Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

25.02.2015 року [PERSON] звернулась з названим позовом у якому просить поновити її на посаді контролера в виробництві чорних металів четвертого розряду в товаристві з обмеженою відповідальністю Нікопольський завод сталевих труб „ Ютіст", стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Посилається на те, що з 2013 року працює у ТОВ Нікопольський завод сталевих труб „ Ютіст", контролером відділу технічного контролю. 26 грудня 2014 року на підприємстві були оголошені простої, приблизно 14 січня 2015 року їй зателефонував майстер та повідомив що вона повинна написати заяву на відпустку без збереження заробітної плати. Написати заяву на відпустку вона відмовилась та звернулась з цього приводу до Нікопольської міжрайонної прокуратури. 06 лютого 2015 року вона отримала наказ №5 від 04 лютого 2015 року про припинення трудового договору на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Звільнення вважає не законним зі слідуючих підстав: з наказом про звільнення її не ознайомили і копію не надали; причини невиходу її на роботу є поважними, так як підприємство знаходилось у простої , а її покарали за відмову писати заяву про відпустку без збереження заробітної плати. Незаконним звільненям відповідач завдав їй моральних страждань які вона оцінює у 2000 грн. Відповідач позов не визнав. Представник відповідача суду пояснила, що зимові місяці для підприємства видались складними. Дійсно у зв"язку з скороченням виробництва, з 26 грудня 2014 оголосили вихідні дні на підприємстві до 4 січня 2015 року. З п"ятого січня 2015 року працівники повинні бути на роботі. У зв"язку з неповним завантаженням підприємства, частина працівників написала заяви про відпустки без збереження заробітної плати, частина пішла у щорічні відпустки. Підприємство не зупинялось і ті хто вімовився йти у відпустки працювали, можливо не всі на своїх робочих місцях, але працювали. Наказ про простій на підприємстві не видавався. [PERSON] заяву про відпустку не писала, але з 05.01.2015 року на роботу не вийшла. 15 січня голові профспілкового комітету первинної організації працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України „ Нікопольський завод сталевих труб" було направлено подання про надання згоди на звільнення [PERSON] по п.4 ст.40 КЗпП України. Оскільки профспілковий комітет не повідомив адміністрацію про прийняте рішення,протягом трьох днів,як передбачає ст.43 КЗпП України, адміністрація вважала, що згода надана на розірвання трудового договору. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу( а тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. [PERSON] відповідно до розпорядження № 63 від 12 липня 2013 року була прийнята на роботу в товариство з обмеженою відповідальністю Нікопольський завод сталевих труб „ Ютіст", контролером в виробництві чорних металів четвертого розряду ( а.с10). Наказом № 5 від 04 лютого 2015 року вона була звільнена з посади за п.4 ст.40 КЗпП України ( а.с. 11). З наказом Позивач була ознайомлена 06.02.2015 року та отримала його копію про що підтвердила в судовому засіданні . Також Позивач пояснила, що в цей же день вона робочий одяг. Отримала вона і розрахунок по заробітній платі. Те, що [PERSON] не вийшла на роботу з 05.01.2015 року підтверджується актами про відсутність працівника на роботі ( а.с.28-32). Сама [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що з п"ятого січня 2015 року вона на роботу не виходила, так як 26 12.2014 року майстер їй сказала, що завод буде у простої, тому вона чекала коли їй зателефонують і викличуть на роботу. Заяву про відпустку вона не писала. На підприємстві вона з"явилась 06.02.2015 року , коли її викликали у відділ кадрів і вручили наказ про звільнення. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 9 від 06.11.1992 року „ Про практику розгляду судами трудових спорів „ роз"яснив: " встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі." Суд зупиняв провадження по справі для розгляду профспілковим комітетом подання адміністрації про звільнення. 20.05.2015 року профспілковий комітет первинної організації працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України „ Нікопольський завод сталевих труб" розглянув подання адміністрації та дав згоду на звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України ( а.с.51). Проаналізувавши всі докази по справі, суд не вбачає підстав для поновлення [PERSON] на роботі. Відповідно не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки вони випливають з вимог про поновлення на роботі.

Outcome: dismissed