Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], зазначивши, що 05.10.2012 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2012 року і до досягнення нею повноліття. Починаючи з 01.11.2014 року відповідач не сплачує аліменти, у зв'язку з чим, станом на 01.05.2015 року, утворилася заборгованість в розмірі 7858 грн. 80 коп. Таким чином [PERSON], посилаючись на ст.196 СК України, просить стягнути з відповідача неустойку (пеню), у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, за період з 01.11.2014 року по 10.06.2015 року, в розмірі 12921 грн. 68 коп., а також понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що у зв"язку з втратою роботи та заробітку він позбавлений можливості надавати дитині матеріальну допомогу. Представник відділу ДВС Ріпкинського районного управління юстиції в судовому засіданні вказала на обгрунтованість вимог позивача, однак зазначила, що неустойка, у випадку відсутності офіційного доходу у відповідача, має обраховуватись з дня виникнення заборгованості в розмірі, 1% від від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, виходячи з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який становить 385 грн. 80 коп., а не з усуєї суми заборгованості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, виконавче провадження і трудову книжку відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що 05.10.2012 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.08.2012 року і до досягнення донькою повноліття, однак не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент розгляду справи судом з"ясовано, що сторони проживають окремо і відповідач не заперечує факту несплати ним аліментів через відсутність заробітку. В той же час відповідач зазначив, що він не перебуває на обліку у Службі зайнятості населення та сплачує аліменти на неповнолітню дитину від іншого шлюбу. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як слідує з пояснень сторін, [PERSON] сплачував аліменти на користь [PERSON] до 01.11.2014 року. В той же час, із трудової книжки відповідача вбачається, що трудові відносини з ДП "ПАССЕРВІС" [PERSON] припинив до моменту припинення сплати аліментів, а саме 01.02.2014 року. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на момент припинення трудових відносин відповідачем, примусове стягнення з нього аліментів здійснювалось Новозаводським відділом ДВС Чернігівського МУЮ. 29.10.2014 року державним виконавцем Новозаводським ВДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав припинення трудової діяльності боржником. З розрахунку заборгованості, виданого Новозаводським ВДВС вбачається, що заборгованість [PERSON] з аліментів, за період з лютого 2014 року по жовтень 2014 року становила 616 грн. щомісячно, а всього на суму 5544 грн. В той же час, відомості про заборгованість [PERSON] з аліментів за період з 01.02.2014 року по 31.10.2014 року, спростовується поясненнями сторін, які вони дали в судовому засіданні. Як слідує з пояснень сторін, після припинення роботи в ДП "ПАССЕРВІС", [PERSON] у добровільному порядку сплачував аліменти [PERSON] на утримання дитини. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на 01.11.2014 року заборгованості зі сплати аліментів у відповідача перед позивачем не існувало. Починаючи з 27.11.2014 року виконавче провадження про примусове стягнення аліментів з [PERSON] перебуває на виконанні ВДВС Ріпкинського РУЮ. За наслідками проведених виконавчих дій було встановлено відсутність офіційного джерела доходів відповідача, а також відсутність рухомого і нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення. 15.05.2015 року стягувач зверталася із запитом до ВДВС Ріпкинського РУЮ про рух виконавчого провадження № 45579548; про надання довідки про належне [PERSON] майно, на яке можливо звернути стягнення, а також про видачу довідки яка підтверджує факт несплати боржником аліментів. З інформаційного листа ВДВС Ріпкинського РУЮ від 21.05.2015 року № 03-34/1206 вбачається, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів, станом на 01.05.2015 року становила 7858 грн. 80 коп. 21.05.2015 року ВДВС Ріпкинського РУЮ було видано довідку, що за період з 01.11.2014 року по 30.04.2015 року, боржник даних про своє працевлаштування не надавав і аліменти, в розмірі ? частини свого заробітку (доходу), на користь позивача не сплачував. Як пояснила в судовому засіданні представник ВДВС Ріпкинського РУЮ, інформація про заборгованість [PERSON] по аліментах за період 01.02.2014 року по 31.10.2014 року, розмірі 5544 грн. була взята нею з розрахунку Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ. Повідомлень про добровільну сплату [PERSON] аліментів за вказаний період, до ВДВС Ріпкинського РУЮ не надходило. Таким чином, з урахуванням пояснень сторін, суд приходить до висновку про відсутність заборгованості [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів за період з 01.02.2014 року по 31.10.2014 року, в розмірі 5544 грн., та необхідність виключення цієї суми із загального розміру заборгованості. Крім того, представник третьої особи пояснила, що за відсутності офіційного доходу у боржника, аліменти з нього мають стягуватись не в частці від заробітку, а в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за весь період виникнення заборгованості, що становить 385 грн. 80 коп. щомісячно. Зі змісту позовної заяви вбачається, що неустойка по аліментам не сплачених [PERSON] визначена позивачем у розмірі 12921 грн. 68 коп. В судовому засіданні [PERSON] зазначила, що обраховувала розмір неустойки, виходячи із даних про заборгованість по аліментах, наданих ВДВС Ріпкинського РУЮ, однак позивач ускладнилася пояснити, яким чином вона визначала розмір неустойки. Пунктом 22 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року визначено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки, настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюється за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості. Верховний Суд України у своїй постанові від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13 роз'яснив, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зважаючи на те, що позивач просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення аліментів, за період з 01.11.2014 року по 10.06.2015 року, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів. За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв'язку із юридичним фактом порушення нею обов'язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов'язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов'язку зі сплати аліментів. З розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №2/2513/336 від 05.10.2012 року вбачається, що розмір поточних аліментів щомісячно складає 385 грн. 80 коп. У відповідності до вимог ст.196 СК України, судом було проведено розрахунок неустойки, за період з 01.11.2014 року по 10.06.2015 року, який становить 3557 грн. 96 коп., виходячи з наступного: - за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить: 856 грн. 48 коп. (222 днів х 385 грн. 80 коп. х 1 % = 856 грн. 48 коп.); - за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить: 740 грн. 74 коп. (192 днів х 385 грн. 80 коп. х 1 % = 740 грн. 74 коп.); - за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить: 621 грн. 14 коп. (161 днів х 385 грн. 80 коп. х 1 % = 621 грн. 14 коп.); - за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить: 501 грн. 50 коп. (130 днів х 385 грн. 80 коп. х 1 % = 501 грн. 50 коп.); - за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить: 393 грн. 50 коп. (102 днів х 385 грн. 80 коп. х 1 % = 393 грн. 50 коп.); - за період з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить: 273 грн. 90 коп. (71 днів х 385 грн. 80 коп. х 1 % = 273 грн. 90 коп.); - за період з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить: 158 грн. 20 коп. (41 днів х 385 грн. 80 коп. х 1 % = 158 грн. 20 коп.); - за період з 01.06.2015 року по 10.06.2015 року, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить: 12 грн. 50 коп. (10 днів х 124 грн. 50 коп. х 1 % = 12 грн. 50 коп.); Отже, всього з 01.11.2014 року по 10.06.2015 року розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить 3557 грн. 96 коп. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial