Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим у подальшому до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що з відповідачкою у справі перебував в шлюбі, зареєстрованим 17 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2062. Від шлюбу у них є донька [PERSON],[INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року шлюб між сторонами, розірваний. Дитина залишилася проживати з матір'ю. Позивач стверджував, що після розлучення, у них з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки, стосовно неможливості його нормального спілкування з донькою. Після чисельних спроб вирішення даного питання мирним шляхом позивач звернувся до органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про встановлення режиму побачень батька із дитиною. Зазначав, що рішенням органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1330/01-20 від 16.05.2016 року його заява була задоволена частково, був затверджений порядок його участі у вихованні доньки, а саме встановлено перебування доньки з батьком, двічі на місяць у другу та четверту п'ятницю з 16:00 години до суботи 20:00години. Посилаючись на порушення своїх прав, як батька, так і на порушення відповідачкою прав дитини, оскільки остання ігнорує рішення органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації та продовжувала чинити йому перешкоди у спілкуванню з донькою, позивач просив суд винести рішення, яким встановити йому наступний режим побачень з донькою [PERSON], [INFO], а саме: двічі на місяць у другу та четверту п'ятницю з 16:00 години до суботи 20:00години, а також зобов'язати відповідачку усунути йому перешкоди у спілкуванні з донькою та зобов'язати відповідачку за два дня його зустрічі з донькою, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебуванні дитини, а в майбутньому і навчання дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Позивач в судовому засіданні підтримав зменшенні позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, надав заяву, якою просив суд, розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідачки в судові засідання (а.с.40). Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки у судове засідання суду не повідомила (а.с.25,29,36). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 17 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2062. Встановлено, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2014 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.9). Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7) . Судом встановлено, що 18 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації з заявою про встановлення порядку участі батька у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що оскільки батьками малолітньої [PERSON], [INFO] не було досягнуто згоди про порядок виховання дитини та спілкування з нею, 16 травня 2016 року органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської радибуло задоволено частково заяву батька дитини та затверджений порядок його участі у вихованні малолітньої доньки, [INFO], а саме встановлено перебування доньки з батьком, двічі на місяць у другу та четверту п'ятницю з 16:00 години до суботи 20:00години, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1330/01-20 від 16.05.2016 року (а.с.5-6). Висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1330/01-20 від 16.05.2016 року сторонами не оскаржувався. Із висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1330/01-20 від 16.05.2016 року вбачається, що позивач за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, протипоказань щодо спілкування з донькою не має. Відповідачка на засіданні ради опіки та піклування не заперечувала проти спілкування батька з донькою. В судовому засіданні, позивач стверджував, що відповідачка порушує його права та права їх дитини, оскільки остання ігнорує рішення органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації та чинить йому перешкоди у спілкуванню з донькою. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом справ щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що оскільки наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1330/01-20 від 16.05.2016 року на даний час не скасований, то саме цей висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської радиповинен бути прийнятий судом в якості доказу щодо розв'язання спору між сторонами щодо участі батька дитини у її вихованні. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Як встановлено судом, батько дитини, позивач у справі не ухилявся і не ухиляється від спілкування з донькою, бажає приймати участь у її вихованні, а тому суд вважає, що сторони повинні виконувати встановлений рішенням органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради№1330/01-20 від 16.05.2016 року порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], яким встановлено встановлено перебування доньки з батьком, двічі на місяць у другу та четверту п'ятницю з 16:00 години до суботи 20:00години. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки заявлений позивачем режим побачень з донькою відповідає рішенню органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1330/01-20 від 16.05.2016 року, який сторонами не оскаржувався. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо зобов'язання відповідачки за два дня його зустрічі з донькою, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебуванні дитини, а в майбутньому і навчання дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають способу захисту, передбаченому нормами Сімейного кодексу України. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на свій розсуд. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: partial