Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Ізюмської міської ради Харківської області, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) дійсним та про визнання права власності на нерухоме майно (квартиру). В позовній заяві вказала, що 25 вересня 1998 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу реєстраційний номер Н-З №158, згідно якого купила у нього нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS] . Вказує, що була переконана, що договір купівлі-продажу квартири, який укладено в Ізюмській філії ХТБ, не потребує нотаріального посвідчення, оскільки на той час діяв Закон України "Про товарну біржу", де передбачено у статті 15, що правочин зареєстрований на біржі подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Зазначила, що усі істотні умови договору купівлі-продажу нею та відповідачем виконані, квартира [ADDRESS] продавцем (відповідачем у справі) була продана, а нею, покупцем, придбана. На даний час [PERSON] має намір оформити квартиру відповідно до чинного законодавства, для розпорядження нею по своєму наміру, тому змушена звернутися до суду для захисту своїх прав та інтресів. На підставі викладеного просила визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) дійсним та визнати за нею право власності на нерухоме майно (квартиру). 28 травня 2019 року представник позивача надала до суду уточнені позовні вимоги, оскільки начальником КП "Ізюмське МБТІ" [PERSON] 12 грудня 2018 року було видано довідку про технічний стан квартири станом на 12 грудня 2018 року. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] , просила їх задовольнити, оскільки позивачу необхідно оформити квартиру відповідно до чинного законодавства. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, що були направлені на його адресу та повернулися на адресу суду із відповідною відміткою (а.с. 40,41). Представник відповідача Ізюмської міської ради Кисельова Н.С. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечень до суду не надійшло. Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України. На підставі наявних у справі письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі-продажу складеного в Ізюмському філіалі Харківської товарної біржі реєстраційний номер Н-З №158 від 25 вересня 1998 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру квартиру [ADDRESS] . (а.с.14). При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Начальником КП "Ізюмське МБТІ" [PERSON] видано 12 грудня 2018 року довідку про технічний стан квартири станом на 12 грудня 2018 року, де зазначено, що загальна площа 58.6 кв.м.,в т.ч. жила 41.0 кв.м., підсобна 17.6 кв.м. з приміткою: житлова площа 42.0 кв.м., змінена на 41.0 кв.м., загальна площа 59.8 кв.м., змінилася на 58.6 кв.м. за рахунок уточнення, та перепланування, що згідно інструкції не є самочинно. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Оскільки укладення договору купівлі-продажу проведено з порушенням ст. 227 ЦК України, без нотаріального посвідчення, а на товарній біржі, позивач не має можливості розпоряджатися в повному обсязі своїм власним вищезазначеним майном. З огляду на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб не виявлено, тому суд визнає вищевказаний договір дійсним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved