Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У жовтні 2011р. ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 15 жовтня 2007р. між ним та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11234046000, відповідно до умов якого остання отримала 105тис.дол.США із процентною ставкою 12,9% річних та кінцевим терміном погашення 16 жовтня 2017р. 15 жовтня 2007р. між банком та [PERSON] було погоджено графік погашення кредиту та укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №11234046000 від 15 жовтня 2007р. 15 жовтня 2007р. між банком і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11234830000/2. За змістом п.1.1 цього договору банк зобовязався надати позичальнику, а позичальник зобовязався прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит (кредитні кошти) у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 2688грн, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, зазначених в договорі. Відповідно до п.1.4.1 договору надання банком траншу здійснюється 15 жовтня 2008р. 15 жовтня 2007р. між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту №11234830000/2, якою визначені штрафні санкції договору та інші умови. У забезпечення виконання зобовязань за вказаними кредитними договорами 15 жовтня 2007р. між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №11234046000/1123483000/З, за умовами якого остання передала банку в заставу нежитлове приміщення по пр.Пушкіна, 19 у м.Дніпропетровську. 15 жовтня 2007р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №11234046000/П, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед банком у повному обсязі, що виникли з кредитних договорів як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Оскільки своїх зобовязань по кредитному договору [PERSON] належним чином не виконує, то банк просив стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість по кредиту у розмірі 1063813грн.22ко п. 5 вересня 2012р. [PERSON] заявила зустрічний позов і зазначила, що 15 жовтня 2007р. між нею та банком було укладено договір про надання споживчого кредиту №11234046000 та із [PERSON] договір поруки, однак ніякого договору позики вона не підписувала та гроші не отримувала, а тому просила визнати зазначені кредитний договір №1234046000 та договір поруки недійсними визнати недійсними. У вересні 2012р. [PERSON] уточнила позовні вимоги і просила визнати кредитні договори №№11234046000, 11213483000, договір поруки №11234046000/П від 15.10.2007р. укладений між ПАТ "Укрсиббанк" та [PERSON] і договір іпотеки №11234046000/1123483000/З від 15.10.2007р. укладений між ПАТ "Укрсиббанк" та [PERSON]Б, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]А, зареєстрований в реєстрі за №6244 - недійсними. Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2013р. у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, а саме: визнано недійсними договори про надання споживчого кредиту №№11234046000 та [NUMBER] від 15 жовтня 2007р, укладені між банком та [PERSON] і визнано недійсним договір іпотеки №11234046000/1123483000/З, посвідчений 15 жовтня 2007р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]А, зареєстрований в реєстрі за №6244, укладений між банком та [PERSON]Б, а у задоволені зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки недійсним відмовлено. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2014р. рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору іпотеки №11234046000/1123483000/З, укладеного між [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», посвідченого 15 жовтня 2007р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]А, зареєстрованого в реєстрі за №6422, скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 вересня 2014р. рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та [PERSON]В, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсними договорів надання споживчого кредиту №№11234046000 та 11234843000 скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті судові рішення залишені без змін. У грудні 2014р. та лютому 2015р. представником позивача ПАТ "УкрСиббанк" були уточнені позовні вимоги. З урахуванням останніх уточнених позовних вимог, підтримуючи у повному обсязі первісний позов, представник позивача зазначив, що 15 жовтня 2007р. між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11234046000. Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 105тис.дол.США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16 жовтня 2017р. згідно із графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,90% річних. Отримання грошових коштів позичальником підтверджується заявою на видачу готівки №92 від 15.10.2007р. та виписками за кредитним рахунком, які містяться в матеріалах справи. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №11234046000/П від 15 жовтня 2007р. Для забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитним договорам №11234046000 від 15.10.2007р. між банком та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки №11234046000/1123483000/З, на підставі якого в іпотеку банку було передано придбане позичальником за рахунок кредитних коштів нежитлове приміщення, загальною площею 42,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Пушкіна, 19 та належить на праві власності [PERSON] на підставі укладеного та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.10.2007р. за реєстр.№6238. Ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності становила 707тис.грн. Станом на 18.02.2015р. заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит становить 6173579грн.87коп, яка складається із: заборгованості за кредитом - 102514дол.81цент.США, що за курсом НБУ становить 2702158грн.76коп; заборгованості по процентам за користування кредитом - 97347дол.99цент.США, що за курсом НБУ становить 2565967грн.73коп; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 387187грн.63коп. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 518266грн.05коп. Попри взяті на себе зобов'язання, позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Представник позивача просив задовольнити позов та стягнути із відповідачів 6173579грн.87коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підтримав, просив суд їх задовольнити та пояснив, що відповідач [PERSON] звернулася до банку з метою надання коштів на купівлю нерухомості. Перед укладанням договору іпотеки представник банку та спеціаліст оцінили нерухомість, яку вказала і купляла [PERSON] на суму 707тис.грн, про що зазначили у договорі іпотеки. [PERSON] отримала кредит і у той самий день уклала договір іпотеки та купила нерухомість. Підтвердженням отримання нею кредитних коштів є її заява про видачу готівки. Протягом 4-х років з 2007р. з моменту укладення по кредитним договорам відповідачка [PERSON] кредитні зобов»язання виконувала та погашала, а всього сплатила біля 20тис.долларів США, тобто вона виконувала затверджений графік погашення кредитного договору від 15 жовтня 2007р. Однак у 2011р. погашення кредиту було припинено і банк був вимушений на адресу відповідача направити вимоги про погашення заборгованості, але ці вимоги були проігноровані. Не реагувала і поручитель [PERSON] [PERSON] визнавала кредитні договори до 2011р, а коли банк заявив позов, відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом. Сума заборгованості вказана станом на 18 люте 2015р. Проти задоволення зустрічного позову представник банку заперечував, оскільки ніяких правових підстав для визнання договорів недійсними немає. Висновки експертів спростовуються доказами про отримання відповідачкою грошових коштів. У жовтні 2013р. за заявою банку було розпочато кримінальне провадження, яке Жовтневим РВ не завершено, оскільки [PERSON] не з»являється для проведення слідчих дій. Скарга банку щодо нерозумності строків досудового слідства судом не задоволена. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договорів про надання споживчих кредитів №№11234046000 та [NUMBER], а також пояснив, що договір іпотеки можливо [PERSON] надала на підпис нотаріус разом із договором купівлі-продажу. Вимоги до поручителя також є необґрунтованими. Просив суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. [PERSON] проживає і працює в Криму, приїхати не може із-за приватних справ. Чи з»явиться вона в судове засідання йому не відомо. Вона просила розглядати справу за її відсутності. Суд прийняв всі необхідні заходи щодо явки в судові засідання відповідачів, які належним чином багаторазово були повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи. Представник відповідача [PERSON] стверджував, що відповідач бажає щоб справа була розглянута за її відсутності, він представляє її інтереси і відповість на всі запитання. Відповідач [PERSON] ніяких заперечень проти позову не надіслала. Судові повістки на адресу відповідачів неодноразово повернуті суду із відмітками про закінчення строку вручення та зберігання. Третя особа нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона в установленому порядку посвідчувала між сторонами укладення договорів купівлі-продажу приміщення, яке купляла [PERSON] та іпотеки в присутності самої відповідачки. Для посвідчення договорів їй були надані кредитні договори та інші документи. Обидві сторони надали їй документи, що посвідчують особу. Банком було оцінено нерухоме майно, яке купувала [PERSON] А також було укладено договір іпотеки. По договору іпотеки у зв»язку із укладеними кредитними договорами було накладено заборону на приміщення, куплене [PERSON] Договір іпотеки було укладено на підставі кредитних договорів. Згідно Закону України «Про іпотеку» сторони можуть визначати вартість майна або за згодою сторін, або за експертною оцінкою. В даному випадку був висновок експерта. Експертна оцінка і вартість майна у договорі купівлі-продажу може бути різною. Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, експерта, вивчивши та дослідивши докази що у матеріалах справи суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. В силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В судовому засіданні встановлено, що 15 жовтня 2007р. між банком і [PERSON] було укладено у письмовій формі договір про надання споживчого кредиту №11234046000. За змістом п 1.1. цього договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит 105тис.дол. США, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до п.1.2.2 договору відповідач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але не пізніше 16 жовтня 2017р.(т.2 а.с.20-23). Пунктом 1.3.1 договору визначено, що за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи дату видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90% річних, після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору (т.2 а.с.20-23). В той же день 15 жовтня 2007р. між банком та [PERSON] було погоджено графік погашення кредиту та укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №11234046000 від 15 жовтня 2007 р. (т.2 а.с.24-31). Також в той день були укладені із відповідачами ще низка договорів. 15 жовтня 2007р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №11234046000/П, відповідно до якого остання поручилася за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань у повному обсязі, що витікають із кредитного договору №11234046000 від 15 жовтня 2007р.(т.2 а.с.32). 15 жовтня 2007р. між банком і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11234830000/2. За змістом п 1.1. цього договору банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 2688грн, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Відповідно до п.1.4.1 договору надання банком траншу здійснюється 15 жовтня 2008р. (т.3 а.с.145-147). 15 жовтня 2007р. між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту №11234830000/2, якою визначені штрафні санкції договору та інші умови (т.3 а.с.148). У забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами 15 жовтня 2007р. між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №112 34046000/1123483000/З, за умовами якого остання передала банку в заставу нежитлове приміщення по пр.Пушкіна,19 у м.Дніпропетровську (т.2 а.с.120-121). Судом встановлено, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №11234046000 від 15 жовтня 2007р. станом на 18 люте 2015р. заборгованість відповідача перед банком у сумі 6173579грн.87коп, яка складається із: заборгованості за кредитом 2702158грн.46коп, заборгованості по процентам за користування кредитом 2565967грн.73коп, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 387187грн.63коп. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 518266грн.05коп. (т.5 а.с.66-77). Вказані обставини підтверджені договором іпотеки, частково поясненнями представників сторін, нотаріуса та копіями вказаних договорів, заявами відповідача [PERSON] про видачу їй готівки, про отримання коштів відповідно до договорів, а також часткове їх погашення. В судовому засіданні встановлено, що при укладені договору іпотеки сторонами дотримано передбаченої законом письмової нотаріальної форми. [PERSON] також була ознайомлена з усіма умовами кредитних договорів, що обумовлено основними зобовязаннями і сторони досягли згоди щодо розміру строків, порядку виконання зобовязань, забезпечених іпотекою. Підпис у договорі іпотеки №11234046000/112348300/3 від 15.10.2007р. виконано особисто [PERSON] що уже встановлено рішенням суду на підставі почеркознавчої експертизи №146 від 22 червня 2012р. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 146-12 від 22 червня 2012р. у графі «Іпотекодавець» договору іпотеки №11234046000/112348300/3 від 15.10.2007р. підпис від імені [PERSON] виконано особисто [PERSON] (т.2 а.с.158-181). Окрім того, при укладанні договору іпотеки щодо нерухомого майна - приміщення №4 по пр.Пушкіна,19 у м.Дніпропетровську, яке купувала [PERSON]Б, банком проводилася його оцінка і воно було оцінено в 707тис.грн. Суд вважає, що саме для забезпечення виконання кредитних договорів, [PERSON] уклала і підписала договір іпотеки. Підписуючи договір іпотеки, [PERSON] усвідомлювала, розуміла та знала про наявність кредитних договорів, які забезпечувалися іпотекою. Враховуючи викладене, факт підписання [PERSON] договору іпотеки свідчить про її волевиявлення. Із актів перевірки вбачається, що у 2008-2009р.р. працівниками банку багаторазово в присутності відповідача [PERSON] були проведені перевірки щодо наявності майна переданого для забезпечення виконання кредитних договорів. Ніяких заперечень від [PERSON] з приводу цього не було(т.5 а.с.31-37). Зясовуючи в судовому засіданні мету укладення договору іпотеки, суд дійшов висновку, що саме підписуючи його [PERSON] підтвердила факт отримання коштів, а представник відповідача не спростував ці обставини та не зміг пояснити іншої мети укладення іпотечного договору (т.6 а.с.70). Представник відповідача не заперечував, що [PERSON] була у нотаріуса і що приміщення, яке вона вирішила купити було оцінено банком перед укладанням договору іпотеки, але договір іпотеки нею підписано випадково. Посилання представника [PERSON] на те, що договір іпотеки нею було підписано випадково при укладені договору купівлі-продажу приміщення №4 у будинку №19 по пр.Пушкіна у м.Дніпропетровську є недоведеними та спростованими вказаними доказами в судовому засіданні, а також поясненнями нотаріуса. Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом. Суд перевірив і встановив, що [PERSON] отримала кредитні кошти за заявою про видачу готівки №92 від 15 жовтня 2007р.(т.3 а.с.240). Із матеріалів справи вбачається, що отримані відповідачкою [PERSON] кредитні кошти 105тис.долларів США були зараховані на поточний рахунок на ім»я [PERSON] і при цьому використовувались меморіальні ордери. Сума заборгованості банку відповідачкою [PERSON] підтверджена довідками-розрахунками(т.2 а.с.5-19, т.5а.с.5-16, 66-77). Заперечення представника відповідача проти наданих банком розрахунків та сум заборгованості є неконкретними та нічим не підтвердженими. Розрахунки перевірені судом і не викликають сумнівів. На конкретні помилки представник відповідача та відповідачі не вказували. За таких обставин суд такі заперечення не приймає до уваги. До звернення в суд, починаючи із 2008р. багаторазово банк направляв листи відповідачці [PERSON] про порушення умов кредитної дисципліни(т.2 а.с.58-68). Банк неодноразово направляв і відповідачці [PERSON] досудові вимоги про необхідність погашати кредит, проценти та пеню, що підтверджується копіями досудових вимог, довідками та повідомленнями. У досудових вимогах відповідачку [PERSON] банк неодноразово повідомляв про невиконання [PERSON] кредитних договорів та нагадував про відповідальність за невиконання зобов»язання по договору поруки(т.2, а.с.53-56). 11 червня 2008р. [PERSON] зверталася до позивача із повідомленням, що зобов»язується погасити заборгованість по кредиту до 30 червня 2008р.(т.5 а.с.30). Із матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачка [PERSON] знала про графік погашення кредиту і після укладення кредитних договорів виконувала його, сплачуючи заборгованість та передбачені договором проценти. Матеріали справи містять докази часткового погашення у 2007-2011р.р. відповідачем суми кредиту(т.3 а.с.44-62, т.6 а.с.116-132). Приймаючи до уваги наявність підстав для визнання дійсними кредитних договорів №№11234046000 та [NUMBER] від 15 жовтня 2007р, виходячи зі змісту позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», який просив стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором із [PERSON] та [PERSON] саме у солідарному порядку, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення такого позову ПАТ «УкрСиббанк». Суд також вважає, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність, оскільки [PERSON] зобов»язалася нести відповідальність перед банком та поручилася у договорі поруки, укладеного із банком 15 жовтня 2007р. про виконання [PERSON] всіх її кредитних зобов»язань по кредитним договорам. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Виходячи із вищевикладеного відповідачі зобов'язані оплатити солідарно заборгованість по кредитним договорам у розмірі 6173579грн.87коп. Підстав для звільнення відповідачів від сплати зазначеної суми, або зменшення її розміру судом не встановлено. Із висновку судової почеркознавчої експертизи №146-12, складеного 22 червня 2012р. Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз вбачається, що підписи від імені [PERSON]Б, які розміщені: в правих нижніх кутах сторінок 1-6 та у графі «Позичальник» на 7 сторінці договору про надання споживчого кредиту №11234046000 від 15 жовтня 2007р; у графі «Позичальник: [PERSON]Б.» графіка погашення кредиту (додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №11234046000 від 15 жовтня 2007р); у графах «Позичальник: [PERSON]Б.» додаткової угоди №1 від 15 жовтня 2007р. до договору про надання споживчого кредиту № Відповідно 11234046000 від 15 жовтня 2007р; у графах «Позичальник» графіка платежів, визначення сукупної вартості кредиту (додаток №2 до договору №11234046000 від 15 жовтня 2007р); у графах «Позичальник» додаткової угоди №1 з графіком погашення кредиту від 27 лютого 2009р. до договору про надання споживчого кредиту №11234046000 від 15 жовтня 2007р; у графах «Клієнт» договору банківського рахунку №11234046000 від 15 жовтня 2007р; у графах «Клієнт» додаткової угоди №1 від 15 жовтня 2007р. до договору банківського рахунку №11234046000 від 15 жовтня 2007р; у графі «Клієнт» додаткової угоди №1 від 17 березня 2009р. до договору банківського рахунку №11234046000 від 15 жовтня 2007р. виконані не [PERSON]Б, а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. За висновком судової почеркознавчої експертизи №4028/4029-12, складеним 8 січня 2013р. Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи від імені [PERSON]Б, які розміщені: в графах «Позичальник: в особі представника ___________ (підпис)» на кожній сторінці; в графі «Підпис» розділу 9 «Адреси, реквізити та підписи Сторін» та в графі «([PERSON]Б.)» на останній сторінці договору про надання споживчого кредиту №11234830000/2\~від 15 жовтня 2007 року (всього 8 підписів); в графах «([PERSON]Б.)» та «Позичальник [PERSON]____________ (підпис)» додаткової угоди №1 від 15 жовтня 2007р. до договору про надання споживчого кредиту №11234830000 від 15 жовтня 2007р. виконані не [PERSON]Б, а іншою особою з наслідуванням її підпису. Підписи від імені [PERSON] в графах «Підпис платника» у заявах на переказ готівки: №46 від 26 серпня 2008р, №96 від 9 лютого 2009р, №38 від 22 квітня 2008р, №65 від 5 лютого 2010р, №20 від 22 листопада 2007р, №26 від 27 грудня 2007р, №31 від 21 квітня 2009р, №54 від 26 травня 2009р, №50 від 16 грудня 2008р, №22 від 14 липня 2008р, №65 від 3 березня 2010р, №2 від 20 березня 2008р, №7 від 29 жовтня 2009р, №40 від 15 січня 2009р, №49 від 17 лютого 2009р, №65 від 9 липня 2009р, №20 від 22 липня 2009р, №57 від 12 червня 2009р, виконані не [PERSON]Б, а іншою особою. Висновки почеркознавчих експертиз в частині підписів відповідачкою [PERSON]Б кредитних договорів, в заявах про переказ готівки, а також висновки що у дублікаті почеркознавчої експертизи, суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка укладала кредитні договори та отримувала кошти. Експерт [PERSON] в судовому засіданні підтримав висновок почеркознавчої експертизи, яку він проводив, але пояснив, що з часом підписи могли змінюватися. Виходячи з викладеного, надавши , належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, в тому числі і висновкам судових почеркознавчих експертиз, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність тверджень представника позивача щодо укладення 15 жовтня 2007р. з відповідачкою [PERSON] кредитних договорів №11234046000 та №11234830000. Згідно ч.1 ст.147ЦПК України висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюються судом за правилами ст.212ЦПК України. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.212ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Висновки експертів щодо не підписання [PERSON] кредитних договорів, заяв про отримання коштів та висновки що у дублікаті почеркознавчої експертизи, суд оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються із матеріалами справи і суд вважає, що [PERSON] уклала із позивачем кредитні договори і отримала кредитні кошти в сумі 105тис. долларів США. Як встановлено, підпис у договорі іпотеки належить відповідачці [PERSON] і не оспорюється нею та її представником. Із вищевказаного висновку експерта вбачається, що у графі «Іпотекодавець» договору іпотеки №11234046000/112348300/З від 15 жовтня 2007р. підпис від імені [PERSON] виконано особисто [PERSON] Суд вважає це належним доказом отримання від позивача [PERSON] кредитних коштів. А також, судом касаційної інстанції встановлено, що рішення апеляційного суду в частині відмови у визнанні недійсним\~\~договору іпотеки №11234046000/1123483000/З, укладеного\~\~між [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» є законним і обґрунтованим. Під час розгляду цивільної справи сторони заявляли додаткові клопотання про призначення додаткових почеркознавчих експертиз, однак судом клопотання відхилені, оскільки необхідні почеркознавчі експертизи оригіналів документів уже проведені, [PERSON] ухилилася від подальшої участі в експертизах та надані підписів для судового експерта і суду було достатньо доказів для постановлення судового рішення. Окрім того, із матеріалів цивільної справи вбачається, що в жовтні 2013р. за заявою представника банку було розпочато кримінальне провадження. Постановою слідчого від 23 липня 2014р. кримінальне провадження було закрито. 6 квітня 2015р. постанову слідчого про закриття кримінальної справи було скасовано та передано іншому слідчому Жовтневого РВ м.Дніпропетровська для продовження досудового слідства. Що стосується вимог по зустрічному позову про визнання кредитних договорів №11234046000 та №11234830000 від 15 жовтня 2007р. недійсними, то вони не знайшли свого підтвердження та спростовані вищевказаними доказами. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 1, 2 ст.215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як видно із матеріалів справи вказані кредитні договори були укладені між ПАТ "Укрсіббанк" та [PERSON] не всупереч чинного законодавства та моральних засад суспільства, волевиявлення учасників правочину було вільним, відповідало внутрішній волі відповідачки [PERSON] Суд вважає, що кредитні договори є дійсними і це доведено в судовому засіданні та підтверджено вище наведеними обставинами і доказами, в тому числі договором іпотеки та купівлі-продажу [PERSON] нерухомості. Посилання [PERSON] на те, що договір іпотеки №11234046000/1123483000/3 нею було підписано випадково під час укладення 15 жовтня 2007р. договору купівлі-продажу приміщення №4 в будинку №19 по пр.Пушкіна у м.Дніпропетровську - є недоведеним та не свідчить про недійсність правочинів про надання відповідачу кредитних коштів. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними оспорюваних кредитних договорів. Відповідно до ст.88 ЦПК України в рівних частках із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі по 2677грн. із кожного.

Outcome: approved