Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названою заявою, в якій вказала, що 27 вересня 2002 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Дяченко Л.Є. та зареєстрований в реєстрі за №1811. 02 жовтня 2002 року договір купівлі-продажу житлового будинку зареєстрований у Білоцерківському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності та записаний у реєстрову книгу №1 за реєстровим №213. Цей житловий будинок належав продавцеві [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Володарською державною нотаріальною конторою 06 березня 2001 року, реєстр №458. Під час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] повідомила її, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, на якій знаходиться цей будинок, не видавався і приватизація земельної ділянки попередніми власниками не проводилися. Однак пізніше їй стало відомо, що на земельну ділянку по [ADDRESS] Рогізнянською сільською радою виданий Державний акт на право приватної власності серії І-КВ №026793 на ім'я [PERSON], який є сином [PERSON] Даний державний акт виданий 19 грудня 2002 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №221. Згідно рішення 1 сесії 24-го скликання Рогізнянської сільської ради від 16.04.2002 року в Списку громадян с. Рогізна, яким передаються земельні ділянки у власність, під №12 значиться прізвище "[PERSON], [ADDRESS], площа загальна земельної ділянки 0,30 га, фактична площа - 0,295 га, в тому числі для обслуговування жилого будинку - 0,250 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,045 га. Приймаючи рішення про затвердження технічної документації по матеріалам інвентаризації і передачу земельних ділянок у приватну власність працівниками Рогізнянської сільської ради неправомірно було включено у список [PERSON], оскільки власником житлового будинку станом на 16 квітня 2002 року фактично була [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2001 року. Окрім того, у Державному акті у графі "земельна ділянка розташована на території" зроблено запис "[ADDRESS]", хоча фактично вулиці з такою назвою у с. Рогізна немає. Згідно законодавства, яке діяло на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, належала їй, тому просила суд визнати даний державний акт недійсним та скасувати його державну реєстрацію. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, представник Відділу Держземагенства у Володарському районі та представник Рогізнянської сільської ради Володарського району Київської області позов визнали у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, подав заяву до суду, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглядати без його участі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 27 вересня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Дяченко Л.Є. та зареєстрований в реєстрі за №1811. 02 жовтня 2002 року договір купівлі-продажу житлового будинку зареєстрований у Білоцерківському бюро технічної інвентаризації та записаний у реєстрову книгу №1 за реєстровим №213. Житловий будинок, розташований по [ADDRESS], належав продавцеві [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Володарською державною нотаріальною конторою 06 березня 2001 року, реєстр №458, і зареєстрованого в Білоцерківському БТІ за №213 від 22 березня 2001 року, книга №1, що випливає з Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 вересня 2002 року. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод , а право користування - на підставі договору оренди. Позивач не приватизувала земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, оскільки вважала, що їй належить право власності на земельну ділянку на підставі ст. 120 ЗК України. Однак 19 грудня 2002 року Рогізнянською сільською радою Володарського району Київської області на земельну ділянку по [ADDRESS] виданий Державний акт на право приватної власності н землю серії І-КВ №026793 на ім'я [PERSON], який є сином [PERSON] Даний державний акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №221. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно рішення 1 сесії 24-го скликання Рогізнянської сільської ради від 16.04.2002 року в Списку громадян с. Рогізна, яким передаються земельні ділянки у приватну власність, під №12 значиться прізвище "[PERSON], [ADDRESS], площа земельної ділянки згідно запису ЗШК - 0,30 га, фактична площа - 0,295 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,250 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,045 га. Приймаючи рішення про затвердження технічної документації по матеріалах інвентаризації і передачу земельних ділянок у приватну власність працівниками Рогізнянської сільської ради неправомірно було включено у список [PERSON], оскільки власником житлового будинку станом на 16 квітня 2002 року фактично була [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2001 року. Окрім того, у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-КВ №026793 від 19 грудня 2002 року у графі "земельна ділянка розташована на території" зроблено запис "[ADDRESS]", хоча вулиці з такою назвою у с. Рогізна немає. Відповідно до ст. 393 ч. 1 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-КВ №026793 від 19 грудня 2002 року не правильно зазначена вулиця, на якій знаходиться земельна ділянка загальною площею 0,295 га, та на момент розгляду справи іншим шляхом, ніж за рішенням суду визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю неможливо, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved