Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

\~\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з даним позовом і просить, з урахуванням уточнюючих позовних вимог, визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж(літ. Б) - площею 22.20 кв.м., по зовнішньому обміру площею - 24.00 кв.м., за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Михайла Грушевського, 19-7. Мотивуючи тим, що в 1970 роках він побудував гараж за адресою: м. Бердичів, вул. Карла Маркса(після перейменування вул. [PERSON]), 19-7, без будь-яких дозвільних документів, а тому будівництво є самочинним. На даний час він не може оформити своє право власності на збудований гараж, а тому вимушений звернутись до суду. У відкритому судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав. Крім того зазначив, що позивач з метою захисту своїх прав звертався до всіх компетентних органів, проте отримав лише роз"яснення, але жодних дій щодо прийняття в екслуатацію даного гаража не було вчинено, а тому він вимушений звернутись до суду. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надав суду заперечення проти позову. Мотивуючи тим, що відповідно до матеріалів справи, а саме акту обстеження на відповідність вимогам нормативно - правових актів з питань пожежної безпеки гаражу для автомобіля на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку на вул. Карла Маркса, 19-7 у м. Бердичеві, виданий Управлінням Державної служби з надзивичайних ситуацій у Житомирській області від 22.03.2016 року № 04-1/1704, експлуатація гаража можлива лише за умови: оброблення дерев'яних елементів покриття засобами вогнезахисту(п. 2 Правил пожежної безпеки в Україні), та влаштування між групою гаражів та одноповерховим багатоквартирним житловим будинком протипожежної стіни 1-го типу(п.6.7 ДБН 0.2.3-15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки, гаражі для легкових автомобілів»). Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог , виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного Кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване майно. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 21.05.2015 року було укладено договір оренди землі, згідно з яким позивачу надано в строкове платне користування земельну ділянку для індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться за адресою: м. Бердичів, вул. Карла Маркса, 19-7, загальною площею 24 кв.м., на земельній ділянці знаходиться гараж, що підтверджується копією договору оренди від 21.05.2015 року, копією акту приймання - передачі земельної ділянки, розрахунком розміру орендної плати, витягом з рішення від 09.04.2015 року № 1058(а.с. 10-19). Вказане речове право позивача зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права(а.с. 8). Як вбачається з технічного паспорта на гараж, виготовленого 25.02.2016 року на ім'я позивача, на вул. Карла Маркса, 19-7 під літерою "Б" розташований гараж, 1972 року забудови, площа основи 24 кв.м.(а.с. 19 - 23). ТОВ "Промбудекспертсервіс" з метою прийняття в експлуатацію та визначення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж проаналізовано стан будівельних конструкцій будівлі даного гаражу (літера "Б") , встановлено їх задовільний стан, визначено їх площу 24 кв.м., по внутрішньому обміру- 22,2 кв.м.(а.с. 32). В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз"яснено (пункт 9), що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Як вбачається з повідомлення Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, до якої звертався позивач за вирішенням питання щодо прийняття збудованого гаража в експлуатацію(а.с.27), позивачу рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про визнання права власності на збудований гараж, та роз"яснено п. 10 "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів", затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року. Відповідач у відповідь на звернення позивача щодо узаконення самочинно збудованого гаража роз"яснив йому право на звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю та суду(а.с. 25). Отже, позивач в силу ст. 3 ЦПК України має право на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки його заява була предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави позивачу вважати про наявність спору про право. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це, згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України, не порушує права інших осіб. Доводи представника відповідача щодо небезпечності експлуатації гаража жодним доказом не підтвердженні, а тому є припущеннями, в той же час наявне в матеріалах справи технічне заключення вказує на задовільний стан будівлі гаража. Крім того, сам відповідач, укладаючи договір оренди був обізнаний з тим, що на земельній ділянці, яка відводиться в користування позивачу, уже збудовано гараж(п. 2 договору оренди), однак жодних обмежень, заперечень чи застережень щодо вказаної будівлі при укладенні договору і під час його дії відповідач не заявляв. Отже, суд встановив, що позивач є користувачем земельної ділянки, на якій розташований уже збудованим ним гараж, його звернення до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації не мали вирішення без прийняття обгрунтованого рішення щодо відмови у такому прийнятті. Розмір земельної ділянки, що передана в оренду позивачу відповідає площі гаража. Матеріали справи, доводи сторін не містять будь-яких даних, що в разі визнання за позивачем права власності на гараж будуть порушені права інших осіб. Що стосується доводів представника відповідача, про те, що експлуатація гаража можлива лише за умови: оброблення дерев'яних елементів покриття засобами вогнезахисту( п.2 Правил пожежної безпеки в Україні), та влаштування між групою гаражів та одноповерховим багатоквартирним житловим будинком протипожежної стіни 1-го типу (п.6.7 ДБН 0.2.3-15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки, гаражі для легкових автомобілів»), то, на думку суду, вони є безпідставними з наступного. Як вбачається з акту огляду прихованих робіт № 1 від 17.02.2017 року дерев"яні елементи перекриття спірного гаража оброблені вогнезахисною пропиткою(а.с .65). Що стосується влаштування між групою гаражів та одноповерховим багатоквартирним житловим будинком протипожежної стіни 1-го типу (п.6.7 ДБН 0.2.3-15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки, гаражі для легкових автомобілів»), то відповідно до даних вимог, гаражі які прибудовуються до будинків іншого призначення, повинні бути відокремленні від інших будинків протипожежними стінками 1 -го типу. Однак в судовому засіданні не здобуто жодних доказів, про те, що даний гараж прибудований до одноповерхового багатоквартирного житлового будинку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так, до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. А тому суд, встановивши наявність підстав для захисту невизнаних прав позивача, постановляє рішення про задоволення позову про визнання права власності позивача на самочинно збудований гараж.\~ \~ \~ \~ Судові витрати у справі суд покладає на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved