Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

12.12.2014 року ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 137855,54 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом 2010-2011 років відповідач - [PERSON], діючи на підставі укладеного між ними договору доручення, за його вказівкою розпоряджалась належними йому грошовими коштами та з 09.07.2010р. по 02.08.2011р. нею було передано відповідачу - [PERSON] грошові кошти на загальну суму 137855,54 грн., на виконання господарських зобов'язань перед іншими суб'єктами господарювання. Звернувшись до відповідачів із вимогою роз'яснити за якими зобов'язаннями витрачено кошти і представити підтверджуючі документи, йому передали лише документальне підтвердження фактів отримання [PERSON] коштів, а також їх цільового призначення. А тому за відсутності пояснень від [PERSON] щодо здійснених в його інтересах витрат, 31.03.2012р. [PERSON] було вручено письмову вимогу про повернення коштів протягом семи календарних днів з моменту отримання листа із вимогою. Оскільки відповідачі, які несуть солідарну відповідальність щодо не виконання господарських зобов'язань, станом на день подачі позову до суду не повернули йому грошові кошти на загальну суму 137855,54 грн., тому просить суд стягнути ці кошти в судовому порядку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що дійсно передавала [PERSON] кошти, які їй залишав позивач. При передачі грошей кожного разу відповідач підписував видатковий ордер. Їй відомо, що [PERSON] був на той час директором «ПП "Інтер Лайф" Які усні домовленості між позивачем та відповідачем їй не відомо . В подальшому відповідач не з'явилась в судові засідання , не повідомила про причини своєї неявки, хоча повідомлялась про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в книзі вихідної кореспонденції, а тому суд вважає за можливе заслухати справу у її відсутності, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява безпідставна та не підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ст. 10 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 61 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведену норму закону суд не бере до уваги твердження позивача про те, що протягом 2010-2011 років відповідач - [PERSON], діючи на підставі укладеного між ними договору доручення, за його вказівкою розпоряджалась належними йому грошовими коштами та з 09.07.2010р. по 02.08.2011р. нею було передано відповідачу - [PERSON] грошові кошти на загальну суму 137855,54 грн., на виконання господарських зобов'язань перед іншими суб'єктами господарювання. Так. з копій видаткових ордерів /а.с. 7-43/ вбачається, що передача коштів відбувалась напряму від позивача - [PERSON] до відповідача - [PERSON], що стверджується підписами останніх у видаткових ордерах в графі "Отримувач готівки" та графі "Видав". А відтак, позовна вимога щодо солідарного стягнення з [PERSON], на думку суду є безпідставною, а тому в даній позовній вимозі слід відмовити. Крім цього, суд не бере до уваги твердження позивача, про те що спірні кошти було передано відповідачу - фізичній особі [PERSON] саме на виконання господарських зобов'язань перед іншими суб'єктами господарювання, оскільки у жодному з видаткових ордерів /а.с. 7-43/, на які покликається сам ФОП [PERSON], в графі "Призначення" не вказано, що кошти видані на виконання господарських зобов'язань перед іншими суб'єктами господарювання. Також на думку суду, відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 15.12.2004 N 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" непронумеровані Видаткові ордери, які позивач додає до позовної заяви, як докази, є не належними доказами, які не можуть підтвердити жодних трудових та цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачами, а тим більше відносин між ФОП [PERSON] та [PERSON], як відносини між Кредитором та Боржником. Суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки письмову вимогу щодо повернення коштів [PERSON] отримав 31.03.2012р., що стверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 45/, а позов було подано 12.12.2014р., тобто до спливу трьох річного строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене, оскільки в судовому засіданні встановлено, що діями відповідачів не порушено жодних прав та інтересів ФОП [PERSON], тому на думку суду в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed