Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

13 жовтня 2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про стягнення моральної шкоди завданої виробничою травмою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 10.02.2014 року його було прийнято відповідачем на роботу за переведенням прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті, а 17.02.2016 року позивача було звільнено у зв'язку з виявленою невідповідністю робіт яку він виконував за станом здоров'я згідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою допомоги у розмірі одного середнього заробітку згідно до ст. 44 КЗпП України та з виплатою допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку згідно до п. 12.15 «Галузевої Угоди». Позивач зазначає, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, під час виконання своїх трудових обов'язків 22.10.2015 року отримав травму, після виїзду на поверхню позивачу в медичному пункті шахти було надано медичну допомогу, звідки його було направлено до травматологічного відділення КУОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», де знаходився на лікуванні у період з 23.10.2015 по 04.11.2015 з діагнозом: «Забій, здавлення тазу, закритий перелом передньої колони лівої ветлужної западини, закритий перелом правої сідничної кістки, закритий перелом лонної та сідничної кісток зліва зі зміщенням. Розрив лонного зчленування. Забита-рвана рана н/з правого передпліччя, ЗЧМТ, Струс головного мозку», після чого позивач проходив обстеження у ПП «Лікувально-діагностичний центр» м. Краматорська та стаціонарне лікування у КЗОЗ «Харківська МКМБ № 17» з 04.11.2015 по 26.11.2015 р.,а потім амбулаторне лікування у лікаря-травматолога за місцем проживання. Згідно довідки МСЕК від 17.02.2016 р. позивача визнано інвалідом другої групи за трудовим каліцтвом по патології опорно-рухової системи та визначено ступінь втрати професійної працездатності вперше у 70 % на термін з 17.02.2016 до 01.03.2017 р., рекомендовано проведення комплексу заходів щодо відновлення працездатності, а саме: лікування та нагляд у лікаря- травматолога, проходження санітарно-курсового лікування при відсутності протипоказань, проходження оперативного лікування за показаннями, застосовувати милиці,ходунки. Відповідача обласною МСЕК №1 було повідомлено про відсутність трудової спрямованості в зв"язку з призначенням позивачу другої групи інвалідності по трудовому каліцтву, і рекомендацію про працю на дому, на підставі чого позивача було звільнено відповідачем з роботи. Позивачем також зазначається, що в зв"язку із отриманою ним 22.10.2015 року травмою проводилося повторне розслідування зазначеного нещасного випадку, і згідно акту повторного розслідування форми Н-5 від 24.12.2015 р., яким було уточнено акт форми Н-5 від 26.10.2015 р. «Про проведення розслідування нещасного випадку, що стався» у розділі №4 «Причини настання нещасного випадку», в п.п. 1-5 зазначено, що позивачем травму отримано у результаті порушення ним норм різних інструкцій з охорони праці та технології виробництва. Разом із тим, позивач зазначає, що виходячи з норм ст. 1187 ГК України, ТДВ «Шахта «Білозерська» є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки її діяльність пов'язана з використанням, зберіганням і утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб, тому особа (відповідач - ТДВ «Шахта «Білозерська»), яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Під час нещасних випадків та отриманням позивачем зазначеної травми, йому було спричинено, окрім матеріальної, моральну шкоду, яку відповідно до діючого законодавства слід розуміти у вигляді втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У даному випадку моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, які позивач зазнав у зв'язку з каліцтвом та іншими ушкодженнями здоров'ю, а також порушенням та утиском прав позивача, як робітника у результаті він був змушений звертатись зі скаргою до комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві, але відповідач після проведення повторного розслідування збільшив обсяг провини позивача, тому що в описових частинах первинно та повторно складених актів форм Н-1 і Н-5 обставини отримання позивачем травми взагалі не були змінені - їх було продубльовано особами, що склали акти слово в слово, але тим не менш, у повторно складених актах було відображено, що позивачем було порушено безліч норм різних інструкцій з охорони праці та технології виробництва.Позивач зазначає, що відповідно до зазначеного в акті розслідування нещасного випадку ( п.6 розділу 4 «Про причини настання нещасного випадку») в події винен і відповідач в особі гірничого майстра [PERSON], яким не було забезпечено безпечне виконання робіт у зміні на дільниці, який порушив п. 2.2 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці підготовчих робіт - 1». Позивач зазначає, що моральна шкода, спричинена йому полягає в тому, що його життя після травми зазнало суттєвих змін: його постійно турбує біль, через що він систематично звертається за медичною допомогою до лікарів і змушений витрачати на це немалі кошти, а в зв'язку з тим, що позивач тривалий час не працює, у нього не достатньо коштів для утримання своєї сім'ї, і він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Законодавством України не визначено порядку чи системи підрахунку цієї компенсації, але позивач вважає, відповідною нанесеній шкоді буде сума у розмірі 100000 гривень за перенесені страждання від отриманого трудового каліцтва, тривалого систематичного лікування та болю, та незаконних дій відповідача і необхідності у зв'язку з чим додаткових зусиль для врегулювання свого життя і життя своєї родини. Позивач вважає, що саме ця сума є компенсацією того болю, часу на лікування, профілактику, побутових та трудових змін, які позивач змушений переносити зараз і розмір тих зусиль на врегулювання впливу цих змін на позивача та членів його родини. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача - ТДВ «Шахта «Білозерська» на його користь на відшкодування моральної шкоди 100000 грн., а також судові витрати в сумі 4000 грн. Позивач в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зазначивши, що позивач не приймає участі в судовому засіданні, оскільки на цей час також проходить лікування в зв"язку із отриманою травмою на підприємстві відповідача. Представник відповідача ТДВ «Шахта «Білозерська» Гаврихів В.В. позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що позивачу відповідачем було виплачено після травмування матеріальну допомогу відповідно до вимог Колективної угоди на підставі поданої позивачем заяви, окрім того, позивач отримує страхові виплати та вартість лікування відшкодовується за рахунок ФССНВПЗ. Окрім того, відповідач зазначає , що в нещасному випадку винен сам позивач і відповідач не погоджується із висновком МСЕК про встановлення позивачу 70% втрати професійної працездатності, окрім того зазначає, що на розмір моральної шкоди не може впливати те, що жінка позивача не працює і він не може надавати матеріальне забезпечення своєму синові, який розпочав навчання після травмування позивача. Вивчивши зміст позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і зібрані по справі докази, суд приходить до наступних висновків: Відповідно до копії трудової книжки позивача в Товаристві з додатковою відповідальністю " Шахта "Білозерська" позивач працював починаючи з 10.02.2014 року до 17.02.2016 року. Наказом № 22 вл від 22.02.2016 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (а.с. 9-10). Судом встановлено, що під час праці на підприємстві відповідача позивача було травмовано 22.10.2015 року, у другу зміну, приблизно о 12.10 год. під час виконання наряду по кріпленню 3 південного вентиляційного штреку бремсбергу №3 пласта l8 горизонту 550 метрів: після проведення виробки комбайном КСП-32, приблизно о 20 годині, робітники почали робити кріплення виробки, позивач неякісно обібрав шматки породи, що відшаровувалися та почав робити лунку під ніжку кріплення КШПУ-11.7, щоб зробити лунку, необхідно було зачистити гірничу виробку, під час зачищення 3 південного вентиляційного штреку бремсбергу №3 пласта l8 горизонту 550 метрів прохідником [PERSON] на ПК-23, з покрівлі випав шматок породи, що відшарувався, яким позивача було травмовано в область тазу, після виїзду на поверхню, прохіднику [PERSON] у медичному пункті шахти була надана медична допомога, звідки він був направлений до Добропільської лікарні. Відповідно до зазначених обставин був складений акт проведення розслідування(спеціального розслідування) нещасного випадку(аварії) за формою Н-5 від 26.10.2015 року та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 9 від 26.10.2015 року за формою Н-1(а.с.11-12,13-14). Як вбачається з акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22 жовтня 2015 року о 20.07 год. причинами настання нещасного випадку є організаційні причини: 1. невиконання вимог інструкції з охорони праці: [PERSON] - прохідник дільниці підготовчих робіт - 1 ТДВ «Шахта «Білозерська» під час виконання роботи неякісно зробив обирання шматків породи, що відшарувалися з покрівлі та боків виробки, який порушив п. 3.5 «Інструкції з охорони праці № 43 для прохідника»; 2. невиконання посадових обов'язків: [PERSON] - гірничий майстер дільниці підготовчих робіт - 1 ТДВ «Шахта «Білозерська» не забезпечив безпечне виконання робіт у зміні на дільниці, який порушив п. 2.2 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці підготовчих робіт - 1». Розглянувши матеріали по нещасному випадку з прохідником дільниці підготовчих робіт - 1 ТДВ «Шахта «Білозерська» [PERSON] і згідно п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» № 1232 від 30.11.2011 року, комісія зробила висновок, що нещасний випадок з [PERSON] вважається пов'язаним з виробництвом, підлягає обліку по ТДВ «Шахта «Білозерська» та складається за формою Н-1 (а.с.13-14). В судовому засіданні встановлено, що по даному нещасному випадку проводилося повторне розслідування на підставі припису форми Н-9 за № 06.6-03/38 від 25.11.2015 року головного державного інспектора Відділу гірничотехнічного нагляду у Добропільському регіоні Федорова В.В., в результаті чого 24.12.2015 року було складено акт за формою Н-5 та акт за формою Н-1(а.с.15-17,а.с. 18-20) Відповідно до акту № 11 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 24.12.2015 року за формою Н-1, згідно припису форми Н-9 за № 06.6-03/38 від 25.11.2015 року головного державного інспектора Відділу гірничотехнічного нагляду у Добропільському регіоні Федорова В.В., встановлено наступне: 22.10.2015 року, у другу зміну, приблизно о 12.10 год. заступником начальника дільниці підготовчих робіт - 1, [PERSON] було проведено інструктаж на тему «пило газовий режим та відповідальність за його порушення. Допустимі норми вмісту СН4 в рудниковій атмосфері» та видано наряд ланці робітників, до складу якої входив ланковий прохідник [PERSON], на проведення та кріплення 3 південного вентиляційного штреку бремсбергу №3 пласта l8 горизонту 550 метрів. Після проведення виробки комбайном КСП-32, приблизно о 20 годині, робітники почали робити кріплення виробки. Позивач неякісно обібрав шматки породи, що відшаровувалися та почав робити лунку під ніжку кріплення КШПУ-11.7. Щоб зробити лунку, необхідно було зачистити гірничу виробку. Під час зачищення 3 південного вентиляційного штреку бремсбергу №3 пласта l8 горизонту 550 метрів прохідником [PERSON] на ПК-23, з покрівлі випав шматок породи, що відшарувався, яким позивача було травмовано в область тазу. Свідком травмування був машиніст гірничих виїмкових робіт [PERSON], який знаходився на протилежній стороні виробки і встановлював міжрамну стяжку до раніше встановленого металевого кріплення КШПУ-11.7. Про випадок травмування позивач повідомив гірничому майстру дільниці підготовчих робіт - 1, [PERSON], який в момент нещасного випадку знаходився на пункті перевантажування гірничої маси зі скребкового конвеєра СП-202 на стрічковий конвеєр 1Л-1000. Після виїзду на поверхню, прохіднику [PERSON] у медичному пункті шахти була надана медична допомога, звідки він був направлений до Добропільської лікарні. Роботами в зміні керував гірничий майстер дільниці підготовчих робіт -1 [PERSON], який був відповідальним за безпечне ведення робіт. В розділі 10" Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці" зазначено : [PERSON] - прохідник дільниці підготовчих робіт-1 ТДВ «Шахта «Білозерська», який під час виконання роботи не виконав вимоги технічних документів: не дотримався розробленого паспорту кріплення виробки, технології робіт з установки постійного кріплення, порушив п. 1 гл. 5 р. IV «Правил безпеки у вугільних шахтах» НПАОП 10.0-1.01.10, під час виконання роботи неякісно зробив обирання шматків породи, що відшарувалися з покрівлі та боків виробки, порушив п. 3.5 «Інструкції з охорони праці № 43 для прохідника», будучи ланковим бригадиром, на якого безпосередньо покладена відповідальність обирання шматків породи, які нависли, з боків та покрівлі виробки, халатно поставився до своїх функціональних обов'язків, порушив «Технологію робіт встановлення постійного кріплення при проведенні виробки комбайном», під час виконання роботи по зачистці виробки безпосередньо у вибої, не слідкував за безпечним станом місця роботи, порушив п. 11 гл. 5 р. IV «Правил безпеки у вугільних шахтах» НПАОП 10.0-1.01-10 та [PERSON] - гірничий майстер дільниці підготовчих робіт -1 ТДВ" Шахта "Білозерська", який не забезпечив безпечне виконання робіт у зміні на дільниці, чим порушив п.2.2 посадової інструкції гірничого майстра дільниці підготовчих робіт-1 (а.с. 15-17). Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку(спеціального розслідування) нещасного випадку(аварії) за формою Н-5 від 24.12.2015 року, розглянувши матеріали розслідування по нещасному випадку з прохідником дільниці підготовчих робіт - 1 ТДВ «Шахта «Білозерська» [PERSON] від 26.10.15 року, згідно припису форми Н-9 за № 06.6-03/38 від 25.11.2015 року головного державного інспектора Відділу гірничотехнічного нагляду у Добропільському регіоні Федорова В.В. і п. 34 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» № 1232 від 30.11.201 року, комісія зробила висновок, що нещасний випадок з [PERSON] вважається пов'язаним з виробництвом по ТДВ «Шахта «Білозерська» та складається акт за формою Н-1, обліку не підлягає. Нещасний випадок до обліку взятий у жовтні 2015 року. Акти за формою Н-5, Н-1 № 9 від 26.10.2015 року вважати такими, що не застосовуються. Комісією встановлено, що особами,які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є [PERSON] - прохідник дільниці підготовчих робіт - 1 ТДВ «Шахта «Білозерська»,який під час виконання роботи не виконав вимоги технічних документів: не дотримався розробленого паспорту кріплення виробки, технології робіт з установки постійного кріплення, порушив п. 1 гл. 5 р. IV «Правил безпеки у вугільних шахтах», під час виконання роботи неякісно зробив обирання шматків породи, що відшаровувалися з покрівлі та боків виробки, порушив п. 3.5 «Інструкції з охорони праці № 43 для прохідника», будучи ланковим бригадиром, на якого безпосередньо покладена відповідальність за обирання шматків породи, які нависли, з боків та покрівлі виробки, халатно поставився до своїх функціональних обов'язків, порушив «Технологію робіт з встановлення постійного кріплення при проведенні виробки комбайном». Під час виконання роботи по зачистці виробки безпосередньо у вибої, не слідкував за безпечним станом місця роботи, порушив п. 11 гл. 5 р. IV «Правил безпеки у вугільних шахтах» НПАОП 10.0-1.01-10, та [PERSON] -гірничий майстер дільниці підготовчих робіт -1 ТДВ" Шахта "Білозерська", який не забезпечив безпечне виконання робіт у зміні на дільниці, чим порушив п.2.2 посадової інструкції гірничого майстра дільниці підготовчих робіт-1(а.с.18-20). В судовому засіданні встановлено, що позивач знаходився на лікуванні КУЗ" Добропільська ЛІЛ" з 23.10.2015 року до 04.11.2015 року , куди його було доставлено бригадою ВГСЧ після виробничої травми(а.с.21). Після виписки позивача було направлено для продовження лікування в Харківську міську клінічну багатопрофільну лікарню № 17. Із наданої копії висновку Центру комп"ютерної томографії м.Краматорськ 28.10.2015 року позивач пройшов спиральну мультидетекторну комп"ютерну томографію кісток тазу, тазобедрених суглобів, з якої вбачається наявність у [PERSON] множинних переломів кісток тазу(а.с.22) Як вбачається з виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 14539 КЗОЗ"ХМКБЛ№17" позивачу 13.11.2015 року було проведено оперативне втручання- накладено стрежневий апарат внеочагової фіксації " Ортопак" на таз, після чого він отримував анальгетики, пройшов курс ЛФК, навчання ході на милицях, 26.11.2015 року виписаний для продовження лікування амбулаторно у лікаря-травматолога за місцем проживання(а.с.23) Згідно висновку МСЕК від 17 лютого 2016 року (довідка серії АБ № 0040883) за трудовим каліцтвом від 22.10.15 р. [PERSON] було встановлено втрату 70% професійної працездатності з 17.02.2016 року по 01.03.2017 р. та його згідно довідки серії АВ № 0596852 від 17 лютого 2016 року було визнано інвалідом 2 групи з 17.02.2016 р. ( а.с. 25). В результаті огляду МСЕК від 17.02.2016 року [PERSON] було встановлено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 178, відповідно до якої позивачу показано продовження медикаментозного лікування, оперативне лікування за показниками, реабілітаційне лікування в умовах санаторія, засоби пересування -милиці, ходунки, трудової направленості немає, труд на дому (а.с.80-82) Відповідно до ст.38 Закону України"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги. Огляд потерпілого, складання та корегування індивідуальної програми реабілітації інваліда, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури. Позачергова експертиза проводиться МСЕК за заявою потерпілого, страховика чи інших заінтересованих осіб, суду чи прокуратури. Суд не може погодитися із ствердженнями представника відповідача про те, що відповідач не погоджується із розміром встановленої втрати професійної працездатності на рівні 70%, оскільки зазначений висновок МСЕК відповідачем в встановленому законом порядку не оспорено і він є належним підтвердженням втрати професійної працездатності позивачем відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" . Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов"язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до п.5,п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.1-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Згідно ч.1ст. 9 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» з 01 квітня 2001 року. Згідно з п.п. «е» ч. 1 ст.21та ч. 3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V«Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України . Згідно ч.8 ст.36 Закону України" Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в редакції, яка діє на час винесення рішення суду , відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Тобто, з 1 січня 2006 року потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Виходячи зі змісту п.5 Рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року, скасування права застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності» не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України й ст. 237-1КЗпП України їм надане право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника підприємства роботодавця або уповноваженого ним органа. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку й професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин, в зв'язку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми або професійного захворювання, таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, згідно з правилами ст.237-1 КЗпП України повинен відшкодовувати роботодавець, тобто відповідач. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Із змісту акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасногго випадку(аварії) від 24.12.2015 року за форомою Н-5 та акту № 11 про нещасний випадок, пов"язаний з виробництвом від 24.12.2015 року вбачається, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є [PERSON] та [PERSON]- гірничий майстер дільниці підготовчих робіт-1 ТДВ"Шахта" Білозерська", який не забезпечив безпечне виконання робіт у зміні.(а.с. 15-20). Відповідно протоколу № 2 засідання комісії з охорони праці ТДВ" Шахта "Білозерська" щодо зменшеня розміру одноразової допомоги потерпілим на виробництві в результаті засідання комісії було прийнто рішення шодо зменшення [PERSON], який порушив п.1гл.5 р.4 Правил безпеки в вугільних шахтах розміру одноразової допомоги на 5%(а.с.92-93). Тобто, позивач хоча і допустив порушення правил безпеки, але роботодавець в особі гірничого майстра [PERSON], який як особа технічного надзору повинен був контролювати дотримання правил безпеки в вугільних шахтах працівниками, не забезпечив безпечне виконання робіт, внаслідок чого стався нещасний випадок з позивачем. За таких умов суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності внаслідок отриманої ним 22.10.2015 року травми. При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачеві, оскільки вина відповідача встановлена Актом форми Н-1, з якого вбачається, що порушення вимог законодавства про охорону праці допустив також гірничий майстер [PERSON] Суд також не може погодитися із доводом відповідача про те, що відповідачем в відшкодування нанесеної шкоди позивачу було сплачено 10 000 гривень, оскільки як вбачається із наданих представником відповідача копії наказу № 441 від 30.11.2015р. та копії табулеграми [PERSON] 10 000 гривень були сплачені [PERSON] в вигляді нецільової матеріальної допомоги відповідно до Положення про надання матеріальної допомоги( Додаток № 1 до Колективної угоди) на підставі протоколу засідання соціально-побутової комісії згідно поданої заяви про надання матеріальної допомоги [PERSON]С.(а.с.95,96). Таким чином, суд приходить до висновку, що обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди позивачеві законом покладено на підприємство відповідача, де працював [PERSON] Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] і наявність у нього виробничої травми відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди керується принципом розумності та справедливості, а також приймає до уваги тривалість та глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров"я. Відповідно до наданих позивачем документів позивач в зв"язку із наявністю у нього трудового каліцтва повинен був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в результаті травмування та наступного тривалого лікування відчував фізичний біль, в зв"язку із чим йому призначалися анальгетики, позивач зазнав оперативного втручання, йому було встановлено апарат "Ортопак", він тривалий час не міг ходити, пересувався на милицях, після чого на ходунках. Окрім того, після встановлення стійкої втрати працездатності за трудовим каліцтвом, позивач [PERSON] 17.02.2016 року був звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю роботі, яку він виконував за станом здоров'я, згідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10).Тобто, позивачем було втрачено стабільний високий заробіток в результаті травмування, за рахунок якого існувала його сім"я.Суд також приймає до уваги, що позивач до цього часу проходить лікування, що підтверджується випискою з історії хвороби (а.с.83). Разом із тим, суд не приймає до уваги наявність на утриманні позивача жінки, яка є працездатною і не перебуває на обліку в центрі зайнятості та обставину, щодо відсутності у позивача можливості надавати допомогу синові, який є повнолітнім , продовжує навчання та отримує стипендію, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача. В зв"язку із цим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 50 000,00(п"ятдесят тисяч гривень) гривень в відшкодування нанесеної йому моральної шкоди. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про рішення трудового спору безпосередньо в районний, районний у місті, міський або міськрайонний суд у тримісячний строк від дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Однак, відповідно до ст. 268 ЦК України, на вимоги пов'язані з відшкодуванням шкоди заподіяної здоров'ю, строк позовної давності не поширюється. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зі змісту ст. 79 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу. Як роз'яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення чого надане Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року №6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Як роз'яснено в п. 48 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій). ФОП [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання за договором про надання юридичної допомоги № 390 від 04.10.2016 року , що підтверджується кошторисом № 390 від 04.10.2016 року на виконання робіт з надання правової допомоги , відповідно до якого загальна вартість послуг адвоката складає 4000,00 гривень, з них: усні консультації за договором тривалістю 2 години - 200,00 грн.; складання позову 19 годин - 3800,00 грн. (а.с. 79). Згідно квитанції № 390 від 05.10.2016 року позивач сплатив ФОП [PERSON] 4000 гривень (а.с.38) Суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено з грудня 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі 1600 гривень, у погодинному розмірі 09,59 гривень. З вищенаведених норм законів вбачається, що розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 640 гривень (1 600 грн. х 40%) та бути нижчим ніж 9,59 грн. Суд бере до уваги, що Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010 року №33210/07 і №41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010 року, №37246/04). Не заперечуючи фактичність та необхідність витрат [PERSON] на правову допомогу, суд в той самий час не вважає розумним та обґрунтованим їх розмір, враховуючи характер спірних правовідносин, незначну ступінь складності справи та невелику тривалість її розгляду, а також встановлений Законом граничний (максимальний) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі. Тому, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним визначити компенсацію витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] загальною сумою 2000,00 гривень. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн., а також на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial