Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] (надалі - також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - також «Відповідач»), в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики в розмірі 66636,06 грн. Позов мотивовано тим, що 08.06.2011 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 3700 (три тисячі сімсот) доларів США за котрі останній зобов"язувався привезти із-за кордону та розмитнити з подальшим продажем позивачу у власність транспортний засіб. Однак з часу отримання коштів відповідач автомобіль не передав, кошти не повертає. Оскільки Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань за договором та не повернув кошти в сумі 66636,06 грн., тому Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 66636,06 грн. 30 березня 2016 року представником Позивача [PERSON] подано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги представник позивача підтримував в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та поштовим конвертом з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Відтак, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Як випливає зі змісту позовної заяви, 08.06.2011 року між сторонами було укладено договір, за яким [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 3700 (три тисячі сімсот) доларів США за котрі Відповідач зобов"язувався привезти із-за кордону та розмитнити з подальшим продажем Позивачу у власність транспортний засіб. В той же час, як зазначено в позовній заяві, Відповідач взятих на себе зобов"язань не виконав і станом на даний час автомобіль Позивачу не передав, а коштів не повертає. 09.10.2015 року Позивачем письмовим листом направлено на адресу Відповідача претензію щодо його обов"язку повернути кошти. (а.с.6). Оскільки Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань за договором позики та не повернув кошти в сумі 66636,06 грн., тому Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 66636,06 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Як випливає зі змісту наявних в матеріалах справи копіях матеріалів ЖР3П3 №1412 від 01.07.2012 р. (а.с.8-14), в поданих правоохоронному органу пояснень від 05.07.2012 р. [PERSON] самостійно визнає той факт, що [PERSON] дав йому завдаток в сумі 1000 євро та 1740 доларів США для придбання та розмитнення на користь [PERSON] автомобіля марки " Фіат Добло" (а.с.13). Отже, судом встановлено, що станом на даний час Відповідачем неповернуто Позивачу 1000 євро та 1740 доларів США, що в еквіваленті станом на час звернення до суду становить 66636,06 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за договором між сторонами Відповідачем не надано. За таких обставин позовна вимога щодо стягнення з Відповідача суми заборгованості в розмірі 66636,06 грн. на користь Позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved