Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що відповідно до договору № Л68.188.76238 від 03.05.2012 року відповідач отримала від публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" кредит у розмірі 12843 гривні 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,25 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Станом на 30.10.2015 року відповідач не повернула Банку отриманий кредит у встановлений договором термін, не сплатила нараховані відсотки та комісію на загальну суму 19382,68 грн. 30.10.2015 року між ТзОВ «ФК «РАНТЬЄ» та публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/10-1, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Відповідача [PERSON] було письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТзОВ «ФК «РАНТЬЄ». Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплату на загальну суму 3897,9 грн., останній платіж було здійснено 05.04.2016 року. Станом на 30.03.2016 ро заборгованість відповідача становила 14731,68 грн., у тому числі 7993 грн. за тілом кредиту, 6738,68 грн. за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача (а.с.3-5). У подальшому під час судового розгляду справи позивач подав заяву у порядку статті 31 ЦПК України про зменшення позовних вимог, в якій повідомив суду, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09.12.2013 року на користь публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" з відповідача було стягнуто кредитні кошти, за указаним кредитним договором №Л68.188.76238 від 03.05.2012 у сумі 33530,93 гривні, заборгованість по яким існувала станом на 23.09.2013 року, з яких: 8299,65 гривень основний борг, 4543,35 гривень прострочений борг, 6753,00 гривень прострочені проценти ( у тому числі комісія), 177,69 гривень строкові проценти, 166,96 гривень нарахована плата за обслуговування кредиту (комісія), 13590,28 гривень пеня за несвоєчасне погашення платежів. Посилаючись на викладене, позивач у заяві про зменшення позовних вимог остаточно просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 6768,65 гривень, у тому числі 6434,73 нарахованих та несплачених відсотків і 333,92 грн. комісії за період з 24.09.2013 року по 30.10.2015 року (а.с.49,50,74,75). Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника позивача (а.с.5, 49, 50). Відповідач в судовому засіданні проти позови заперечила у повному обсязі, що мотивувала тим, що з неї на користь ПАТ «Ідея Банк» вже стягнуто всю заборгованість за кредитним договором в сумі понад 33 тис. грн., в рахунок її погашення з її заробітної плати вже понад два роки утримується по 20%. Відповідач зазначила, що вона не отримувала від позивача повідомлення про те, що Банк відступив право вимоги до неї за кредитним договором ТОВ «Рантьє». Посилаючись на викладене відповідач просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 03.05.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір № Л68.188.76238, згідно з яким відповідач, отримала кредит у розмірі 12843,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,25 % на рік, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені вищевказаним кредитним договором та графіком щомісячних платежів. За умовами указаного договору ПАТ «Ідея Банк» надав відповідачу кредит строком на 36 місяців. Відповідно до Графіку щомісячних внесків відповідач зобовязана була сплачувати 679,3 грн. 3 числа кожного місяця (а.с.21-23, 26). Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» 30.10.2015 року було укладено договір факторингу №30/10-1, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, Позивачу) з 30.10.2015 року, а позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до пунктів 4.1,4.3-4.4 указаного Договору клієнт на підставі цього Договору передає (відступає) Фактору, а Фактор набуває права вимоги до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників, що міститься в Додатку № 1, який є невідємною частиною цього договору. Права вимоги до Боржників, перелічених у Реєстрі Боржників, переходять до Фактора від Клієнта після підписання Сторонами відповідного [PERSON] прийому передачі Прав Вимоги. Після переходу Прав Вимоги до Фактора останній стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей. Відступлення Прав Вимоги за цим Договором здійснюється без згоди Боржників (а.с. 14-20). На виконання вимог статті 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТзОВ «ФК «Рантьє» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації (а.с. 13, 53-55). Доводи відповідача про те, що нею не було отримано повідомлення про відступлення права вимоги позивачу, не доведеною останньою належними доказами. При цьому позивачем надано докази надсилання відповідачу поштового відправлення з доказами про вручення його адресату. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 30.10.2015 року становила 19382,68 грн., у тому числі 7993 грн. основного боргу, 6783,68 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями (а.с.20). Таким чином, ураховуючи викладені обставини, до позивача на підставі договору факторингу від ПАТ «Ідея Банк» перейшло право вимоги до [PERSON] стосовно заборгованості, яка утворилась на підставі кредитного договору №Л68.188.76238 від 03.05.2012 року. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09.12.2013 року, яке набрало законної сили 27.12.2013 року з [PERSON] на користь ПАТ "Ідея Банк" було стягнуто заборгованість по кредитному договору, яка утворилась станом на 23.09.2013 року на загальну суму 33530,93 гривень, у тому числі 8299,65 грн. основного боргу, 4543, 35 грн. простроченого боргу, 6753 грн. прострочених процентів, 177,69 грн. строкових процентів, 166,96 грн. нарахованої плати за обслуговування кредиту, 13590,28 грн. пені (а.с.77). У результаті звернення до примусового виконання указаного рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 09.12.2013 року, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, 08.09.2014 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату відповідача, на підставі якої згідно з довідкою ВП «Сумського-будівельно монтажного експлуатаційного управління» ПАТ «Укрзалізниця» від 14.07.2016 року з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» з вересня 2014 року по червень 2016 року було утримано з заробітної плати суму боргу 16197,30 гривень (а.с. 63,64). Відповідно до наданого позивачем уточненого розрахунку заборгованості, яка була не стягнута за рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09.12.2013 року, заборгованість відповідача за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 24.09.2013 року по 30.10.2015 року складає 6434,73 грн., а за нарахованою та несплаченою комісією за період з 24.09.2013 року по 30.10.2015 року - 333,92 грн. (а.с.56,57). Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржується, не спростований власними розрахунками. Доводи відповідача про те, що оскільки з неї стягнуто рішенням суду заборгованість на користь ПАТ «Ідея Банк», тому підстави для стягнення з неї додаткових сум на користь позивач відсутні, є не обґрунтованими, виходячи з таких мотивів. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Указаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі за № 6-1206цс15, яка згідно із статтею 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 6768,65 грн. боргу, у тому числі прострочена заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 24.09.2013 року по 30.10.2015 року, яка складає 6434,73 грн. та за нарахованою та несплаченою комісією за період з 24.09.2013 року по 30.10.2015 року в сумі 333,92 грн. Таким чином, позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до обсягу задоволених вимог. Незважаючи на те, що позивач зменшив розмір позовних вимог, ураховуючи, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у мінімальному розмірі, встановленому для юридичний осіб, з відповідача підлягає стягненню 1378 грн., яка, у тому числі, підлягала б сплаті з остаточно визначеної позивачем суми 6768,65 грн., яка підлягає стягненню за цим рішенням.

Outcome: approved