Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12 червня 2014 року ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 500946561, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 23405 грн. 97 коп. на строк з 12 червня 2014 року до 13 червня 2019 року. Стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, тому позичальник вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У зв'язку з чим ПАТ "Альфа-Банк" просить стягнути з відповідача заборгованість по зазначеному договору в сумі 42229 грн. 99 коп., що утворилася станом на 13 січня 2016 року, та яка складається з: - 23405 грн. 97 коп. - простроченої заборгованості за кредитом; - 5609 грн. 46 коп. - заборгованості за відсотками; - 10814 грн. 56 коп. - комісії; - 2400 грн. 00 коп. - штрафу (який нарахований за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду), та судові витрати по справі. Представник позивача надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.526, 610 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов"язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та відповідачем було укладено кредитний договір № 500946561 від 12.06.2014 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 23405 грн. 97 коп. на строк з 12 червня 2014 року до 13 червня 2019 року на умовах, передбачених у цьому договорі, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,99 % річних (а.с.7). В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 13 січня 2016 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 42229 грн. 99 коп., яка складається з: - 23405 грн. 97 коп. - заборгованості за кредитом; - 5609 грн. 46 коп. - заборгованості за відсотками; - 10814 грн. 56 коп. - комісії; - 2400 грн. 00 коп. - штрафу (а.с.14). Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 500946561 від 12.06.2014 року, що утворилася станом на 13 січня 2016 року в сумі 42229 грн. 99 коп., яка складається з: - 23405 грн. 97 коп. - заборгованості за кредитом; - 5609 грн. 46 коп. - заборгованості за відсотками; - 10814 грн. 56 коп. - комісії; - 2400 грн. 00 коп. - штрафу . Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тобто сторони, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, понесені останнім по справі, у розмірі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved