Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

у липні 2019 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до ТОВ "Авто-просто" про визнання угоди недійсною та застосування реституції. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 20 червня 2010 між ним та ТОВ "Авто-просто" було укладено угоду № 0321222, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля марки Chevrolet Aveo, за ціною 92 960 грн. Відповідно до даної Угоди він уповноважував відповідача на організацію та адміністрування системи, яка полягала в створені груп покупців, метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених даною Угодою. Позивач був зобов`язаний щомісячно сплачувати цілий чистий внесок або половинний чистий внесок, щомісячний внесок в оплату послуг відповідача, щомісячний внесок в оплату страхового платежу. Відповідач же зобов`язаний: у разі сплати повної вартості автомобіля та виконання усіх зобов`язань щодо сплати внесків в оплату послуг та страхових платежів надати позивачу право на отримання автомобіля на найближчому асигнаційному акті. Надати право на отримання автомобіля через механізм накопичення внесків, відповідно до ст. 5 Розділу 2 Додатку 2 Угоди № 0321222. Надати право на отримання автомобіля через механізм пропозиції авансових внесків, відповідно до ст. 6 Розділу 2 Додатку 2 до Угоди 0321222. На виконання даної Угоди позивачем щомісячно сплачувалися грошові кошти, загалом на суму 81702,4 грн. за період з 15.07.2010р. по 15.04.2016р., але ні автомобіля ані права на отримання автомобіля він не отримав. На думку позивача угода є недійсною, оскільки на момент укладання угоди відповідач належав до фінансової установи, яка в даному випадку здійснювала діяльність, спрямовану на залучення фінансових активів від фізичних осіб та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надавала фінансові послуги, а тому потребувала відповідної ліцензії. Відповідно до даних комплексної інформаційної системи Нацкомфінпослуг та станом на момент укладання угоди № 0321222 від 20.06.2010 року відповідач ліцензією на надання фінансових послуг не володів, а отримав ліцензію лише 15.01.2013 року. Крім того, на думку позивача, угода № 0321222 від 20.06.2010р. укладена на несправедливих умовах для позивача та порушує положення Закону України «Про захист справ споживачів» від 12.05.1991р. № 2740 в частині обмеження прав споживача. За таких підстав позивач просить суд: -визнати угоду № 0321222 від 20.06.2010р., укладену між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» недійсною, -стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь грошові кошти в сумі 82519,42 грн., а саме 81702,04 грн. сплачені ним на визнання угоди № 0321222 від 20.06.2010р. та 817,02 судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 43) 19 серпня 2019 року відповідач ТОВ «Авто Просто» надіслав відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки 19.01.2012 року ТОВ "Авто просто" було отримано статус фінансової установи. 15.01.2013 р. відповідач отримав ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах. Також зазначає, що угоду було укладено з дотриманням положень цивільного законодавства, її зміст не суперечить Закону України "Про захист прав споживачів". Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.06.2010 року між ТОВ «Авто-просто» та [PERSON] було укладено угоду № 321222. Предметом даної Угоди є надання Учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля марки Chevrolet Aveo , за ціною 92960 грн. Угода укладена шляхом підписання сторонами Угоди та додатків до неї які є невід`ємними частинами Угоди.(а.с.15). Відповідно до статті 2 Угоди «АВТО ПРОСТО» гарантує надання Учаснику (позивачу) права на отримання автомобіля за умови виконання Учасником всіх зобов`язань, передбачених Угодою. Статтею 3 Угоди передбачено що АВТО ПРОСТО зобов`язується надати учаснику системи наступні послуги в порядку та строки, визнані Угодою, включаючи , але не обмежуючись. Статтею 10 Угоди передбачено, підписання цієї Угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатками до неї. Після підписання Угоди позивача було включено до групи № 1056 у зв`язку з чим, позивачем було сплачено вступний внесок у розмірі 3 % + ПДВ від поточної ціни автомобіля вказаної в додатку № 1. Угода містить детальний опис послуг, що надаються ТОВ "АВТО ПРОСТО". Таким чином, позивачу до підписання Угоди, була доведена вичерпна інформація про послуги, що надаються відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підпис Учасника в Угоді стоїть поряд із текстом що є свідченням обізнаності Позивача як відносно предмету Угоди, так і щодо його прав та обов`язків за Угодою. Відповідно до п. 13.8. Додатку №2 до Угоди «Правил функціонування Авто Так», якщо Учасник виявить бажання розірвати Угоду та відмовитись подальшої участі в системі АвтоТак протягом 7 календарних днів від дати підписання Угоди, такому Учаснику повертаються вся сума коштів, внесена ним на рахунок АВТО ПРОСТО. Тобто, підписавши Угоду її учасник має ще 7 днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АвтоТак, причому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення Учасник має повідомити АВТО ПРОСТО шляхом подання заяви до центрального офісу. Неподання заяви про розірвання Угоди за п.13.8. Додатку №2 до Угоди та підпис позивача на Угоді та Додатках до неї є підтвердженням того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст Угоди і Додатків до неї, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов. Таким чином Позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги Відповідача та порядок їх надання. Позивач у позовній заяві зазначає, що ним щомісячно сплачувалися грошові кошти, загалом на суму 81702,04 грн. за період з 15.07.2010р. по 15.04.2016р., але ні автомобіля ані права на отримання автомобіля він не отримав. На думку позивача угода є недійсною. Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України). Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 10 Угоди передбачено, що підписання цієї Угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом. Позивач погодився з умовами Угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання. Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, зазначених у частині першій, пункту 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Установлено, що ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40, було зареєстровано у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг, про що також зазначив суд апеляційної інстанції. Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб`єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Результат аналізу пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов`язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. З огляду на викладене, суд вважає, що укладена між сторонами угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Зазначив, що кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Посилання позивача на те, що умови договору є несправедливими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, порушує вимоги статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягають відхиленню з огляду на таке. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Суд дослідивши та проаналізували умови договору, вважає, що цю угоду було укладено з дотриманням положень цивільного законодавства, і її зміст не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо невідповідності умов Угоди Ліцензійним умовам, слід вказати наступне. 02.06.2011 року Верховною Радою України було Прийнято Закон України № 3462-IV від 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», яким до Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни до ч.1 ст.4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" фінансова діяльність ліцензується. Вказаний Закон № 3462-IV від 02.06.2011 року набув чинності 09.01.2012 року. Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України № 3462-IV від 02.06.2011 року, фінансові установи зобов`язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Таким чином, законодавець надав фінансовим установам, що надають послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, термін в один рік, починаючи з 09.01.12, для того, щоб отримати ліцензію на здійснення своєї діяльності. Крім того, п.4 Прикінцевих положень Закону України № 3462-IV від 02.06.2011 року зазначено наступне: «Спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». Розпорядження Нацкомфінпослуг №1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" було прийнято лише 09.10.2012 року, а набрало чинності 12.11.12 (з дня опублікування). Так, зокрема, розділом Ліцензійними умовами було визначено вичерпний перелік умов, яким має відповідати заявник для отримання ліцензії на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, порядок подання документів для отримання ліцензії, механізм її отримання тощо. Одночасно за наведеного вище вбачається, що без Ліцезійних умов був відсутній механізм врегулювання відносин між органом, що уповноважений видавати ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, та фінансовими установами, які мають намір їх отримати. Таким чином, з моменту набрання чинності Розпорядженням Нацкомфінпослуг №1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" та до моменту звернення Відповідача до Нацкомфінпослуг із заявою про видачу ліцензії, ТОВ "Авто Просто" готувало необхідний пакет документів, що подається разом із заявою на видачу ліцензії, при цьому не порушуючи річний термін встановлений п.3 Прикінцевих положень Закону України № 3462-IV від 02.06.2011 року. Враховуючи вищезазначене та той факт, що Угоду між Позивачем та Відповідачем було укладено 20 червня 2010 р., посилання Позивача на те, що ТОВ "Авто Просто" зобов`язане було привести Угоду у відповідність до Ліцензійних умов необґрунтованими , оскільки закон не має зворотної сили. Крім того, заслуговую на увагу і ті обставини, що ТОВ "Авто Просто" було отримано Ліцензію серії АВ №198421 від 15.01.2013 року на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Частиною 3 ст. 12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи все викладене, суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеній Угоді, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача будь-яких коштів. Відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення будь-яких коштів. За таких підстав, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed