Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

В червні 2015р. \~[PERSON] звернулась до ТОВ "Украгроінвест Холдинг" з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що в 2006р. вона уклала з відповідачем договір оренди, відповідно до якого передала належну їй земельну ділянку вказаному товариству в оренду. Проте під час розгляду в суді цивільної справи за №291/422/15-ц їй стало відомо, що до вказаного договору від її імені з відповідачем укладено додаткову угоду №040622100465 від 25.12.2009р. Оскільки зазначену додаткову угоду до договору оренди вона не підписувала і не доручала іншій особі підписувати її, тому з вказаної підстави просить суд визнати її недійсною. В судове засідання позивачка не з'явилась. Її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснивши, що позивачка не підписувала додаткову угоду до договору оренди землі від 25.12.2009р. , що свідчить про відсутність у неї волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір за таких обставин, виходячи з положень передбачених ч.1 ст.215 ЦК України, підлягає визнанню недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст.203 ЦК України. Проте проводити судово-почеркознавчу експертизу по справі необхідності немає, оскільки на даний час скасовано державну реєстрацію зазначеної додаткової угоди. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України проводився заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. 2 З письмових заперечень, поданих відповідачем, вбачається, що ТОВ "Украгроінвест Холдинг" позовні вимоги не визнає повністю , вважаючи, що підпис на оспорюваній додатковій угоді до договору оренди землі належить позивачці. Відповідач також вважає, що позивачкою пропущено строк звернення до суду (т.1 а.с.43-45). Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 124817 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4.60 га, яка розташована на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( т.2 а.с.93). Вказане речове право позивачки на зазначене нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої Ружинським районним судом 06.02.2017р. (а.с.91). 20 листопада 2006 року між [PERSON] і ТОВ "Украгроінвест Холдинг" було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду відповідачу строком на 5 років передавалась вищевказана належна позивачці земельна ділянка. На вказаному договорі є підписи сторін та відмітка про те, що він 27.11.2006р. був зареєстрований Ружинським відділом Житомирської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Державному реєстрі земель за № 040622100465 (а.с.94-95). 25 грудня 2009р. між [PERSON] і ТОВ "Украгроінвест Холдинг" було укладено додаткову угоду до зазначеного договору оренди землі, якою, зокрема, було визначено строк дії договору - 10 років. На вказаній угоді також є підписи сторін та відмітка про те, що вона 25.12.2009р. була зареєстрована Ружинським відділом Житомирської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Державному реєстрі земель за № 040922100326 (а.с.97). Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивачки в суді, позивачка оспорює додаткову угоду до договору оренди землі, посилаючись на те, що вона її не підписувала. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. 3 Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.143 ЦПК України). Оскільки відповідач ТОВ "Украгроінвест Холдинг" не визнає факту підписання оспорюваної додаткової угоди до договору оренди землі не позивачкою, а іншою особою, , тому належним і допустимим доказом щодо справжності та належності підпису [PERSON] на оспорюваній нею додатковій угоді до договору оренди землі може бути, зокрема, висновок експерта. Однак, представник позивачки, незважаючи на роз'яснення судом наслідків вчинення або не вчинення процесуальних дій, відмовився від клопотання про проведення по справі судово-почеркознавчої експертизи. З вказаних підстав суд позбавлений можливості належним чином оцінити докази у їх сукупності та перевірити доводи, на які посилається [PERSON] , як на підставу свого позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено позовні вимоги, оскільки нею не надано належних і допустимих доказів на їх підтвердження. А тому з вказаних підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, судом встановлено , що відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2015р. , яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015р. та ухвалою ВАС України від 12.05.2016р. , визнано протиправними та скасовано рішення Ружинського відділу Житомирської філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест Холдинг" та [PERSON] від 20.11.2006р., реєстровий номер 040622100465, а також додаткової угоди від 25.12.2009р. , реєстровий номер 040922100326 (а.с. т.2 а.с.25-47). Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих Ружинським районним судом 06.02.2017р., на підставі договору оренди землі від 02.10.2014р. право оренди належної позивачці [PERSON] земельної ділянки площею 4.60 га, кадастровий номер 1825286300:03:000:0069 , з 19.02.2016р. зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрні системні технології" (а.с. т.2 а.с.60-63). Договір набирає чинності з моменту , коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Відповідно до ст.ст.14, 16, 18, 19 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998р. (в редакції на час виникнення правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до змін, внесених до ст. 6 вказаного Закону на підставі Закону України від 11.02.2010р. "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" , на даний час право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статями 125 та 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В п.8 постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними " , зазначено, що " не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо) 4 Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено." Оскільки судом на підставі вищевказаних доказів встановлено, що відсутня державна реєстрація оспорюваної позивачкою додаткової угоди до договору оренди землі і речове право - право оренди земельної ділянки на підставі вказаної додаткової угоди також не зареєстровано, таким чином зазначений правочин , а саме: додаткова угода до договору оренди землі від 25.12.2009р.укладена між [PERSON] та ТОВ "Украгроінвест Холдинг", є не вчиненим, а тому він не створює прав та обов'язків для сторін і, відповідно, не може бути визнаний судом недійсним. Тому зазначене також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed