Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

23.06.2015 року Виноградівська кредитна спілка "Едельвейс" пред"явила в суд позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 8720,46 грн. В судовому засіданні 31.07.2015 року представник позивача зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 6705,06 грн. станом на 28.07.2015 року без стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.05.2014 року з відповідачем [PERSON], який є членом кредитної спілки, було укладено кредитний договір № 140-14, відповідно до якого відповідачеві [PERSON] надано кредит у сумі 7000 гривень строком на 18 місяців під 48 відсотків річних. Відповідач [PERSON] отримав відповідну суму згідно видаткового касового ордера № 5648 від 19.05.2014 року. Відповідно до договору про солідарну відповідальність від 19.05.2015 року відповідач [PERSON] зобов"язався сплатити борг у випадку невиконання умов кредитного договору відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобов"язання, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом. Останній платіж по кредитному договору ним здійснено у вересні 2014 року. Він, позивач, відповідно до умов кредитного договору, а саме, п. 5.4.3 "б" використовує своє право на дострокове розірвання договору. За таких обставин вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно суми заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві та додатково пояснила, що кредитний договір, з приводу виникнення заборгованості по якому виник спір, на даний час не є розірваним, пред"явивши позов до відповідачів про стягнення заборгованості, позивач фактично скористався правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, що передбачено у п. 5.4.3 "б" кредитного договору. Просить суд задовольнити позовні вимоги у зменшеному розмірі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що дійсно допустив заборгованість за кредитним договором, укладеним з позивачем, через відсутність коштів, поступово погашатиме заборгованість, зокрема, під час розгляду справи ним було виплачено заборгованість по кредиту в розмірі 3000 грн. Проти задоволення позову не заперечив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що уся сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача [PERSON], який отримав кредитні кошти та зобов"язався їх повертати, проте ухиляється від виконання цього обов"язку. Він, відповідач [PERSON], підписав договір про солідарну відповідальність лише з тим, щоб допомогти відповідачеві [PERSON], та надіявся на його добропорядність. Просить суд не стягувати з нього заборгованість за кредитним договором. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 19 травня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 140-14, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 7000 гривень строком на 18 місяців під 48 відсотків річних, що підтверджується копією кредитного договору та видатковим касовим ордером № 5648 від 19.05.2014 року (а.с. 4-6, 8). Погашення кредиту та процентів передбачалось здійснювати позичальником у відповідності до графіку розрахунків, який є невід"ємною частиною договору (п.3.5 кредитного договору). В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов"язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] 19 травня 2014 року було укладено договір про солідарну відповідальність № 152-14 (а.с. 7). Згідно договору про солідарну відповідальність відповідач [PERSON] зобов"язався у випадку невиконання [PERSON] обов"язків згідно кредитного договору сплачувати по вимозі позивача платежі, пов"язані з кредитом та нараховані відсотки в строки та розмірах, встановлених зобов"язанням позичальника. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] не виконував взяті на себе зобов"язання належним чином, в результаті чого виникла заборгованість. Позивач направляв відповідачам вимоги про повернення кредиту за вих. 199/15 та 198/15 від 22.05.2015 р. (а.с. 12-15) та за вих. 269/15 та 270/15 від 16.06.2015 року (а.с. 16-19), проте заборгованість відповідачами не погашено. Наведені вище обставини повністю та об"єктивно стверджені дослідженими судом письмовими доказами, які є належними та допустимими, а саме: копією кредитного договору № 140-14 від 19.05.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] (а.с. 4-6), копією договору про солідарну відповідальність №152-14 від 19.05.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] (а.с. 7), копією видаткового касового ордеру від 19.05.2014 року (а.с.8), іншими письмовими доказами, та ці обставини сторони в судовому засіданні не оспорювали. На підтверження розміру заборгованості за кредитним договором позивачем надано розрахунок заборгованості (а.с. 10), згідно якого станом на 01.07.2015 року відповідач [PERSON] заборгував 8720,46 грн., із яких 6301,00 грн. - борг основної суми кредиту, 2419,46 грн. - борг за відсотками. В судовому засіданні 28.07.2015 року відповідач [PERSON] вказав, що на погашення заборгованості за кредитним договором ним сплачено 3000 грн., про що надасть квитанцію. В судовому засіданні 31.07.2015 року представник позивача повідомила, що відповідач [PERSON] дійсно виплатив заборгованість по кредиту в сумі 3000 грн., у зв"язку з цим в усному порядку зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредиту станом на 28.07.2015 року в сумі 6705,06 грн., з яких: 6301,00 грн. - борг основної суми кредиту, 404,06 грн. - борг за відсотками. В якості доказу залишку заборгованості за кредитним договором представник позивача надала довідку Виноградівської кредитної спілки "Едельвейс" від 28.07.2015 року № 283/15 (а.с. 47). У згаданій довідці також вказано, що відповідач [PERSON] станом на 28.07.2015 року виплатив заборгованість по кредиту в сумі 3000 грн., із яких 984,60 грн. - судові витрати, 2015,40 грн. - відсотки. Суд констатує, що між сторонами виникли договірні правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно встановлених судом обставин відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору, укладеного з позивачем, не виконував своєчасно зобов"язання по погашенню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами, в результаті чого утворилася заборгованість. У зв"язку з цим у позивача на підставі положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору (п. 5.4.3) виникло право вимагати дострокового виконання відповідачем зобов"язань. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що зобов"язання відповідача [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою згідно договору про солідарну відповідальність №152-14 від 19.05.2014 року укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], відповідач [PERSON] порушив забезпечене порукою зобов"язання, він є солідарним боржником разом з відповідачем [PERSON] по погашенню заборгованості перед кредитором за кредитним договором. З цих підстав суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] щодо того, що він не має обов"язку погашати заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором. Вирішуючи питання розміру заборгованості за кредитним договором, яка виникла, суд виходив з наступного. Згідно довідки від 28.07.2015 року № 283/15 (а.с. 47), наданої суду представником позивача, після внесення відповідачем [PERSON] в ході судового розгляду справи 3000 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості станом на 28.07.2015 року становить 6705,06 грн. Як вбачається з даної довідки при визначенні відповідної суми позивач зарахував із 3000 грн. кошти в сумі 2015,40 грн. - на погашення відсотків та 984,60 грн. - судових витрат. Питання розподілу судових витрат між сторонами регламентує ст. 88 ЦПК України. Зокрема, у відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, право на відшкодування понесених та документально підтверджених судових витрат має сторона, на користь якої ухвалено рішення. З огляду на наведене, враховуючи те, що станом на 28.07.2015 року питання розподілу між сторонами судових витрат судом не вирішувалося, відповідачем [PERSON] було сплачено 3000 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором, то зарахування позивачем самостійно із даної суми 984,60 грн. на погашення судових витрат є безпідставним. Відтак, сума заборгованості за кредитним договором підлягає визначенню шляхом розрахунку різниці між сумою первинно заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості та сумою, сплаченою під час розгляду справи на погашення заборгованості, тобто, 8720,46 грн. - 3000 грн. = 5720,46 грн. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позов підставний, обгрунтований та підлягає частковому задоволенню. Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України однією із складових рішення суду є резолютивна частина, у якій зазначається розподіл судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Позивачем при звернені до суду понесено витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. згідно платіжного доручення № 109 від 17.06.2015 року (а.с. 1). Крім того, до позовної заяви додано акт виконаних робіт від 18.06.2015 року (а.с. 21), складений позивачем та представником про надання адвокатських послуг на суму 741 грн. та квитанцію № 75 від 18.06.2015 року на згадану суму (а.с. 22), яку видано позивачеві представником - адвокатом [PERSON] Відповідно до роз"яснень у абз. 3 п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. У зв"язку з тим, що до позовної заяви не додано належні докази на підтвердження витрат на правову допомогу, зокрема, договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат, фінансовий документ про їх сплату, витрати на правову допомогу стягненню з відповідачів не підлягають. З огляду на наведене вище, враховуючи те, що законом не передбачено солідарне стягнення суми судових витрат, з відповідачів слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в рівних частинах, а саме по 121,80 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial