Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] відповідач [PERSON] в ефірі програми «[INFO]» на телеканалі «NewsOne», маючи на увазі [PERSON] та [PERSON], поширив наступну інформацію: «Вони кричали «[PERSON] прійді», вони запускали цей матеріал «[PERSON] прійді»… Ми всі кричали: ті, хто накликали на Україну війну, мають по повній нести відповідальність. Я теж вважаю, що 9 років мабуть це є дуже велика відповідальність в тому випадку, коли не наступив наслідок, тобто в Житомирську область, де вони розповсюджували ті матеріали, [PERSON] війська не ввійшли, а от в Луганську, Донецьку - ввійшли. От давайте ми порівняємо тим, хто накликав [PERSON] в Донецьку та Луганську область і де загинули тисячі українських громадян - їм достатньо дати 9 років? Правда? Достатньо. А тим, де настав цей ефект, - а як з ними поступити? А вони закликали «[PERSON] прійді». От як тут поступити? Знаєте для мене не однозначна річ. Напевно, у випадку, коли все таки не настали жахливі наслідки - можна дати трошки менше. Я впевнений, що апеляційний суд перегляне в бік зниження, але шукати зараз виправдання людям, які закликали на нашу землю ворожий чобіт, солдатський чобіт російської армії, - ну мабуть не можна». Позивач стверджував, що таким чином відповідач розповсюдив інформацію про те, що начебто [PERSON] та [PERSON] заклики щодо введення на територію України російської армії, а саме до Житомирської області, які могли спричинити загибель великої кількості людей. Позивач зазначив, що зміст поширеної [PERSON] інформації фактично вказує на аморальну та протиправну діяльність позивача і створює уявлення про нього, як про особу, що вчиняла дії, в яких можуть вбачатися ознаки злочинів. При цьому, враховуючи характер використаних мовних засобів, категоричність і однозначність відповідних словосполучень, інформація, яка була поширена [PERSON], є твердженням про факти, яких не існувало, і не може розглядатися як критика чи оціночне судження. Відтак, позивач вважає, що поширена відповідачем інформація є неправдивою, недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. А тому просить суд визнати поширену інформацію недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, та зобов'язати відповідача протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом надання третій особі, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, права у ефірі програми «[INFO]» на телеканалі «NewsOne» спростувати недостовірну інформацію у спосіб, який відповідає способу поширення цієї інформації, а саме оголошення у найближчому випуску цієї програми повідомлення наступного змісту: «Інформація, яка [INFO] була поширена [PERSON] у програмі «[INFO]» стосовно того, що [PERSON] здійснював заклики до введення на територію України російських військ, є недостовірною», а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, а також зазначила, що відповідач, будучи публічною особою, розповсюджуючи інформацію в прямому ефірі та абсолютно усвідомлюючи, що надає неправдиву інформацію, використовував стверджувальні конструкції, які не є оціночним судженням в сенсі практики Європейського суду з прав людини. Такі твердження, крім того, є прямим порушенням презумпції невинуватості і були зроблені відповідачем без наведення жодних достовірних даних, які б підтверджували відповідну інформацію. До того ж, згідно з ч. 5 ст. 17 КПК України поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необґрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення відповідно до ст. 34 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином єдиним офіційним доказом, який підтверджує причетність особи до вчинення злочину, є обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що принцип презумпції невинуватості буде порушений, якщо твердження відносно особи відображає думку про те, що особа винна у вчиненні правопорушення, тоді як її вина ще не доведена у відповідності із законом (рішення у справах «Девір проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року, «Мінеллі проти Швейцарії» від 25 березня 1983 року). Представник позивача наголосила на тому, що саме рішення суду, яке набрало законної сили, є єдиним допустимим доказом, який підтверджує достовірність інформації про наявність чи відсутність ознак кримінального правопорушення та про участь особи у його вчиненні. Таким чином, відповідне поширення інформації, яке було зроблене відповідачем із порушенням презумпції невинуватості, є порушенням ст. 62 Конституції України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а сама така інформація є недостовірною з огляду на відсутність документа, яким би офіційно встановлювалися обставини кримінального правопорушення та вина позивача у їх вчиненні. У своєму запереченні на позов відповідач [PERSON] позов не визнав та вказав, що його коментар в ефірі програми "[INFO]" на телеканалі "NewsOne" був його оціночним судженням як громадянина дій, які робив позивач, і немає прямих юридичних звинувачень у вигляді певної відповідальності, прямої, конкретно по висуненню конкретно цієї фрази. Висловлювання "закликали "[PERSON] прійді!" належать до тієї самої категорії, оскільки не містять чіткого формування звинувачень, а виключно моральну оцінку всім колаборантам, сепаратистам і терористам, чия вина в повному обсязі вже доведена в суді. Те, що вирок ще не вступив в законну силу впливає лише на формальний статус засуджених і дає право лише очікувати на апеляційний розгляд у слідчому ізоляторі, а не в місці відбування покарання. Щодо даного висловлювання, як зазначив відповідач, то воно є традиційним для української мови стійким фразеологізмом і дуже подібним до таких висловлювань, як "п'ята колона", "ватники", "вата в голові". Вони вживаються масово у всій українській пресі. І останнім часом вони вже стали використовуватися, не як стійкий фразеологізм, а як ідіома. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю "Новини 24 години" з позовом згодний та готовий виконати рішення суду. Повно і всебічно з'ясувавши обставини у справі, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, надавши оцінку всім аргументам учасників справи відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [INFO] відповідач [PERSON] в ефірі програми "[INFO]" на телеканалі "NewsOne" сказав: «Вони кричали «[PERSON] прійді», вони запускали цей матеріал «[PERSON] прійді»… Ми всі кричали: ті, хто накликали на Україну війну, мають по повній нести відповідальність…», які позивач вважає неправдивими і такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно з роз'ясненням п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо-, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Отже, з наведеного вбачається, що при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність наступних юридично важливих обставин: поширення інформації, наявність особи, стосовно якої поширена інформація, недостовірність поширеної інформації, порушення особистих немайнових прав особи. Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У відповідності до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У статті 34 Конституції України вказано, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Стаття 32 Конституції України вказує «…Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації». Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Стаття 277 ЦК України вказує, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Згідно до ч.7 цієї статі спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 277 ЦК України та норми ЦПК України вказують, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Що стосується твердження «Вони кричали «[PERSON] прійді», вони запускали цей матеріал «[PERSON] прійді»… Ми всі кричали: ті, хто накликали на Україну війну, мають по повній нести відповідальність», суд прийшов до наступного. [INFO] відбувся ефір програми «[INFO]» на телеканалі «NewsOne». Стверджуючи в однозначній формі про причетність позивача до закликів російських військ на територію України і посилаючись на це як на обставини, встановлені судом, відповідач фактично поширив твердження про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень та активну участь у таких діяннях. Такі твердження є прямим порушенням презумпції невинуватості, які були зроблені без наведення достовірних даних, які б підтверджували відповідну інформацію. Зокрема, відовідно до ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Відтак, щодо позивача немає обвинувального вироку, який вступив в законну силу і яким би було зафіксовано, що певні обставини кримінального правопорушення дійсно мали місце, що вони містять склад відповідного кримінального правопорушення і що винним у його вчиненні є саме позивач, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. А тому суд вважає, що дане твердження «Вони кричали «[PERSON] прійді», вони запускали цей матеріал «[PERSON] прійді»… Ми всі кричали: ті, хто накликали на Україну війну, мають по повній нести відповідальність» є неправдивими відомостями і таке поширення принижує ділову репутацію позивача, так як воно не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки відповідачем не надано жодного документального доказу по даним фактам, які б вказували на дії, про які стверджував відповідач. Враховуючи вищевказане, суд вважає зобов'язати відповідача [PERSON] протягом 10 (десяти) календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом надання третій особі, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, права у ефірі програми «[INFO]» на телеканалі «NewsOne» спростувати недостовірну інформацію у спосіб, який відповідає способу поширення цієї інформації, а саме оголошення у найближчому випуску цієї програми повідомлення наступного змісту: «Інформація, яка [INFO] була поширена [PERSON] у програмі «[INFO]» стосовно того, що [PERSON] здійснював заклики до введення на територію України російських військ є недостовірною». Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Частина 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову) вказує, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи немайнового характеру встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з викладеного із [PERSON] належить стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 640 гривень.

Outcome: approved