Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] пред'явила позов до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання дій неправомірними щодо зміни процентної ставки та здійснення перерахунку заборгованості по кредиту. Свої вимоги мотивувала тим, що 1 серпня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1175 на суму 22 073 доларів США під 9, 5 % річних. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, за яким усі права первісного кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «Кредитні ініціативи». 22 жовтня 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» пред'явило позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1175 від 01.08.2007 року. Рішенням Свалявського районного суду від 11 червня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 139 687, 35 грн. боргу. За твердженням позивачки з отриманого у ході розгляду цієї справи розрахунку заборгованості по кредиту їй стало відомо, що відповідач змінив розмір відсоткової ставки. Зокрема, на початку кредитної історії розмір відсотків в доларовому вираженні становив 174, 74 доларів США, з грудня 2008 року їх розмір почав збільшуватися починаючи з 211 доларів США, а вже з грудня 2012 року з 300 до 370 доларів США. Позивачка стверджувала, що про зміну розміру відсоткової ставки відповідач її не повідомив, чим порушив вимоги закону та договору. У зв'язку з цим позивачка просила визнати дії відповідача щодо зміни процентної ставки неправомірними та здійснити перерахунок заборгованості по кредиту виходячи з відсоткової ставки, яка передбачена в укладеному кредитному договорі. Рішенням Свалявського районного суду від 28 січня 2015 року позов задоволено. Визнано неправомірною зміну процентної ставки за кредитним договором №1175 від 01 серпня 2007 року, укладеним між АТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] Зобов"язано ТОВ "Кредитні ініціативи" здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №1175 від 01 серпня 2007 року, укладеним між АТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON], виходячи із встановленої процентної ставки в п.2.2 Договору 9,5% річних. В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що судом першої інстанції неправильно та неповно встановлено фактичні обставини, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, не враховано зміст укладеного сторонами кредитного договору, а також ту обставину, що питання розміру відсоткової ставки досліджувалося при розгляді іншої справи між цими ж сторонами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник апелянта скаргу підтримала та просила задовольнити. Представник позивачки скаргу не визнав та просив відхилити як безпідставну. Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку мало місце нарахування підвищеної відсоткової ставки з боку кредитора в односторонньому порядку, що є неправомірним, оскільки суперечить вимогам закону та змісту укладеного між сторонами договору. На переконання колегії такі висновки місцевого суду є помилковими, зроблені без з'ясування всіх обставин справи та належної оцінки зібраних у справі доказів, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п.1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти . Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи слідує, що 1 серпня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1175 на суму 22 073 доларів США під 9, 5 % річних. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, за яким усі права первісного кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «Кредитні ініціативи». 22 жовтня 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» пред'явило позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1175 від 01.08.2007 року. Рішенням Свалявського районного суду від 11 червня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 139 687, 35 грн. боргу, з яких 123070,14 грн. - заборгованість за кредитом, 11754,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4862,70 грн. - пеня та 1396,87 грн. судового збору( Т.1, а.с. 11). Це рішення переглядалося в апеляційному порядку двічі, ухвалами апеляційного суду Закарпатської області від 16 липня 2014 року та від 07 листопада 2914 року рішення суду першої інстанції від 11 червня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року касаційну скаргу [PERSON] було відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у допуску до провадження Верховним Судом України даної справи за заявою [PERSON] про перегляд ухвали суду касаційної інстанції - відмовлено ( Т.1, а.с. 42-43), Задовольняючи вказаний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що відповідачами взяті на себе зобов'язання не виконувалися, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суди виходили з того, що будь-яких доказів, які б свідчили про підвищення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за користування кредитом, [PERSON] не надала ( Т.1, а.с. 63-64). [PERSON] пред'явила новий позов до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання дій неправомірними щодо зміни процентної ставки та здійснення перерахунку заборгованості по кредиту. Стверджуючи, що відповідач змінив розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку, про що її не повідомив, позивачка посилалася на розрахунок заборгованості, який був предметом дослідження у передній судовій справі між цими ж сторонами, а також на текст вступної та резолютивної частини рішення Свалявського районного суду від 11 червня 2014 року ( Т.1, а.с. 9-10, а.с. 11), Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що цих двох доказів є достатньо для висновку про те, що підвищення відсоткової ставки справді мало місце, про що відповідач дізнався лише у 2014 році. При цьому у рішенні місцевого суду відсутні будь-які висновки щодо того, коли конкретно мало місце таке підвищення, у якому розмірі, на яку базу нарахування застосовувалося та за який конкретно період, Представники ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ « Промінвестбанк» участі у розгляді справи у суді першої інстанції не брали ( Т.1, а.с. 55-57). В судовому засіданні в апеляційному суді було вивчено матеріали кредитної справи № 306/2039/14-ц, що стосується спірного кредиту ( Т.1, а.с. 140-248), розрахунки заборгованості з поясненнями, наданими обома сторонами, у т.ч. висновок спеціаліста від 26 квітня 2016 АФ ПП «Стандарт - Проф», поданий представником позивача ( Т.1, а.с.117-121) та уточнений розрахунок заборгованості, поданий представником відповідача ( Т.1, а.с. 129-131). З цих матеріалів слідує, що у зв'язку з тим, що починаючи з листопада 2008 року позичальник [PERSON] допустила порушення строків погашення одержанного кредиту на прострочену суму було нараховано проценти у розмірі, що передбачений п.6.2. укладеного між сторонами договору, Зокрема, відповідно до п. 6.2 кредитного договору №1175 від 01.08.2007 року у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 30 % річних від простроченої суми, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Представник позивачки стверджував, що ці нарахування за своєї природою й були збільшеним розміром процентної ставки, що не обумовлені договором. За клопотанням представника позивачки, апеляційний суд Закарпатської області ухвалою від 28 липня 2016 року призначив у даній справі судово-економічну експертизу ( Т.2, а.с. 16-17). Витрати, пов'язані з проведенням експертизи, було покладено на позивачку [PERSON] Проте, 6 вересня 2016 року від директора ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» Макаренко Л. М. надійшло повідомлення про повернення матеріалів справи без виконання у зв'язку з не оплатою (Т.2, а.с. 21), У судовому засідання представник позивачки повідомив, що його довірителька вважає виставлений рахунок завеликим, сплачувати його не має можливості, а тому від проведення експертизи відмовляється. За таких обставин та враховуючи вимоги статтей 10, 11, 60, 303 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що факт одностороннього підвищення відсоткової ставки за спірним кредитом з боку кредитодавця належними, достатніми та допустимими доказами позивачем не підтверджено, а тому підстав для задоволення заявлених у цій справі позовних вимог немає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed