Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

05.03.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.11.2011 року близько 11 год. 20 хв. на вул. В. Либідська в м. Києві з вини відповідача, який керував автомобілем "Фольцваген Гольф" д.н.з. [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач зазначає, що вина відповідача підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2011 року, тому відповідальною особою за завдані збитки є відповідач [PERSON] В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль Дайхатсу Теріос д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ "СК "Універсальна" згідно Полісу №АА/1193686 зі строком дії з 04.01.2011 року по 03.01.2012 року. Розмір завданих збитків згідно Звіту №69 від 18.01.2012 року склав 31054 грн. 27 коп., в тому числі ПДВ в розмірі 5175,71 грн., тож розмір регламентної виплати склав 25878,56 грн. 15.11.2011 року потерпілий повідомив позивача про страховий випадок та 19.01.2012 року звернувся до позивача за отриманням відшкодування, оскільки зазначена шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. Позивач зазначає, що у зв'язку з настанням події, передбаченої п/п "А" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач 05.03.2012 року здійснив виплату відшкодування потерпілому у розмірі 25878,56 грн. і таким чином виконав покладений на нього обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Із посиланням на положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач просить в порядку регресу стягнути з відповідача сплачений розмір регламентної виплати, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати. До почату судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду здійснене через оголошення у пресі в газеті "Урядовий кур'єр" у відповідності до положень ст.ст. 74, 122 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2011 року об 11 год. 20 хв. [PERSON], керуючи автомобілем "Гольф" д.н.з. [NUMBER] по вул. В. Либідська в м. Києві та здійснюючи лівий поворот на регульованому перехресті вулиць В. Либідська - Боженка в м. Києві не пропустив автомобіль Дайхатсу д.н.з. [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку також на зелений сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2011 року, якою відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 11). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п/п А п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. 15.11.2011 року потерпілий [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8). 19.01.2012 року потерпілий [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою про здійсненні регламентної виплати (а.с. 9). З матеріалів справи слідує, що позивач визнав зазначену дорожньо-транспортну пригоду випадком по якому слід сплатити регламентну виплату та сплатив потерпілому страхове відшкодування у розмірі 25878,56 грн., що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку №69 від 18.01.2012 року, довідкою №1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 22.02.2012 року, наказом №703 від 02.03.2012 року та платіжним дорученням №1052 від 05.03.2012 року (а.с. 15-26). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Відповідно до положень п/п 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована і позивач відшкодував потерпілому завдану відповідачем шкоду, та з огляду на викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved