон. Судом встановлено, що перше відчуження спірної квартири було здійснено на користь [PERSON] 26.02.2020 р., тобто на шостий день після набуття ТОВ „Мегаінвест сервіс", із ціною продажу у розмірі 137'587,00 грн., яка визначена на підставі довідки ТОВ „Мегаінвест сервіс" про балансову вартість спірної квартири (Т.2 а.с.82), із строком оплати до 01.01.2024 р. у відповідності до п.7 договору (Т.2 а.с.36). Наступного дня, 27.02.2020 р., за зверненням ТОВ „Мегаінвест сервіс", керівником якого був [PERSON] , приватний виконавець Чулієв А.А. відкриває виконавче провадження ЗВП № 61406861 щодо [PERSON] на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014 р. у справі №205/891/2014 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ „Мегаінвест сервіс" 49'923,63 долара США та виконавчого напису № 1254, вчиненого 19.02.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 5'000'000,00 грн., невиплачених в строк на підставі договору позики від 14.02.2020 р., зареєстрованого за №4. Таким чином на момент відчуження спірної квартири, 26.02.2020 р., ТОВ „Мегаінвест сервіс" не могло не знати про борг [PERSON] , який виник 26.06.2014 р. та 14.02.2020 р., і незважаючи на це, 27.02.2020 р. ТОВ „Мегаінвест сервіс" відчужило на користь боржника [PERSON] спірну квартиру за ціною, що очевидно є нижчою за рівень звичайних цін на таке майно, адже у порушення вимог ст.38 Закону України „Про іпотеку" така ціна не була узгоджена із позивачем або встановлена на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності, а також із відстрочення сплати такої ціни на три роки, що свідчить про нерозумність і як наслідок недобросовісність дій ТОВ „Мегаінвест сервіс" та [PERSON] (п.6 ст.3 ЦК України). Що стосується другого відчуження спірної квартири, то суд доходить висновку, що купуючи на електронних торгах спірну квартиру відповідачка [PERSON] діяла недобросовісно, адже мала знати, що таке майно не є вільним від обтяжень, спираючись на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є у публічному доступі. Також відповідачі ТОВ „Мегаінвест сервіс", [PERSON] та [PERSON] подали до суду спільний відзив на позовну заяву, ухилилися від відповідей на питання позивача, поставлені на підставі ст.93 ЦПК України у позовній заяві, зокрема щодо наявності між ними близьких стосунків (п.115.1-115.3; п.116.3), ухилялися від сприяння у своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України). У відповідності до висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №755/5072/17, відповідно до пункту 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Схожі за змістом висновки, викладено у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-357а14, від 19 травня 2015 року у справі № 21-121а15, відповідно до яких наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Таким чином суд доходить висновку, що у порушення вимог законодавства та ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2020 р. у цивільній справі №759/5175/20 приватний виконавець Чулієв А.А. звернув стягнення на спірну квартиру, а саме подав 18.05.2020 р. заявку № 433 на реалізацію арештованого майна в ЗВП №61406861 на адресу організатора торгів, ДП „Сетам", останнє в свою чергу незаконно провело 09.06.2020 р. електронні торги з реалізації такого майна за результатами яких склало протокол №484141, в подальшому приватний виконавець Чулієв А.А. 07.07.2020 р. склав акт приватного виконавця про проведення електронних торгів, на підставі чого 17.07.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу незаконно видано [PERSON] свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі за № 1906, та внесено запис про право власності за нею до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суд відхиляє аргументи ДП „Сетам", викладені у відзиві від 14.07.2021 р., що арешт, зареєстрований 27.02.2020 р. приватним виконавцем Чулієвим А.А. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно має вищий пріоритет, ніж арешт накладений ухвалою суду про забезпечення позову [PERSON] , як такі, що не ґрунтуються на нормах законодавства. Посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 р. у справі №922/3537/17 суд відхиляє, адже обставини даної справи не є подібними, арешт, накладений ухвалою суду не був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отже набувач не міг знати про заборону відчуження майна. Відповідно до висновку Верховного Суду, сформульованого у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, та від 23 січня 2019 року у справі №522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 12 жовтня 2016 року, у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Таким чином суд доходить висновку, що у зв`язку із недотриманням приватним виконавцем Чулієвим А.А. та ДП „Сетам" норм закону під час проведення електронних торгів, а також у зв`язку із порушенням прав і законних інтересів позивача [PERSON] , пов`язаних із судовим захистом власних прав на спірну квартиру, проведені 09.06.2020 р. електронні торги та складені за їх наслідками документи слід визнати недійсними. У відповідності до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із положеннями п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У відповідності до ч.2 ст.388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. У відповідності до висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 23.12.2020 р. у справі № 639/7253/18, застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. У відповідності до висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 25.03.2020 р. у справі № 125/2510/16-ц, до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація. Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 17 лютого 2015 року у справі № 6-2407цс15 і від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. В даній справі спірна квартира вибула із володіння позивача не з його волі, на підставі недійсного правочину, укладеного 26.02.2020 р. між ТОВ „Мегаінвест сервіс" та [PERSON] , а в подальшому на підставі торгів, проведених 09.06.2020 р. ДП „Сетам" із порушенням чинного законодавства, а її набувачі [PERSON] та [PERSON] , як було встановлено судом, не є добросовісними в розумінні положень ч.1 ст.388 ЦК України, то відповідно належним та ефективним способом захисту порушеного права [PERSON] є визнання недійсними електронних торгів з продажу спірної квартири, а також виданих за результатами цих торгів: протоколу проведення електронних торгів та акта приватного виконавця про проведення електронних торгів, а також витребування спірної квартири у власність позивача на підставі ст.387, 388 ЦК України. Отже позов підлягає задоволенню повністю. Судові витрати у справі, за наведених висновків, суд покладає на відповідачів ТОВ «Мегаінвест сервіс», [PERSON] , та [PERSON] , відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Заходи забезпечення позову судом не вживались. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved