Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про покладення на останню обов"язку знести незаконно встановлений паркан по [ADDRESS], усунувши таким чином перешкоду для позивачки у її праві використовувати проїзну частину дороги для під"їзду до її житлового будинку по [ADDRESS], так як при спорудженні паркану відповідачка вийшла на 0,8 м за межі належної їй ділянки, на яку вона набула право власності. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи, уточнивши, що вихід за межі належної відповідачці земельної ділянки має місце по лінії "АГ", що позначена у кадастровому плані та на плані зовнішніх меж в Державному акті на право приватної власності на землю серії IV-ЖТ № 010668. Представник третьої особи у судовому засіданні при розгляді справи поклалася на розсуд суду, вказавши, що при неодноразових обмірах земельних ділянок сторін по справі було встановлено, що саме позивачкою по лінії "БВ" було зміщено паркан на земельну ділянку [PERSON] Водночас, при проведених обмірах не зафіксований факт захоплення земельних ділянок відповідачкою, а при заїзді на територію будинковолодіння [PERSON] через територію садиби [PERSON] певну перешкоду може створити хіба що земельний насип, який там облаштований, але не визначені площі земельних ділянок. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 24.10.1995 року між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, позивачка являється власником житлового будинку по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,28 га. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЖТ № 010668, виданого Чуднівською селищною радою 28.04.2001 року [PERSON] остання набула право власності на земельну ділянку площею загальною 0,222 га, в т.ч. площею 0,0874 га по [ADDRESS] для обслуговування належного їй на той час житлового будинку. [PERSON] набула право власності на будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташоване вказане будинковолодіння, згідно укладеного між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу від 04.05.2001 року. При видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЖТ № 010668 було передбачено встановлення загального заїзду власників будинків по [ADDRESS] та по [ADDRESS] до їх житла (ця площа не була включена у площу земельної ділянки, яка належить на праві власності [PERSON]). Наявні у сторін державні акти сторонами не оспорюються, а тому суд при винесенні рішення виходить із визначених у них меж. У своєму позові [PERSON] ставить питання про покладення на [PERSON] обов"язку знести незаконно встановлений паркан по [ADDRESS], усунувши таким чином перешкоду для позивачки у її праві використовувати проїзну частину дороги для під"їзду до її житлового будинку по [ADDRESS], так як при спорудженні паркану відповідачка вийшла на 0,8 м за межі належної їй земельної ділянки, тобто фактично самовільно захопила територію провулку, що являється об"єктом загального користування.. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявленого позову згідно принципу диспозитивності і змагальності, за якими сторони визначають об'єкт процесу і процесуальні засоби захисту, а також обсяг фактичного матеріалу, що досліджується судом в процесі розгляду спірної справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. У підтвердження своїх вимог позивачка не надала суду жодних доказів. Навпаки, нею поданий акт комісії від 04.12.2012 року, згідно якого не було встановлено жодних порушень зі сторони [PERSON] щодо захоплення земельних ділянок поза межами наявної у неї площі згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЖТ № 010668, в т.ч. по лінії "АГ", що є предметом судового дослідження (навпаки, у даному акті вказано на захоплення чужої земельної ділянки саме позивачкою по лінії "ВБ", але це не є предметом даного судового спору). У судовому засіданні головуючим було поставлене питання про призначення у справі земельно-технічної експертизи для визначення відповідності фактично встановленого між сторонами землекористування державним актам, але позивачка відмовилася від її призначення. Отже, позовні вимоги не можуть бути задоволені судом з огляду на вказані вище обставини. Зважаючи на відмову у задоволенні позову, судові витрати слід покласти на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed