Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТзДВ "Миколаївське АТП-14627", з участю третьої особи [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача 7678,00 грн. майнової шкоди; 17000,00 грн. моральної шкоди та суму сплаченого судового збору у розмірі 413,60 грн. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 25 листопада 2011 року на зупинці маршрутного таксі у м. Львові на пр. Свободи, [PERSON], керуючи маршрутним таксі марки БАЗ А079.14, д.р.н. [NUMBER], проявив неуважність та розпочав рух до повного зачинення дверей вказаного маршрутного таксі, у зв'язку із чим вона випала із вказаного транспортного засобу. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТзДВ "Миколаївське АТП-14627" та працював водієм вказаного маршрутного таксі. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, вона травмувала сідниці, ліве стегно, ліву руку, голову, шию. З 26 листопада по 30 листопада 2011 року, внаслідок отриманих травм, перебувала на амбулаторному лікуванні у Львівській комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. З 01 грудня по 24 грудня 2011 року продовжила своє лікування у першій міській клінічній лікарні м. Львова ім. Князя Лева. 30 листопада 2011 року лікар невропатолог діагностував у позивача забій шийного відділу хребта та забій лівого кульшового суглобу з вираженим больовим синдромом та старий консолідований перелом човникоподібної кісточки лівої кисті зі зміщенням відламків. 05 грудня 2011 року вона звернулась у клінічну лікарню Львівської залізниці з ознаками внутрішньочерепної гіпертензії І ступеня. Після обстеження її направлено на проходження магнітно-резонансної томографії, проведено електроенцефалографію та картування мозку, призначено курс лікування. З 09 по 19 березня 2012 року вона продовжила своє лікування (стаціонарно) у Львівській комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. 17 вересня 2013 року її направлено на магнітно-резонансну томографію голови та шиї. Вказує, що витрати, понесені на проведення обстеження та лікування становлять 5109,20 грн., зокрема 594,03 грн. - витрати на медикаменти за 2011 рік, 2945,55 грн. - витрати на медикаменти за 2012-2014 роки, 282,40 грн. - витрати на електроенцефалографію та картування мозку, магнітно-резонансна томографія голови та шиї - 1287,20 грн. Водночас, з метою відновлення фізіологічного стану організму після травм, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вона двічі перебувала на санітарно-курортному лікуванні, вартість якого становить 2568,80 грн. Також, відновлювала фізіологічний стан свого організму за допомогою нетрадиційної медицини - бджолиної терапії та герудотерапії. Загальна сума коштів, затрачених на відновлення здоров'я становить 7678,00 грн. Вказує, що внаслідок травм, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, зазнала фізичного болю та страждань, були порушені її нормальні життєві зв'язки, була змушена застосовувати додаткові зусилля для організації свого повсякденного життя. До цього часу відчуває головний біль, постійний шум у голові, запаморочення, значно понизилась пам'ять, а тому оцінює заподіяну моральну шкоду у 17000,00 грн. Протокольною ухвалою судового засідання від 16 січня 2015 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відповідача - ТзДВ "Миколаївське АТП-14627" було замінено на належного відповідача - [PERSON]. До судового засідання позивач подала заяву про слухання справи у її відсутності, в якій також просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи, а тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] 14 грудня 2014 року подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 25 листопада 2011 року о 17.00 год. в м. Львові на пр. Свободи [PERSON], керуючи автомобілем марки БАЗ н.з. [NUMBER], проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, розпочав рух до повного зачинення дверей, що призвело до випадіння пасажира, чим порушив п.1.5, 21.4 Правил дорожнього руху, з що відповідальність передбачена ч.2 ст.121-2 КУпАП. Потерпілою в ДТП вказана [PERSON], яка в результаті цієї події отримала тілесні ушкодження (а.с.7). Постановою в справі про адміністративне правопорушення №032441 від 29 грудня 2011 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (а.с.8). 30 грудня 2011 року інспектором сектору оформлення матеріалів ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП ВДАІ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи по факту отримання тілесних ушкоджень [PERSON] під час події, яка мала місце 25 листопада 2011 року о 17.30 год. в м. Львові на пр. Свободи, у зв'язку із відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст.286 КК України (а.с.9). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Як вбачається із наявного в матеріалах справи Акту судово-медичного обстеження №3136 від 28 листопада 2011 року, складеного судово-медичним експертом Бюро судово-медичних експертиз Смолоногіною О.А. при проведенні судово-медичного обстеження [PERSON], у такої виявлено синець в ділянці лівої сідниці та на лівому стегні, який утворився від дії тупого предмета або при ударі до такого, міг виникнути 25 листопада 2011 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження (а.с.11). З 26 листопада по 30 листопада 2011 року, внаслідок отриманих травм, позивач [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні у Львівській комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, про що свідчить листок непрацездатності №367120 (а.с.12). З 01 грудня по 24 грудня 2011 року [PERSON] продовжила своє лікування у першій міській клінічній лікарні м. Львова ім. Князя Лева, що підтверджується листком непрацездатності №200710 (а.с.13). 30 листопада 2011 року лікар невропатолог діагностував у позивача [PERSON] забій шийного відділу хребта та забій лівого кульшового суглобу з вираженим больовим синдромом та старий консолідований перелом човникоподібної кісточки лівої кисті зі зміщенням відламків (а.с.14-15). 05 грудня 2011 року [PERSON] звернулась у клінічну лікарню Львівської залізниці з ознаками внутрішньочерепної гіпертензії І ступеня. Після обстеження її направлено на проходження магнітно-резонансної томографії, проведено електроенцефалографію та картування мозку, призначено курс лікування (а.с.18-21). З 09 по 19 березня 2012 року [PERSON] продовжила своє лікування (стаціонарно) у Львівській комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, про що свідчить копія листка непрацездатності №388007 (а.с.17, 22, 23). Вищевказаними доказами підтверджується факт заподіяння [PERSON] шкоди неправомірними діями водія маршрутного таксі [PERSON] (транспортного засобу марки БАЗ А079.14, державний реєстраційний номер [NUMBER], який, згідно наявних у матеріалах справи документів, належить на праві власності [PERSON].) (а.с.55). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 цієї статті встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Позивачем надані суду копій квитанцій та чеків в підтвердження витрат на медикаменти, проведення електроенцефалографії та картування мозку, магнітно-резонансної томографії голови та шиї та санаторно-курортне лікування на суму 7678,00 грн. Таким чином, суд вважає доведеними належними та допустимими доказами позовні вимоги про стягнення з відповідача 7678,00 грн. витрат на відновлення стану здоров'я [PERSON] внаслідок спричиненої шкоди її здоров'ю. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення вищевказаних статей, а також те, що відповідачем [PERSON] не надано суду жодних заперечень проти позову чи спростування позовних вимог, суд приходить до висновку про заподіяння протиправними діями третьої особи [PERSON] моральної шкоди [PERSON], яка полягала у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв'язку із ушкодженням її здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що виявилось у необхідності тривалий час лікуватись, чим були порушені її життєві зв'язки та звичайний уклад життя. Враховуючи наведене, позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди частково підлягає до задоволення, проте не у сумі, визначеній позивачем, а у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору за задоволені позовні вимоги про стягнення майнової шкоди та 50,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а всього 293,60 грн.

Outcome: approved