Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею та відповідачем по 1/2 частині домоволодіння, з господарськими спорудами, із прилеглою земельною ділянкою, розташованими за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Зарічна, буд. 17. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалась на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 21.01.1973 року про, що зроблений відповідний запис за № 3 від 21.01.1973 року [PERSON] сільрадою Володимирецького бюро ЗАГСу Ровенської області. У 1991 році подружжя за спільні кошти почали будували домоволодіння із господарськими спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Зарічна, буд. 17, яке до 25 травня 2009 року вважалось самовільно збудованим майном. Відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2009 року визнано за [PERSON] право власності на самовільно збудований житловий будинок з господарськими спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Дзержинського (змінилась назва на вул. Зарічна), буд. 17 та за ним зареєстровано право власності 22.07.2009 року у КП «Павлоградське міжміське БТІ». Вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частинах. 06 лютого 2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення по цивільній справі № 185/6797/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені, а саме: поділено будинок № 17 по вул. Зарічна (раніше Дзержинського) у с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, який є спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на будинок, який складається із: житлового будинку, зображеного в технічному паспорті на житловий будинок під літ. «А», розмірами 11,54х9,82 метри; сіней, зображені в технічному паспорті на житловий будинок під літ. «а1», розмірами 1,90х2,71 метри; сараю, зображений в технічному паспорті на житловий будинок під літ. «З», розмірами3,30х3,60 метрів; гаражу, зображений в технічному паспорті на житловий будинок під літ. «Ж», розмірами 3,30х4,33 метрів, розташований по вул. Зарічна (раніше Дзержинського), 17 у с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області по 1/2 частки кожному; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 551,20 грн. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2018 року було скасовано вищезазначене заочне рішення суду та справа призначена до розгляду. Відповідно до наданої заяви позивач просила розглядати справи за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача просив також розглядати справу без його участі, надав суду заперечення на позов, до змісту яких просив відмовити у задоволенні позову на тих підставах, що право власності на спірний будинок визнано за відповідачем на підставі рішення суду та не має відношення до права спільної сумісної власності подружжя. Крім того відповідно до поданої заяви, просив застосувати строки позовної давності, оскільки рішення суду про визнання права власності на спірний будинок за відповідачем було ухвалено у 2009 році, тоді як позивач звернулася до суду у 2016 році. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Статтею 263\~ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 21.01.1973 року знаходяться в шлюбних відносинах, про що зроблений відповідний актовий запис за № 3 від 21.01.1973 року [PERSON] сільрадою Володимирецького бюро ЗАГСу Ровенської області та по цей час. Сторонами не оспорювався той факт, що з 1991 року подружжя сумісно за спільні кошти почали будувати домоволодіння з господарчими спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Дзержинського (змінилась назва на вул. Зарічна), буд. 17 та на даний час проживають у спірному будинку. Відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2009 року визнано за [PERSON] право власності на самовільно збудований житловий будинок с господарськими спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Дзержинського (змінилась назва на вул. Зарічна), буд. 17 та право власності зареєстровано 22.07.2009 року у КП «Павлоградське міжміське БТІ» за [PERSON] Відповідно до ст. ст. 60, 70\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~"Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя" роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням\~\~ між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної\~\~його\~\~ вартості на час розгляду справи (п. 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу (п. 24). Враховуючи, що спірне житлове домоволодіння набуло ознак обєкту права власності на підставі рішення суду, з відповідною державною реєстрацію, тому зазначене майно може підлягати поділу, так як є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у звязку з тим право власності на зазначене майно відбулось під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Оскільки вимоги щодо реального поділу спільного майна подружжя позивач за позовом не заявляла, заявивши вимоги тільки про визначення ідеальних часток, то враховуючи положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог, та виходячи з рівності часток (ч. 1 ст. 70 СК України), суд визначає ідеальні частки сторін по справі у цьому майні по 1/2 частини за кожним із подружжя. Тому, суд вважає за можливе визнати за сторонами по 1/2 частині житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Зарічна, буд. 17, без розподілу земельної ділянки, так як право власності на зазначений обєкт відсутнє. З приводу застосування строків позовної давності відповідно до поданої заяви представником відповідача від 06.12.2018 року приходжу до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 72 Сімейного Кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. З матеріалів цивільної справи не вбачається факту розірвання шлюбу між сторонами на час розгляду справи, а тому враховуючи вищезазначені положення Сімейного Кодексу підстав для застосування строків позовної давності не має. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial