Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Відділу освіти Ніжинської РДА Чернігівської області про стягнення 8038 грн. 82 коп заборгованості по виплаті компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, 6189 грн. 84 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Позов обгрунтований тим, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем на посаді водія, останній звільнений 31 грудня 2020 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в день звільнення, який є останнім днем роботи, належні суми заробітної плати не виплачені. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року при відкритті провадження у справі за ініціативою суду до участі у справі залучено Ніжинську районну державну адміністрацію Чернігівської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Відповідно до заяви від 12 квітня 2021 року позивач [PERSON] позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності. Згідно заяви від 12 квітня 2021 року представник третьої особи Ніжинської РДА Власенко А.Д. зазначає про виплату позивачу 22 березня 2021 року 8038 грн. 82 коп заборгованості, просить ухвалити рішення із врахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, просить розглянути справу за відсутності. Представник відповідача Відділу освіти Ніжинської РДА в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, про судовий розгляд відповідач сповіщений, про що свідчить розписка про вручення судової повістки від 17 лютого 2021 року, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Відповідачем по справі є Відділ освіти Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України-02147475. Згідно копії трудової книжки позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із Відділом освіти Ніжинської РДА Чернігівської області, звільнений 31 грудня 2020 року з посади водія на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією районного методичного кабінету, останній не мав статусу державного службовця, позивач 31 грудня 2020 року працював. Довідкою відповідача від 18 січня 2021 року підтверджується наявність заборгованості перед позивачем по належних виплатах у зв`язку із звільненням станом на 18 січня 2021 року у розмірі 8038 грн. 82 коп (було нараховано 14225 грн. 32 коп), середньоденна заробітна плата позивача-343 грн. 88 коп. Вказана заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 22 березня 2021 року, що підтверджується копією платіжної відомості відповідача за грудень 2020 року, тобто на час розгляду справи заборгованість згідно пред`явлених вимог виплачена, що є підставою для відмови у задоволенні позову в даній частині. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені ст.117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя Судом встановлено, що в день звільнення позивача 31 грудня 2020 року, в який він працював, виплата належних сум у розмірі 14225 грн. 32 копвідповідачем не проведена, станом на 18 січня 2021 року заборгованість по яких становить 8038 грн. 82 коп, які виплачені 22 березня 2021 року, спір щодо їх розміру відсутній. Позивач звільненений 31 грудня 2020 року, його середньоденнний заробіток становить 343 грн. 88 коп. Кількість днів затримки (без врахування вихідних та св"яткових днів) розрахунку при звільненні з 31 грудня 2020 року по 22 березня 2021 року становить 54 дні (січень 2021 року-19, лютий 2021 року-20, березень 2021 року-15, всього 54 дні). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 18569 грн. 52 коп (54 дні*343,88 грн.=18569,52). Докази на підтвердження спору сторін про розмір належних до виплати сум позивача при звільненні відсутні. Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків. Оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України. Судом враховується, що позивачу при звільненні 31 грудня 2020 року належні суми у розмірі 14225 грн. 32 копв повному обсязі не виплачені, предметом спору були 8038 грн. 82 коп, які виплачені 22 березня 2021 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 18569 грн. 52 коп, що по відношенню до невиплачених 8038 грн. 82 коп складає 43,29% (8038/82/18569,52*100=43,29), що є підставою для застосування зазначеного процентного співвідношення до встановленого судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні-8038 грн. 74 коп (18569,52*43,29/100=8038,74), що є співмірним при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Таким чином суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Із врахуванням викладеного та заявлених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню 6189 грн. 84 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зазначена сума визначена без прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата даного податку є відповідно обов"язком роботодавця та працівника. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи повне задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку, по якому позивачем сплачено 908 грн. судового збору, вказана сума підлягає стягненню на його користь із відповідача.

Outcome: partial