Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спадкового майна та визнання права власності на нього. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлого 24.11.2016 року. Спадщину прийняв, однак не може оформити право власності на спадкове майно, оскільки на спадщину також заявила [PERSON] Тому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, що розташована на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 1,89 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД № 007145, виданим Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, в якому зазначила, що вона є дочкою померлого [PERSON] і прийняла спадщину, звернувшись із заявою до Кодимської державної нотаріальної контори однак оформити право власності на спадкове майно не може через наявність заповіту, посвідченого 23.02.1996 року секретарем Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, яким [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] Вважає, що даний заповіт був складений всупереч волі померлого та з порушенням законодавства, а тому просила зазначений заповіт визнати нікчемним. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Просив відмовити у задоволенні вимог за зустрічним позовом. Представники відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] заперечували проти позовних вимог за первісним позовом. [PERSON] пояснив, що на момент складення заповіту паспорт [PERSON] знаходився у нього, тому секретарем виконкому Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області зазначений заповіт посвідчено із порушенням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, так як без паспорта вона не могла встановити особу заповідача. Крім того, зазначили, що в заповіті не вірно вказаний номер будинку в якому проживав [PERSON], не зазначені дата та місце народження заповідача, відсутній запис заповідача "Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно", а також, що заповіт складений на бланку старого зразка. В зв'язку з цим, просили визнати заповіт нікчемним та відмовити в задоволенні вимог за первісним позовом. Представник відповідача за зустрічним позовом Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що 24.11.2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №466675, виданого 01.12.2016 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. На випадок своєї смерті він склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів позивачу за первісним позовом, відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] Зазначений заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області 23.02.1996 року та зареєстровано в реєстрі за №07. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON], як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, звернувшись із заявою до Кодимської державної нотаріальної контори, що встановлено зі спадкової справи №83/2017 до майна померлого 24.11.2016 року [PERSON] З тієї ж спадкової справи встановлено, що із заявою також звернулась позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом [PERSON], яка є інвалідом І групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №2130125586. У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Відповідно до п.5.10. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України №296/5 від 22.02.2012 року при визначенні розміру обовязкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обовязкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обовязкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Отже спадкоємцем за заповітом є позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] Відповідно до ст. 1241 ЦК України, [PERSON] має право на обовязкову частку у спадщині. З повідомлення Кодимського районного відділу реєстрації актів цивільного стану №1485/70-24 від 14.07.2018 року встановлено, що на момент відкриття спадщини, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були, крім [PERSON] ще двоє його дітей, [PERSON] та [PERSON]. Тому, враховуючи наявність ще двох спадкоємців за законом першої черги, обов'язкова частка [PERSON] в спадковому майні [PERSON] становить 1/6 частину. Однак, [PERSON] в позовній заяві та її представники в судовому засіданні просили визнати заповіт нікчемним, посилаючись в своїх доводах на те, що він був посвідчений із порушенням законодавства, а саме, що особа заповідача не була встановлена у зв'язку з відсутністю у нього паспорта, що в заповіті не вірно вказано номер будинку в якому проживав заповідач, не зазначені дата та місце народження заповідача, відсутній запис заповідача "Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно", а також, що заповіт складений на бланку старого зразка виготовленому типографським способом. Надавши оцінку доводам сторін щодо нікчемності заповіту, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до положень ст. 541 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час складання заповіту), загальні вимоги до форми заповіту були наступні: заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9 вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що на час складення [PERSON] заповіту на ім'я [PERSON], вона займала посаду секретаря виконавчого комітету Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області. На неї було покладено обов'язки із вчинення нотаріальних дій. Зазначила, що до неї особисто звернувся [PERSON] який перебував при здоровому глузді та ясному розумі, та попросив скласти заповіт. Вона вислухавши [PERSON] склала заповіт відповідно до його волі та надала йому для ознайомлення, після чого він власноручно поставив свій підпис на заповіті. Особу заповідача нею було встановлено за паспортом радянського зразка серії ІV-ЖД №645406, виданим 01.09.1978 року, які вона занесла до журналу реєстрації нотаріальних дій. [PERSON] також зазначила, що адресу місця проживання [PERSON] вона записала з його слів, так як в паспорті не було зазначено вулиці та номера будинку, а було вказано лише населений пункт. Щодо використання бланку, виготовленого Кодимською типографією вказала, що на той час, сільській раді були видані такі бланки і на них оформлювались всі заповіти, оскільки інших не було. Періодично нотаріусом надавались методичні рекомендації з приводу вчинення нотаріальних дій. Зазначений заповіт було складено та посвідчено відповідно до даних рекомендацій. Пунктом 2 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України" затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року (в редакції, яка діяла на час складання та посвідчення заповіту) було визначено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Судом було перевірено наявність у [PERSON] повноважень на вчинення нотаріальних дій на момент складання заповіту та з архівної копії протоколу виконавчого комітету Загнітківської сільської ради народних депутатів №5 від 22.05.1990 року встановлено, що рішенням виконавчого комітету такі повноваження на неї були покладені. Крім того, із заяви на видачу паспорта (Ф-1) встановлено, що [PERSON] дійсно 01.09.1978 року був виданий паспорт серії ІV-ЖД №645406. Доказів того, що на час складання заповіту вказаний паспорт у [PERSON] був відсутній до суду не було надано. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд не бере до уваги посилання [PERSON] та її представників на те, що особа заповідача не була встановлена, так як його особу було встановлено за паспортом, що підтверджується поясненнями свідка [PERSON] та записом №7 на сторінці 25 Журналу реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Загнітківської сільської ради народних депутатів Кодимського району за 1995-1999 роки. Суд також не може погодитися із доводами [PERSON] та її представників про порушення вимог п.33 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України" затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року щодо не зазначення дати та місця народження заповідача, відсутності запису заповідача "Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно, Підпис, [PERSON]", оскільки в Інструкції, в редакції станом на день посвідчення заповіту, така вимога була відсутня. Щодо допущення помилки в адресі проживання заповідача та вчинення заповіту на бланку, який був виготовлений типографським способом, суд вважає, що дані обставини не вплинули на волю заповідача щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті, а тому не являються підставою для визнання заповіту нікчемним. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обґрунтованість позовних вимог щодо визнання заповіту нікчемним, а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає. Поряд з цим, первісний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині померлого.

Outcome: partial