Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

В Малиновський районний суд м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа КП «ОМБТІ та РОН»про визнання права користування земельною ділянкою, визнання права власності на реконструйоване нежитлове приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 13.04.1998 року він на підставі договору купівлі-продажу №22758 отримав у власність 17/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами за адресою : [ADDRESS]. Право власності зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН»за №2747. Відповідач є співвласником зазначеного домоволодіння, та після отримання позивачем у власність частини зазначеного домоволодіння, незаконно заволоділа 1/3 частиною сараю літ «Е»та сараєм літ «Ж», а також зруйнований сарай літ. «Ж», та відповідачем реконструйований сарай під літ. «Е», таким чином, згідно технічного паспорту від 20.10.2010 року на даний час на місці сараю під літ «Ж»- відсутні споруди, а на місці сараю «Е», знаходиться самовільно збудована прибудова «б 8», якою користується відповідач в зв'язку з чим просив суд визнати за [PERSON] право користування земельною ділянкою, розташованої на місці зруйнованого сараю під літ. «Ж»за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на реконструйоване нежитлове приміщення сарай під літ «Е»- прибудову під літ. «б 8»за адресою: [ADDRESS], витребувати у [PERSON] із незаконного володіння прибудову під літ. «б 8»за адресою: [ADDRESS] та передати власнику - [PERSON]. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.11.2012 року позов [PERSON] задоволено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням представник [PERSON] 27.04.2016 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 27 листопада 2012 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.09.2016 року , заяву [PERSON] від 27 квітня 2016 року про перегляд заочного рішення від 27 листопада 2012 року - задоволено, заочного рішення від 27 листопада 2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Одеської міської ради,третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права користування земельною ділянкою, визнання права власності на реконструйоване нежитлове приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння- скасуван, призначити справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2016 року, заяву про залучення правонаступника задоволено, залученот до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] - [PERSON]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позов підтримав, та просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з'явився , про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася , про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її ідсутності або про відкладення судового засідання не подавала, заперечень на позов не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлялвся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи,які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі,не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи,які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі,не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Проте, відповідачі нехтують зазначеними нормами права, неодноразово не з'являючись у судові засідання без повідомлення суду про поважність причин такої неявки, та надання відповідних доказів поважності неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Договору купівлі продажу №22758 від 13.04.1998 року, укладеного на Одеській Товарній біржі, [PERSON] отримав у власність 17/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами за адресою : [ADDRESS], у п.2 Договору зазначається склад домоволодіння, що відповідає даним технічного паспорту від 23.02.1998 року. Право власності зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН»за №2747. Згідно вищевказаного договору до вказаних 17/100 частин домоволодіння належало: літ „Б" жил.площа 2-4; кухня 2-2; сан.вузел- 2,3; коридор 2-1, жилої площею 20.3. кв.м.; 1/3 частина сараю літ „Е", сарай літ. „Ж", розташовані на земельній ділянці площею 1435 кв.м. Як вбачається із копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] від 23.07.1998 року, 17/100 зазначеного домоволодіння складаються з літ. «А», «Б», «В»- житлові споруди; літ. «Е»- збудований з каменя , «Ж»- збудований з дерева ,«З», «І», «Г»- сараї, «Л», «М»- гараж; літ «Л», «Р»- сарай, літ.«Н»- навіс, №1,2-огорожа, літ.«І»- мостіння. Із копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] від 10.10.2002 року, 17/100 зазначеного домоволодіння складаються з літ. «А», «Б»- житлові споруди; літ., «Ж», «О»- сараї, «Л», «М», «П», «В»- гаражі; літ.«Н»- навіс, №1,2,4-огорожа, літ.«І»- мостіння. Із копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] від 11.12.2008 року, 17/100 зазначеного домоволодіння складаються з літ. «А», «Б»- житлові споруди; літ. «В», «С», «М»- гаражі, «Л», «Р»- сараї; «Н»- навіс, №1,2,4-огорожа, літ.«І»- мостіння. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2009 року зазначений договір визнаний судом дійсним. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до листа Сьомої Одеської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], який помер [INFO], заведена спадкова справа № 453/2016, спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, технічна документація зі користування земельною ділянкою включає виписку з рішення відповідної ради або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є співвласником вищевказаного домоволодіння, без наявності будь яких правових підстав [PERSON] незаконно заволоділа 1/3 частиною сараю літ „Е" та сараєм літ. „Ж", після чого сарай під літ. „Ж" був зруйнований, а сарай під літ. „Е" реконструйований. Так, згідно до Згідно технічного паспорту від 20.10.2010 р. зараз на місті сараю під літ „Ж" немає ніякої споруди, а на місці де колись знаходився сарай під літ. "Е" зараз знаходиться самовільно збудована прибудова літ. "б-8 ,, яким користується відповідач. Таким чином, судом встановлений факт, що на даний час за адресою: [ADDRESS] на місці сараю під літ «Ж», що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 1998 року - відсутні споруди, а на місці сараю «Е», знаходиться самовільно збудована відповідачем прибудова «б 8», що порушує право власності позивача на сарай під літ «Ж» та сарай під літ «Е» та право користування земельною ділянкою на якій розташовані зазначені сараї. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Згідно із ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно за законом не можуть їм належати. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво (ст. 376 ЦК України). Згідно з п.5 прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрації об'єктів нерухомості проводиться комунальними бюро технічної інвентаризації. Аналогічні положення містить п. 1.3. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затв. наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002, згідно з яким функцію державної реєстрації прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно зі ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 317, 319 і 387 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина 3 статті 388 ЦК). У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його Відповідно до аналізу Верховного Суду України практики застосування ст. 16 ЦК України, у речово-правових відносинах не застосовуються способи захисту прав, установлені для зобовязальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбаченіст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача. У разі якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна може предявити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК (постанова Верховного Суду України від 07.11.2012 року у справі № 6-107цс12). В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98). З врахуванням того, що дії вчиненні відповідачем щодо майна позивача яке належить їй в порядку спадкування, що змінило свої кількісну характеристику, є не правомірними, порушує право власності та користування позивача, суд вважає можливим визнати за позивачам право користування земельною ділянкою розташованою на місці зруйнованого сараю під літ. «Ж», визнати за [PERSON] право власності на реконструйоване нежитлове приміщення - сарай під літ «Е»- прибудову під літ. «б 8» , та витребувати у [PERSON] із незаконного володіння прибудову під літ. «б 8» за адресою: [ADDRESS] та передати власнику - [PERSON]. Відповідно ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved