Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 14 вересня 2018 року, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони з 22 листопада 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.12.2011 року. За час спільного життя у колишнього подружжя народилась донька [PERSON],[INFO] Відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим позивач звернулася до суду з відповідним позовом в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 13.11.2018 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло, хоча про відкриття провадження він був повідомлений шляхом надсилання судових документів в порядку п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13.11.2018 року позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження. Встановлені судом обставини: Судом встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07.12.2011 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне «Соколовьска» (а.с.9). 19.07.2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 19.07.2018 року, серії І-СР №162291. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Білецька» (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] є рідними батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [PERSON] від 17.06.2009 року, серії І-СР №095403 (а.с.8). З довідок про реєстрацію місця проживання особи від 02.10.2018 року та 03.10.2018 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [INFO] (а.с.20,21). Отже в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від даного шлюбу колишнє подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO] Малолітня дитина наразі зареєстрована по місцю проживання матері. Норми права, що підлягають застосуванню: Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У відповідності до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України\~- за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. ч. 1 ст. 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Враховуючи, що малолітня [PERSON] зареєстрована по місцю проживання матері і у матеріалах справи відсутні докази, які спростовують факт перебування малолітньої дитини на утриманні позивача, як і докази не можливості відповідача надавати матеріальну допомогу малолітній дитині, суд приходить до висновку, що батько також повинен приймати участь в утриманні дитини, в тому числі і шляхом надання матеріальної допомоги. \~\~\~\~ Судові витрати: Згідно пункту 1 ч. 3\~ст.133ЦПК України\~до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. ст.137 ЦПК України\~врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Так\~витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 12 вересня 2018 року, між адвокатом [PERSON] (ордер від 14.09.2018 року, серії ЧК №023090) та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги. В матеріалах справи міститься акт виконаних робіт (наданих послуг) від 23.11.2018 року, згідно якого адвокат [PERSON] надала, а [PERSON] прийняла та оплатила наступні послуги: усна консультація, підготовка та подача позовної заяви про стягнення аліментів до Черкаського районного суду Черкаської області в сумі 1000 грн. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній будь-який платіжний документ, який підтверджує сплату [PERSON]А адвокату [PERSON] гонорару у розмірі 1000 грн., як відсутні підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., що заявлені в позовних вимогах. Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким процесуальні кодекси викладені у новій редакції, Закон України\~«Про граничний\~розмір компенсації\~витрат на\~правову допомогу\~у цивільних\~та адміністративних\~справах» визнано таким, що втратив чинність. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, однак він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або ) значенням справи для сторони. Відповідно п.47, п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013), витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд констатує, що позивачем не надано документів, що свідчать про оплату гонорару, оформлених у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До того ж, [PERSON] заявляє вимогу про стягнення судових витрат у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., проте надає акт виконаних робі на суму 1000 грн. Крім того, в матеріалах справи відсутнє свідоцтво [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставною та необґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення витрат за правничу допомогу, а тому таку, що не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі 704,80 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial