Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

АТ Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 35878 гривень 98 копійок. Свої вимоги мотивував тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» (колишнім ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк") та відповідачкою було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 29 квітня 2016 року, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 12564 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) гривні 20 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За даним договором АТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов`язання, а відповідачка зобов`язалася повернути отриманий кредит разом з процентами та комісією в строк, визначений умовами кредитного договору. В свою чергу [PERSON] порушила умови кредитного договору, своєчасно не повернула кредит та не сплатила відсотки відповідно до умов договору, а тому станом на 29 липня 2019 року заборгованість по даному кредитному договору складає 35878 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) гривень 20 копійок, просить стягнути з відповідачки дану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні між АТ КБ "ПриватБанк" (а.с.33-37) та [PERSON] , [INFO] (а.с.32) було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 29 квітня 2016 року, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 12564 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) гривні 20 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-31). Для надання послуг банк видає позичальнику платіжну карту згідно з пунктом 2.1 генеральної угоди (пункт 2.3 генеральної угоди). Пунктом 2.5 генеральної угоди передбачено, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з генеральною угодою, Умовами та правилами. Відповідно до пункту 2.8 генеральної угоди, у разі порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. У пункті 2.10 генеральної угоди сторони погодили, що позичальник доручає банку без додаткових погоджень перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту у сумі 811 грн. на будь-який відкритий рахунок в банку. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта з погашенням кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта, у зв`язку з невиконанням зобов`язань перед банком. Анкетою-Заявою підтверджується факт того, що відповідачка повністю була проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі (а.с.6). У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи оферту банку відповідач підписом у заяві визнає та погоджується на запропоновані банком умови. За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов`язків по договору кредиту кредитор має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту позичальником. Пункт 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 526,527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається із розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідачка [PERSON] порушила умови даного договору, своєчасно не повернула грошові кошти, а тому станом на 29 липня 2019 року заборгованість по даному кредитному договору складає 35878 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) гривень 98 копійок, в тому числі: заборгованість за кредитом - 11498 грн. 10 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 5455 грн. 89 коп., заборгованість по пені комісії - 16097 грн. 20 коп., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 2827 грн. 79 коп. (а.с.5). Під час вирішення позовних вимог про стягнення штрафу суд приходить до наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафів. Згідно ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини вимог, слід стягнути 1 771,15 грн. (1 921 грн. - сума сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви) (а.с.1) х 92,2% - задоволено судом вимоги заявленого позову).

Outcome: partial