Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.В обґрунтування позову вказує, що він є власником 87/100 частини будинку за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої 13/100 частини будинку є його дочка [PERSON] , яка володіє своєю часткою на підставі договору дарування від 06.09.2010 року. У його [PERSON] , власності занаходяться: квартира [ADDRESS] , загальною площею 62,3 кв.м, сарай «Д», погріб «Е», вбиральня «Г», огорожа «№1», вигрібна яма «№ 2». У власності [PERSON] знаходиться: квартира №2 загальною площею 70,5 кв.м, огорожа «№ 1», вигрібна яма «№ 3». Такий порядок користування будинком встановився з 2010 року. Фактично відповідач користується своєю частиною будинку самостійно. Частині домоволодіння, яке належить [PERSON] , присвоєно самостійну адресу [ADDRESS] . На даний час вказані частки даного житлового будинку є окремими домоволодіннями із незалежними комунікаціями, газо-та-електропостачанням та окремими адресами. Таким чином, він та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Посилаючись на ст.ст. 3, 319, 321, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України просить: 1) припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . 2) виділити зі спільної часткової власності йому 87/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами: квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,3 кв.м, сарай «Д», погріб «Е», вбиральня «Г», огорожа «№1», вигрібна яма «№2», розташованого за адресою: [ADDRESS] - в окрему цілу частку домоволодіння, залишивши без змін поштову адресу домоволодіння: [ADDRESS] . 3) виділити зі спільної часткової власності [PERSON] і, 13/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами: квартиру [ADDRESS] - в окрему цілу частку домоволодіння, залишивши без змін поштову адресу домоволодіння: [ADDRESS] . 4) визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,3 кв.м, сарай «Д», погріб «Е», вбиральня «Г», огорожа «№1», вигрібна яма «№2» розташованого за адресою: [ADDRESS] . 5) визнати за [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання 17.03.2021р. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду від 09.02.2021р просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в заяві до суду проти задоволення позову не заперечувала, просила справу слухати без її участі. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 24.07.1990 року є власником 87/100 частини житлового будинку в [ADDRESS] , виданого на підставі рішення виконкому Лохвицької міської Ради народних депутатів № 238 від 19.07.1990 року в замін рішення Лохвицького районного народного суду від 25.10.1979 року у справі 2-322 (а.с.6). Вищевказане свідоцтво зареєстроване в Лубенському БТІ 31.07.1990 року в реєстровій книзі № 10 за реєстровим № 2345 (а.с.7). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого ТОВ "Експертне бюро "Рідний дім" 11.08.2020 року, замовник [PERSON] , розмір частки власності 1/1, встановлено, що згідно експлікації до схеми розташування будівель та споруд входять: житловий будинок "А-1", прибудова "А1-1", прибудова "а", вбиральня "Г", сарай "Д", погріб "Е", огорожа "№1", вигрібна яма "№2". Згідно характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок "А-1", вбиральня «Г», сарай «Д», погріб «Е», огорожа «№1», вигрібна яма «№2» (а.с.14-19). Власником іншої 13/100 частини будинку в [ADDRESS] , є [PERSON] , на підставі Договору дарування будинку від 06.09.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1791 (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 49, 26.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Прізвище дружини після одруження змінено на « [PERSON] » (а.с.10). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого ТОВ "Експертне бюро "Рідний дім" 11.08.2020 року, замовник [PERSON] , розмір частки власності 1/1, встановлено, що згідно експлікації до схеми розташування будівель та споруд входять: житловий будинок "А-1", прибудова "а1", прибудова "а3", погріб під "а", огорожа "№1", вигрібна яма "№3". Згідно характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок "А-1", погріб під "а", огорожа «№1», вигрібна яма «№3» (а.с. 19-23). З Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 11.08.2020 року, вбачається, що існує технічна можливість щодо поділу домоволодіння [ADDRESS] , на два окремих (а.с.24). Згідно довідки виконавчого комітету Лохвицької міської ради № 03-02/684 від 07.07.2020 року, яка видана [PERSON] та [PERSON] , згідно Договору Дарування ВРА № 738588 від 11.05.2011 року та "Технічного паспорту" виданого КП "Бюро технічної інвентаризації" 20.08.2010 року інв. № 885, частинам житлового будинку по [ADDRESS] - [PERSON] , [ADDRESS] - [PERSON] (а.с.25). Згідно Звіту про незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна "житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами", що розташовується за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкту оцінки становить 217 464 грн (а.с.27). Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються главою 26 ЦК України «Право спільної власності». Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 ЦК України). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями, виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Встановлено, що належна [PERSON] 87/100 частина житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - є окремою квартирою та окремою адресою. 13/100 частина домоволодіння, яка належить [PERSON] і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також є окремою квартирою та окремою адресою. Відсутність правовстановлюючого документу, що засвідчує право власності позивача на окремо виділену частку позбавляє його можливості відповідно до вимог чинного законодавства вчиняти правочини (без згоди іншого співвласника). Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007р. № 55 (1.2.) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За умовами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840, 80 грн, тоді як вартість спірного майна і відповідно ціна позову становить 217 464 грн. За таких обставин сума судового збору повинна становити 2174,64 грн. Враховуючи, що ухвалою суду від 29.01.2021р у задоволенні заяви [PERSON] про зменшення розміру судових витрат відмовлено та враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1333, 84 грн.

Outcome: approved