Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

27.09.2019 року заявник [PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті своєї бабусі - [PERSON] . Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] померла [INFO] у м. Донецьк. Заявник звертався до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, однак у зв`язку з невідповідністю виданого свідоцтва про смерть на тимчасово окупованій території зразку документів відповідно до вимог діючого законодавства України, їй було відмовлено в реєстрації смерті та отриманні свідоцтва про смерть. Заявник просить встановити факт смерті своєї бабусі - [PERSON] , жіночої статті, [INFO] , уродженки с. Шевченко Мар`їнського району Донецької області, громадянки України, яка померла [INFO] у м. Донецьк. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши всі наявні по справі докази, їх допустимість та належність, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт смерті [PERSON] підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 3687, виданого 24.09.2019 року, звідки вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у Ленінському районі м.Донецьк. З копії довідки про причину смерті № 3687 від 24.09.2019 вбачається, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] причина смерті - шок, багато численні переломи кісток скелету. При зверненні заявника до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, йому було відмовлено в отриманні свідоцтва про державну реєстрацію смерті з підстав недійсності наданих документів для реєстрації. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованих» територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України № 252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року. Відповідно до п. 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275 від 02 грудня 2015 року м.Донецьк Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Отже, зазначене вище свідоцтво про смерть є недійсним і не створює правових наслідків з підстав його складання установами, розташованими на тимчасово окупованій території України відповідно до ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", однак, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть, та взяти вказану в ньому інформацію в частині, що підтверджується заявником, а також дослідженими судом іншими допустимими та належними доказами. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті. Отже, суд приходить до висновку, про можливість задоволення заяви про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть, видане державним органом України.

Outcome: approved