Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» про стягнення коштів у розмірі 9780 грн та відшкодування моральної шкоди у сумі 4000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона є клієнтом ПАТ КБ «Приват Банк», де відкрила рахунки та має дві картки **0209 та **7644 Київського ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк»м.Києва. Одна з карток є зарплатною, інша для отримання соціальних виплат по народженні дитини. 05 липня 2014 року з карток без її відома здійснено переведення грошових коштів у розмірі 9780,00 грн ( чотири перекази 9000,00 грн, 400,00 грн, 300,00 грн та 80,00 грн) на картку отримувача №5168757262240791, яка належить незнайомій для неї особі [PERSON] У звязку із вищенаведеним зверталась із скаргами до ПАТ КБ «Приват Банк», проте у відповідь їй було повідомлено, що згідно Правил надання банківських послуг за неналежне зберігання інформації про свою платіжну картку відповідає виключно сам власник картки, тому підстави для відшкодування банком коштів у розмірі 9780 грн відсутні. Окрім того, вона особисто зверталася до відповідача [PERSON] з проханням повернути кошти, на що останній пояснив, що дійсно отримував кошти, проте ніяких дій для цього не вчиняв, щодо повернення коштів не заперечував, але у звязку зі скрутним матеріальним становищем не має змоги цього зробити. Тому вважає, що відповідач [PERSON] безпідставно заволодів її грошовими коштами у розмірі 9780 грн, а тому вказана сума коштів повинна бути примусово повернута їй. Також зазначила, що з моменту зникнення коштів з її рахунку, вона отримала серйозний стрес та переживання, кілька тижнів були безсоння та головні болі, порушився звичайний устрій життя, вона змушена була позичати кошти у друзів та родичів. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 4\~000,00 грн. Тому просила суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 9780,00 грн та моральну шкоду у розмірі 4\~000,00 грн та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду письмові заперечення, позовні вимоги не визнає у повному обсязі, та клопотання про розгляд справи у його відсутності. У судове засідання представник Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням відсутності заперечень представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст.\~169\~ч. 4, ст.\~224 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 03 жовтня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюбі із [PERSON], у звязку з чим змінила прізвище на «Король», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-БК №262541. [PERSON] є клієнтом ПАТ КБ «Приват Банк», де відкрила рахунки та має дві картки №6762**0209 та №4627**7644 Київського ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк»м.Києва. Одна з карток видана для нарахування заробітної плати, інша для отримання соціальних виплат по народженні дитини. З платіжного доручення №45804037460 від 05 липня 2014 року вбачається, що з платіжної картки №6762**0209, що належить [PERSON], здійснено переказ особистих коштів у розмірі 9\~000,00 грн на рахунок №5168757262240791, що належить [PERSON]. З платіжного доручення №45804877808 від 05 липня 2014 року вбачається, що з платіжної картки №4627**7644, що належить [PERSON], здійснено переказ особистих коштів у розмірі 400.00 грн на рахунок №5168757262240791, що належить [PERSON]. З платіжних доручень №45805752118 та №45808458442 від 05 липня 2014 року вбачається, що з платіжної картки №6762**0209, що належить [PERSON], здійснено переказ особистих коштів у розмірі 300,00 грн та 80,00 грн відповідно на рахунок №5168757262240791, що належить [PERSON]. У липні та листопаді 2014 року [PERSON] зверталась із скаргами до ПАТ КБ «Приват Банк» щодо розслідування операцій по переведенню коштів з її карток, повернення коштів у розмірі 9780,00 грн, а також встановити та притягнути до відповідальності осіб, причетних до безпідставно списаних грошових коштів. Листом ПАТ КБ «Приват Банк» від 24 липня 2014 року №20.1.0.0/7-20140714/5101 повідомлено [PERSON], що банк не має можливості виконати вказані вимоги, рекомендовано звернутися із заявою до правоохоронних органів в порядку, визначеному ст. 25 Кримінально-процесуального Кодексу України. 05 липня 2014 року [PERSON] звернулася із письмовою заявою до Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві за фактом вчинення відносно неї шахрайських дій, а саме про те, що 05 липня 2014 року приблизно о 21 год 00 хв невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у сумі 9780,00 грн , які були перераховані з її карткового рахунку «Приват Банк» №4627 0812 0562 7644. 06 липня 2014 року зазначені у заяві відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділом Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві за №12014100100006875 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України , що підтверджується довідкою слідчого СВ 1-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві [PERSON] від 25 вересня 2015 року. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 9780,00 грн є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України. Як роз'яснено у п.п. 3, 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Так, підставами для відшкодування моральної шкоди [PERSON] визначає у позові її душевні страждання, хвилювання, емоційний дискомфорт. Однак, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження у повній мірі заподіяння моральної шкоди в розмірі саме 4000,00 грн, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме 1000,00 грн. Стаття 11 ЦПК України\~визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача проти позову не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов відлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи наведене, з [PERSON] слід стягнути понесені позивачем витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 487, 20 грн.

Outcome: partial