Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання майнового права на обєкт будівництва та визнання права власності на частку в об"єкті будівництва, мотивуючи свої вимоги тим, що між БК "УкрАзіаБуд" та ТОВ "Алес Буд" був укладений Договір про інвестування будівництва житлового будинку від 02.05.2004 року, згідно якого предметом договору є участь в інвестування сторонами будівництва частини житлових будинків під будівельними номерами 1, 2, 4, 6, що включені до житлового комплексу з шести будинків, розташованого [ADDRESS]. 01.02.2005 року між позивачкою та ТОВ "Алес Буд" був укладений Договір № 20 про передачу прав за договором інвестування будівництва житлового будинку [NUMBER], укладеного між відповідачами, на об"єкт нерухомості: [ADDRESS], будинок під будівельним номером [NUMBER]. 04.02.2005 року на виконання умов Договору позивачкою було перераховано кошти в сумі 362741, 00 грн. на рахунок ТОВ "Алес Буд", що становить 100 % вартості квартири. 05.02.2005 року позивачці було видано Свідоцтво про право вимоги № 26. Термін завершення будівництва був встановлений - 2 квартал 2005 року. Але станом на даний час будівництво Об"єкту не завершено, об"єкт будівництва позивачці не переданий, у зв"язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за нею майнові права на об"єкт інвестування - трикімнатну квартиру типу 10, на 9 поверсі, загальною площею 103, 64 кв.м., житловою площею 59, 1 кв.м., за адресою будівництва: [ADDRESS], будинок під будівельним номер [NUMBER], а також визнати за нею право власності на частку в об"єкті незавершеного будівництва - трикімнатну квартиру типу 10, на 9 поверсі, загальною площею 103, 64 кв.м., житловою площею 59, 1 кв.м., за адресою будівництва: [ADDRESS], будинок під будівельним номер 4. В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник третьої особи - ПАТ "Банк "Форум" - у судовому засіданні просив прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Представник третьої особи - ГУ Національної гвардії України - у судовому засіданні просив вирішити позовні вимоги на розсуд суду. Представник відповідача - ТОВ "Алес Буд" - у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача - БК "УкрАзіаБуд" - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивачки, представників третіх осіб, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.05.2004 року між Будівельною корпорацією "УкрАзіаБуд" та ТОВ "Алес Буд" був укладений Договір про інвестування будівництва житлового будинку [NUMBER], відповідно до якого предметом договору є участь в інвестуванні сторонами будівництва частини житлових будинків під будівельними номерами № 1, 2, 4, 6, що включені до житлового комплексу з шести будинків, розташованого [ADDRESS]. Відповідно до п. 4.3.1 Договору ТОВ "Алес Буд" мало право передавати свої права та обов"язки за договором іншим особам на стадії будівництва без погодження з БК "УкрАзіаБуд" та додаткового фінансування. Згідно із Додатком № 1 до Договору від 02.05.2004 року № 6А БК "УкрАзіаБуд" передало ТОВ "Алес Буд" право розпорядження 45 квартирами у будинках [NUMBER], 6 (у тому числі і квартирою типу 10, кількість кімнат 3, поверх 9, загальна площа 103, 64 кв.м., житлова площа 59, 1 кв.м.). 01.02.2005 року між позивачкою [PERSON] та ТОВ "Алес Буд" був укладений Договір № 20 про передачу прав за договором інвестування будівництва житлового будинку від 02.05.2004 року [NUMBER], укладеного між відповідачами, на об"єкт нерухомості: [ADDRESS], будинок під будівельним номер [NUMBER]. 04.02.2005 року, на виконання п. 1.3 Договору від 01.02.2005 року № 20, платіжним дорученням № 55 на розрахунковий рахунок ТОВ "Алес Буд", рахунки якого буди відкриті в АКБ "Форум" м. Києва, позивачкою було перераховано кошти у розмірі 362741, 00 грн., що становить 100 % оплати вартості квартири. 05.02.2005 року позивачці було видано Свідоцтво про право вимоги № 26. Відповідно до п. 1, 2 цього Свідоцтва ТОВ "Алес Буд" гарантувало, що воно діє на законних підставах, що ґрунтуються на умовах Договору від 02.05.2004 року [NUMBER], згідно якого Будівельна корпорація "УкрАзіаБуд" та ТОВ "Алес Буд" спільно беруть участь в інвестуванні будівництва житлового комплексу з шести будинків, розташованого [ADDRESS], об"єкт: загальна площа 103, 64 кв.м., житлова площа 59, 1 кв.м., поверх 9, тип планування у відповідності до проектної документації 10, кількість кімнат 3. Крім того, пунктом 3 Свідоцтва визначено, що [PERSON] сплатила вимоги за об"єкт на розрахунковий рахунок ТОВ "Алес Буд" у розмірі 362741, 00 грн., у тому числі ПДВ, чим компенсувала Товариству вартість 103, 64 кв.м. від загальної площі об"єкта. Запланована дата введення об"єкта в експлуатацію - 2-й квартал 2005 року, що було передбачено п. 4 Свідоцтва. Крім того, відповідно до листа ТОВ "Алес Буд" від 20.07.2005 року № 17\\07-09 головний замовник будівництва ЖК "Дніпровські вежі" було Головне управління Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (на даний час - Головне управління Національної гвардії України). На даний час будівництво будинку не здійснюється, зобов"язання за договорами відповідачами не виконуються. Згідно із ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - субєкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в обєкти інвестування. Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобовязань, будь-який інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією субєктів інвестиційної діяльності. Умови договорів, укладених між субєктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище субєктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору. Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності обєктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності. Так, Законом України "Про інвестиційну діяльність" не передбачено механізму передачі майнових прав інвестору на обєкти інвестицій. Разом з тим, ч. 7 ст. 8 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Подібні за змістом відносини врегульовано Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництва житла та операціях з нерухомістю". Згідно із ст. 9 вищевказаного Закону про ФФБ управитель укладає із забудовником договір, за яким замовляє забудовнику збудувати один або декілька обєктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати обєкти інвестування установникам цього фонду та на умовах, визначених цим Законом та Правилами фонду. Відповідно до ст. 10 Закону в договорі має бути передбачене зобовязання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є обєктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобовязань перед управителем. За кожним обєктом будівництва забудовник та управитель укладають, зокрема, договір уступки майнових прав на нерухомість, яка є обєктом будівництва, з відкладальними умовами. Система функціонування ФФБ (Фонду фінансування будівництва) передбачає, згідно із ст. 13 Закону, зокрема, передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними обєкти інвестування, майнових прав на ці обєкти інвестування за договором про уступку майнових прав. Таким чином, спеціальне законодавство України передбачає передачу майнових прав на обєкти інвестування, в тому числі й на ті обєкти, які на момент передачі таких прав не прийняті в експлуатацію, а отже і право на визнання за конкретною особою - інвестором - майнового права на обєкт інвестування. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір - це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобовязання як правовідношення. Предметом договору є зобовязання, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Згідно із ст. 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Статтею 177 ЦК України передбачено, що обєктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Стаття 178 ЦК України встановлює, що обєкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невідємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю, майнові права визнаються речовими правами. Майновим правом, згідно із ст. 49 Закону України "Про заставу", є право вимоги по зобовязаннях, в яких він є кредитором, як належних йому на момент укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Визначення поняття "майнові права" міститься також в ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", відповідно до якого майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, в тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Отже, право на отримання Обєкту будівництва та оформлення його у власність, є майновим правом позивача і може вільно передаватись іншій особі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), як це передбачено ст. 328 ЦК України. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи конституційні права громадян на житло та їх право на інвестування грошових коштів в будівництво, той факт, що на даний час будівництво зупинено, строк здачі будинку в експлуатацію прострочено, тому за позивачкою [PERSON] повинно бути визнано майнові права на обєкт інвестування та право власності на частку в об"єкті незавершеного будівництва. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн., а також з відповідачів солідарно на користь держави повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 3383, 81 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved