Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь»\~(далі [PERSON] «Азовелектросталь») про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем та звільнено з [PERSON] «Азовелектросталь», за наказом №23к від 05.02.2015 року у звязку із скороченням штату за ст. 40 п.1 КЗпП України. У день розрахунку відповідачем не було проведено повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] «Азовелектросталь» перед позивачем становить 5238,23 грн., яку до теперішнього часу відповідач не сплатив. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 5238,23 грн., компенсацію за невикористану відпустку 1444,00 грн., вихідну допомогу в сумі 741,59 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, та моральну шкоду у розмірі 2000 грн., оскільки відповідачем завдано маральних страждань позивачу, які виразилися у тому, що доводиться докладати дуже багато зусиль для організації свого життя, намагаєтися знайти роботу, вимушеністю брати грошові кошти на існування у батьків, які є пенсіонером. Позивач у судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» до судового засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення проти позову, у якому просить частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмір 9266,73 грн., оскільки сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] складає 9266,73 грн. у тому числі до цієї суми входять вихідна допомога (183 грн.) та компенсація за невикористану відпустку (2826,78 грн.) які були нараховані у лютому 2015 р. у звязку зі звільненням позивача, що підтверджується довідкою №257 від 08.06.2015 р. Вважає вимоги про стягнення моральної шкоди необґрунтованими та не підтвердженими доказами. Відповідачем суду надано розрахунок середньоденного заробітку, середньої заробітної плати. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.12.2010 року по 05.02.2015 року перебував у трудових відносинах із [PERSON] «Азовелектросталь», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки № 257 від 08.06.2015 року, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі звільненого працівника [PERSON] "Азовелектросталь" [PERSON] складає 9266,73 грн. з урахуванням утриманих податків та зборів. На підставі\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, при розгляді справи було встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не було проведено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, тому за період з 06 лютого 2015 року (наступна дата після звільнення) з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується наступним. Відповідно до п. 20\~Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 05.02.2015 року по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач не здійснив фактичного розрахунку перед позивачем, то суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] «Азовелектросталь»\~на користь [PERSON] середній заробіток за період з 06.02.2015 року по 11.06.2015 року день ухвалення судового рішення. При цьому розмір середнього заробітку суд розраховує відповідно до графіку № 1 на 2015 рік, наданий відповідачем, та табелю обліку робочого часу позивача на 1 півріччя 2015 року. Згідно графіку роботи позивача кількість робочих днів починаючи з 06.02.2015 року по 11.06.2015 року склала 84 дні. З матеріалів справи вбачається, що розмір середньоденного заробітку складає 91,50 грн. та середньомісячний 1712,39 грн., що не заперечується сторонами по справі.\~\~ Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 06.02.2015 року по 11.06.2015 року складає: 84 днів х 91,50 грн. = 7686 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за затримку розрахунку 9266,73 грн., оскільки відповідачем визнані позовні вимоги у цій частині, зазначена сума включає в себе компенсацію за невикористану відпустку 2826,78 грн. та виходну допомогу 1839 грн., індексацію зарплати 2,38 грн. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року\~із змінами внесеними\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 2000 грн. є завищеним.\~ Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,6 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Outcome: partial