Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

20 березня 2015 року позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулись до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх дітей за межі України без дозволу та супроводу батька, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської районної військово-цивільної адміністрації. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що 01 липня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В січні 2012 року позивач [PERSON] припинила проживати з відповідачем однією сім`єю, діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її вихованні та утриманні. Участь у вихованні дітей приймає її мати - [PERSON]. Відповідач участі у вихованні своїх малолітніх дітей не приймає, їхнім життям не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач неодноразово мала можливість вивезти своїх малолітніх дітей за кордон для духовного та фізичного розвитку, проте позбавлена такої можливості, оскільки відповідач [PERSON], який є батьком малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], дозволу на виїзд дітей добровільно не надає, до нотаріуса звернутись для оформлення відповідних документів відмовляється. 03 березня 2015 року позивачка - [PERSON] направила заяву на ім`я відповідача з проханням про надання дозволу на виїзд та перетинання кордону їх спільним дітям [PERSON] та [PERSON], на яку відповідач відповіді не надав. Позивач [PERSON] в обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона, як бабуся малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], приймає участь у вихованні онуків, має намір тимчасово перетинати кордон України для оздоровлення, екскурсій та відвідування родичів, які проживають в РФ, проте, відповідач добровільної згоди на перетинання кордону дітям не надає, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права спілкуватися зі своїми онуками, брати участь у їх вихованні. На підставі вищенаведеного, позивач - [PERSON] та позивач - [PERSON] просили суд надати дозвіл малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на багаторазові тимчасові виїзди за межі України, а саме до Російської Федерації та до інших країн світу і назад, до досягнення доньками повноліття, а саме до [INFO] та [INFO] у супроводі матері - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO]; надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон на ім`я малолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], [INFO]; надати дозвіл малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на багаторазові тимчасові виїзди за межі України, а саме до Російської Федерації та до інших країн світу і назад, до досягнення доньками повноліття, а саме до [INFO] та [INFO] у супроводі бабусі - [PERSON], [INFO] народження, без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO]. 08.04.2015 року представники позивачів [PERSON] та [PERSON] надали суду змінену позовну заяву, в якій просили суд надати дозвіл [PERSON], [INFO], на тимчасові виїзди за межі України з малолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а саме до Російської Федерації та до інших країн світу і назад, на термін до 3-х років, у супроводі їх матері [PERSON], без згоди та супроводу батька - [PERSON]; надати дозвіл [PERSON], [INFO] на тимчасові виїзди за межі України з малолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а саме до Російської Федерації та до інших країн світу і назад, на термін до 3-х років, у супроводі бабусі - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO]. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представники позивачів [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник служби у справах дітей Новоайдарської районної військово-цивільної адміністрації - Кригіна Т.М. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у жодне судове засідання не з`явився, заяву про розгляд справи у його відсутності не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи, про що свідчить виклик до суду, опублікований у ЗМІ "Урядовий кур`єр" № 62 (5436) від 04 квітня 2015 року (а.с. 20). У зв'язку з повторною неявкою відповідача [PERSON], не підтвердженою належним чином, суд визнає причини неявки неповажними. Зі згоди представників позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що змінені позовні вимоги обгрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 01 липня 2005 року позивач - [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем (а.с.8). Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.9). Позивач [PERSON] припинила проживати з відповідачем однією сім`єю, діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її вихованні та утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї позивачки [PERSON] (а.с.10). 03 березня 2015 року позивачка - [PERSON] направила заяву на ім`я відповідача з проханням про надання дозволу на виїзд та перетинання кордону їх спільним дітям [PERSON] та [PERSON], на яку відповідач відповіді не надав (а.с.10, зворотна сторона). Позивач [PERSON] є бабусею малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], матір`ю якої зазначена [PERSON] (а.с.7), в подальшому [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на "[PERSON]" (а.с.7, зворотна сторона, а.с.8) та "[PERSON]" (а.с.8, зворотна сторона). Позивач [PERSON] має намір тимчасово перетинати кордон України для оздоровлення, екскурсій та відвідування родичів, які проживають в РФ, проте, відповідач добровільної згоди на перетинання кордону дітям не надає, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права спілкуватися зі своїми онуками, брати участь у їх вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Він регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає обмеження на виїзд з України з міркувань безпеки громадян. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава пря\-мування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі просять суд надати дозвіл [PERSON], [INFO] на тимчасові виїзди за межі України з малолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а саме до Російської Федерації та до інших країн світу і назад, на термін до 3-х років з моменту, коли рішення вступить в законну силу, у супроводі бабусі - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO]. Проте, чинним законодавством не передбачено можливості надання судом дозволу на виїзд дитини, яка не досягла 16-ти років за межі України у супроводі бабусі, тому суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення заявлених позивачами вимог у цій частині. В позовній заяві позивачі просять суд надати їм дозвіл на тимчасові виїзди дітей за межі України без згоди батька. Чинним законодавством передбачено вирішення судом питання про дозвіл на виїзд (одноразовий) неповнолітнього за відсутності згоди одного з батьків, а не на неодноразові виїзди без зазначення країни прямування та часу перебування в ній. Надання дозволу на неодноразові виїзди без зазначення країни прямування та часового проміжку перебування в ній не грунтуються на вимогах закону та порушують права батька на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обовязків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial