Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила, і в обґрунтування позовних вимог посилається на те що, 3 грудня 2015\~року в № 50 (13880) газети "Новомосковська правда" було опубліковано статтю під назвою "Шкільне харчування: вперед в минуле?". Стаття являє собою інтервю радника директора ТОВ "КОНТРАКТ ПРОДРЕЗЕРВ 5" [PERSON] Вказане інтервю містить інформацію, яка не відповідає дійсності, та містить прямі звинувачення у вчиненні злочину відносно неї та інших людей, зокрема [PERSON]. Зокрема стаття містить таку інформацію: "Заступником Мороза із соціальних питань призначають "праву руку" скандально відомої [PERSON] - [PERSON]. Що вона розуміла в соціальних питаннях і який у неї інтелектуальний рівень, мені, як депутату стало зрозуміло це під час її призначення, коли вона в сесійній залі не змогла відповісти навіть на елементарне питання, хто такі люди з обмеженими можливостями. Тобто цілком очевидно, що людину запихали на посаду, щоб вирішити зовсім не соціальні питання. А проголосували за неї тому, що так веліла "смотрящая" від Партії регіонів [PERSON], яка тоді намагалась встановити в Новомосковську свої порядки. Після цього досить скоро і директору ТОВ "КОНТРАКТ ПРОДРЕЗЕРВ 5" [PERSON], і мені дали зрозуміти, що за просто так підприємство працювати в школах не буде. Під стиль роботи заступниці мера швидко підлаштувалась і начальниця управління освіти. Почалося все досить дружелюбно і обережно - то просили виділити кілька тисяч на якісь екстрені ремонти в школах, то на зустріч комісії, то на інші непередбачувані розходи. Потрохи-потрохи, а на щомісячно на дві повноцінні зарплати набиралося. До речі цікаво, хоч в одну школу передали бодай 100 гривень на фарбу? Але апетит, як відомо, приходить під час їжі. Я був поставлений перед вибором: або віддаю 10% від суми торгів або... Ви розумієте, яку вказівку нам треба дати кухарям, щоб виконати ці забаганки?.. Тому я показав відому фігуру з трьох пальців. У відповідь заскреготіли зубами і одразу почалося... ...контролюючі органи перевіряли роботу підприємства, тільки з початку цього року їх було вже більше 10. І все під надуманими приводами. Та жодного порушення Законодавства перевіряючі не виявили... В результаті бізнес-вумени напряму нам зашкодити так і не змогли, тоді ні до чого кращого не додумалися, як кусати підприємство, вчиняючи шкоду дітям." Наступна цитата: "Щодо такої активної боротьби Мороза і ряду його підлеглих з підприємством "КОНТРАКТ ПРОДРЕЗЕРВ 5", то в цьому я вбачаю ще й помсту за ініційовану мною у 2011 році депутатську перевірку закупок управлінням освіти обладнання та майна на суму 3,5 млн. грн. Нами тоді були виявлені кричущі факти неприкритої корупції." Позивач вважає, що вказані відомості є недостовірними та такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки зазначена поширена відповідачами інформація є недостовірною та негативною, а відповідачі, зловживаючи свободою діяльності друкованих засобів масової інформації, безпідставно звинуватили її та інших осіб в причетності до вимагання коштів у [PERSON], присвоєнні цих коштів, завданні шкоди дітям та корупційних схемах при здійсненні закупівлі майна та обладнання Управлінням освіти м.\~Новомосковськ, тобто у розкраданні та розтраті бюджетних коштів. 17 грудня 2015 року вона звернулася с листом до редактора газети "Новомосковська правда" [PERSON] з вимогою спростувати неправдиву інформацію та надати їй можливість висвітлити проблему шкільного харчування з її точки зору. До теперішнього часу відповідь їй не надана. Вважає, оскільки ця стаття є неправдивою, а інформація (вигадані факти) від відповідача [PERSON] є недостовірною, має образливий характер і принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню. У зв'язку з поширенням відповідачами вказаної інформації постраждала її гідність, честь та ділова репутація, внаслідок чого їй була спричинена моральна шкода. Тираж випуску газети Новомосковська правда", в якому була опублікована стаття з неправдивою негативною інформацією, склав 6800 екземплярів. Газета розповсюджувалась безкоштовно в центрі міста Новомосковська. Тобто негативна інформація щодо неї, яка не відповідає дійсності, була широко розповсюджена в місті, де її знають тисячі мешканців. Позивач зазначає, що її моральна шкода полягає в тому, що "з виходом у світ цієї статті, вона практично втратила з вини відповідачів віру в дієвість Конституції, законів, що захищають права людини в Україні і стоять на стражі законів, бо якщо є власником газети та попросив друг, то можна, писати, що хочеш і мабуть думають, що відповідальності - не буде. Її моральні устої щодня несуть втрати від того, як виконуються закони тими особами, які думають, що ним все дозволено. Приганьбити людину, аби вирішувати тільки свої питання, а на усе і нехай трава не росте". Отже, завдана позивачеві моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з приниженням її честі та гідності, як громадянка України, а саме тими неправдивими висловлюваннями (недостовірною інформацією), як знущання над її правами і свободами, які відбулись на строках газети, і вже відомі не тільки їй, а широкому колу, як посадових, службових осіб та і її знайомих у м. Новомосковськ. Як зазначає позивач, "мене багато знає людей різного віку і за таке потурання її конституційних прав їй не байдуже, і взагалі ця ситуація". Вона постійно відчуває дискомфортний стан своєї особистості, що, вона, як громадянка України та посадова особа на виду і, так її облили брудом. Ця моральна шкода викликана заподіянням їй подвійних моральних страждань. Спричинена позивачеві шкода, на її думку, має бути відшкодована в грошовій формі, яка забезпечує найбільш повне задоволення її інтересу, оскільки вона є публічною особою, а таке зневажливе ставлення з вини відповідачів до її законних прав і свобод, порушило звичний душевний стан, чинило тривалий час негативний психофізичний тиск на стан її здоровя, та продовжує викликати і на сьогодення значні хвилювання і переживання. Тобто, їй нанесено цією статтею великий моральний збиток. Моральна шкода завдана їй з вини відповідача [PERSON] підприємства редакція газети "Новомосковська правда" повинна відшкодуватися їй грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди повинен бути визнаний судом залежно від її обґрунтування суми цієї шкоди, характеру правопорушення відповідача, який всупереч нормам моралі суспільства завдав їй глибоких фізичних та душевних страждань. Позивач просить суд: інформацію: 1. "Під стиль роботи заступниці мера швидко підлаштувалась і начальниця управління освіти. 2. Почалося все досить дружелюбно і обережно - то просили виділити кілька тисяч на якісь екстрені ремонти в школах, то на зустріч комісії, то на інші непередбачувані розходи. 3. Потрохи-потрохи, а на щомісячно на дві повноцінні зарплати набиралося. До речі цікаво, хоч в одну школу передали бодай 100 гривень на фарбу? 4. Але апетит, як відомо, приходить під час їжі. Я був поставлений перед вибором: або віддаю 10% від суми торгів або... 5. Ви розумієте, яку вказівку нам треба дати кухарям, щоб виконати ці забаганки?.. Тому я показав відому фігуру з трьох пальців. У відповідь заскреготіли зубами і одразу почалося…, 6. ...контролюючі органи перевіряли роботу підприємства, тільки з початку цього року їх було вже більше 10. І все під надуманими приводами... 7. В результаті, оскільки "бізнес-вумени" напряму нам зашкодити так і не змогли, тоді ні до чого кращого не додумалися, як кусати підприємство, вчиняючи шкоду дітям. 8. Щодо такої активної боротьби Мороза і ряду його підлеглих з підприємством "КОНТРАКТ ПРОДРЕЗЕРВ 5", то в цьому я вбачаю ще й помсту за ініційовану мною у 2011 році депутатську перевірку закупок управлінням освіти обладнання та майна на суму 3,5 млн. грн. 9. Нами тоді були виявлені кричущі факти неприкритої корупції...", яка викладена на сторінці газети "Новомосковська правда" № 50 (13880) від 03 грудня 2015 року під заголовком "Шкільне харчування: вперед в минуле?" - визнати недостовірною. Зобовязати редакцію газети "Новомосковська правда" надати їй на безоплатній основі стільки ж місця (см2) для спростування негативної та недостовірної інформації про неї, яка ганьбить мою честь і гідність та ділову репутацію, і яка повинна бути надрукована в наступному номері газети після набрання сили судового рішення. Стягнути солідарно з відповідачів на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 10\~000\~гривень та понесені судові витрати. Позивач та її представник в судове засідання, після оголошення перерви в розгляді справи за її клопотанням, не з'явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавали, а тому суд, з урахуванням тривалого розгляду справи, вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Представники відповідачів в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Суд, вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 03 грудня 2015\~року в газеті "Новомосковська правда", випуск № 50 (13880), опубліковано статтю під назвою "Шкільне харчування: вперед в минуле?". Зазначена стаття це інтервю радника директора ТОВ "КОНТРАКТ ПРОДРЕЗЕРВ 5" [PERSON] (а.с. 13). Станом на 03 грудня 2015 року позивач працювала на посаді начальника Управління освіти Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області. Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Отже позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року розяснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У пункті 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;\~в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Так, відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої Закону України від 17 липня 1997 року №\~475/97-ВР (далі - Конвенція), і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від\~кордонів. Отже, як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З огляду на викладене, аналізуючи зміст оспорюваних висловлювань, суд приходить до висновку, що оспорювана інформація, на яку позивач посилається в своєму позові, як на недостовірну та таку, що зачіпає її інтереси, оскільки є неправдивою, шкодить її діловій репутації і принижує її честь та гідність, а тому негативно охарактеризовує її особисті та ділові якості, не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, а тому не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності. Тому на підставі ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" зазначені висловлювання є оціночними судженнями. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду"\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. В своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. Так, у рішенні у справі Lingens v. Austria, Європейський Суд зазначив, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. А межі допустимої критики відносно політичного діяча, як такого, ширше, ніж відносно приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного слова і вчинку як з боку журналіста, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. При дотриманні умов § 2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на "інформацію" та "ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає "демократичного суспільства" (рішення у справі Handyside v.United Kingdom). Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Новая газета" і Бородянський проти Росії" від 28 березня 2013 року відзначив особливу роль професії журналіста у суспільстві разом з його обовязком висвітлювати діяльність органів державної влади, в тому числі, якщо вона, імовірно, проходить з порушенням закону. Також суд визнав і право журналіста на оціночні судження. При цьому Європейський Суд з прав людини виділив, як можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку, підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом чи посилання на незалежне дослідження. Судом враховується і той факт, що однією із сукупності обов'язкових обставини для юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є те, що поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача.\~ Проте суд приходить до висновку, що оспорювана інформація не стосується певної фізичної особи, зокрема, позивача, оскільки не містить вказівки на конкретну особу: імені, по батькові, прізвища позивача, а сприйняття нею оспорюваних висловлювань на свій рахунок, не може бути підставою для задоволення позову. Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12\~лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації та її спростування, відшкодування моральної шкоди, необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed