Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з даним позовом вказуючи, що в провадженні Володарсько-Волинського районного суду знаходиться позовна заява ППФ "Олфарм" до неї про стягнення матеріальної шкоди з посиланням на письмовий договір про повну матеріальну відповідальність укладений між нею та ППФ "Олфарм". Зазначає, що договір сфальсифікований відповідачем, так як в договорі вказано дату його складання 03.09.2011 року, однак вказаний договір 03.09.2011 року вона не могла укласти, бо в той час не працювала в ППФ "Олфарм", а була прийнята на посаду комірника 03.09.2012 року. Вважає, що договір про повну матеріальну відповідальність складений відповідачем з метою незаконного покладання на неї повної матеріальної відповідальності і стягнення нестачі. Позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між нею та ППФ "Олфарм" від 03.09.2011 року. Позивач в судовому засідання позов підтримала та пояснила, що в 2011 році вона у ППФ "Олфарм" не працювала. З 03.06.2012 року була направлена центром зайнятості на роботу в ППФ "Олфарм" де працювала сторожем, а 03.09.2012 року прийнята на посаду комірника на підставі написаної заяви про прийняття на посаду комірника від 03.09.2012 року. Цінності їй не передавались, доступ до матеріальних цінностей вона мала, договір про повну матеріальну відповідальність не укладала, підписувала якісь чисті листи, підпис в договорі схожий на її, разом з Пенделяком Ю.І. приймала медикаменти, в накладних про отримання медикаментів не розписувалась, в накладних на відпуск медикаментів розписувалась. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачка була направлена на роботу з центру зайнятості, пройшла стажування після чого написала заяву про прийняття на роботу комірником, було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, який позивачка підписала. В договорі про повну матеріальну відповідальність була допущена технічна помила щодо року укладання, не в 2011 році, а в 2012 році, про що проведено виправлення і це не є підставою для визнання недійсним договору. Позивачка відпускала товарно-матеріальні цінності і намагається уникнути матеріальної відповідальності за допущену нестачу. Позивачка підпадає під перелік професій на які може бути покладена повна матеріальна відповідальність. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи справи суд приходить до слідуючого. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено з підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або - 2 - застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад, робіт, а також типовий договір затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24, який не підлягає розширеному тлумаченню. У договорі про повну матеріальну відповідальність повинні бути зазначені: найменування підприємства, посада, прізвище, ім'я та по батькові особи, яка укладає договір від імені підприємства, прізвище, ім'я та по батькові посада працівника, що укладає договір, вказівка робіт, виконуваних даним співробітником, що дають право на укладання такого договору, перелік обов'язків сторін, термін дії договору та порядок відшкодування заподіяної працівником шкоди. В судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала у відповідача з 03.09.2012 року по 30.11.2012 року на посаді комірника з покладанням повної матеріальної відповідальності. Викладені обставини підтверджуються заявою позивачки від 03.09.2012 року, наказами № 18 від 03.09.2012 року, № 23 від 30.11.2012 року, договором про повну матеріальну відповідальність, записами в трудовій книзі позивачки. Представник відповідача визнав допущену помилку щодо року укладання договору про повну матеріальну відповідальність з позивачкою і ця обставина спростовується заявою позивачки та наказом про її прийняття на роботу і не може бути підставою для визнання недійсним договору про повну матеріальну відповідальність укладену між сторонами з цієї підстави. Позивачка в судовому засіданні заперечила укладання та підписання договору про повну матеріальну відповідальність вказавши, що в 2011 році вона не працювала у відповідача, підпис в договорі схожий на її підпис, представник відповідача пояснив, що договір він особисто укладав з позивачкою. Укладання договору про повну матеріальну відповідальність між сторонами підтверджується заявою позивачки від 03.09.2012 року та п. 2 наказу № 18 від 03.09.2012 року. Позивачці в судовому засіданні роз'яснено ст. 10 ЦПК України, щодо її права заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, відповідності її підпису в договору про повну матеріальну відповідальність, однак позивачка під час розгляду справи такого клопотання не заявляла. Посада комірника підпадає під перелік посад з якими може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність, укладений договір відповідає типовій формі. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається на підставі своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачка в судовому засіданні не довела та не надала суду доказів, які дають підстави визнати недійсним договір про повну матеріальну відповідальність укладений 03.09.2012 року між сторонами з підстав зазначених у ст. ст. 203, 215 ЦК України. Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору про повну матеріальну відповідальність після звернення відповідача до суду з позовом про стягнення заподіяної матеріальної шкоди, а тому суд розцінює звернення позивачки до суду з даним позовом, як спосіб ухилення її від матеріальної відповідальності. За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed