Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

31.07.2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», з участю Деражнянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він зареєстрований та проживає в будинку [ADDRESS], який є об'єктом права спільної часткової власності його дружини [PERSON] та [PERSON], кожен із яких є власником 1/2 частки цього будинку. Маючи намір укласти договір поділу в натурі будинку, позивач та [PERSON] звернулися із відповідною заявою до нотаріуса, проте при підготовці усіх необхідних документів нотаріусом було виявлено, що на все майно рухоме та нерухоме [PERSON] накладений арешт. Однак, при зверненні у відділ ДВС позивачу було роз'яснено, що виконавче провадження знищене за закінченням терміну зберігання, у зв'язку з чим відсутні підстави для зняття арешту, а тому, із посиланням на ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", йому було рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна, у зв'язку з чим він просить задоволити його вимоги . В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник ДВС - в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову з підстав наведених в позовній заяві. Заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в будинку [ADDRESS], який є об'єктом права спільної часткової власності його дружини [PERSON] та [PERSON], кожен із яких є власником 1/2 частки цього будинку. Оскільки позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] належна останній 1/2 частка вказаного будинку також є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності як подружжя. Маючи намір укласти договір поділу в натурі будинку, позивач із дружиною та [PERSON] звернулися із відповідною заявою до нотаріуса, проте при підготовці усіх необхідних документів нотаріусом було виявлено, що на все моє майно накладений арешт. Через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна було з'ясовано, що підставою для здійснення арешту на все майно позивача є постанова про відкриття виконавчого провадження №44467476 від 21.08.2014 року, реєстраційний номер обтяження 6938106, реєстратор: державний виконавець Деражнянського районного відділу Державної виконавчої служби Гораєва А.П. У зв»язку із викладеними обставинами позивач звернувся до Деражнянського районного відділу ДВС щодо надання документу, на підставі якого був накладений арешт. В результаті йому було повідомлено, що вказана постанова була винесена державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №44467476 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/678/193/14, виданого Летичівським районним судом Хмельницької області 02.07.2014 року, про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 11041,74 грн. При цьому згідно відомостей, які містяться в АСВП, встановлено, що на виконанні у відділі ДВС знаходилося виконавче провадження №44467476 від 21.08.2014 року, проте 26.03.2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна. Також у відділі ДВС позивачу було роз'яснено, що виконавче провадження знищене за закінченням терміну зберігання, у зв'язку з чим відсутні підстави для зняття арешту, а тому, із посиланням на ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", йому було рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна. Крім цього, з'ясовано, що на даний момент будь-яких виконавчих документів щодо [PERSON] на виконанні у відділі немає, що підтверджується довідкою виданою ВДВС №14.5-21/985 від 07.08.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. При таких обставинах, коли виконавче провадження практично знищене, а з процесуальної точки зору є завершеним, а арешт на рухоме і нерухоме майно позивача [PERSON] не скасовано, суд вважає, що існування арешту та заборони на відчуження рухомого та нерухомого майна підлягає скасуванню, оскільки таким чином порушуються права позивача, встановлені Конституцією України та Цивільним кодексом України щодо вільного володіння, розпорядження та користуванням належним йому майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved