Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У лютому 2016р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між нею та відповідачем, посвідчений 24.09.2014р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є.; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з моменту посвідчення нотаріусом вищевказаного договору довічного утримання відповідач не здійснювала належного виконання обов'язків по догляду за договором, зокрема, не здійснювала прибирання в квартирі, їжу не готувала, не надавала щомісячної грошової суми. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити; відповідач - проти позову заперечила, пояснила, що з моменту укладання договору довічного утримання вона сумлінно виконувала свої обов'язки за договором довічного утримання, свої відвідування позивача і витрати фіксувала записами у зошиті, зберігала чеки, що підтверджує належне виконання нею умов договору; також, посилаючись на здійснення таких робіт і витрат по догляду позивача, які не передбачені договором, відповідач підтвердила, що щомісячна грошова сума в розмірі 500грн позивачу не надавалася. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини (п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК України). З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 24 вересня 2014р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений 24 вересня 2014р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є. та зареєстрований в реєстрі за №364, заборона відчуження зареєстрована 24 вересня 2014р. в реєстрі за №366. Згідно з умовами зазначеного договору [PERSON] (відчужувач) передала [PERSON] (набувач) у власність квартиру [ADDRESS], яка належала позивачу на підставі свідоцтва про право на житло від 19.05.1994р., виданого Житлово-комунальним управлінням ДП "Чорноморський суднобудівний завод", зареєстрованого в ММБТІ 03.04.2012р. В свою чергу, відповідач [PERSON] зобов'язалася довічно забезпечувати позивача [PERSON] утриманням та (або) доглядом. Згідно п.7 вказаного договору передбачено, що відповідач повинна здійснювати передбачений договором обов'язок довічного утримання позивача шляхом: забезпечення її житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній квартирі, при цьому для проживання надається вся квартира; щомісячного надання грошової суми в розмірі 500грн.; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо); забезпечення необхідним одягом і взуттям; забезпечення продуктами харчування; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення позивача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами; оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов'язаних з проживанням в зазначеній квартирі; забезпечення щоденного триразового харчування. Відповідно до п.8 договору відчужувач має право вимагати від набувача своєчасного та повного надання утримання (догляду); розірвати договір та повернути нерухоме майно у разі невиконання або неналежного виконання набувачем обов'язків за цим договором. Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з положеннями ст.ст.610,614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позивач [PERSON] посилається на порушення відповідачем умов договору щодо надання щомісячної грошової суми в розмірі 500грн, забезпечення щоденного триразового харчування, оплати за власний рахунок комунальних послуг. Твердження позивача підтвердилися показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] про те, що наприкінці 2015р.-початку 2016р. [PERSON] скаржилася їм на поганий догляд за нею з боку відповідача, сама позивач мала недоглянутий вигляд, від неї та в квартирі мався стійкий неприємний запах, в квартирі було брудно. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] визнала, що обов'язку щомісячного надання грошової суми в розмірі 500грн за договором довічного утримання (догляду) вона не виконувала. Отже, суд визнає встановленим, що відповідач свої зобов'язання належним чином, тобто відповідно до умов договору, не виконувала, а тому є підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договору довічного утримання. Доказів, які б спростовували викладені факти, не надано. За такого, наведені відповідачем доводи про безпідставність вимог є непереконливими. Посилання на те, що в минулому позивач укладала і розривала аналогічні договори, не стосуються правовідносин саме сторін та встановлених фактів і для вирішення справи не мають значення. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial