Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 12.07.2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис № 1155. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, проте батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Спору щодо поділу спільно нажитого майна та визначення місця проживання дитини між сторонами не існує. Сімейне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, різні погляди на шлюб та сім'ю. Протягом року сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними існують лише формально, а подальше збереження шлюбу втратило, на думку позивача, будь-який сенс. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить розірвати її шлюб з [PERSON]; при реєстрації розірвання шлюбу її прізвище залишити [PERSON], а також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та залишити за нею судові витрати. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-АМ № 096616 від 12.07.2003 року, виданого міським відділом РАГС управління юстиції Вінницької області судом встановлено, що 12.07.2003 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1155 (а.с. 4). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 229769, виданим 02.07.2012 року відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 5). Встановлено судом і те, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася: сторони протягом року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сімї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Судові витрати суд залишає за позивачем на її прохання. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З довідки комітету мікрорайону "Підлісний" № 504 від 08.09.2016 року, судом встановлено, що донька [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: вул. Генитична, 1. кв. 1, м. Вінниця (а.с. 26). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання доньки. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині. Так, судом враховується, що донька сторін проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою, не працює та інших утриманців не має. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітньої [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з 15.08.2016 року. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути - 551,20 грн. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved