Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вказавши, що вона з відповідачем з 23.06.2001 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, постійні сварки, які погано впливають на психіку дітей. Збереження сім`ї з відповідачем є неможливим, тому позивач просить шлюб розірвати. Крім того, відповідач зобов`язаний законом надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, інших утриманців не має, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1 / 3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення аліментів від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття наймолодшою дитиною. Позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, однак аліменти просить стягнути з моменту винесення рішення у справі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згодний, щоб з нього стягувались аліменти тільки на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частини, так як старша донька [PERSON] на час розгляду справи вже досягла повноліття. Також просив стягувати з нього аліменти з моменту винесення рішення по справі, так як позивач та діти продовжують перебувати на його утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України судові рішення у підготовчому засіданні суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 23.06.2001 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис № 251 (а.с. 8 - копія свідоцтва про одруження). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка на час розгляду справи набула повноліття, та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10 - копія свідоцтв про народження). Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Нормами ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася цим правом та звернулася з даним позовом до суду, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають намір зберігати шлюб. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. В силу вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нормами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1 / 4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Так як позивач та відповідач дійшли згоди що аліменти слід призначити з моменту винесення рішення по справі, суд вважає за можливе стягнути аліменти з моменту винесення рішення по справі, тобто з 28.01.2020. Щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , - відмовити, так як на момент винесення рішення по справі остання досягла повноліття та, враховуючи, що позивач просить стягнути аліменти не з дня подачі позову (23.10.2019) до суду, а з моменту постановлення рішення по справі - суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Суд знаходить, що згідно вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір, оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial