Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 березня 2007 року між ним та приватним підприємством "Фірма "Почин" був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 118790 грн. зі сплатою 20,5 % річних за весь час користування кредитом строком до 29 серпня 2009 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком, позичальником та [PERSON], а також між банком, позичальником та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником свої зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим рішеннями Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.03.2010р. та господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2011р. на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором. Під час примусового виконання рішень судів за позичальником утворилася заборгованість за відсотками та пенею. Тому позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 70818,98 грн., та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву , згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідачів надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що строк дії поруки припинився. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю та відповідачем приватним підприємством "Фірма "Почин" був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 118790 грн. зі сплатою 20,5 % річних за весь час користування кредитом строком до 29 серпня 2009 року. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу у розмірі 5211,89 грн. /том №1 а.с.8,9/. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком, позичальником та [PERSON], а також між банком, позичальником та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником свої зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник /а.с. 11-13/. В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, у зв'язку з чим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.03.2010р. (а.с. 25) було стягнуто солідарно з поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Позивачем надано суду постанову державного виконавця ДВС Павлоградського МРУЮ від 16.12.2013р. про закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі сплатою одним із боржників солідарного боргу в повному обсязі за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.03.2010р. (а.с. 28). Крім того, в матеріалах справи міститься рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2011 року яким з ПП "Фірма "Почин" та поручителя ПП фірма «Експрес» було стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором /а.с.26-27/. Позивач зазначає, що після ухвалення зазначеного рішення, позичальник у повному обсязі зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за відсотками та пенею. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 553, 554 Цивільного кодексу України та пунктів 1-2 договорів поруки від 30 березня 2007 року №013/07/02-МК/9 та №013/07/03-МК/9, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник i поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що i боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки, викладена в пункті 5.1, про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В пункті 1.1 кредитного договору зазначено, що банк надав позичальнику кредит строком до 29 серпня 2009 року. Аналіз ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, яка з огляду на приписи ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 29 серпня 2009 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив та рішенням суду його вимоги було задоволено і згідно постанови державного виконавця виконано повністю. Нові вимоги до поручителів банк пред'явив лише 19 вересня 2014 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, який є преклюзивним, а тому підстав для задоволення позовних вимог до поручителів [PERSON] та [PERSON] немає. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з припиненням поруки.

Outcome: dismissed