Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

ПАТ "[PERSON] Аваль"\~ \~ звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до кредитного договору №014/4452/85/99565 від 28.11.2006р. ВАТ "[PERSON] Аваль", правонаступником якого є позивач, відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 160 тисяч доларів США зі сплатою 13.25 % річних на строк до 27.11.2021р. В послідуючому кредитор та позивачальник укладали додаткові угоди до вказаного договору, відповідно до яких процентна ставка за користування кредитом змінювалась. 28.11.2006р. з метою забезпечення вищевказаного зобов'язання між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 014/ 4452/85/99565-01, відповідно до якого останній зобов'язувався відповідати перед кредитором за виконанання взятих на себе зобов'язань позичальником - [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON] не виконує умови вищевказаного кредитного договору і станом на 18.06.2015р. допустив заборгованість щодо сплати кредиту та відсотків, позивач просить стягнути з нього та [PERSON] солідарно достроково заборгованість по зазначеному кредитному договору, яка складає станом на 18.06.2015р.. 89176.26 доларів США , що згідно з офіційним курсом НБУ складає 1 мільйон 930 тисяч 686 гривень 99 копійок. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що [PERSON] на час укладення кредитного договору працював керівником Ружинського відділення ВАТ "[PERSON] Аваль" , а тому після отримання ним вказаного кредиту між банком та ним укладались додаткові угоди, відповідно до яких процентна ставка за користування кредитом знижувалась, як для працівника банку. 2 Між сторонами у вказаних додаткових угодах було уговорено, що у випадку припинення трудового договору між банком та [PERSON] з наступного дня за днем припинення трудового договору процентна ставка підвищується до первісного показника, а саме: до 13.25%. Вказане було здійснено з 02.10.2014р., оскільки [PERSON] звільнився з роботи. Так як [PERSON] в 2015 році перестав виконувати свої зобов'язання перед банком, йому направлялась вимога про дострокове виконання зобов'язань. Однак останній на вказане няк не відреагував і до даного часу уникає спілкування з представниками банку. Крім того, представник позивача зазначив, що дійсно в розрахунку розміру заборгованості пеня за простроченим кредитом нарахована за більший період, ніж визначено законодавством : за три роки, а не за рік. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши , що відповідач визнає, що отримував у позивача кредит, однак яку суму він повідомити суду не може. З розрахунком заборгованості не погоджується, проте свій розрахунок надати суду не може, оскільки вважає, що банком не надано всіх необхідних документів для цього. З вказаних підстав просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 28.11.2006р.. між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/4452/85/99565, відповідно до умов якого останньому були надані грошові кошти у розмірі 160 тисяч доларів США строком до 27.11.2021р. З 31.03.2015р. [PERSON] має прострочену заборгованість з погашення вказаного кредиту та зі сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим, 22.04.2015р. останньому була направлена вимога № 1140000/15-29161 від 22.04.2015р. про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, вказана заборгованість станом на 18.06.2015р. складає: 89176.26 доларів США, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 72819.02 доларів США , заборгованість за процентами за користування кредитом -8553.97 доларів США, пеню за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 7803.27 доларів США. Офіційний курс НБУ на 18.06.2015р. складає: 100 доларів США =2165.0235 грн. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.526, 530, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк (термін). Відповідно до ст.ст.549, 610, 611 ЦК України\~ \~ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. І у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (пені), тобто грошової суми, яка встановлюється у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання.\~ Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. 3 Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (Правова позиція ВС України у справі за № 6-145цс14 від 24.09.2014р.). Позивач має банківську ліцензію №10 та дозвіл №10-4, видані Національним банком України\~ \~ 211.10.2006р., які дозволяють\~ \~ йому\~ \~ на дату видачі кредиту виконувати банківські операції, передбачені ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", в тому числі зазначені у п. 3 ч. 1 цієї статті, а саме: розміщення залучених коштів, тобто грошей у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленту, від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Таким чином, матеріали справи переконливо свідчать про наявність зобовязальних правовідносин між [PERSON] та ПАТ "[PERSON] Аваот", які витікають із укладеного між ними кредитного договору, а також про неналежне виконання зобовязання з боку [PERSON] та наявність заборгованості за кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] уклав з ВАТ "[PERSON] Аваль" договір поруки № 014/445/85/99565-01 від 28.11.2006р. і в силу положень ст.ст.553, 554 ЦК України та вказаного договору, як поручитель, зобовязаний відповідати за вимогами ПАТ "[PERSON] Аваль", які витікають із кредитного договору №014/4452/85/99565 від 28.11.2006р., тією ж мірою, що і \~боржник [PERSON] Зміни до вказаного кредитного договору на підставі додаткових угод, укладених між позивачем та [PERSON], не призвели до зібльшення обсягу відповідальності поручителя, так як вказаними змінами зменшувалась процентна ставка за користування кредитом. А тому підстав для припинення поруки в даному випадку немає (правова позиція ВСУ у справі №6-701цс15). Стосовно розміру заборгованості по вказаному позову судом встановлено наступне. Згідно із ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Позивачем було надано розрахунок, у якому позивач вказав розмір заборгованості за кредитним договором в цілому та окремо за тілом кредиту, за відсотками та пенею. Вказаний розрахунок завчасно - ще 01.08.2015 року був отриманий відповідачами. Проте відповідачі не надали суду будь - які докази, які б підтверджували належне виконання [PERSON] умов кредитного договору зі сплати кредиту та відсотків за користування кредитом і спростовували позовні вимоги позивача. У своїх запереченнях представник відповідача [PERSON] посилається лише на те, що розрахунок , наданий позивачем, не може бути взятий до уваги, оскільки позивач заінтересований в результатах розгляду справи. За таких обставин суд вважає вищевказаний розрахунок позивача стосовно розміру заборгованості [PERSON] за кредитом та за відсотками є належним та допустимим доказом і на його підставі в цій частині позовні вимоги задовольняє повністю. Стосовно стягнення пені за прострочення кредиту судом встановлено наступне. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня\~ на відповідну суму, а позовна\~ давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Розрахунку розміру пені за прострочення кредиту з врахуванням вищевказаного ні позивач, ні відповідачі суду не надали. А розрахунок , доданий позивачем до позовної заяви, не відповідає вищевказаним вимогам та проведений за 3 роки до часу подачі позову, а тому не може бути взятий до уваги судом. 4 За таких обставин, суд з врахуванням положень ч.3 ст. 551 ЦК України щодо можливості зменшення розміру неустойки за рішенням суду, положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, а також враховуючи , що прострочена заборгованість за кредитом у відповідача виникла з 30.03.2015р., тобто за декілька місяців до подачі позову до суду, зменшує розмір пені до 780.33 доларів США. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial