Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 29 жовтня 1999 року, який був розірваний на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року. В 2007 році, тобто в період шлюбу, вони за рахунок кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 014/135385/3147/73, укладеного 27 серпня 2007 року між відповідачем та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", придбали автомобіль Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER]. Вартість автомобіля згідно договору № 344/38101/38 добровільного страхування транспортних засобів від 28 серпня 2007 року становить 56 843,00 грн. Право власності на зазначений автомобіль було зареєстровано на ім'я відповідача, та до цього часу він знаходиться в його користуванні. Позивач вважає, що спірний автомобіль є об'єктом їх спільної сумісної власності, оскільки був придбаний в період шлюбу та за спільні кошти, а тому їй належить 1/2 його частина. Однак враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю, а досягти домовленість щодо порядку розподілу майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя сторонам не вдалося, тому позивач просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER], що складає 28 421,50 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, в своїй заяві від 22 жовтня 2018 року просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в поновному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Згідно ч.6 ст.19 ЦПК України дана справа відноситься до категорії до малозначних та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України підлягає розгляду за правилами спрощеного провадження. Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлений, однак відзиву на позов не надав та жодних заяв або клопотань від нього до суду не надходило. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Враховуючи те, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29 жовтня 1999 року, який був розірваний на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року. Вказаним рішенням встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства подружжя припинили з 01 липня 2010 року. Рішення набуло чинності 30 травня 2015 року (а.с.5). Під час шлюбу в 2007 році сторони за рахунок кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 014/135385/3147/73, укладеного 27 серпня 2007 року між [PERSON] та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" сторони придбали автомобіль Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER], який для забезпечення виконання зобов'язань того ж дня було прийнято в заставу (а.с.7-9). Згідно п. 1.1 Договору, сума кредиту становить 8 756,00 доларів США. Право власності на спірний транспортний засіб зареєстровано за [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 49/11091 від 02 травня 2018 року (а.с.58). 24 березня 2016 року між відповідачем [PERSON] та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" було укладено договір про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/135385/3147/73 від 27 серпня 2007 року, в пункті 2 якого зазначено, що у зв'язку із виконанням позичальником умов кредитора, сторони домовились, що з 24 березня 2016 року боргові зобов'язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов'язань (погашення боргу), а кредитний договір вважається розірваним (а.с.29-32). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Вирішуючи спір між сторонами про майно, судом встановлений обсяг спільного нажитого ними майна наявного на час розгляду справи, а саме автомобіль Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER]. Вартість автомобіля згідно договору № 344/38101/38 добровільного страхування транспортних засобів від 28 серпня 2007 року становить 56 843,00 грн. (а.с.10-14). Так, ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Суд проводить поділ майна подружжя відповідно до вимог ст. 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом не встановлені обставини, що мають істотне значення в розумінні вимог ч. 2 ст. 70 СК України, для відступу від засади рівності часток подружжя. Оскільки сторони добровільно не домовилися про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, або поділу майна за взаємною згодою та майнові права й обов'язки подружжя не були визначені, суд дійшов висновку, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя складає 1/2 частину автомобіля Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER]. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема автомобіля Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER], який є неподільною річчю, суд приймає до уваги згоду позивача [PERSON] на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, що відповідає положенням ч. 4 ст. 71 СК України. За таких обставин, суд вважає доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER], в сумі 28 421,50 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста двадцять одна грн. 50 коп.), задовольнивши тим самим позовні вимоги позивача. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь [PERSON] в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Outcome: approved