Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" про стягнення з відповідачів загалом на її користь 28818,01 грн. у порядку відшкодування матеріальної шкоди та 90000 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.04.2012 року близько 17 год. 15 хв. на 63 км автодороги "Житомир-Чернівці", поблизу будинку № 76 по вул. Леніна в с. Красносілка, Чуднівського району, Житомирської області, [PERSON], керуючи автомобілем "Volskwagen T4 SP8S", н.з. [NUMBER], вчинив наїзд на пішохода - неповнолітнього сина позивачки [PERSON], який перетинав проїзну частину автодороги зліва направо відносно руху автомобіля, який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер, а позивачка на його поховання понесла матеріальні витрати на суму 28818,01 грн., а також вона зазнала моральні страждання внаслідок пов"язаних зі смертю дитини переживань, що негативно вплинуло на стан її здоров"я, які вона оцінює у 100 тис. грн., з яких відповідач їй відшкодував лише 10 тис. грн. У судовому засіданні представник позивачки підтримав вказані у позовній заяві вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Відповідач [PERSON] та представник страхової компанії у судове засідання не з"явилися, надавши свої письмові заперечення по справі. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні 26.03.2015 року пояснили, що вони куховарили на похоронах сина позивачки і при цьому [PERSON] заколола свиню вагою не менше 130 кг, внаслідок чого було отримано 86-87 кг м"яса, яке все було витрачене на поховання дитини з огляду на величезну кількість людей, що зійшлися на похорон. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до постанови слідчого СВ Чуднівського РВ УМВС України в Житомирській області від 20.12.2013 року про закриття кримінального провадження, яке було внесене до ЄРДР 03.05.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, а також оглянутих у судовому засіданні матеріалів вказаного провадження, було встановлено причетність [PERSON] до ДТП, яка сталася 17.04.2012 року близько 17 год. 15 хв. на 63 км автодороги "Житомир-Чернівці", поблизу будинку № 76 по вул. Леніна в с. Красносілка, Чуднівського району, Житомирської області, де [PERSON], керуючи автомобілем "Volskwagen T4 SP8S", н.з. [NUMBER], вчинив наїзд на пішохода - неповнолітнього сина позивачки [PERSON], який внаслідок порушення п.п. 4.7, 4.10, 14.4 підп "а", "б" "Правил дорожнього руху" вибіг на дорогу перед автомобілем і із-за отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень невдовзі помер. Згідно проведених у кримінальному провадженні огляду місця події (а.с. 4-18 кримінального провадження), численних відтворень обстановки та обставин події (а.с. 80-88, 113-117, 148-176 кримінального провадження) та численних висновків судово-автотехнічних експертиз (а.с. 65-71, 92-100, 123-126, 192-199, 205-218, 231-249, 265-271 кримінального провадження) причиною створення аварійної обстановки та виникнення вказаної вище ДТП є неправомірні дії пішохода [PERSON], який порушив "Правила дорожнього руху". Відсутність у діях відповідача складу злочину чи адміністративного правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. При посиланні на норми законодавства суд виходить із редакції нормативних актів, що діяли на час виникнення правовідносин сторін, пов"язаних із заподіянням шкоди та настанням страхового випадку 17.04.2012 року. За положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Частиною 5 ст. ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а ч.2 цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Ст. 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Отже, незважаючи на відсутність вини [PERSON] у виникненні ДТП, що призвела до смерті [PERSON], згідно ст. 1187 ч. 5 ЦК України він відповідає за завдану шкоду як власник джерела підвищеної небезпеки, адже останнім не доведено, що шкода завдана внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. При цьому, ст. 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Частиною 3 ст. 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого взагалі не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, зокрема у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Водночас, [PERSON] застрахував цивільно-правову відповідальність відповідно до укладеного із ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.08.2011 року № АА/7131788. При цьому згідно умов полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/7131788 від 04.08.2011 року ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 50000 грн., а в порядку страхування життя - 100000 грн. (при встановленні франшизи у 500 грн.) Згідно ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і надалі вказується закон в редакції, чинній на час настання страхового випадку)- страховим випадком є подія, в наслідок якої завдана шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка стала за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов"язковий ліміт відповідальності - це грошова сума, в межах якої страховик зобов"язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно положень ст. 22 вказаного вище закону при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров"ю потерпілого у результаті ДТП, є шкода ( в тому числі моральна шкода), пов"язана зі смертю потерпілого. Згідно наявного у матеріалах справи полісу обов"язкового страхування від 04.08.2011 року № АА/7131788 страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкоді третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно ж до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ст. 1201 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до змісту ст. 979 ЦК України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право на одержання передбаченої договором страхової виплати має потерпілий, який є вигодонабувачем за договором страхування. У разі смерті потерпілого особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат (п. 27.1 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). При цьому під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов'язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовує страховик, адже відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Наведене однозначно свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання. Більше того, зі змісту абзаців 8, 9 та 10 статті другої Закону України "Про поховання та похоронну справу" випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними поняттями. Таке положення знайшло своє відображення і в ухвалі Верховного Суду України від 29.09.2010 року по справі № 6-35316св10, де прямо зазначено, що "понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовує страховик." Окрім цього, суд приймає до уваги також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, надане у ч. 2 п. 24 постанови "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, згідно з яким витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Відповідно до довідки приватного підприємця [PERSON], яка являється і керівником Ритуального бюро "Пам"ять", що обслуговує території Любарського, Романівського та Чуднівського району, гранична вартість стандартних пам'ятників і огорож станом на час настання страхового випадку становила 3800 грн., що повинна бути стягнута із страховика у розмірі 3300 грн. за виключенням франшизи у 500 грн., хоча згідно накладної ПП [PERSON] на придбання пам"ятника із гранітною плиткою позивачкою були понесені витрати в сумі 13800 грн., що, отже, виходять за встановлені законодавством межі відшкодування. Таким чином, суд при частковому задоволенні позовних вимог виходить із положень ст.ст. 1166, 1168, 1187, 1192, 1193, 1201 ЦК України, ст.ст. 9, 17, 22, 23, 27 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", умов полісу обов"язкового страхування 04.08.2011 року № АА/7131788, згідно яких ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" несе відповідальність в межах розміру страхової суми за шкоду, заподіяну життю потерпілого, а непокрита страховою сумою завдана шкода підлягає відшкодуванню [PERSON] Водночас, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення шкоди з [PERSON] у порядку відшкодування витрат, пов"язаних з церемонією поминання її сина, що виходить за межі страхового відшкодування, суд приймає до уваги факт понесення вказаних витрат, щопідтверджуються наявними, зокрема і у матеріалах кримінального провадження № 12013060320000273, документами (товарними чеками магазину "Надія" від 18.04.2012 року, 23.04.2012 року та 25.05.2012 року на суму відповідно 3301,50 грн., 1611,47 грн. та 971,99 грн., накладною ПП Остропольського від 23.04.2012 року на суму 82,60 грн., накладною СТ "Хлібодар-Полісся" від 18.04.2012 року на суму 180 грн., поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] про витрату позивачкою на поховання 86,06 кг м"яса вартістю 4733,30 грн., які підтверджують придбання продуктів харчування на похорон, тризни на дев"ять та сорок днів, що відповідають християнському звичаю обряду поховання померлої особи, накладною магазину "Ритуальний" від 18.04.2012 року та накладної ПП "[PERSON]" від 18.04.2012 року на суму відповідно 750 грн. та 955 грн., що підтверджують придбання поховальних належностей, транспортними витратами витратами на придбання пального в розмірі 432,15 грн. згідно фіскального чеку від 17.04.2012 року, що разом становить суму 13018,01 грн., а з врахуванням передбаченої полісом обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/7131788 франшизи у 500 грн., до остаточного стягнення суми у порядку відшкодування матеріальної шкоди підлягає 13518,01 грн. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Згідно п.9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, оцінюючи усі обставини справи у їх сукупності та співставленні, зокрема, загибель близького родича позивачки - неповнолітнього сина, враховуючи те, що ця подія потягла для позивачки ряд негативних наслідків, пов"язаних із сукупністю змін негативного характеру в її звичайному житті, моральних стражданнях і переживаннях у зв"язку із втратою близької людини, що являються нормальною нейрофізіологічною реакцією людини на наступивші для неї наслідки, суд визнає доведеною обставину, що позивачці спричинена моральна шкода у зв"язку зі смертю її дитини. Частинами 2, 3 ст. 1193 ЦК передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. За матеріалами справи дії неповнолітнього при його появі перед автомобілем на автошляху з інтенсивним рухом є грубим порушенням правил дорожнього руху (при цьому суд також враховує і певну ступінь відповідальності самої позивачки, яка згідно ст.ст. 150, 151 СК України зобов"язана належно виховувати дитину та піклуватися про неї, що, зокрема, визначає обов"язок батьків знайомити дитину із елементарними правилами поведінки на дорозі по убезпеченню її від можливих небезпек). У ст. 23 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказано на те, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана із смертю потерпілого, а п. 22.3 ст. 22 вказаного Закону передбачено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України у встановленому судом розмірі. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону, тобто 5 відсотків від 51000 грн. на одного потерпілого, що становить 2550 грн., а різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, моральні страждання позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, та зважаючи на дії самої потерпілої дитини по справі, суд вважає справедливим стягнення моральної шкоди на користь позивачки у загальному розмірі 25000 грн. При цьому, з страхової компанії підлягає стягненню 2550 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди згідно діючої на час настання страхового випадку редакції Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст. 26-1 вказаного закону набула чинності пізніше, а тому не підлягає застосуванню до даного страхового випадку), а з [PERSON] слід стягнути 12450 грн. у порядку відшкодування завданої злочином моральної шкоди, враховуючи добровільну сплату ним 10000 грн. невдовзі після ДТП, що визнається позивачкою. Отже, з врахуванням вказаних вище обставин, стягненню на користь позивачки підлягає 3300 грн. у порядку відшкодування матеріальної шкоди (витрат на поховання) та 2550 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди з ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", а також підлягає стягненню з [PERSON] 13518,01 грн. у порядку відшкодування матеріальної шкоди та 12450 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди. Ст. 88 ЦПК України передбачає стягнення судових витрат стороні, на користь якої ухвалене рішення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" із загального розміру несплоченого позивачкою при подачі позову судового збору по двом вимогам, що становить загалом 487,20 грн. (243,60 + 243,60 ), слід стягнути 47,82 грн. по вимозі щодо відшкодування матеріальної шкоди (19,63 %) та 24,85 грн. по вимозі щодо відшкодування моральної шкоди (24,85 %), а з [PERSON], відповідно, 195,78 грн. та 218,75 грн. пропорційно до суми задоволених судом вимог щодо кожного із двох відповідачів. Крім того, на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати на оплату правової допомоги (сплочено 480 грн.) та оплату повідомлення у пресі про виклик у судове засідання відповідача (сплочено 420 грн.), зокрема із ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" слід тягнути 53,30 грн., а із [PERSON] 236,50 грн. пропорційно до суми задоволених судом вимог (загалом 32,2 %, що становить 289,80 грн.) та пропорційно задоволених вимог щодо кожного із відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial