Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 09.06.2021 року надійшла заява [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно кривдника строком на шість місяців стосовно кривдника [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] наближення на 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним; заборонити [PERSON] \~ вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 01 вересня 2001 року\~ [PERSON] , зареєструвала шлюб з\~ [PERSON] . Від даного шлюбу є спільні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно підіймав на [PERSON] та дітей руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого [PERSON] декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні побиття з боку [PERSON] стали підставою розриву відносин, втім [PERSON] все рівно весь час переслідує. Починаючи з 2018 року [PERSON] почав систематично проявляти стосовно [PERSON] , дітей безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути; виражатися нецензурною лайкою; вживати алкогольні напої, наркотичні речовини та вести аморальний спосіб життя, внаслідок чого почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство. Крім того, на фоні постійних незгод в родині виникали сварки, які переростали в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] була занадто агресивною.\~Свідком такої поведінки неодноразово ставав син [PERSON] . З 25.03.2021\~року [PERSON] \~не проживає\~з чоловіком,\~знаходиться разом\~з дітьми\~у реабілітаційному\~центрі «Софія».\~Проте чоловік\~продовжує моральну\~агресію в\~телефонному режимі,\~в яких\~містяться погрози.\~Звернення [PERSON] \~до органів\~поліції не\~дали результату.\~Оскільки вона\~тривалий час\~терпіла агресію\~з боку\~чоловіка,\~зазнавали фізичного\~насильства,\~вирішила покинути\~дім в\~якому проживала\~з ним,\~так як\~побоюється за\~своє та\~дітей життя\~та моральний\~стан дітей.\~Так,\~за результатами\~діагностики психолога-педагога\~Одеського дошкільного\~навчального закладу\~Ясла-садок\~№103\~Одеської міської\~ради Одеської\~області у\~сина [PERSON] \~виявлені страхи\~на тему\~конфліктів між\~батьком та\~мамою,\~а також\~прояв насильства\~з боку\~батька.\~Пережиті між\~особисті конфлікти\~в сім`ї\~привели до\~підвищення рівня\~тривожності дитини.\~ [PERSON] \~пережив сильний\~страх,\~боїться пережити\~його знову. [PERSON] вчиняє насильство щодо членів сім`ї протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією і судом. Його агресія щоразу посилюється. Тому на даний час, [PERSON] вимушена проживати окремо, так як побоюється за своє життя та життя дітей, вважає, встановлення [PERSON] певних обмежень сприятиме виправленню такої ситуації, з якою самостійно вона впоратись не в змозі. Ухвалою суду від 10 червня 2021 року відкрито провадження по справі. 16 червня 2021 року від [PERSON] до суду надійшли заперечення на заяву про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Зазначив, що заява є необґрунтованою, доказово не підтвердженою та не підлягає задоволенню. В судовому засіданні 18 червня 2021 року представник заявника адвокат адвокат Василенко Т.В. підтримала позовні вимоги та надала пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. [PERSON] заперечував проти задоволення заяви та видачі обмежувального припису. 06 липня 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява про затвердження мирової угоди, та надано мирову угоду підписану Сальченко Є.І. та [PERSON] , проте відповідної заяви від [PERSON] про затвердження мирової угоди до суду не надходило. В судовому засіданні [PERSON] не з`явилася, представник заявника заяву підтримала, просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на два місяці, оскільки сторони погодились на цей термін. [PERSON] до суду не з`явився, був повідомлений про розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення представника заявника, дійшов наступного висновку. 01 вересня 2001 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно заяви, починаючи з 2018 року [PERSON] почав систематично проявляти стосовно [PERSON] та дітей безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути, виражатись нецензурною лайкою; вживати алкогольні напої та вести аморальний спосіб життя, внаслідок чого почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне та і фізичне домашнє насильство. Як вбачається з матеріалів справи 01 серпня 2019 року стосовно [PERSON] співробітниками поліції складено Терміновий заборонений припис стосовно кривдника, серія АА№ 067054 від 01.08.2019 року. В матеріалах справи є психолого-педагогічна характеристика на вихованця Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» № 103 Одеської міської ради Одеської області від 31.05.2021 року відносно [PERSON] [INFO] з якого вбачається наступне: «За результатами діагностики виявлені страхи на тему конфліктів між батьком та мамою, а також прояв насильства з боку батька. Нещодавно пережиті міжособистісні конфлікти в сім`ї привели до підвищення рівня тривожності дитини. [PERSON] , переживши сильний страх, боїться пережити його знову. Самозвинувачення та негативне самовідчуття через це. Потреба у захисті тут і зараз». Вирішуючи справу суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 3 Конституції України: «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави». \~ \~ \~ \~За змістом п.3 ч.1 ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (надалі по тексту Закон): «домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Положеннями ст.4\~вказаного Закону передбачено, що діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується, в тому числі на засадах: - гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; - належної уваги до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; - визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; - поваги та неупередженого і небайдужого ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; - врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку. Згідно з положеннями ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6,7 ч.1 ст.1 Закону передбачено, що: Кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи». Згідно з частинами 2,3\~ст. 26 Закону: «Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: \~ \~ \~ \~1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; \~ \~ \~ \~2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; \~ \~ \~ \~3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; \~ \~ \~ \~4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; \~ \~ \~ \~5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; \~ \~ \~ \~6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків». За п.9 ч.1\~ст.1 цього ж Закону: «Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи». Отже аналіз вищевказаних положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дає підстави вважати, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим спеціальним заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Приписами частини 8 ст.26 Закону передбачено, що порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України: «Заява про видачу обмежувального припису може бути подана: \~ \~ \~ \~1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству"; \~ \~ \~ \~2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; \~ \~ \~ \~3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; \~ \~ \~ \~4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Відповідно до\~ст.55 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з вимог\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 частини 1\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що: домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини 1\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини 1\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною 3\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, постанова від 04.12.2019 у справі № 607/10122/19). Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За правилами\~ст. 350-5 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. З огляду на встановлені судом обставини, та те що в матеріалах справи є заява про укладення мирової угоди, з якої вбачається, що [PERSON] визнає вимоги заяви, суд погоджується з доводами та поясненнями заявниці щодо наявності психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] , що виражається в постійних погрозах, неодноразовому застосуванні фізичної сили відносно сина [PERSON] , пошкодженні майна в стані агресії, у зв`язку з чим вона також зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій чоловіка. Отже, малолітній [PERSON] , як особа, яка постраждала від такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У той же час, беручи до уваги характер та тривалість поведінки [PERSON] відносно [PERSON] , суд приходить до висновку про видачу обмежувального припису на строк два місяці, що буде достатнім із наданням зацікавленій особі можливості виправитися. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: approved