Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 19.08.2016 р. вона підписала з невідомими особами, договір №ВА/V-0008, на проведення робіт по утепленню стін в кількості 10 квадратних метрів, на суму 3 110 грн. Цього ж дня, вона на рахунок фірми Стеклопаст сплатила грошові кошти у вказаній сумі. Роботи по утепленню стін їй пообіцяли виконати на протязі 1-2 тижнів. Однак станом на 15.09.2016 р. зазначені в договорі роботи не були виконані. Внаслідок чого вона звернулась до [PERSON] та попросила розірвати даний договір та повернути їй авансовий внесок у сумі 3 110 грн. На її звернення [PERSON] надіслав лист від 20.09.2016 р., у якому підтвердив, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено оспорюваний договір, сплачені гроші це завдаток, згідно договору внесена оплата на закупку будівельних матеріалів поверненню не підлягає. Однак позивач вважає, що сплачені нею кошти були перераховані за виконання робіт по утепленню стін, а не в якості попередньої оплати на закупівлю будівельних матеріалів. На час звернення до суду ніякі роботи згідно договору не виконані і незаконно отримані від неї гроші їй не повернуті. А тому просила суд договір про виконання робіт з утеплення стін №ВА/V-0008 від 19.08.2016 р. на суму 3 110,00 грн., укладений між нею та ФОП [PERSON] і ФОП [PERSON] розірвати, стягнути з ФОП [PERSON] 3100 грн., сплачені нею за виконання робіт по проведенню утеплення стін, а також судові витрати. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовну заяву, з підстав та доводів наведених в ній, проти заочного розгляду справи, не заперечували. У судове засідання відповідачі не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, однак конверти повернулися до суду у звязку зі спливом терміну зберігання. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.08.2016 р було укладено договір № ВА/V-0008 про виконання робіт з утеплення стін (далі Договір), згідно умов якого замовник доручає виконавцю, а виконавець бере на себе зобовязання власними силами, будівельними матеріалами та технічними засобами виконати роботи по проведенню утеплення стін на обєкті замовника за адресою [ADDRESS]. Згідно п. 2.1 Договору загальна вартість робіт погоджена сторонами становить 3 110 грн., авансовий внесок погоджений сторонами становить 3 110 грн. (п.2.2). У п. 3.2 Договору вказано, що виконавець зобовязаний виконати роботи протягом 28 робочих днів з моменту попередньої оплати робіт згідно п. 1.2 та п. 2.2 даного Договору, але при умові сприятливих погодних умов. У Договорі вказано, замовник [PERSON], виконавець ФОП [PERSON], також даний договір скріплений печаткою ФОП [PERSON] Згідно копії чеку приватбанк, через термінал 19/08/2016 17:56:37, було проведено оплату у сумі 3 110,00 грн. на рахунок Стеклопласт (а.с.8). У листі від 20.09.2016 р., ФОП [PERSON] повідомив [PERSON], що між нею та ФОП [PERSON] 19.08.2016 р. був укладений договір № ВА/V-0008 про виконання робіт з утеплення стін на загальну суму 3 110 грн., вказана сума є завдатком, що внесена на закупку будівельних матеріалів, поверненню не підлягає. Оскільки вона бажає в односторонньому порядку розірвати договір, то внесений завдаток повертається із утриманням 50%. Вказаний лист скріплений печаткою ФОП [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку, що Договір фактично був укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON], він є оплатний, двосторонній, консенсуальний договір про виконання робіт за винагороду договір побутового підряду, тому суд керується положеннями глави 61 ЦК України «Підряд», Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Як передбачено ст.873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Згідно із ч.2 ст.870 ЦК України, якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. Судом встановлено, що при укладенні Договору №ВА/V-0008 про виконання робіт з утеплення стін від 19.08.2016 р. сторонами погоджені усі істотні умови цього договору, у тому числі стосовно вартості замовлених робіт, внесення завдатку тощо. За правилами ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору побутового підряду та його виконання в повному обсязі з боку позивача. Натомість відповідач взяті на себе зобовязання перед позивачем не виконав, у визначений за погодженням сторін строк роботи не виконав. Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливо. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією з сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору (ч.5 ст. 653 ЦК України). Оскільки на час розгляду справи судом та ухвалення рішення, роботи за договором не виконані, відповідач не приступив до їх виконання, тим самим допустивши істотне порушення умов договору, позивач не бажає продовжувати договірні відносини та наполягає на їх припиненні шляхом розірвання договору, суд приходить до висновку про доведеність порушення прав [PERSON] як споживача, які підлягають захисту обраним ним способом шляхом розірвання договору № ВА/V-0008 про виконання робіт з утеплення стін від 19.08.2016 р. із стягненням з ФОП [PERSON] сплачених позивачем грошових коштів за вказаним договором в сумі 3 100 грн. Також підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Згідно з розясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що міститься в п. 48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі ( наприклад, подання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ст. 1 ЗаконуУкраїни від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктами п.п. 1.2., 3.1., 3.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджена постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року за № 637 визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Згідно квитанції №1822 від 16 червня 2017 року, адвокат [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сум 2 000 грн., за надання правової по цивільній справі про захист прав споживача, розірвання договору в Тернівському районному суді м. Кривого Рогу, однак вказана квитанція не є належним документом, що підтверджує факт оплати витрат на правову допомогу. Окрім того, на підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, окрім квитанції про сплату наданих послуг. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат в наданій правовій допомозі. За таких обставин, в задоволенніпозовної вимоги про відшкодування витрат за надання правової допомоги у розмірі 2 000 грн., слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 280,00 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial