Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

03.03.2020 року до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті його дружини [PERSON] , померлої [INFO] , в м. Донецьк, Будьоннівський район Донецької області, Україна, у віці 69 років. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначив, що [PERSON] народилася [INFO] в д. Шмихи Лебяжського району Кіровської області, померла [INFO] , в м. Донецьк, Будьоннівський район Донецької області, Україна, у віці 69 років. Причина смерті: рак щитовидної залози. Померла похована на території, яка непідконтрольна державній владі України в м. Донецьк Донецької області. [PERSON] є його дружиною, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.12.1970 року. Документами, що підтверджують факт смерті є довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, що видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), що знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. Видані органами на території Донецької області, довідка та свідоцтво про смерть не засвідчують у встановленому порядку факту смерті [PERSON] , [INFO] , що створює перешкоди та робить неможливими оформлення і отримання свідоцтва про її смерть встановленого зразка. Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відмовив заявнику в реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , заявник пред`явив документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення, так як свідоцтво про смерть видане на території, так званої, Донецької Народної Республіки є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видати, бо знаходиться на тимчасово окупованій території України. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі в зв`язку з сімейними обставинами. Представник заінтересованої особи - Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали суду письмову заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечували. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Заявник, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Донецьк, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 02.06.2000 року Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5), звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті його дружини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] (як в паспорті), [INFO] , уродженка д. Шмихи Лебяжського району Кіровської області, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 16.10.2012 року Калінінським РВ у м. Донецьку ГУДМС України в Донецькій області, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16.12.1970 року Палацом одружень м. Донецьк, [INFO] гр. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Донецьк, та гр. [PERSON] (як у свідоцтві), [INFO] , уродженка д. Шмихи Лебяжського району Кіровської області, зареєстрували свій шлюб за актовим записом № 5451. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище " [PERSON] " (а.с. 7). Відомості щодо реєстрації шлюбу між зазначеними особами також були внесені до їх паспортів (а.с.5,11 на звороті). За таких обставин, встановлено, що заявник доводиться [PERSON] , 1950 року народження, чоловіком. [INFO] в Будьоннівському районі м. Донецьк Донецької області померла дружина заявника [PERSON] , [INFO] , причина смерті: рак щитовидної залози, що підтверджується довідкою про причину смерті № 47, виданої Республіканським Онкологічним Центром ім. професора К.В. Бондаря Міністерства охорони здоров`я Донецької Народної Республіки (а.с. 8). Свідоцтво про смерть гр. [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 14 лютого 2020 року, видане Калінінським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом її смерті, актовий запис № 149, є невстановленого зразка та не відповідає державним вимогам (а.с.9). Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 239-21.4-06-149 від 03.03.2020 року, наданої заявнику [PERSON] . Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відмовлено у державній реєстрації смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки для підтвердження факту її смерті пред`явлено документи, форма яких не відповідає формі, визначеній законодавством України (а.с. 10). Суд, задовольняючи заяву, виходить з такого. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Судом встановлено, що до суду звернувся заявник, який позбавлений можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, з заявою про встановлення факту смерті його дружини [PERSON] на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме Будьоннівський район м. Донецьк Донецької області, який відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як йому відмовлено у державній реєстрації смерті з підстави невідповідності медичної довідки та свідоцтва про смерть формі, встановленої законодавством України. Суд вважає, що факт того, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , в Будьоннівському районі м. Донецьк Донецької області, яка мала зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , у віці 69 років, причина смерті: рак щитовидної залози, знайшов своє підтвердження в наданих суду доказах, зокрема і побічно підтверджується довідкою про причину смерті № довідкою про причину смерті 47 , виданої Республіканським Онкологічним Центром ім. професора К.В. Бондаря Міністерства охорони здоров`я Донецької Народної Республіки, свідоцтвом про смерть гр. [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 14 лютого 2020 року, видане Калінінським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом її смерті, актовий запис № 149. Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог ст. 294 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті у заявника є об`єктивні перешкоди. Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі Закон) документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України; та документами, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус є: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист. Відповідно до статті 21 Закону паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. З огляду на зазначене, суд за результатами розгляду справи, вважає за необхідне зазначати прізвище, ім`я та по батькові особи, що померла відповідно до її паспорта громадянина України, а саме як: [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Враховуючи вищенаведене, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що є підстави для встановлення факту, який має юридичне значення щодо якого заявник звернувся з відповідною заявою. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Outcome: approved