Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] 18.11.2019 р. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним наказ в.о. голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 25.10.2019року №797-к "Про звільнення [PERSON] "; поновити його на посаді заступника начальника з безпеки Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту); виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу по день прийняття рішення у справі; виплатити в рахунок відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України 300000,00 грн. В обґрунтування позову вказав, що наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 25.07.2016 р. №218/о він прийнятий на роботу на посаду заступника начальника адміністрації з морської безпеки. З 28.10.2019 р. по 14.11.2019 р. перебував на лікарняному. 14.11.2019 року по прибуттю на місце роботи, був повідомлений, що згідно з наказом в.о. голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 25.10.2019 року №797-к "Про звільнення [PERSON] " був звільнений з посади з 25 жовтня 2019 року, при цьому, 14.11.2019 року він був ознайомлений лише з ксерокопією вказаного наказу. Ознайомившись з ксерокопією спірного наказу, йому стало відомо, що припинено його повноваження на посаді заступника начальника з безпеки (п. 1 наказу), звільнено з роботи 25 жовтня 2019 року відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - припинення повноважень посадової особи; у разі відсутності на роботі, датою звільнення вважати перший робочий день. Вважає вказаний наказ незаконним, прийнятим з грубим порушенням вимог п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, Статуту Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", Положення про Миколаївську філію Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) неуповноваженою на це посадовою особою, внаслідок чого повинен бути визнаний незаконним. Зазначає, що незважаючи на те, що наказ датований 25.10.2019 року, в зазначену дату він виданий не був, він перебував на робочому місці увесь день 25.10.2019 року, однак, йому ніхто не повідомляв про його існування, з його змістом не ознайомлювався, копію не отримував, трудова книжка видана не була. Більш того, станом на 14.11.2019 року оригінал наказу на підприємстві був відсутній, він був ознайомлений лише з його копією. Фактично він був звільнений в період з 28 жовтня 2019 року по 14 листопада 2019 року, тобто в період перебування на лікарняному. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 27.01.2020 року від представника відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без руху. 10.02.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту ДП «АМПУ» від 25.07.2016 № 218/0 [PERSON] призначено на посаду заступника начальника з морської безпеки. Наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту ДП «АМПУ» від 23.08.2016 № 275/0 [PERSON] переведено на посаду заступника начальника з безпеки. Наказом в. о. Голови ДП «АМПУ» від 25.10.2019 № 797-к (надалі - Наказ про звільнення) припинено повноваження [PERSON] на посаді заступника начальника з безпеки Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського морського порту) та звільнено з роботи відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України - припинення повноважень посадової особи. Пунктом 3 вищевказаного наказу встановлено, що у разі тимчасової відсутності на роботі, в тому числі відпустки, відрядження, тимчасової непрацездатності заступника начальника з безпеки Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського морського порту) [PERSON] , датою його звільнення вважати перший робочий день, який слідує за останнім днем періоду тимчасової відсутності на роботі в тому числі відпустки, відрядження, тимчасової непрацездатності. Оскаржуваний наказ про звільнення видано ввечері 25.10.2019. В свою чергу, Позивач не ознайомився із Наказом про звільнення, оскільки вже не перебував на робочому місці. В період з 28.10.2019 р. по 13.11.2019 р. Позивач перебував на лікарняному, як наслідок 14.11.2019 р. його було ознайомлено із зазначеним наказом про звільнення. Відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до статті 47 КЗпП України, ДП «АМПУ» було проведено остаточний розрахунок з Позивачем. Позивачу було видано копію наказу про звільнення та його трудову книжку, що підтверджується його підписом у журналі видачі трудових книжок та в особовій картці. У зв`язку із допущеними помилками у листку непрацездатності [PERSON] було усно повідомлено про необхідність усунення помилок у лікарняному листі та надати до філії оформлений належним чином листок непрацездатності для прийняття відповідних рішень. Додатково ДП «АМПУ» на адресу [PERSON] було надіслано електронне повідомлення 000002 та лист-телеграма такого ж змісту. У зв`язку з тим, що Позивач не надав виправлений (оформлений належним чином) листок непрацездатності, ДП «АМПУ» не мало правових підстав для зміни дати його звільнення. Вважає, що твердження позивача щодо не віднесення його посади до посадових осіб, з якими може бути розірвано трудовий договір на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є необґрунтованим. Трудовим законодавством не передбачено жодних виключень з переліку посадових осіб, з якими може бути розірвано трудовий договір на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2020 року підготовче засідання вирішено проводити в режимі відеоконференції. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.03.2020 року підготовче засідання вирішено проводити в режимі відеоконференції поза приміщенням суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду; зобов`язано Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» надати суду довідку для розрахунку середнього заробітку відповідно до Порядку розрахунку заробітної плати, який затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (з наступними змінами) в строк до 17 серпня 2020 року; позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.06.2020 року у задоволенні клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору відмовлено; продовжено [PERSON] строк на усунення недоліків до 31 серпня 2020 року. 13.08.2020 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків, до якої додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 15851,80 грн. 31.08.2020 року від представника позивача електронною поштою надійшла заява про відкладення судового засідання через зайнятість представника у інших судових засіданнях та перенесення судового засідання, крім визначених дат у вересні - 3, 4, 7, 15, 17, 23. Судом клопотання задоволено, розгляд справи відкладено на 08-20 год. 14 вересня 2020 року. 11.09.2020 року до суду електронною поштою надійшло клопотання представника відповідача про залучення до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] , наказом якого припинено повноваження Пінькаса В.Г. та про відкладення розгляду справи через зайнятість представника у інших судових процесах. В підготовчій частині судового засідання усною ухвалою суду з занесенням до протоколу судового засідання суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотань представника відповідача: -про залучення третьої особи через порушення вимог ч.1 ст. 54 ЦПК України та з врахуванням приписів ч.1 ст. 53 ЦПК України, оскільки підготовче провадження по справі закрите; -про відкладення розгляду справи, з врахуванням приписів ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка представника відповідача в судове засідання є повторною. При цьому, судом враховано тривалість перебування справи в суді та приписи ч.2 ст. 210 ЦПК України. Крім того, дата судового засідання визначена з врахуванням зайнятості представника у інших судових процесах серед яких дати 14.09.2020 року не було, а тому відкладення судового розгляду з обранням інших судових засідань представником відповідача суд вважає затягуванням розгляду за суттю. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оголосивши стислий зміст відзиву на позов за приписами ч.7 ст. 223 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Наказом №218/о від 25.07.2016 року ДП "Адміністрації морських портів України" Миколаївської філії ДП "Адміністрації морських портів України" Адміністрації Миколаївського морського порту, [PERSON] прийнято на роботу з 26.07.2016 року на посаду заступника начальника з морської безпеки (арк. справи 5). Згідно листка непрацездатності серії АДЛ №856138 від 28.10.2019 року виданого ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області", [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з 28 жовтня 2019 року по 13.11.2019 року, стати до роботи з 14.11.2019 року (арк. справи 6). Наказом №797-к від 25.10.2019 р. ДП "Адміністрація морських портів України" "Про звільнення [PERSON] ", припинено повноваження [PERSON] на посаді заступника начальника з безпеки Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту); звільнено з роботи [PERSON] заступника начальника з безпеки Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) 25 жовтня 2019 року, відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України - припинення повноважень посадової особи. У разі тимчасової відсутності на роботі, в тому числі відпустка, відрядження, тимчасової непрацездатності заступника начальника з безпеки Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) Пінькаса Володимира Григоровича, датою його звільнення вважати перший робочий день, який слідує за останнім днем періоду тимчасової відсутності на роботі, в тому числі відпустки, відрядження, тимчасової непрацездатності. На наказі наявна відмітка "згідно з оригіналом 25.10.2019 р.", копію наказу [PERSON] отримав 14.11.2019 р., оригінал наказу не отримав. З наказом не згоден (арк. справи 7). В судовому засіданні оглянуто оригінал трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] , в якій наявний останній запис 25.10.2019 року про звільнення відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України припинення повноважень посадової особи Наказ ДПА №797-к від 25.10.2019 р. (арк. справи 8-9). Інші записи відсутні. Згідно розрахунку МФ ДП "АМПУ" (Адміністрація Миколаївського МП) середньоденний заробіток [PERSON] складає 5054,30 грн. (арк. справи 10). Відповідно до платіжного доручення №1124 від 30.10.2019 року Миколаївською філією ДП "Адміністрація морських портів України" перераховано [PERSON] на картковий рахунок остаточний розрахунок за жовтень 2019 року в розмірі 562260,52 грн. (арк. справи 71). 30.10.2019 року за вих. №3924/18-01-03/Вих/18 Миколаївською філією ДП "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на адресу [PERSON] направлено лист, у якому просили прибути до підприємства для отримання трудової книжки (арк. справи 72). Вказаний лист позивачем не отримано, повернуто підприємству конверт із відміткою "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" (арк. справи 74). ДП "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на адресу [PERSON] направлено телеграму, у якій просили виправити допущені помилки, які були допущені у його листі непрацездатності та надати належно оформлений листок непрацездатності для прийняття управлінських рішень (арк. справи 77). Згідно копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них №18-01-03-51, [PERSON] отримав трудову книжку 14.11.2019 року (арк. справи 79-80). За змістом п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, яка визначає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Згідно ч. 3 цієї статті, розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц. Пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Норму частини першої статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII, який набрав чинності 01 червня 2014 року. Проаналізувавши пояснювальну записку до законопроекту зазначеного вище закону можна дійти висновку про те, що доповнення частини першої статті 41 КЗпП України пунктом 5 було обумовлено нагальною потребою у вдосконаленні законодавчих актів, що регулюють припинення повноважень та звільнення посадових осіб виконавчих органів юридичної особи та посилення їх матеріальної відповідальності і відповідно не можуть бути застосовані для звільнення інших працівників юридичної особи, окрім працівників, які входять до їх виконавчих органів. Дія положень ч. 3 ст. 99 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачає право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, з будь-яких підстав; реалізація цього права гарантується нормами корпоративного права для припинення негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Пункт 5 статті 41 КЗпП України встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб». Як у назві цієї норми «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов», так і у її змісті закладені певні особливості розірвання трудового договору з працівником, який є посадовою особою. Розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Тому для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства та повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства. Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються. Поняття «посадові особи господарського товариства» встановлено в частині другій статті 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» міститься уточнене поняття «посадових осіб органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Оскільки Законом №1255-VІІ від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» були внесені зміни у тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв`язку можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів. Враховуючи те, що [PERSON] не був членом наглядової ради чи правління акціонерного товариства, а працював на посаді заступника начальника адміністрації з морської безпеки Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Адміністрації Миколаївського морського порту, яка не є самостійною юридичною особою, а ДП «АМПУ» не є акціонерним товариством, його призначення і фактичне звільнення відбулось не за рішенням засідання правління, як виконавчого органу товариства, а отже його посада не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовуватись додаткова підстава звільнення, яка передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Суд вважає неправильним застосування відповідачем норм матеріального права, а саме тлумачення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та поширення цього положення на суб`єктів трудових відносин, які мають бути звільнені за загальною процедурою, передбаченою нормами трудового законодавства з відповідними гарантіями від незаконного звільнення, із зазначенням відповідних підстав. Таким чином, суд дійшов висновку, що звільнення [PERSON] за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, який був призначений на посаду не в акціонерному товаристві, а в державному підприємстві та в загальному порядку, та не обраний на посаду шляхом голосування, є незаконним. Аналогічний висновок міститься й в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 року по справі №711/9140/15-ц, постанові Верховного Суду від 25.09.2019 р. у справі №753/1604/17. Таким чином, враховуючи те, що п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України застосовується до посадових осіб господарських товариств, яким не є Миколаївська філія державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту), оскільки останнє створене та функціонує у формі філії державного підприємства, а заступник начальника з безпеки державного підприємства не є спеціальним суб`єктом, щодо якого може бути застосована вказана норма, звільнення позивача на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України є неправомірним, у зв`язку з чим наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на роботі. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника, тому суд приходить до переконання щодо неправомірності наказу наказу №797-к від 25.10.2019 р. ДП "Адміністрація морських портів України" "Про звільнення [PERSON] ", в зв`язку з чим він підлягає скасуванню. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. При цьому, при обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд виходить з п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Як вбачається із розрахунку МФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Миколаївського МП) Таб №1 001 розмір середньоденного заробітку позивача за період з 01.08.2019 року по 01.09.2019 року становить 5054,30 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 28.10.2019 року (наступний робочий день після звільнення) по 14.09.2020 року включно (дата ухвалення рішення у справі) (221 робочих днів) буде становити 1117000,30 грн., виходячи з розрахунку: 5054,30 грн. х 221 робочий день. Таким чином, стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1117000,30 грн. за мінусом загальнообов`язкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати. Щодо вимог про моральну шкоду в розмірі 300000 гривень. Частина перша статті 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на вимогах ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його трудові права. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 5000 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. За заявленими позовними вимогами позивач, враховуючи що позовна заява подана у 2019 році, повинний був сплатити за вимогу немайнового характеру - 768,40 грн., за вимогами майнового характеру з урахуванням роз`яснень абзаца другого пункту 13 Постанови № 10 від 17.10.22014 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - 9605,00 грн. Тобто, позивачем переплачено судовий збір в розмірі 5478,40 грн., який за приписами ч.2 - п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір підлягає поверненню позивачу. За приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам судовий збір в загальній сумі 10373,40 грн. (майнового характеру 9605,00 грн. + немайнового 768,4 грн.). Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 24 вересня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial