Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

21.07.2014 р. ПАТ УкрСиббанк звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Позивач декілька разів уточнював позовні вимоги, та позов обґрунтував тим, що 07.07.2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з 21.12.2009 р. - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») (надалі Банк) та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11367999000 та договір поруки. Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 51513,00 доларів США, а Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07 липня 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 14,00 % річних. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії Договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п.1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Для забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту №11367999000 від 07 липня 2008 року було укладено Договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] за №215405. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, що підтверджує виписка за особовим рахунком [NUMBER] на підтвердження зарахування кредитних коштів. Відповідач всупереч умовам Кредитного договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Станом на 24.06.2015 р. сума заборгованості за Кредитним договором становить 21571,62 дол. США та пені у розмірі 121365,90 грн., а саме: 16528,33 дол. США заборгованість за кредитом, 5043,29 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 97970,22 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 23395,68 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] та його поручителя [PERSON] у судовому порядку. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року та додатковим рішенням від 27 квітня 2016 року позов задоволено повністю, стягнуто з відповідачів солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11367999000 від 07.07.2008 р. станом на 24.06.2015 р. в розмірі 21571 (двадцять одна тисяча п'ятсот сімдесят один) долар 62 центи США, що дорівнює 582746 (п'ятсот вісімдесят дві тисячі сімсот сорок шість) грн. 68 коп.,та пеню в розмірі 121365 (сто двадцять одна тисяча триста шістдесят п'ять) грн. 90 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] порушує питання про скасування ухвалених рішень, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а саме посилаючись на те, що він отримав кредитні кошти у національній валюті та відповідно визнає свій обов'язок за цими грошима. Проте обов'язок щодо повернення кредиту у валюті не визнає через неотримання такого кредиту. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Представник відповідача - [PERSON], у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити повністю. Рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вислухавши доповідь судді доповідача,представника відповідача, вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з 21.12.2009 р. - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11367999000 (надалі Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 51513,00 доларів США, а Позичальник зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07 липня 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 14,00% річних (п.1.1., 1.2.1., 1.3.1.). За змістом Договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії Договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п.1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором було укладено Договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] за №215405 від 07.07.2008 р. За умовами Договору поруки [PERSON] відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним Договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), оплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, оплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору (п.1.3.). Пунктом 1.4 вищевказаного Договору поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов'язань по Кредитному договору. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання по наданню Позичальнику кредитних коштів в повному обсязі, що підтверджується Випискою за особовим рахунком за 07.07.2008 р. (а.с.83). Колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи представника відповідача щодо фактичного отримання кредитних коштів Позичальником в гривневому еквіваленті та неналежності такого доказу як Виписка за особовим рахунком за 07.07.2008 р., з огляду на таке. Апеляційним судом встановлено, що 07.07.2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з 21.12.2009 р. - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11367999000 (надалі Кредитний договір) /а.с. 6-16, том №1/. На кожному аркуші договору є підпис [PERSON], що свідчить про те, що останній повністю погодився з умовами договору. Відповідно до п.1.1. Договору у разі необхідності Банк має право купівлі та/або обміну іноземної валюти на користь Позичальника. Як вбачається з п.1.5. Кредитного договору банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника [NUMBER] у Банку, код Банку (МФО) 351005. Відповідно до Виписки за особовим рахунком за 07.07.2008 р. кредитні грошові кошти було перераховано Банком на особовий рахунок Позичальника [NUMBER] в валюті США в сумі 51513,00 доларів. Про відкриття та обслуговування цього банківського рахунку сторони домовилися в Договорі-Анкеті від 04.07.2008 р. Форма та зміст цього банківського документу відповідає вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003 р. Відповідач [PERSON] всупереч умовам Кредитного договору не здійснював платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання. Станом на 24.06.2015 р. сума заборгованості за Кредитним договором за розрахунком позивача, становить 21571,62 дол. США, що за курсом НБУ на час ухвалення судового рішення (100 доларів США 2701,4507 грн.) складає 582746,68 грн., а саме: -16528,33 дол. США заборгованість за кредитом, -5043,29 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом. Колегія апеляційного суду Донецької області погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам, оскільки відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору. Рішення у цій частині законне та обґрунтоване. Проте погодитися з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідачів пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом,та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам не можна, тому що суд дійшов їх з порушенням норм матеріального права. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, або змінює рішення у разі порушення, або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.ч. 1, 2ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно дост. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Ухвалене у справі судове рішення у частині стягнення пені не відповідає цим вимогам. Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідачів пеню станом на 24.06.2015 року. Пунктом 4.1 Кредитного договору за порушення Відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Позивач має право вимагати від Відповідача додатково сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Апеляційним судом встановлено, що відповідачі проживають та зареєстровані у м. Костянтинівка Донецької області/ а.с.31-34, том №1/. Відповідно до положення ст..2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» де передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до яких входило м. Костянтинівка Донецької області. Тобто відповідно до Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції» за період з 14.04.14 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або/ штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення анти терористичної операції. Виходячи з наведеного у суду першої інстанції не було законних підстав стягувати пеню з відповідачів з 14 квітня 2014 року по 24 червня 2015 року. Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Апеляційним судом встановлене, що звертаючись до суду з позовом позивач декілька разів надав розрахунки пені / а. с.28,29,73,74 том №1 а.с.16 том №2 /. Колегія апеляційного суду Донецької області бере до уваги розрахунок пені на а.с.28-29, том № 1, відповідно до якого пеня станом на 14.04.14 року, за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом складає 4186 грн. 10 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам / а.с.29, том №1/ складає 20 грн. 50 коп., усього пені нараховане позивачем у сумі 4206 грн. 60 грн. Саме ця сума повинна бути стягнута судом з відповідачів на користь позивача. Суд не бере до уваги розрахунки позивача щодо пені на а.с. 73,74 том №1 а.с.16, том №2 , оскільки вони не містять розрахунку пені за період до 14 квітня 2014 року. Колегія апеляційного суду не бере до уваги розрахунок заборгованості,зроблений представником відповідача [PERSON], / а.с. 216-219, том №2/, оскільки він зроблений без дотримання положень п.4.1. Кредитного договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року суд першої інстанції стягнув судовий збір з відповідачів на користь позивача, але до спеціального фонду Державного бюджету України. З урахуванням додаткового рішення від 27 квітня 2016 року,сума судового збору є правильною, але стягнення судового збору з відповідачів до спеціального фонду Державного бюджету України є незаконним. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року підлягає скасуванню у частині стягнення пені та розподілу судових витрат. В іншій частині рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року та додаткове рішення від 27 квітня 2016 року необхідно залишити без змін.

Outcome: partial