Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Представник ПАТ "Альфа-Банк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 19 651,23 грн. заборгованості за кредитним договором №490914062 від 14.04.2014 року, стягнення 1 378,00 грн. витрат по оплаті судового збору, посилаючись на те, що 14.04.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №490914062, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 12 058,17 грн. з терміном погашення до 15.04.2019 року, зі сплатою 39,90% річних за користування кредитними коштами. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов"язань, станом на 19.02.2016 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість в загальній сумі 19 651,23 грн., в тому числі 11 464,59 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3 986,64 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4 200,00 грн. - штраф. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.03.2017 року замінено позивача ПАТ "Альфа-Банк" на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (а.с.110). 11.08.2017 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечив, вважає позовні вимоги ТОВ "ФК «Довіра та Гарантія» не правомірними, а кредитний договір №490914062 від 14.04.2014 року нікчемним, оскільки, ТОВ "ФК «Довіра та Гарантія» до матеріалів справи долучило копію повідомлення про відступлення ПАТ «Альфа Банк», а не договір та відсутня ліцензія, а це є порушенням, так як підставою здійснення фукцій ТОВ "ФК «Довіра та Гарантія» повинен бути укладений договір між кредитором та правонаступником. Діяльність організації, що укладає договори про відступлення вважаються фінансовими установами на ринку фінансових послуг, яка полягає у проведенні операцій факторингу. Вказаний висновок зобов`язує організацію, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу дотримуватися вимог чинного законодавства у сфері запобігання легалізації незаконних доходів і підлягають обов`язковому ліцензуванню. Тому вимога про погашення заборгованості в повному обсязі є безпідставними, а залучення ТОВ "ФК «Довіра та Гарантія» - неправомірним, оскільки, відсутній договір про відступлення новому кредитору та ліцензія. Згідно вимог ст. 513 ЦК України договір по заміні кредитора має бути в такій же формі, як і сам договір, на підставі якого виникли зобов"язання. Банк зобов"язаний повідомити про продаж кредиту та повідомити про це із наданням доказів, однак цього зроблено не було. Банківський кредит відноситься до банківських послуг, а ці послуги надаються тільки певним особам на підставі банківських документів, ліцензій, а згідно ст. 515 ЦК України замінювати кредитора можна на ту юридичну особу, яка є банком. Таким чином, дії ТОВ "ФК «Довіра та Гарантія» є протиправними та такими, що порушують права відповідача. Крім цього, до позовної заяви долучено довіреність №001882/15 від 18.09.2015 року представника [PERSON] , однак, дана довіреність не має юридичної сили, а дії представника неправомірними, оскільки, довіреність дійсна до 17.09.2016 року. Договір №4901914062 від 14.04.2014 року укладений між позивачем та відповідачем є нікчемним та підлягає обов"язковому скасуванню, оскільки, позивачем до позовної заяви долучено договір рефінансування, а також статут позивача. Банк порушив статут та нормативно правові акти НБУ, оскільки, у банківському законодавстві та в нормативно-правових актах НБУ поняття "рефінансування кредитного договору, укладеного між банком та фізичною особою" не застосовується, а вирішується шляхом реструктуризації кредитної заборгованості. ПАТ "Альфа-Банк" порушив вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки, розділ 2 кредитного договору написаний набагато меншим кеглем, ніж основний текст. Також банк не витребував у відповідача довідку про доходи. На підставі вищенаведеного, кредитний договір є нікчемний та його слід визнати недійсним. Крім цього, ПАТ "Альфа-Банк" в порушення норм чинного законодавства надав конфіденційну інформацію Європейській агенції з повернення боргів, які не маючи юридичних підстав, вимагали повернення заборгованості. Також така інформація була надана і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке також вимагає у відповідача кошти, немаючи на це підстав. На підставі наведеного просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, кредитний договір №490914062 від 14.04.2014 року визнати нікчемним та недійсним. За порушення прав відповідача та його сім`ї, зобов`язати ПАТ "Альфа-Банк" відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Визнати неправомірними дії ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та стягнути 5 000,00 грн. моральної шкоди. Визнати неправомірними дії представника ПАТ "Альфа-Банк" - Бабич О.В. Запропонувати ПАТ "Альфа-Банк" укласти з відповідачем договір реструктуризації на суму 7 121,17 грн. (а.с. 125-131). 02.04.2018 року до суду надійшла відповідь представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на відзив [PERSON] , відповідно до якої товариство зазначає, що підставою залучення до справи №344/4130/16-ц ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є укладений 15.08.2016 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», відповідно до чинного законодавства України Договір факторингу №2016-2АБ/ДГ, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №490914062 від 14.04.2014 року. Згідно вказаного Договору факторингу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора до [PERSON] . Наданий до суду Акт прийому-передачі права вимоги є доказом виконання умов п. 3.2. Договору факторингу №2016-2АБ/ДГ від 26.09.2016 року. Згідно вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов"язанні здійснюється без згоди боржника. Згідно із свідоцтвом серії ФК №435 від 19.11.2013 року, виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є фінансовою установою. У відповідності до додатку до свідоцтва, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавста: фінансовий лізинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, надання поручительств, надання гарантів, надання позик, факторинг. Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання строною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідач, в обгрунтування своїх вимог щодо визнання договорів недійсними зазначає тільки те, що це порушує його права, однак, жодних доводів та конкретних обгрунтувань не зазначив. Встановлюючи дійсність укладення Договору факторингу №2016-3АБ/ДГ боржник виходить за межі розгляду справи, оскільки, суть спору це стягнення заборгованості. Щодо доводів [PERSON] про порушення статуту та нормативно правових актів, то за своєю юридичною природою рефінансування є цільовим кредитом, оскільки, в договорі вказується, що кошти, які видаються банком йдуть на погашення існуючого боргу. Тобто, уклавши 14.04.2014 року кредитний договір №490914062, [PERSON] закрив існуючу заборгованість за Договором про відкриття кредитної картки №621004628 від 13.06.2011 року шляхом списання грошових коштів у розмірі 12 058,17 грн. з карткового рахунку № [NUMBER] . Цього ж дня, відповідно до заяви позичальника, картковий рахунок № [NUMBER] було закрито. При укладенні кредитного договору №190914062 ПАТ "Альфа-Банк" виконав свої зобов"язання в повному обсязі, надав [PERSON] змогу вирішити питання врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла за Договором про відкриття кредитної картки, шляхом укладення договору рефінансування. Таким чином, відсутній факт заподіяння шкоди [PERSON] . Щодо вимагання надати довідку про доходи [PERSON] є правом, а не обов"язком банку. На підставі наведеного просив в задоволенні вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі (а.с.148, 149). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, відповідно до якого просив у разі відсутності представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» провести розгляд справи без його участі на підставі наявних доказів та матеріалів (а.с.197). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.143, 145, 158-160, 165-167,182, 194-196). Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права банку на належне виконання умов кредитного договору №490914062 від 14.04.2014 року, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 14.04.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №490914062, відповідно до якого банк надав, а позичальник (відповідач [PERSON] ) отримав кредит в розмірі 12 058,17 грн. з терміном погашення до 15.04.2019 року, зі сплатою 39,90% річних за користування кредитними коштами (а.с.4-7). Згідно вимог 2.4. кредитного договору Кредит надається Позичальнику виключно для сплати платежів з виконання зобов"язань Позичальника за "Договором про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особистої міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи-резидента" (надалі - "Договір про відкриття кредитної картки"), укладеного із Банком, а саме повернення строкової та простроченої заборгованості до Договору про відкриття кредитної картки, сплати строкових та прострочених процентів, супутніх послуг, інших фінансових зобов"язань Позичальника, штрафів відповідно до умов Кредитного договору (в разі їх наявності). При цьому, повернення заборгованості відбувається в черговості, встановленій Кредитним Договором. Кредит надається Позичальнику шляхом перерахування грошових коштів у сумі Кредиту, що вказана в п. 2.1. Розділу №1 цього Договору, на рахунок Клієнта № [NUMBER] , відкритий останньому в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346, для зарахування коштів на повернення заборгованості за Договором про відкриття кредитної картки (а.с.4). Отже, між ПАТ "Альфа-Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, а не договір рефінансування, як про це зазначає відповідач у запереченні на позовну заяву. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що рефінансування - це процес здійснення банком активних операцій (кредитних вкладень) за рахунок позик, отриманих у інших банках. Цей термін також використовується в значенні пролонгації кредиту; як правило, шляхом видачі нової позики замість старої або обміну старих облігацій на нові, тобто продовження терміну позики або збільшення суми, що її може отримати позичальник. З вищенаведеного п. 2.4. кредитного договору, вбачається, що ПАТ "Альфа-Банк" було надано [PERSON] 12 058,17 грн. виключно для сплати платежів з виконання зобов"язань Позичальника за "Договором про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особистої міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи-резидента", що цілком узгоджується із визначенням "рефінансування". Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в розмірі 12 058,17 грн. підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] (а.с.11). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України). Відповідно до п.13 Розділу 2 Кредитного договору, за повне або часткове прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом 1 цього Договору та/або інших платежів за Договором позичальник зобов"язується сплатити Банку штраф у розмірі: - якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 19 999,99 гривень - 150,00 гривень за перший прострочений платіж, та 350,00 гривень за кожний наступний прострочений поспіль платіж (а.с.5). ПАТ "Альфа-Банк" станом на 19.02.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №490914062 від 14.04.2014 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] в сумі 19 651 грн. 23 коп., в тому числі 11 464 грн. 59 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 3 986 грн. 64 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4 200 грн. 00 коп. - штраф (за останній календарний рік) (а.с.19). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений ПАТ "Альфа-Банк" розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. Згідно вимог п.15 Розділу 2 Кредитного договору Банк має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов"язань Позичальника за договором у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обов"язкового платежу за кредитом. На виконання умов кредитного договору, у зв"язку з простроченням платежу на 400 днів, 09.03.2016 року за вих №20810-102 б/б ПАТ "Альфа-Банк" було надіслано [PERSON] . Вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с.12, 13). 15.08.2016 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»" було укладено договір факторингу №2016-2АБ/ДГ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №490914062 від 14.04.2014 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора до [PERSON] (а.с. 79-83). Відповідно до п. 2.3. договору факторингу, право вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п.4.2. цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2. цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього Договору (а.с.79). 15.08.2016 року ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»" було підписано Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від "15" серпня 2016 року до Договору Факторингу №2016-2АБ/ДГ від 15.08.2016 року (а.с.82). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістомст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно ст. 1 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг" фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. Відповідно до "Положення про Державний реєстр фінансових установ", що затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року №41 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.11.2013 року №4368) фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Після отримання Свідоцтва та додатка до нього фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до Свідоцтва та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії. Так, відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Крім того, згідно додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ « ФК «Довіра та гарантія», остання має право здійснювати наступні види фінансових послуг без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: факторинг, фінансовий лізинг, надання гарантій, надання поручительств, надання позик, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів (а.с.180). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, відповідач належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №490914062 від 14.04.2014 року (а.с.10). Відповідачу неодноразово надсилалися вимоги про дострокове повернення кредиту, однак, погашення кредитної заборгованості така зі сторони відповідача залишилась без реагування (а.с.12,69,136,138,141). Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з відповідача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 546, 548, 611, 612, 1050, 1054, 1077, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268,273 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved