Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним вище позовом до [PERSON]. Посилалась на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй належить на праві власності ? частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований по вул.Ракетній, 27 м.Чернівці. [PERSON], який є правонаступником та спадкоємцем [PERSON], є власником ? частин зазначеного будинковолодіння. Будинковолодіння №27, що по вул.Ракетній м.Чернівці складається із житлового будинку літ.А. з підвалом, житловою площею 45,1 кв.м., загальною площею 59,7 кв.м.; літньої кухні літ.Б.; вбиральні літ.В; сараїв літ.Г, Д; криниці літ.К; ворота та хвіртка №1; металева огорожа №2, огорожа №3-4. Житловий будинок літ.А. складається: з коридору 1-1, площею 3,6 кв.м.; кімнати 1-1-2, площею 13,9 кв.м.; кімнати 1-3, площею 13,2 кв.м.; кімнати 1-4, площею 18,00 кв.м.; комори 1-5, площею 3,6 кв.м.; підвалу 1, площею 7,4 кв.м. [PERSON] створювала їй перешкоди у користуванні будинком та не надавала ключів від квартири, поселила в будинку інших осіб. Вирішити спір у добровільному порядку із спадкоємцем та правонаступником померлої [PERSON] не вдалося. Оскільки в добровільному порядку спір вирішити не вдалось, просила виділити їй в особисте користування кімнату 1-4, площею 18 кв.м., комору, площею 3,6 кв.м., підвал, площею 7,4 кв.м., а також сарай літ.Г. Відповідачці [PERSON] просила виділити в користування: в житловому будинку: коридор 1-1, площею 3,6 кв.м.; кімнату, 1-2, площею 13,9 кв.м.; кімнату 1-3, площею 13,2 кв.м., а також господарські будівлі: літню кухню літ.Б, вбиральню літ.В, сарай літ.Д. Криницю літ.К. та огорожу просила залишити в спільному користуванні. В остаточній редакції позовної заяви [PERSON] просила визначити порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами по вул.Ракетній,27 м.Чернівці між співвласниками [PERSON] та [PERSON] та визначити їй в особисте користування: приміщення 1-5 комору, площею 3,6 кв.м.; кімнату 1-4, площею 18 кв.м., а також сарай літ.Г. [PERSON] просила виділити у користування: кімнату 1-2, площею 13-9 кв.м.; кімнату 1-3, площею 13,2 кв.м. в житловому будинку, а також літню кухню літ. Б, сарай літ. Д, вбиральню літ.В. Коридор 1-1, площею 3,6 кв.м. в житловому будинку, криницю та огорожу просила залишити в спільному користуванні. Відповідач [PERSON], правонаступником якої є [PERSON], звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно. Посилалась на те, що будинок №27, що по вул.Ракетній м. Чернівці не підлягає розподілу в натурі з огляду на відсутність технічної можливості такого розподілу. Окрім того, вказувала на те, що спільне володіння та користування майно є неможливими з огляду на постійні конфліктні ситуації, які створює [PERSON], яка хоче заволодіти її майном. У відповідача є постійне місце проживання за адресою [INFO], а тому припинення її права на частку у майні не завдасть шкоди її інтересам. Просила припинити право власності [PERSON] на ? частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що по вул.Ракетній, 27 м.Чернівці, стягнувши з неї на користь відповідачки вартість її частки у розмірі 94000 гривень. Також просила визнати за нею право власності на цю ? частку будинковолодіння. Ухвалою суду від 12.11.2015 року зазначені позови були обєднані в одне провадження. 17.05.2017 року судом до участі у справі у звязку з смертю [PERSON] було залучено її правонаступника [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні первісний позов підтримали та підтвердили, викладені в ньому обставини. Зустрічний позов не визнали. Просили первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача первісний позов не визнав з підстав, викладених у поданій до суду зустрічній позовній заяві. Зустрічну позовну заяву підтримав, вказував на те, що частка [PERSON] у майні є незначною, припинення її права на частку не завдасть їй значної шкоди. Просив зустрічну позовну заяву задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити. Відповідач [PERSON] підтримав зустрічну позовну заяву, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що будинковолодіння №27, що по вул.Ракетній м.Чернівці належало на праві спільної часткової власності [PERSON] ? частки, а також [PERSON] ? частка (а.с.6-7, 43). Вказане будинковолодіння складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 59,70 кв.м., у тому числі житловою площею 45,10 кв.м.; літня кухня літ.Б; вбиральня літ.В; сарай літ.Г; сарай літ.Д; криниця літ.К; ворота та хвіртка №1; огорожа №2; огорожа №3; огорожа №4 (а.с.9-12). [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом успадкував спадщину, яка складається з: 3/4 ідеальних часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований в місті Чернівці по вул. Ракетній №27 (а.с.190). Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є вільні та рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Як видно із змісту ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. При цьому суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові N 6-1500цс15 від 17.02.2016 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Як вбачається з поданої до суду первісної позовної заяви, [PERSON] просить виділити їй користування приміщення в житловому будинку літ.А., загальною площею 29 кв.м., в тому числі житловою 18,00 кв.м. Разом із тим, з дослідженого у судовому засіданні висновку №414 експертного будівельно-технічного дослідження від 30.10.2015 року видно, що основна частина будинку, без урахування підвальних приміщень, складає 52,3 кв.м., при цьому ? частина будинку складає 13,05 кв.м. (а.с.44-47). Таким чином, позивач просить виділити їй користування частину приміщень будинку із значним відхиленням від реального розміру частки, що перебуває у її власності. Одночасно суд враховує положення статті 365 Кодексу, згідно яких право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім ї. Аналізуючи положення зазначеної статті, суд зауважує, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Таким чином, у даному випадку суд повинен встановити чи не завдасть істотної шкоди [PERSON] припинення її права на частку у майні. Так, як було встановлено судом [PERSON] у спірному будинковолодіння не зареєстрована та ніколи там не проживала (а.с.56), оскільки має інше житло: квартиру №1, що по вул.Парковій, 7 м.Чернівці, де постійно проживає разом із своєю сімєю (а.с.207). Одночасно суд враховує, що між співвласниками будинковолодіння №27, що по вул.Ракетній м.Чернівці склались неприязні відносини, за своєю площею будинковолодання є не великим, ідеальна частка [PERSON] не може бути виділена в натурі. Відповідно до ч.2 статті 365 ЦК України судпостановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З дослідженого у судовому засіданні висновку судової будівельно-технічної експертизи №217 від 28.03.2016 року судом встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в м. Чернівці по вул. Ракетній, 27 становить 455833 грн. 00 коп. (а.с.98-110). Вартість 1/4 частки будинковолодіння відповідно становить 113958 грн. 25 коп. 23.09.2016 року судовим експертом на виконання ухвали суду було складено висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи №499. Із даного висновку видно, що поділ будинковолодіння, що по вул. Ракетній, 27 м.Чернівці відповідно до часток співвласників ? та ? або у співвідношенні часток близькому до ідеальних часток з дотриманням вимог Державних будівельних норм неможливий, оскільки приведення даних приміщень у відповідність вимогам ДБН потребує значного втручання в основні, несучі конструктивні елементи будинку та значних витрат на їх проведення, а також проведення робіт по прибудові приміщень, що можуть бути виконані лише з дозволу Виконкому місцевої ради. Поділ зазначеного будинковолодіння, з урахуванням часток співвласників, можливий лише з відхиленням від вимог Державних будівельних норм, а саме п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005, п.2.25 ДБН В.2.2-15-2005. Реконструкція та капітальний ремонт повинні бути погоджені у встановленому порядку з відповідними державними органами нагляду і контролю, за умови, що приміщення кухні та санвузла однієї з новоутворених квартир буде розташоване в окремій будівлі або прибудоване до житлового будинку, після отримання дозволу виконкому місцевої ради, а також після проведення робіт по реконструкції житлового будинку Літ.А, що стосуватиметься основних несучих конструкцій, призведе до зміни призначення окремих приміщень, виконання яких можливе після оформлення відповідної проектної та дозвільної документації (а.с.152-176). Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Будь-яких заперечень з приводу зазначеного доказу, а також визначеного розміру грошової компенсації [PERSON] та її представник не заявляли та не спростували його іншими доказами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, держави, які ратифікували вказану Конвенцію, взяли на себе зобов'язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини "[PERSON] проти України" (N 35041/05) від 21 грудня 2010 року Судом було зазначено, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Суд зауважив, що відповідно до частини другої ст. 365 протилежнасторона повинна була завчасно внести вартість частки заявника у квартирі на депозитний рахунок суду першої інстанції. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні (див. пункт 15 вище). Це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану (див. пункт 14 вище). Вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (див. пункти 16 і 17 вище). Як видно з дослідженої у судовому засіданні квитанцій №16 від 22.12.2015 року та №145 від 13.05.2016 року, позивачем [PERSON] було завчасно внесено на депозитний рахунок суду суму коштів у розмірі 113958 грн. 25 коп., що відповідає вартості частки [PERSON] у спірному будинковолодінні (а.с.85, 133). На підставі вище викладеного та враховуючи те, що між сторонами склались неприязні відносини, частка [PERSON] в спільному майні є незначною та не може бути виділена у натурі, позивач бажає, щоб їй було виділено у користування частину приміщень будинку із значним відхиленням від реального розміру її частки, припинення права на часту не завдасть істотної шкоди позивачу, оскільки вона має у користуванні інше житло, де проживає, а тому суд приходить до висновку, що зустрічний позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити.

Outcome: approved