Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить скасувати розпорядження секретаря Ніжинської міської ради №23 від 13 березня 2014 року про оголошення йому догани та стягнути з Ніжинської міської ради на його користь моральну шкоду в сумі 3 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 16 серпня 2012 року він працює на посаді начальника комунального підприємства "Виробничого управління комунального господарства". 06 лютого 2014 року на підставі рішення апеляційного суду Чернігівської області розпорядженням секретаря Ніжинської міської ради №7 його було поновлено на посаді як звільненого незаконно. 14 березня 2014 року йому було вручено розпорядження секретаря Ніжинської міської ради Лінника A.B. про оголошення догани. Всупереч вимогам ст.ст.147, 149 КЗпП України в даному розпорядженні зазначено, що догана оголошена за неналежне виконання службових обов'язків, які призвели до негативних наслідків для підприємства, а не за порушення трудової дисципліни, крім того, в даному розпорядженні відсутні жодні посилання на контракт № 47 від 16.08.2012 року, укладений з ним як керівником комунального підприємства, який регулює права та обов'язки його та Ніжинської міської ради і яким передбачена відповідальність за їх порушення. Крім того, в розпорядженні не вказано конкретне порушення. Однак, виходячи з суті наданих ним пояснень та виходячи з пояснень головного спеціаліста юридичного відділу Костюк О.І., доповідних записок [PERSON], [PERSON] він зрозумів, що порушенням визнано факт укладання договору про поставку вторинних ресурсів. Відповідно до укладеного з ним контракту та статуту підприємства він як керівник має право на укладення любих договорів від імені підприємства без доручення. Крім того, Ніжинська міська рада не має права на втручання в оперативну господарську діяльність підприємства, а її повноваження чітко описані в статуті підприємства і в жодних поясненнях не вказано, які саме негативні наслідки настали для підприємства. Будь-які дані, які свідчили б про порушення ним обов'язків працівника, визначених ст.139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосоване до нього стягнення у вигляді догани не відповідає вимогам трудового законодавства, в зв'язку з чим розпорядження № 23 від 13.03.2014 року підлягає скасуванню як незаконне. Оскільки він вважає, що його незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні та побоюваннях його незаконного звільнення з боку Ніжинської міської ради, яка вже раз його незаконно звільняла, що призводить до необхідності прикладання ним додаткових зусиль до організації свого життя, він вважає, що Ніжинська міська рада в особі секретаря Лінника A.B., повинна йому відшкодувати моральну шкоду в сумі 3 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов за обставин, викладених в позовній заяві і пояснив, що укладання договору про поставку вторинних ресурсів не призвело до негативних наслідків для підприємства, а принесло тільки користь, оскільки підприємство отримало 7000 грн. прибутку замість 100 грн. за місяць за попередніми договорами. Крім того, в день оголошення йому догани він знаходився на амбулаторному лікуванні. Представник відповідачів - Ніжинської міської ради та секретаря Ніжинської міської ради - Макаренко Н.Г. у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що укладання [PERSON] договору про поставку вторинних ресурсів відбулося без дотримання законної процедури, без погодження з юристами і текст договору не містить в собі посилання на права, обов'язки та відповідальність сторін. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позов незаконний, необґрунтований і не підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що передбачено і ч.1 статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України, а відповідно до ч.4 ст.60 вказаного кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Строк і порядок застосування дисциплінарного стягнення передбачені ст.ст.148, 149 КЗпП України. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов'язків. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з 16 cерпня 2012 року [PERSON] працює на посаді начальника комунального підприємства "Виробничого управління комунального господарства", але його було звільнено із займаної посади, і 06 лютого 2014 року на підставі рішення апеляційного суду Чернігівської області розпорядженням секретаря Ніжинської міської ради № 7 його поновлено на посаді. На підставі службової записки тимчасово виконуючого обов'язки начальника комунального підприємства "Виробничого управління комунального господарства" Баканова С.Л. від 11.03.2014 року, інформації головного спеціаліста юридичного відділу виконавчого комітету Костюк О.І. від 12.03.2014 року та письмового пояснення [PERSON] від 12.03.2014 року розпорядженням № 23 від 13 березня 2014 року [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання службових обов'язків, які призвели до негативних для комунального підприємства "Виробничого управління комунального господарства" наслідків (а.с.3). За змістом ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен вимагати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. Під час обрання виду стягнення роботодавець має врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за якими вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку. У наказі має бути обов'язково зазначено конкретний вид дисциплінарного проступку із зазначенням дати його вчинення та інших обставин. Між тим, як вбачається з тексту розпорядження, останній містить посилання на наслідки неналежного виконання трудових обов'язків без будь-яких вказівок на конкретні порушення функціональних обов`язків позивача. Тобто, накладаючи дисциплінарне стягнення, відповідач в розпорядженні не зазначив конкретний вид дисциплінарного проступку із зазначенням дати його вчинення. Виписані в розпорядженні про оголошення догани дії та обставини не давали відповідачеві підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки носять загальний, абстрактний характер. Крім того, із наданої позивачем довідки вбачається, що в день оголошення йому догани він знаходився на амбулаторному лікуванні. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача йому була завдана шкода, відсутні докази вини відповідача у завданні моральної шкоди позивачу, не доведена наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями.

Outcome: partial