Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

у червні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ТОВ «Нова Пошта» 9 999 грн. вартості відправлення та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено про те, що 12.04.2019 року згідно експрес-накладної № 59000414517494 позивачем [PERSON] здійснено відправлення посилки - телефону, оголошеною вартістю 9 999 грн. з м. Запоріжжя в м. Київ на ім?я отримувача - « [PERSON] ». У зв?язку із неотриманням [PERSON] вказаного вище відправлення, позивач звернувся до відповідача із претензією від 15.04.2019 року, на яку отримав відповідь від 26.04.2019 року про те, що позивачем 15.04.2019 року змінено отримувача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що жодних дій, направлених на зміну отримувача посилки за експрес-накладною № 59000414517494, позивач не здійснював, посилку за вказаною експрес накладною отримано невідомою особою, за вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача вартість відправлення у розмірі 9 999 грн., а також 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 16.08.2019 року представником відповідача ТОВ «Нова Пошта» подано відзив на позов, в якому вказано про безпідставність позовних вимог [PERSON] , оскільки останній особисто 15.04.2019 року, скориставшись сервісом «Зміна даних» за допомогою власного номеру мобільного телефону, змінив адресата отримання відправлення за експрес-накладною № 59000414517494, з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 15.04.2019 року у відділенні № 82 в м. Києві [PERSON] отримано відправлення за вказаною експрес-накладною. За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 року цивільну справу передано до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. 29.10.2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Голосіївського районного суду м. Києва та в порядку автоматизованого розподілу справ передано в провадження судді Шкірая М.І. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 31.10.2019 року справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. 18.06.2020 року справу в порядку повторного автоматизованого розподілу справ передано в провадження судді Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Колдіної О.О. від 18.06.2020 року справу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу. Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника, побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Як встановлено судом 12.04.2019 року з відділення № 20 ТОВ «Нова Пошта» в м. Запоріжжя [PERSON] здійснено відправлення за експрес-накладною № 59000414517494, телефону, оголошеною вартістю 9 999 грн., в м. Київ на ім?я отримувача - « [PERSON] », що стверджується квитанцією від 12.04.2019 року. Зазначене відправлення вказаним адресатом отримано не було. У зв?язку із вказаним, 15.04.2019 року позивач звернувся до відповідача із претензією, на яку листом від 26.04.2019 року позивача повідомлено про те, що ним особисто, за допомогою власного номера мобільного телефону та сервісу «Зміна даних», змінив відомості про отримувача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вказана обставина спростовується доказами, наданими позивачем, зокрема, деталізованою роздруківкою за номером абонента [NUMBER] за період з 14.04.2019 року по 16.04.2019 року. Суд зазначає, що номер абонента [NUMBER] зазначено як номер відправника відправлення за експрес-накладною № 59000414517494 - [PERSON] згідно квитанції від 12.04.2019 року. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Пунктом 2 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За встановлених обставин, суд надходить до висновку про те, що стороною позивача доведено та судом в ході розгляду справи встановлено наявність вини відповідача, оскільки його дії щодо видачі вантажу іншій особі, ніж та, яка зазначена в експрес-накладній, не є правомірними, відтак позов підлягає задоволенню в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 9 999 грн. матеріальної шкоди. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст.23, 1167 ЦК України. Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В ході судового розгляду справи судом не здобуто доказів на підтвердження понесених позивачем моральних страждань та хвилювання, а так само щодо розміру заявленого до відшкодування - 5 000 грн., відтак, у вказаній частині позову слід відмовити. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрат, пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial