Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 334.580,22 грн., по відсотках в сумі 19.889 грн., пені в сумі 0 грн. та стягнути солідарно з Відповідачів на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" витрати по сплаті судового збору у сумі 3219 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти вимог позову повністю, надав з цього приводу письмові заперечення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про важливість своєї відсутності суд не повідомила. Суд, вислухав пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи оцінив їх в сукупності прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані, свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2007 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк" та фізична особа-резидент України [PERSON] уклали кредитний договір SME 0001904. 19.08.2009р.. ЗАТ "Альфа-Банк" було приведено у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства" назву організаційно-правової форми шляхом перейменування ЗАТ "Альфа-Банк" у Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк". Згідно умов кредитного договору ПАТ "Альфа-Банк" зобов'язується надати Відповідачу-1 кредит у сумі 50 000 USD, а останній зобов'язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Разом із цим, ПАТ "Альфа-Банк" та фізична особа [PERSON] уклали договір поруки №SME0001904/2 від 18.07.2007р. Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на вимогу своїх вимог і заперечень. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що свої права вимагати з Відповідачів кредит, наданий ПАТ "Альфа-Банк" Позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи") обґрунтовує наявністю договору факторингу, укладеного 30.09.2009р. (про що зазначено у самому позові). Однак, суд не погоджується із цим, з огляду на такі обставини. Відповідно ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину серед яких, у тому числі, зазначено те, що правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Згідно ст.208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Статтею 207 ЦК України встановлено вимоги до письмової форми правочину: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою технічного засобу зв'язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із п.5.23 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55 підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалу (-ів) і прізвища. У зв'язку із цим, суд зазначає, що копія частини документа під назвою "договір факторингу" не містить підпису повноважених осіб, взагалі даний документ не містить своєї кінцевої частини. Крім того, слід зазначити про те, що копія частини документу під назвою "договір факторингу" містить застереження про те, що перелік боржників по яких нібито передаються права грошових вимог наводиться у додатку 1 до цього документа. Однак, ані додаток 1, ані його копія Позивачем до суду надана не була (подана товариством копія документа під назвою "витяг з Додатка 1" не є належним доказом у справі, оскільки за своєю природою є частиною двостороннього документу, а тому цей документ має бути оформлений, так само, як і сам договір (основний договір) в силу вимог щодо укладання додаткових угод Цивільного Кодексу України, а не підписаний невідомою особою). При цьому слід підкреслити те, що частиною 2 ст.27 та ст.131 ЦПК України встановлено обов'язок осіб у справі позовного провадження подання усіх наявних у них доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті Відповідно ч.3 ст.27 ЦПК України особи які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати свої процесуальні обов'язки. Статтею 64 ЦПК України передбачено, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. З цього, суд дійшов висновку про те, що чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено можливість подання копій окремих частин документів. Поряд із цим, Відповідачем-1 до суду було надано листи ПАТ "Альфа-Банк" від 25.03.2010р. б/н та від 05.08.2011р. №970 з яких чітко вбачається, що саме ПАТ "Альфа-Банк" вимагає від Відповідача-1 повернути борг за кредитним договором №SME0001904 та пропонує реструктуризацію боргу. Водночас, з матеріалів справи видно, що документ під назвою "договір факторингу" було укладено у 2009р., однак ПАТ "Альфа-Банк" вимагав сплату боргу у 2010р. та 2011р., що також ставить під сумнів наявність належного оформленого письмово діючого договору факторингу, укладеного між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "Альфа-Банк" (адже якщо банк вимагав борг за кредитним договором після 2009р. то це свідчить про те, що грошові вимоги відступлені не були). Крім того, у ході розгляду справи встановлено, що ПАТ "Альфа-Банк" 19.10.2009р. було ініційовано судову справу №2-610/10/0480 про стягнення заборгованості за кредитним договором №SME0001904 з Відповідачів у даній справі, яка розглядалась Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу до кінця 2010р., тоді як із копії документа під назвою "договір факторингу" видно дату набрання ним чинності - 30.09.2009 року. Тобто, Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу відкриваючи провадження у справі №2-610/10/0480 встановив, що право на стягнення боргу за кредитним договором №SME0001904 (у тому числі протягом періоду 2009-2010 р.р.) має саме ПАТ "Альфа-Банк", а не ТОВ "Кредитні ініціативи". Відповідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, суд зазначає про те, що відповідно ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, суд вважає необхідним зазначити, що у випадку якщо Позивачем було б надано належно оформлені докази, які підтверджують його права на стягнення боргу з Відповідачів суд за наявними матеріалами справи не має можливість встановити той обсяг прав за кредитним договором, які переходять від первісного кредитора до нового кредитора, адже ТОВ "Кредитні ініціативи" не подало до суду жодного документа (розрахунок боргу або довідку), який би містив інформацію про розрахунок боргу (за наявності) безпосередньо від ПАТ "Альфа-Банк", який мав кредитні відносини із Відповідачами декілька років (принаймні до 2009р.). Таким чином, Позивач не надав належних доказів, які б надали суду можливість не лише впевнитись у тому, що ТОВ "Кредитні ініціативи" мають право на стягнення боргу але, й докази того в якому саме обсязі товариство має права згідно кредитного договору. Крім того, суд зазначає, що розрахунок від ПАТ "Альфа-Банк" є необхідним доказом у даній справі, оскільки лише цей документ дозволив би перевірити правильність розрахунку самого Позивача (наприклад, перевірити чи були враховані вчинені боржником платежі чи ні, чи вірно нараховані суми основного боргу та чи були дотримані умови договору при розрахунку процентів та інше). Щодо поданого ТОВ "Кредитні ініціативи" розрахунку боргу то слід зазначити, що суд також не приймає даний доказ як належний, оскільки даний документ не містить підпису осіб, які його склали, а також печаті, враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства. До того ж, слід вказати про те, що розмір суми заборгованості на поданому документу, який Позивач подав як розрахунок становить 404346,56 грн., у поданій товариством довідці, підписаній головним спеціалістом [PERSON] вказано суму боргу у 933 883, 07 грн., у доданому до позову документі під назвою "Розрахунок заборгованості за кредиток" вказано суму боргу у розмірі 354469,22 грн.. До цього слід додати, що неодноразово своїми ухвалами витребував обґрунтований розрахунок боргу у Позивача. Отже, під час розгляду справи ТОВ "Кредитні ініціативи" не лише не дотрималось вимог ст.27, ст.64 та ст.131 ЦПК України щодо подання доказів, але й проігнорувало законні вимоги суду щодо подання необхідних для справи доказів з урахуванням їх належності та допустимості у розумінні ст.58 та 59 ЦПК України. За відсутності належних доказів у справи, суд позбавлений можливості перевірити суму, яка, на думку Позивача, є боргом за кредитним договором. Поряд із цим, суд вважає за необхідне зазначити також і про те, що Позивач не надав жодного документа, який би стверджував передачу прав від ПАТ ""Альфа-Банк" за договором поруки №SME0001904/2 від 18.07.2007р., укладеним із [PERSON]. З цього приводу слід зауважити, що відповідно ст.511 ЦК України зобов'язанні не створює обов'язку для третьої особи. Також, слід зазначити, що відповідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сутність договору факторингу полягає у тому, що суб'єкт цивільних правовідносин (кредитор) маючи боржника, яких з тих чи інших причин не сплачує належні першому кошти, все ж таки ці кошти отримує, хоча і не від боржника, а від третьої особи, шляхом укладання з нею договору факторингу. Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Грошова вимога - це вимога клієнта до боржника на підстав будь-якого договору, за яким боржник повинен виплатити клієнту певну грошову суму. Таким чином, згідно чинного законодавства за договором факторингу не можна передати права по укладеному раніше договору поруки. У даному випадку суд не може встановити на підставі чого товариство залучає Відповідача-2 (жодних доказів, які підтверджували право Позивача залучити Відповідача - 2 суду надано не було). Разом із цим, суд зазначає, що згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять його умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно актів цивільного законодавства. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно ст.632 України ціна в договорі встановлюється за угодою сторін. Згідно укладеного кредитного договору вбачається, що істотні умови: предмет, ціна, порядок (графік) розрахунків та інші умови пов'язані із наданням кредиту на строк 72 місяці зі сплатою процентів у доларах США. Відповідно ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інших порядок її визначення не встановлений договором або законом. У даному випадку кредитний договір чітко встановлює те, що розрахунки мають проводитись згідно графіку у доларах США. Доказів зміни умов кредитного договору сторонами під час розгляду справи суду надано не було. У зв'язку із цим, суд вказує на те, що згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 4 ст.5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993р. із подальшими змінами та доповненнями встановлено, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують зокрема операції з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. З цього приводу слід зазначити про те, що до матеріалів справи не додано належно оформленої копії відповідної ліцензії, виданої на ім'я ТОВ "Кредитні ініціативи". За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: dismissed