Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що в квітні 2008 року між ним та КП "Комунальник" було укладено договір оренди комунального майна Голопристанської міської територіальної громади. Відповідно до предмету даної угоди, позивач, як орендар, отримав у строкове платне користування частину підвального приміщення, площею 178,3 кв.м., що розташоване за адресою: Херсонська область м. Гола Пристань вул. К.Маркса, 72, яке знаходилось на балансі КП "Комунальник". Орендоване майно було передано для організації тренажерного залу. На момент передачі обєкт оренди перебував в занедбаному стані, були відсутні віконні та дверні блоки, інженерно-технічні комунікації, приміщення фактично не використовувалось. Після проведеного позивачем ремонту відбулося зменшення площі приміщень до 176,00 кв.м. та значне їхнє поліпшення, внаслідок чого, станом на 10.10.2016 року, вартість нежитлових приміщень становить 488027 грн., частка поліпшень проведених [PERSON] складає 209907 грн., що в процентному співвідношенні, за розрахунком позивача, дорівнює 44,79%. В підтвердження даних обставин позивач посилається на висновок експертного дослідження №131/16 від 16.11.2016р. Таким чином, [PERSON] просить розподілити частки співвласників, визнавши за ним право власності на 44,79%, а за відповідачем на 55,21% нежилих приміщень загальною площею 176,00 кв.м., розташованих по вул. К.Маркса, 72 в м. Гола Пристань, оскільки проведені ним поліпшення є невідємними та відокремленню не підлягають. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їхньому задоволенні на підставі положень ст. 778 ЦК України та обставин зазначених в позовній заяві. Також зазначив, що позовні вимоги предявлені до міської ради, оскільки КП "Комунальник" було ліквідовано у 2010 році. Представник Голопристанської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення в яких посилається на ту обставину, що міська рада не є належним відповідачем по даній справі, оскільки дані позовні вимоги можуть бути предявлені лише до співвласників багатоквартирного будинку №72 по вул. К.Маркса. З цих підстав просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні також не визнав позовні вимоги та просив відмовити в їхньому задоволенні в повному обсязі, з підстав наведених ним в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голопристанської міської ради №417 від 17.09.2007 року комунальному підприємству "Комунальник" було надано дозвіл на передачу в оренду строком на 3 роки нежилих приміщень. 09 квітня 2008 року між КП "Комунальник" та [PERSON] був укладений договір оренди комунального майна, відповідно до якого позивачу було надано в оренду частину підвального приміщення, площею 178,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: Херсонська область м. Гола Пристань вул. К.Маркса, 72. Згідно листа першого заступника міського голови (а.с. 92) вбачається, що житловий будинок по вул. К.Маркса, 72 в м. Гола Пристань є багатоквартирним житловим будинком, а його підвальне приміщення є допоміжним, тобто таким, що призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Власниками будинку є власники квартир або нежитлових приміщень будинку, який належить їм на праві сумісної власності. Балансоутримувачі будинку відсутні. Таким чином, між сторонами існує розбіжність у віднесенні обєкту оренди до того чи іншого виду, оскільки представник позивача зазначає про його належність до нежилих приміщень, а Голопристанська міська рада визначає його як допоміжне приміщення багатоквартирного будинку. Чинне законодавство визначає поняття, як допоміжного приміщення так і нежилого приміщення. Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" №2866-ІІІ від 29.11.2001р. в редакції чинній до 01.07.2015 року було визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). У Законі України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" № 417-VIII від 14.05.2015 року (далі Закон) було визначено дещо інше поняття допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, за яким це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). В той час цим же Законом передбачено, що нежитлове приміщення це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна. Виходячи з умов договору та вищевикладених обставин справи, суд відзначає, що підвальне приміщення, яке було передано в користування позивача, згідно чинного законодавства, як станом на момент укладення договору так і на теперішній час відноситься до допоміжних приміщень. Пунктом 6 ст. 1 Закону передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Частиною 1 ст. 5 Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, тобто власників квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Згідно ч.2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Окрім цього, в частині другій ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" зазначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Також відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. N 4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Листом від 26.04.2017 року №02-18/44 Голопристанська міська рада надала на адресу суду відомості про осіб - власників квартир, розміщених в багатоквартирному житловому будинку за вищевказаною адресою. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка притягується судом до відповіді за позовом, тому що на неї вказує позивач, як на порушника свого права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства., тобто визначення відповідачів, як осіб, до яких предявляється позов є виключним правом позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні в ході розгляду справи було встановлено співвласників багатоквартирного будинку по вул. К.Маркса, 72, і представнику позивача розяснювалось його права зокрема стосовно заявлення клопотань про заміну неналежного відповідача, однак з таким клопотанням [PERSON] до суду не звертався та наполягала на тому, що саме Голопристанська міська рада повинна бути відповідачем по даному позову. Статтею 33 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обовязкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання. За цих обставин, суд приймає до уваги заперечення представника відповідача стосовно предявлення вимог до неналежного відповідача та з цих підстав вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed