Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

У зв`язку з тим, що між нею та відповідачем було укладено договір страхування № 046.0903060.713 від 06 січня 2016 року належного їй транспортного засобу, автомобіля марки "Peugot 207", 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який почав діяти з 00 годин 00 хвилин 12 січня 2016 року, цього ж дня приблизно о 18 годині 30 хвилин трапилась ДТП, внаслідок якої застрахований автомобіль отримав пошкодження і відповідно до п.3.1 договору дана подія визначається як страховий випадок, проте звернувшись у встановленому договором порядку до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, позивачка отримала відмову у такій виплаті з причини того, що за кермом автомобіля під час ДТП перебувала вона - [PERSON] , а її стаж керування автомобілем є меншим 5 років, а відповідно до п.4 укладеного договору страхування, найменший стаж водіїв, що мають право керувати застрахованим транспортним засобом від 5 років, вважаючи таку відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування незаконною та безпідставною, оскільки позивачкою при укладенні договору надавалися всі необхідні документи, в тому числі і водійське посвідчення, з якого вбачається, що стаж керування транспортним засобом позивачкою складає менше 5 років і навіть на момент закінчення дії даного договору, вона не мала б відповідного стажу, а тому в діях відповідача вбачаються ознаки "нечесної підприємницької діяльності", позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить визнати недійсним п.4 Договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0903060.713 від 06 січня 2016 року, укладеного між нею та ПрАТ "СК "Альфа страхування", в частині встановлення обмеження найменшого стажу водіїв, що мають право керувати застрахованим транспортним засобом від 5 років, стягнути з відповідача на її користь суму невиплаченого страхового відшкодування 215000,00 гривень та додаткові витрати, а саме, 1450,00 гривень за проведення автотоварознавчого дослідження та 850,00 гривень - за зберігання автомобіля на території СТО. Представник позивачки [PERSON] , адвокат Менік В.В., в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що страховий випадок настав у перший день дії Договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0903060.713 від 06 січня 2016 року, укладеного між позивачкою та ПрАТ "СК "Альфа Страхування". Страхова компанія відмовила виплатити страхове відшкодування, оскільки автомобілем керувала позивачка, у якої водійський стаж менше 5 років. Проте п.4 оспорюваного договору страхування, відповідно до ст.73 Закону України "Про захист прав споживачів" є недійсним з моменту укладення, оскільки на інтернет-порталі було створено електронний кабінет [PERSON] і відповідач не міг не знати про водійський стаж позивачки. Сама ж позивачка при підписанні договору не була ознайомлена з його умовами. Крім того, зазначив, що попередньо позивачкою вже укладались даного роду договори з відповідачем і по попередньому договору страхове відшкодування позивачці виплачувалося. Вважає п.4 Договору страхування таким, що вводить споживача в оману, є агресивним. Тобто, в даному випадку вбачається нечесна підприємницька практика, яка відповідно до ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняється. Тому вважає позов обґрунтованим і просить його задоволити. Представник відповідача ПрАТ "СК "Альфа Страхування" Лук`янчук А.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову та просить у його задоволенні відмовити, з наступних підстав. Між позивачкою та відповідачем дійсно було укладено декілька договорів добровільного страхування, в тому числі від 11 січня 2013 року, від 10 січня 2014 року, від 31 грудня 2014 року та від 06 січня 2016 року, і договір добровільного страхування від 31 грудня 2014 року, яким користувалася позивачка протягом цілого року і не мала до страховика жодних претензій, містив ті ж самі умови, що і договір від 06 січня 2016 року, умови якого позивачка вважає несправедливими, а тому її твердження про те, що вона не мала фізичної можливості прочитати умови договору і викласти свої зауваження не можуть відповідати дійсності. Крім того, примірник договору від 06 січня 2019 року з усіма його умовами та заявою страхувальника, були надіслані на електронну адресу позивачки 05 січня 2016 року о 16 год. 59 хв. і позивачка могла і мала можливість в повній мірі ознайомитися з його змістом. Також зазначив, що оспорюваний договір від 06 січня 2016 року почав діяти лише 12 січня 2016 року, тобто позивачка додатково мала ще 6 днів для ознайомлення з умовами вищезгаданого договору. Також надуманим є твердження позивачки, що нібито відповідачем позбавлено її права керування застрахованим транспортним засобом, адже в договорі страхування, позивачка не значиться як водій, а як страхувальник, тобто особа, від імені якої укладається договір страхування, згідно якого страхове покриття розповсюджується на всіх водіїв, які на законних підставах використовують застрахований транспортний засіб і які мають стаж керування не менше 5 років. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що відповідач не згідний з даним позовом, оскільки позивачка вже зверталася з аналогічним позовом і в задоволенні такого останній було відмовлено. Зазначив, що 12 січня 2016 року трапилася ДТП, після якої позивачка вже вдруге звертається до суду з позовом, через невиплату страхового відшкодування. Так, між сторонами було укладено чотири договори страхування. За умовами перших двох договорів, водіїв, на яких розповсюджуються умови договору було два, а в останніх двох договорах була вказана необмежена кількість водіїв. Пояснив також, що перед укладенням договору страхування позивачка підписала всі сторінки договору, чим надала згоду і погодилася з його умовами. Крім того, наявним є рішення апеляційного суду, згідно якого встановлено, що позивачка при укладанні договору страхування в оману не вводилася, а отже згідно умов договору від 06 січня 2016 року, відповідач не несе відповідальності по ДТП за участі позивачки. Заявив також, що за одним із попередніх договорів, а саме, договір від 10 січня 2014 року, коли умови договору цьому відповідали, після настання ДТП, позивачка отримала страховий платіж, що свідчить про те, що відповідач, як страховик, виконує взяті на себе зобов`язання за договором. Вважає позов безпідставним і просить відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , яка допитувалася за правилами свідка, позов підтримала з мотивів, викладених в самій позовній заяві, просила його задоволити. В судовому засіданні дала показання, що застрахувала свій автомобіль, а в першу чергу себе і свої дії, потрапила в ДТП, проте їй не виплачують страхове відшкодування, через те, що вона не має водійського стажу від 5 років. Показала також, що автомобіль придбаний в кредит, кредит передано в "Альфа-Банк" і була страховка відповідача, проте представника страхової компанії в Рівному немає, все оформлення проводиться представником банку у телефонному режимі. За попереднім договором страхування відповідачем здійснювалися страхові виплати. Оспорюваний договір страхування при його підписанні, в паперовому варіанті уже був роздрукований і їй дали його підписати. Так як кредит виплачений в 2013 чи в 2014 році, нюансів ніяких з банком не було, то і підстав недовіряти банку у неї не було, а перечитати відразу 100 сторінок договору неможливо фізично, тому підписала його не читаючи, не читала і попереднього договору. Чітко вона була ознайомлена лише з умовами першого укладеного між нею та відповідачем договору страхування. Не бачила договору вона і в електронному варіанті, який відповідач скинув на електронну адресу, яку вказала позивачка. Вважає договір страхування несправедливим, вона була введена в оману працівником банку, тому просить позов задоволити, визнати недійсним п.4 Договору страхування і стягнути з відповідача страхове відшкодування і додаткові витрати. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки, в судовому засіданні дав показання, що автомобіль завжди належав дружині і вона завжди керувала даним автомобілем, який вони постійно страхували в ПрАТ "СК "Альфа Страхування" і за попередніми договорами вони отримували страхові відшкодування. Показав також, що водійський стаж в умовах договору змінили без їхньої згоди, договори укладалися з року в рік і вони вважали їх ідентичними, а тому були ознайомлені лише з умовами першого договору, а послідуючі підписувалися автоматично. Оспорюваний договір надіслали на його електронну адресу десь о 16-17 годині, після чого перетелефонували, і попросили приїхати і підписати його. Приїхавши, вони отримали від посередника вже роздрукований договір та останній вказав місця, де необхідно було його підписати. Оскільки все робилося дуже швидко, то складно було все перечитати, тому дружина підписала договір не читаючи його. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що між ПрАТ "СК "Альфа Страхування" та [PERSON] неодноразово укладались договори страхування (КАСКО) належного їй автомобіля марки "Peugeot 207", державний номерний знак [NUMBER] , зокрема від 11 січня 2013 року, 10 січня 2014 року, 31 грудня 2014 року, 06 січня 2016 року. Так, умовами договору добровільного страхування від 11 січня 2013 року встановлено найменший стаж водіїв, що мають право керувати транспортним засобом - 0 років, у договорі від 10 січня 2014 року, такий стаж встановлений від 1 року, а у договорах від 31 грудня 2014 року та від 06 січня 2016 року, найменший стаж водіїв, що мають право керувати застрахованим транспортним засобом становить 5 років, про що безпосередньо зазначено в умовах договору страхування від 6 січня 2016 року, де позивачкою підписана кожна сторінка. Дані умови договору були досягнуті сторонами, шляхом подачі [PERSON] , як власником транспортного засобу, заяви на страхування від 06 січня 2016 року, яка нею також особисто підписана, копія якої знаходиться в матеріалах справи і згідно якої позивачкою зазначено вимоги щодо мінімального стажу 5 років для водіїв транспортного засобу. Вказані вимоги були відображені у п.4 договору. Умови п.4 заяви на страхування, вимоги до всіх водіїв застрахованого транспортного засобу ідентичні умовам п.4 договору страхування № 046.0903060.713 від 06 січня 2016 року, укладеного між позивачкою та ПрАТ "СК "Альфа Страхування". 12 січня 2016 року, в перший день дії договору, сталось ДТП із участю вказаного застрахованого автомобіля. Автомобілем керувала позивачка, яка на час ДТП не мала водійського стажу понад 5 років. Згідно постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 05.02.2016 року, за наслідками вказаної ДТП [PERSON] визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Про настання страхового випадку страхувальник повідомила страховика та надала необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Однак, страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування по причині того, що під час ДТП автомобілем марки "Peugeot 207", державний номерний знак [NUMBER] , керувала саме позивачка [PERSON] , водійський стаж якої був меншим, ніж 5 років, про що було повідомлено позивачці листом № 0058.206.16.01-0438.01. Зазначені обставини сторонами не оспорювались та підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст.8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про страхування" для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Як вбачається з матеріалів справи, в договір страхування від 06 січня 2016 року змін не вносилось та він не був розірваний. Доводи позивачки, що при підписанні договору все робилося поспіхом, і вона фізично не могла ознайомитися з його умовами і не знала та не могла знати про той факт, що в договорі встановлено обмеження щодо найменшого стажу водіїв, що можуть керувати застрахованим транспортним засобом, що призвело до введення її в оману, оцінюються судом критично, так як страхувальником вчинялися усі дії, спрямовані на донесення умов договору до позивачки, як застрахованої особи. Зокрема, суд не вбачає введення в оману страхувальника [PERSON] страховиком ПрАТ "СК "Альфа Страхування", виходить з наступного. З моменту укладення договору страхування (06.01.2016 року) та до вступу його в дію з 00 год. 00 хв. 12 січня 2016 року минуло 6 днів, тобто строк, який є достатнім для вивчення [PERSON] умов договору та можливості відмовитись від нього в разі порушення або обмеження її прав, змінити його умови за згодою сторін або розірвати, проте цього вона не зробила. Крім того, напередодні дня підписання договору, страхувальником було відправлено електронний варіант договору на електронну адресу, яка вказала позивачка,. Той факт що вона вказала не свою електронну адресу, а чоловіка, не є причиною того, що договір не був надісланий саме їй, оскільки страхувальник не може перевірити належність електронної пошти конкретній особі. Також встановлено, що попередній договір, який було укладено 31 грудня 2014 року, мав аналогічні обмеження стажу водіїв для керування ними застрахованим транспортним засобом у 5 років. До даного договору позивачкою також не вносилися зміни, вона його не розривала і не оспорювала, хоча мінімального стажу керування застрахованим транспортним засобом у 5 років на час дії і до закінчення строку попереднього договору, вона також не мала. Відповідно до ст.ст.627-629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що укладаючи договір, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідно ст.6 Закону України "Про страхування" конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Умови договору, якими встановлено мінімальний стаж водіїв транспортного засобу було особисто обрано [PERSON] для визначення меж відповідальності страховика, від визначених умов договору визначалися і суми страхових платежів застрахованою особою. Отже, позивачка [PERSON] не маючи водійського стажу в 5 років, керувала застрахованим транспортним засобом всупереч умов договору страхування. Посилання позивачки на порушення її прав страховиком, зокрема на несправедливість цієї умови договору та його нечесну підприємницьку практику, що передбачено Законом України "Про захист прав споживачів", не заслуговують на увагу. Договір не встановлює виключного права користування застрахованим транспортним засобом лише її власником, а встановлює невичерпний перелік осіб-водіїв, які мають право на законних підставах керувати застрахованим транспортним засобом, водійський стаж яких перевищує 5 років. Згідно ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, а в силу положення ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог. Однак жодних належних та допустимих доказів, які підтвердили б те, що положення п.4 укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту № 046.0903060.713 від 06 січня 2016 року, укладеного між позивачкою та ПрАТ "СК "Альфа Страхування" суперечать положенням Закону [PERSON] не надано, а судом не встановлено. Тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позов в частині визнання недійсним п.4 Договору страхування до задоволення не підлягає. Крім того, судом враховується і той факт, що рішенням Рівненського районного суду від 03 березня 2017 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ СК "Альфа Страхування" про захист прав споживача, стягнення невиплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди в задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2017 року вказане рішення Рівненського районного суду було залишене без змін. У вказаній ухвалі Апеляційним судом Рівненської області була дана оцінка факту введення в оману [PERSON] страховиком і Апеляційний суд дійшов висновку, що [PERSON] не вводилася в оману страховиком ПАТ СК "Альфа Страхування" і у позивачки було достатньо часу для вивчення умов договору та можливості відмовитися від нього в разі порушення або обмеження її прав, заміни його умов за згодою сторін або розірвання. А відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки суд вважає, що немає законних підстав для визнання недійсним п.4 Договору страхування, то відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 215000 грн., і відсутні підстави і для задоволення інших вимог позивачки, зокрема про стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження 1450 грн., та 850 грн. за зберігання авто на території СТО. Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, оцінюючи всі наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки він є не обґрунтованим і безпідставним. Враховуючи майновий стан позивачки, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, відповідно до ст.136 ч.3 ЦПК України і Закону України "Про судовий збір", суд вважає можливим звільнити позивачку від сплати судового збору і віднести його на рахунок держави.

Outcome: dismissed