Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), [PERSON], Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та з урахуванням останньої заяви про зменшення позовних вимог від 17.06.2014 року просила суд про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000: 90:294:0016, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ № 131458, від 01.11.2007 року), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на житловий будинок з спорудами по [ADDRESS], площею 54.4 кв.м, літ. "А"; вбиральні літ."Б"; погрібу літ "Д; споруди №1,2,3 (паркан, ворота, свердловина). Обгрунтовуючи позов [PERSON] посилалась на те, що [INFO] року помер її брат - [PERSON], який у відповідності до заповіту, від 08 грудня 2006 року, заповів їй все своє майно, яке складалося з земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000 90:294:0016), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; житлового будинку по [ADDRESS], площею 54.4 кв.м, літ."А"; прибудови "а" площею13.9 кв.м; прибудови "а-1" площею 5.2 кв.м, вбиральні літ."Б"; погрібу літ "Д", площею 10.9 кв.м.; споруди №1,2,3 (паркан, ворота, свердловина). Право власності на будинок 1989 року побудови та споруди на підставі договору дарування від 25.10.1990 року було зареєстровано за її померлим братом в Київському міському БТІ 26 серпня 1991 року за № 29915. Позивач звернулась до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Державним нотаріусом їй було видано на руки запити до Київського міського БТІ та ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) для отримання відповідних витягів про право власності на майно яке належало спадкодавцю [PERSON], однак позивачці в отриманні витягів про належність спадкового майна було відмовлено, оскільки у неї були відсутні оригінали прововстановлюючих документів. З огляду на викладені обставини справи, [PERSON] з метою захисту свого права на спадкування за заповітом звернулась до суду з цією позовною заявою та просила визнати за нею право власності на згадану земельну ділянку та житловий будинок з прибудовами. Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 28.09.2012 року прийнято до спільного розгляду та об'єднано у одне провадження первісний позов [PERSON] із позовною заявою третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Київради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, у якому вона просить визнати за нею право власності на майно у порядку спадкування обов'язкової частки в спадщині після померлого її сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки на згадану земельну ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на 1/4 частку житлового будинку з спорудами по [ADDRESS], площею 54.4 кв.м, літ. "А"; вбиральні літ."Б"; погрібу літ "Д; споруди №1,2,3 (паркан, ворота, свердловина). Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 04.06.2013 року прийнято до спільного розгляду та об'єднано у одне провадження первісний позов [PERSON], позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] із зустрічною позовною заявою [PERSON], в якому вона просила визнати житловий будинок 1990 року будівництва з надвірними спорудами та прибудованим у відповідності до даних, які містяться у технічному паспорті, виготовленому 22.08.2003 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1000 га (кадастровий № 8000000000:906294:0016, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ № 131458 від 01.11.2007 року) в [ADDRESS] об"єктом спільної сумісної власності подружжя, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку 1990 року будівництва, з надвірними спорудами та прибудовами у відповідності до даних, що містяться у технічному паспорті, виготовленому 22.08.2003 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1000 га (кадастровий № 8000000000:906294:0016, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ № 131458 від 01.11.2007 року) в [ADDRESS] 5, та зобов"язати реєстраційну службу Головного управління юстиції в м.Києві зареєструвати право власності на 1/2 частину згаданого житлового будинку 1990 року будівництва, з надвірними спорудами та прибудовами у відповідності до даних, що містяться у технічному паспорті, виготовленому 22.08.2003 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1000 га (кадастровий № 8000000000:906294:0016), державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ № 131458 від 01.11.2007 року) в [ADDRESS] та видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім»я [PERSON] Обгрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] зазначала, що після укладання шлюбу із [PERSON] їх сім'я не мала власного житла та періодично проживала у будинку батьків [PERSON] по [ADDRESS] та батьків чоловіка по [ADDRESS]. У середині травня 1989 року за пропозицією бабусі [PERSON] спільною працею та за спільні кошти подружжя почало будівництво цегляного житлового будинку у м. Києві по [ADDRESS] та закінчили роботи у жовтні 2009 року. У період з 1994 по 1995 рік подружжям було зроблено прибудови до новозбудованого житлового будинку у вигляді котельні 3.3 кв.м., ванної кімнати 3.6.кв.м., коридору 5.4 кв.м. та тамбуру 6.4 кв.м., загальна площа яких склала 18,7 кв.м. [PERSON] наполягає, що її померлий чоловік відмовлявся узаконювати самовільне будівництво, яке на її думку складається з котельні 3.3 кв.м., ванної кімнати 3.6.кв.м., коридору 5.4 кв.м. та тамбуру 6.4 кв.м., загальна площа яких склала 18,7 кв.м. Згідно зустрічної позовної заяви узаконення самовільного будівництва з метою отримання свідоцтва на право власності на спільно побудований житловий будинок своєчасно не відбулося, оскільки, на її думку, [PERSON] не бажав проводити вказане узаконення. Поряд з вказаними подіями, [PERSON] в 1990 році склала договір дарування належного їй житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на користь [PERSON]. Старий деревяний будинок 1947 року будівництва подарований бабусею за твердженням позивачки за зустрічним позовом [PERSON] був знесений у серпні 2003 року, після чого розпочалося оформлення відповідних документів на житловий будинок, в якому постійно проживала вона та [PERSON] В жовтні 2003 року [PERSON], за її словами, довідалась про завершення оформлення відповідних документів на спільно збудований будинок в період зареєстрованого шлюбу, що на її думку є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, зареєструвалася в ньому разом з сином [PERSON], де і проживає до цього часу. [PERSON] вважає, що внаслідок помилки її чоловік [PERSON] отримав від своєї бубусі в дар новий будинок, що був спільно побудований подружжям за час перебування в шлюбі та не належав дарувальнику, замість старого дерев»яного будинку належного [PERSON] Як стверджує позивачка за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] в 1990 році житловий будинок, що на момент укладення договору дарування був у стадії незавершеного будівництва та не введений в експлуатацію, а відтак на її думку не міг бути об»єктом права власності. Позивач за зустрічним позовом також зазначає, що старий будинок, який на її думку був фактично подарований [PERSON] був значно перебудований новим власником та нею і це істотно збільшило, на її думку його вартість, адже як зазначає сама [PERSON] старий будинок був знесений у 2003 році. У судових засіданнях представник [PERSON] [PERSON] первісний позов підтримав повністю та наполягав на його задоволенні, проти задоволення зустрічного позову заперечув, вирішення позову третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору залишив на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та/або її представник у судове засідання 17.06.2014 року та 27.06.2014 року не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак у попередніх судових засіданнях у ході розгляду справи по суті представники [PERSON] [PERSON] та [PERSON] надали суду пояснення, у яких заперечували проти задоволення первісного позову повністю, вимоги зустрічного позову підтримали, позов третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору просили вирішити на розсуд суду. Представник третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] у судових засіданнях первісний позов визнав частково, не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності у порядку спадкування за заповітом на 3/4 частки спірної земельної ділянки та будинку зі спорудами, проти задоволення зустрічного позову заперечув повністю, позов третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, підтримав та наполягав на його задоволенні судом. Відповідач [PERSON], будучи обізнаним про наявність цієї цивільної справи у провадженні суду та будучи неодноразово належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з»явився, пояснень суду не надав, жодних доказів не подавав також. Відповідач Київська міська рада у судові засідання представника не направила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак на адресу суду надіслала письмові пояснення у яких проти задоволення позову [PERSON] заперечувала та просила справу розглядати у відсутність свого представника. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), який є третьою особою, у судові засідання представника не направив, однак надіслав на адресу суду листа у якому просив розглядати цивільну справу у відсутність свого представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Головне управління юстиції м.Києва, яке є третьою особою, у судові засідання представника не направило, однак надіслало на адресу суду листа у якому просило розглядати цивільну справу у відсутність свого представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у судове засідання з»явилась та надала пояснення по суті справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та експерта, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов не підлягає задоволенню повністю, а позовну заяву третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року у м. Києві помер [PERSON], який у відповідності до заповіту від 08 грудня 2006 року заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось [PERSON]. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями першої черги після [PERSON] є його мати [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Позивач 19.01.2012 року звернулась до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Державним нотаріусом їй було видано запити до Київського міського БТІ та ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради, для отримання витягу про власність на майно яке належало її брату [PERSON], однак позивачці в отриманні витягів про належність спадкового майна було відмовлено, оскільки у неї були відсутні оригінали прововстановлюючих документів. Встановлено, що спадкове майно складається із земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000 90:294:0016, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ № 131458, від 01.11.2007 року), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житлового будинку по [ADDRESS], площею 54.4 кв.м, літ."А"; прибудови "а" площею13.9 кв.м; прибудови "а-1" площею 5.2 кв.м, вбиральні літ."Б"; погрібу літ "Д", площею 10.9 кв.м.; споруди №1,2,3 (паркан, ворота, свердловина). Право власності на будинок 1989 року побудови та споруди на підставі договору дарування від 25.10.1990 року було зареєстровано за спадкодавцем [PERSON] у Київському міському БТІ 26 серпня 1991 року за № 29915. Судом встановлено, що в період з 30.08.1988 року проведеної первинної інвентаризації по 30.03.1990 рік проведеної поточної інвентаризації на земельній ділянці по [ADDRESS] був побудований новий одноквартирний житловий будинок за літерою «А», розмір якого в плані 8,10 х 6,90 метрів та 8 приміщень, тоді як будинок з літ. «А-1» мав розміри в плані 8,60 х 6,36 метрів та 4 приміщення. Цей будинок за літерою «А-1» в подальшому використовувався до проведення поточної інвентаризації як літня кухня за літерою "Б" за розмірами 8,60 х 6,36 метрів, а потім був знесений, як це зазначено у технічному описі і оцінці господарських будівель інвентаризаційної справи. [PERSON] замовила в органах інвентаризації, а саме в Київському міському БТІ в березні 1990 року проведення поточної інвентаризації та складення технічного паспорту на новопобудований житловий будинок за літ. «А» по [ADDRESS]. Цей житловий будинок за літерою "А" був побудований у 1989 році, про що вказано в оціночному акті. Таким чином, [PERSON] після того, як побудувала на земельній ділянці новий житловий будинок (по [ADDRESS]) стала його повноправним та єдиним власником з моменту отримання свідоцтва на право власності на підставі ст.ст. 128, 227 ЦК УРСР (1961 року) та літньої кухні «Б», яка раніше до 30.03.1990 року була житловим будинком за літ. «А-1». Крім того, в технічному паспорті виготовленому за результатами інвентаризації 30.03.1990 року [PERSON] вже був збудований фундамент під будівництво тамбуру, який позначений в технічному паспорті виготовленому 22.08.2003 року літ"а-2" пунктиром та є об'єктом самочинного будівництва. Тамбур "а-2" був добудований на вже існуючому фундаменті у 1994-1995 роках. Наявність фундаменту підтверджується і оціночним актом від 30.03.1990 року інвентаризаційної справи, де вказано 7.3 кв.м не як загальна площа, а як площа забудови (основи). Представник третьої особи (Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна) у судовому засіданні пояснила, що в бюро технічної інвентаризації є дві різні інвентаризаційні справи на різні об'єкти нерухомості за однією адресою, однак які належать різним власникам. Це різні за формою та кадастровими номерами земельні ділянки, про що суду надано письмову відповідь. Згідно відповіді з Київського міського БТІ від 20.05.2014 року, у березні 1990 року до Київського міського БТІ звернулася [PERSON] з метою отримання технічної документації на садибу за адресою по [ADDRESS], при цьому до Київського міського БТІ було передано технічну документацію первинної інвентаризації на вказану садибу, яку виконано Бориспільським БТІ станом на 30.08.1988 року. Технічна документація на замовлення [PERSON] була виготовлена, а в Київському міському БТІ була заведена нова інвентаризаційна справа №36473 по [ADDRESS]. У червні 1989 року до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно звернувся [PERSON] з метою отримання технічної документації на іншу садибу по [ADDRESS] (с.Бортничі) на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.1986 року, технічна документація на яку була виготовлена станом на 18.07.1989 року, а в Київському міському БТІ була заведена нова інвентиризаційна справа №36474 по [ADDRESS], 5, в Дарницькому районі м.Києва. У подальшому [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 11.10.2012 року, в якому визначено адреса садиби: [ADDRESS]. Остання інвентаризація спірної садиби саме по [ADDRESS] проводилась у 2003 році, на дату її проведення прибудова літ. "а-2" і гараж літ "Е" віднесені до категорії самочинного будівництва і документи про введення їх в експлуатацію до Київського міського БТІ не надходили. Як вбачається з відповіді з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно від 21.02.2013 року в довідці характеристиці, яку видало Київське міське БТІ на будинок [ADDRESS] була допущена описка, де замість 1989 року побудови був помилково вказаний 1947 рік побудови вказаного житлового будинку. У матеріалах справи наявна відповідь з Державного архіву м. Києва від 10.09.2013 року, у якій зазначено, що у відповідності до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 26.08.1988 року "Про розширення кордонів міста Києва" територію с. Бортничі приєднано до міста Києва і згідно додатку до рішення виконкому Харківської райради народних депутатів від 28.05.1990 року №255 за [PERSON] визнано право особистої власності на будинок по [ADDRESS], загальною площею 54.4 кв.м. Як вбачається з висновку експертного будівельно-технічного дослідження №48/63-12 від 09.11.2012 року, яке складеного судовим експертом [PERSON], на вирішення були поставлені наступні питання: 1. Чи відповідає загальна площа житлового будинку по [ADDRESS] зазначеної у інвентаризаційній справі № б/н станом на 30.08.1988 року, що знаходиться у матеріалах цивільної справи №2-224/08 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] технічним характеристикам житлового будинку по [ADDRESS], зазначених в технічному паспорті виготовленому 22.08.2003 року, що знаходиться у матеріалах цивільної справи №2-6148/12? Якщо не відповідають технічним характеристикам, то в чому є невідповідність? 2. Чи відповідає конфігурація житлового будинку літ. "А", літ "а", літ "а-1", що відображено на плані забудови за адресою: [ADDRESS] до технічного паспорту від 30.03.1990 року (а.с. 104 ц.с. № 2-4447/07) конфігурації житлового будинку літ. "А", літ "а", літ "а-1", що відображений на плані земельної ділянки в технічному паспорті від 22.08.2003 року (ц.с. № 2-6148/12) без врахування самовільно побудованої прибудови літ. "а2" за адресою: [ADDRESS] 3. Чи відповідає конфігурація літньої кухні, зазначеної за літ. "Б" на плані забудови від 30.03.1990 року (а.с. 104 ц.с. № 2-4447/07) конфігурації житлового будинку, зазначеного літ. "А" поверхового плану у технічному паспорті від 30.08.1988 року за адресою: [ADDRESS], що знаходиться у матеріалах цивільної справи № 2-224/08? 4. Чи є житловий будинок за літ. "А", зазначений у технічному паспорті від 30.08.1988 року за адресою: [ADDRESS], що знаходиться у матеріалах цивільної справи № 2-224/08 за конфігурацією та технічними характеристиками літньою кухнею за літ. "Б", зазначеній на плані від 30.03.1990 року ? 5. Чи відображена будівля на плані земельної ділянки у складі технічного паспорту від 22.08.2003 року, що знаходиться у матеріалах цивільної справи № 2-6148/12, яка була зазначена в технічному паспорті від 30.08.1988 року житловим будинком за літ. "А" за адресою: [ADDRESS], що знаходиться у матеріалах цивільної справи № 2-224/08, та в подальшому була зазначена на плані земельної ділянки від 30.03.1990 року за літ. "Б", як літня кухня ? У своїх висновках судовий експерт [PERSON], надав наступні відповіді на поставлені перед ним питання, зазначив, що: 1. Розмір загальної площі 44,3 кв.м житлового будинку по [ADDRESS] зазначеної у інвентаризаційній справі № б/н станом на 30.08.1988 року, що знаходиться у матеріалах цивільної справи № 2-224/08 не відповідає розміру загальної площі 60,8 кв.м житлового будинку по [ADDRESS] зазначених в технічному паспорті виготовленому 22.08.2003 року, що знаходиться у матеріалах цивільної справи № 2-6148/12. Різниця між цими площами становить 16,5 кв.м. 2. Конфігурація житлового будинку літ. "А", літ. "а", літ. "а-1", що відображено на плані забудови за адресою: [ADDRESS] до технічного паспорту від 30.03.1990 року є ідентичною конфігурації житлового будинку літ."А", літ."а", літ. "а-1", що відображений на плані земельної ділянки в технічному паспорті від 22.08.2003 року без врахування самовільно побудованої прибудови літ. "а-2" за адресою: [ADDRESS]. 3. Конфігурація літньої кухні, зазначеної за літ. "Б" на плані забудови від 30.03.1990 року розмірами 8,60 м на 6,36 м є ідентичною конфігурації житлового будинку зазначеного літ. "А" на поверховому плані у технічному паспорті від 30.08.1988 року за адресою: [ADDRESS], що знаходиться у матеріалах цивільної справи № 2-224/08. 4. Житловий будинок за літ. "А", зазначений у технічному паспорті від 30.08.1988 року за адресою: [ADDRESS], що знаходиться у матеріалах цивільної справи № 2-224/08 за конфігурацією та технічними характеристиками є літньою кухнею за літ. "Б", зазначеній на плані від 30.03.1990 року. 5. Будівля, яка була зазначена в технічному паспорті від 30.08.1988 року житловим будинком за літ. "А" за адресою: [ADDRESS], що знаходиться у матеріалах цивільної справи № 2-224/08, та в подальшому була зазначена на плані земельної ділянки від 30.03.1990 року за літ. "Б", як літня кухня не відображена на плані земельної ділянки у складі технічного паспорту від 22.08.2003 року. У відповідності до висновку додаткового експертного будівельно-технічного дослідження № 05/01-13 від 31.01.2013 року, складеного судовим експертом [PERSON] на вирішення були поставлені наступні питання: 1. Чи міг бути побудованим в 1947 році житловий будинок, що позначений в технічних паспортах на житловий будинок по [ADDRESS], котрі виготовлені Київським МБТІ 30.03.1990 року та 22.08.2003 року за літ. А та мав площу забудови (основи) 30.03.1990 року 75,0 м2, 22.08.2003 року 82,3 кв.м (з врахуванням самочинної прибудови літ. а-2)? 2. Якщо цей житловий будинок літ. А, що мав площу забудови (основи) 30.03.1990 року 75,0 кв.м, 22.08.2003 року 82,3 кв.м(з врахуванням самочинної прибудови літ.а-2 ) не міг бути побудованим у 1947 році, то в якому році він міг бути побудований? У своїх висновках судовий експерт [PERSON], надав відповідь на поставлені питання, де зазначив, що не міг бути побудованим в 1947 році житловий будинок, що позначений в технічних паспортах на житловий будинок по [ADDRESS], котрі виготовлені Київським міським БТІ 30.03.1990 року та 22.08.2003 року за літ. «А» та мав площу забудови (основи) 30.03.1990 року 75,0 кв.м, 22.08.2003 року 82,3 кв.м (з врахуванням самочинної прибудови літ. «а-2»). В 1947 році був побудований житловий будинок за літ. «А-1», що позначений в технічному паспорті на житловий будинок індивідуальний житлового фонду за адресою [ADDRESS], що виготовлений Київським міським БТІ 30.08.1988 року на ім'я [PERSON] площею забудови 54,7 кв.м, який в подальшому використовувався як літня кухня за літ. «Б», що позначена в технічному паспорті на жилий будинок на [ADDRESS], який виготовлений Київським міським БТІ 30 березня 1990 року на ім'я [PERSON]. Судовий експерт [PERSON], будучи допитаний в судовому засідення в якості експерта по складеним ним вказаним експертним висновкам підтримав їх. Експерт [PERSON] показав суду, що після виклику його до суду для дачі пояснень по складеним ним експертним висновкам та після ознайомлення його з матеріалами даної цивільної справи та матеріалами інвентаризаційної справи уточнив, що згідно технічної документації будинок був збудований не в 1990 році, а в 1989 році. Також експерт показав, що різниці в розмірі житлової площі будинку який позначений літ"А" в техічному паспорті на житловий будинок по [ADDRESS] виготовленому 30.03.1990 року, та будинку який позначений літ"А" в техічному паспорті на житловий будинок по [ADDRESS], виготовленому 22.08.2003 року, немає. Є різниця в загальній площі, оскільки до загальної площі на житлового будиноку по [ADDRESS] виготовленому 22.08.2003 року врахована самовільна прибудова "а-2". [PERSON], яка є відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом допитана у якості свідка показала, що будинок по [ADDRESS] вона з чоловіком почали будувати в травні 1989 року та закінчили будівництво в листопаді 1989 року, у будинку була штукатурка і підлога. Як показала свідок, вона вирішили на одній території збудувати другий будинок, про те, що був укладений договір дарування між [PERSON] та її чоловіком у жовтні 1990 року свідок не знала. Однак свідку відомо, що дарувальника [PERSON] нотаріус розпитувала чи розуміє та що робить. Свідок вважає, що померлому [PERSON] був подарований старий будинок. Ознайомившись з копіями документів у 1994-1995 роках свідок довідалась, що в них описується сучасний будинок та будівельні матеріали, свідок показала, що сама до суду не зверталася, а її чоловік почав звертатися до суду у 2003-2004 роках. У 2006 році вона писала в суд заяву про залишення позову про визнання права власності на 12 частину майна, який був повністю ідентичним зустрічному позову, який розглядається у цій справі. Про те, що договір дарування зареєстрований в Київському міському БТІ бачила за житття дарувальника [PERSON], будинок 1947 року побудови був з дерева, і за життя чоловіка і [PERSON] свідок знала, що був подарований цегляний будинок. Вважає що [PERSON] подарувала будинок який був збудований в 1947 році. Повідомила також, що оскільки її син [PERSON] проживає за іншою адресою, а не за місцем реєстрації, то вона про кожне судове засідання повідомляє його по телефону. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знайома з відповідачкою [PERSON] з дня народження, разом ходили до школи. Свідку відомо, що колишній чоловік [PERSON] залишив її без хати та вважає, що [PERSON] також будувала будинок. Як розвивалося саме будівництво свідку не відомо. Будинок [PERSON] та [PERSON] був збудований у 1989 році. Щодо договору дарування від 1990 року, то свідку про це нічого невідомо. Після смерті колишнього чоловіка відповідачки вона дізналася, що він залишив заповіт на своє майно своїй сестрі, про що говорили всі Бортничі. Розповіла свідку про всі показані нею суду обставини матір відповідачки [PERSON], яка є її сусідкою свідка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що знайома з відповідачкою [PERSON] десь 1982-1986 років, з моменту народження у них дітей і перебуває з нею в добросусідських відносинах. Свідок показала, що якщо познайомились вони у 1986 році, то будинок почали будувати раніше, будинок будували люди, в тому числі наймані та будували своїми силами. Син відповідачки за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] проживає постійно у дружини протягом останніх 5 років. Свідок вважає, що дарувальник [PERSON] не могла будувати будинок, і подарувала [PERSON] не новий будинок, а старий. Пізніше [PERSON] побудувала літню кухню і вона там жила. Свідок повідомила, що вона радила відповідачці [PERSON] після її розлучення з чоловіком звертатися до Київського міського БТІ для проведення експертизи, щоб доводити, що подаровано не новий будинок, а старий. Матеріалами цивільної справи документально підтверджують наступні факти та обставини. 06.06.1990 року [PERSON] отримала свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння по [ADDRESS] 25 жовтня 1990 року [PERSON] уклала договір дарування з [PERSON], яким подарувала йому належний їй житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] 29.09.1984 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу 04.09.1986 року у подружжя народився син [PERSON] 10.10.2006 року відділом РАЦС Дарницького районного управління юстиції м.Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 08.12.2006 року [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON], спадкова справа №282012 заведена Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, від 21.11.2011 року. Після смерті [PERSON] Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 282012. Із заявами про прийняття спадщини до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У відповідності до матеріалів інвентаризаційної справи при проведенні первинної інвентаризаціїї 30.08.1988 року був складений технічний паспорт на одноповерховий житловий будинок за літерою "А-1" по [ADDRESS], побудований у 1947 році розмірами у плані 8,60 х 6,36 м, площею забудови 54,7 кв.м, та площею приміщень 44,3 кв.м. При проведенні поточної інвентаризації працівниками Київського міського БТІ, ці документи були погашені 30.03.1990 року. [PERSON] отримала свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння від 06.06.1990 року на підставі рішення виконкому Харківської райради народних депутатів від 28.05.1990 року №255, згідно якого за нею визнано право особистої власності на будинок по [ADDRESS] загальною площею 54.4 кв.м., літню кухню, погріб, споруди. 25 жовтня 1990 року [PERSON] уклала договір дарування з [PERSON] про дарування йому належного їй житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному договорі вказано, що на земельній ділянці розміром 2755 кв.м розташований один одноповерховий цегляний, критий азбофанерою житловий будинок, зазначений в плані літ."А", літня кухня зазначена в плані літ. "Б", сарай зазначений в плані літ "В", вбиральня зазначена в плані літ."Г", льох, зазначений в плані літ."Д", спорудження. З наведених документів інвентиризаційної справи Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно виготовлених на житловий будинок по [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] спочатку мала право власності на житловий будинок за літ."А-1", 1947 року побудови, а після побудови нового будину в 1989 році за літ."А" отримала свідоцтво про право особистої власноті від 06.06.1990 року, а будинок за літ."А-1"1947 року побудови вже використовувався як літня кухня за літерою "Б". В подальшому для укладення договору дарування [PERSON], належних їй житлового будинку з господарськими будівлями, [PERSON] звернулась 10 серпня 1990 року до Київського міського БТІ про надання їй довідки характеристики. В даній довідці зазначена житлова площа 28.0 кв.м. Загальна площа будинку позначеному за літ."А" згідно експлікації внутрішніх об'ємів та розрахунків площ приміщень згідно технічного паспорту виготовленому 22.08.2003 року, яка належним чином зареєстрована, складає 54.4 кв.м. Таким чином, загальна площа житлового будинку по [ADDRESS], на яку може бути визнане право власності, складає 54.4 кв.м, з яких 28.0 кв.м є житлова площа, а 26.4 кв.м є допоміжна, без врахування самовільної прибудови "а-2", яка зазначена в технічному паспорті від 22.08.2003 року як тамбур, площа якої складає 6.4 кв.м., що відповідає площам зазначеним в додатку до рішення виконкому Харківської райради народних депутатів від 28.05.1990 року № 255, про визнання за [PERSON], права особистої власності на будинок по [ADDRESS], та площі зазначеної в матеріалах інвентаризаційної справи, на підставі яких 30.03.1990 року був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS], та видана довідка характеристика, отримані [PERSON] перед укладанням договору дарування на користь [PERSON]. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку (ч.ч. 3, 4 ст. 1241 ЦК України). Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що первісну позовну заяву необхідно задовольнити частково, оскільки позивачем доведено суду належними та допустимими доказами обставини забудови спірного будинку зі спорудами [PERSON], факт отримання саме [PERSON] правовстановлючого документу про право власності на будинок з прибудовами і факт його дарування спадкодавцю [PERSON] У той же час суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/4 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на 3/4 частки житлового будинку з спорудами за цією ж адресою, оскільки [PERSON] будучи непрацездатною матір»ю спадкодавця має право на 1/4 частку у спадковому майні незалежно від змісту заповіту. Стосовно вимог за зустрічною позовоною заявою [PERSON], то вони підлягають відхилення виходячи з наступного. Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, який у свою чергу набув чинності з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів і інших нормативно-правових актів в часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на вказану дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов»язків, які виникли після набрання ним чинності. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено у вересні 1984 року, договір дарування спірного будинку спірного будинку укладено між [PERSON] та [PERSON] у жовтні 1990 року, тому на правовідносини поширується чинний на той час Кодекс про шлюб та сім»ю України (1969 року) та Цивільний кодекс УРСР (1963 року). Відповідно до ст.ст. 22, 23 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. З огляду на те, ще спірний будинок з прибудовами спадкодавець [PERSON] отрмав у дар, тому це нерухоме майно не є об»єктом права спільної сумісної вланості і не підлягає поділу як спільне сумісне майно подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 7 від 16.04.2004 року,у п.18-2 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", відповідно до положень статей 81,116 ЗК України зокрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям в шлюбі, а про одержану громадянином частку з земельного фонду. Таким чином, земельна ділянка площею 0,1000 г (кадастровий номер 8000000000 90:294:0016, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ № 131458, від 01.11.2007 року), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є особистою приватною власністю спадкодавця [PERSON]. Обставини, про які зазначає позивач [PERSON] в своєму зустрічному позові, про те, що в період з 1994-1995 років подружжям було зроблено прибудови до новозбудованого житлового будинку у вигляді котельні 3.3 кв.м, ванної кімнати 3.6.кв.м, коридору 5.4 кв.м, та тамбуру 6.4 кв.м., загальна площа яких склала 18,7 кв.м., за рахунок чого житловий будинок, який був подарований [PERSON] збільшився якісно і у вартості, та те, що [PERSON] відмовлявся реєструвати вказані приміщення спростовуються наявними в матеріалах доказами, а саме матеріалами інвентаризаційної справи № 36473, де вказані приміщення, що мають однакову площу, вже були зазначені в технічній документації станом на 30.03.1990 року при проведенні поточної інвентаризаці і посилання позивача за зустрічним позовом на ст. 62 СК України є безпідставними. Гараж "Е" та прибудова "а-2", у відповідності до матеріалів інвентаризаційної справи № 36473 та відмітці у технічному паспорті на житловий будинок по [ADDRESS], складеному 22.08.2003 року є самочинним будівництвом і які не можуть бути об'єктом права власності до введення їх в експлуатацію у встановленому порядку. Таким чином, земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та житловий будинок з спорудами по [ADDRESS], площею 54.4 кв.м, літ."А"; вбиральні літ."Б"; погрібу літ "Д; споруди №1,2,3 (паркан, ворота, свердловина) є особистою приватною власністю спадкодавця [PERSON] (який на випадок своєї смерті розпорядився цією власністю шляхом складення заповіту), а не спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому у задоволенні зустрічної позовної заяви необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial