Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивачем подано до суду 02.11.2015 року позовну заяву з вимогами до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Ухвалою від 06.11.2015 року відкрито провадження у справі. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. За життя він підтримував дружні стосунки з [PERSON]. За станом здоров'я батько перебував довгий час у лікарні та приблизно за місяць до смерті був вже не при своєму розумі, а в останні дні свого життя попросив [PERSON] забрати його додому, хоча лікарі застерігали, що стан здоров'я тяжкий та жити йому залишилось днів п'ять. Після повернення додому він прожив ще три дні, та помер, про його смерть [PERSON] його не повідомила, він дізнався від сторонніх людей. 27.10.2015 року коли прийшов до відповідача отримати свідоцтво про смерть батька та документи на квартиру, що належала батькові, в якій він був прописаний за адресою [ADDRESS], остання розмовляти з ним не стала. У нотаріуса він дізнався, що квартира була продана вже після смерті батька на підставі довіреності, яку батько оформив 22.10.2015 року. У цей період часу батько був не при собі та помер вже наступного дня після підписання довіреності. За життя при розмові з батьком, він не казав, що має намір продавати квартиру, а має намір залишити її йому. Вважав, що батько в останні хвилини життя не змінював своєї позиції, оскільки квартира продана одразу після його смерті. Вважав, що договір купівлі-продажу оформлено незаконно, з суттєвим порушенням вимог ЦК України, оскільки будь-які повноваження за довіреністю були припинені внаслідок смерті батька. Окрім того, факт оформлення довіреності ставиться під сумнів, оскільки він не міг розуміти значення своїх дій, та вона втратила свою силу після смерті [PERSON] Він є в силу ст.1261 ЦК України спадкоємцем за законом першої черги. А в силу ст.658 ЦК України [PERSON] не є власником майна, а тому це робить укладену угоду недійсною. З посиланням на вимоги ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки [PERSON] не мала жодних законних підстав для продажу квартири, яка їй не належала, а за законом після прийняття ним спадщини буде належати йому, тому укладений договір підлягає визнанню недійсним в судовому порядку (том 1 а.с.2-3). 10.11.2015 року позивачем подано позовну заяву (уточнену) про визнання недійсним договору з вимогами до [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування уточненого позову позивач посилався на аналогічні обставини. Наполягав на тому, що будь-які повноваження за довіреністю були припинені внаслідок смерті [PERSON], а тому в силу ст.658 ЦК України [PERSON] не мала права продавати квартиру [PERSON]. Посилаючись на ст.203, 215 ЦК України просив визнати договір недійсним (том 1 а.с.31-33). 01.12.2015 року позивачем подано позовну заяву (уточнену) про визнання недійсним договору з вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], 3-я особа у справі Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Онищенко Світлана Володимирівна. В обґрунтування уточненого позову позивач посилався на аналогічні обставини. Наполягав на тому, що будь-які повноваження за довіреністю були припинені внаслідок смерті [PERSON], а тому в силу ст.658 ЦК України [PERSON] не мала права продавати квартиру [PERSON]. Посилаючись на ст.203, 215 ЦК України просив визнати договір недійсним, тобто фактично збільшив склад відповідачів та визначив нотаріуса 3-ю особою. (том 1 а.с.101-103). 25.01.2016 року позивачем подано позовну заяву (уточнену) про визнання недійсним договору та недійсною довіреності з вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Онищенко Світлана Володимирівна. В обґрунтування позову посилався на аналогічні обставини, а також додатково зазначав на те, що батько тривалий час перебував в лікарні, був тяжко невиліковно хворий, за місяць до смерті батько був не при своєму розумі, а в останні дні свого життя попросив його забрати додому, хоча лікарі попереджали що йому залишилось десь днів п'ять. Тяжка невиліковна хвороба та стан помираючого [PERSON] на час вчинення довіреності свідчить, що він не мав можливості її підписати оскільки помирав від тяжкої хвороби. Зазначав, що мав місце порок волі. Не зрозуміло хто отримав явно занижену вартість єдиного житла померлого, про смерть батька його ніхто не повідомив. Оформлення договору в день смерті, на інших осіб, яких батько за життя не знав, мешканців іншого регіону, вважав підставами для визнання договору недійсним. Наполягав на тому, що конкретна хвилина смерті для припинення дії довіреності не має значення, має значення саме день смерті. Тобто, договір є недійсним, оскільки на момент підписання втратила силу довіреність. Оформлена довіреність була з суттєвими порушеннями, оскільки довіреність була підписана заінтересованою особою [PERSON], яка згідно її пояснень отримала грошові кошти за продану квартиру. Не зазначено повних даних особи, та що ця особа визначена саме довірителем. Наполягав на тому, що довіреність, договір є недійсними. Просив визнати недійсною довіреність видану [PERSON] на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Онищенко С.В. 22 жовтня 2015 року, зареєстровану в реєстрі за №4992, яка підписана від імені [PERSON] [PERSON]. Визнати недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Онищенко С.В. [INFO] року, реєстрований номер №5029, укладений між [PERSON], від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с.179-187). Відповідачами [PERSON], [PERSON], представником відповідача [PERSON] подані письмові заперечення на уточнену позовну заяву, в яких просили в задоволенні уточненого позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначено, що доводи викладені в позові щодо тривалої хвороби, нездатності розуміти значення своїх дій, не підтверджені жодними доказами. Позивач [PERSON] взагалі дуже тривалий час не тільки не бачив свого батька, а навіть ніколи не турбувався про нього та про його стан здоров'я. Так, дійсно [PERSON] хворів та проходив курс лікування з 30.09.2015 року по 10.10.2015 року в лікарні, при цьому при його виписці зазначено, що свідомість у нього ясна, до продуктивного контакту доступний, орієнтований в часі та просторі, стан здоров'я поліпшився, хворий змушений постійно приймати підтримуючу терапію, під спостереженням лікаря. Окрім того, довіреність, яка була видана [PERSON] повністю відповідає вимогам ст.ст.237, 238, 245, 247 ЦК України, як за формою так і за змістом. Довіреність посвідчена нотаріально. Договір купівлі-продажу був оформлений [INFO] року о 16.58.38 годин, актовий запис про смерть [PERSON] був зареєстрований 24.10.2015 року о 09.03.47 годині. В момент смерті [PERSON] поряд із ним знаходилась його співмешканка [PERSON] та її сусідка, які достеменно знають час його смерті та підтвердять обставини в суді. В даному випадку дійсно повноваження за довіреністю припиняються відповідно до вимог ст.248 ЦК України, в тому числі у разі смерті особи, відповідач [PERSON] стверджує, що [PERSON] помер після 18.00 години [INFO] року, а оскільки договір посвідчений в 16.58.38 годині, то підстав вважати, що представництво припинилось, немає, довіреність на момент укладання договору була чинною. Тобто, з урахуванням підстави позову позивача щодо недійсності довіреності, договір купівлі-продажу не може бути визнаний недійсним. (том 1 а.с.83-87). Додатково, після уточнення позовних вимог, представником відповідачів [PERSON], [PERSON], - [PERSON], подано до суду заперечення на уточнену позовну заяву. Із змісту заперечень вбачається, що на думку відповідачів позовні вимоги є необґрунтованими. Підставами позову щодо визнання недійсною довіреності є перебування продавця [PERSON] «за місяць до смерті не у своєму розумі», перебування [PERSON] в день видачі довіреності 22.10.2015 року «не при собі», не можливість батька позивача в день видачі довіреності розуміти значення своїх дій, при оформленні довіреності нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про вчинення нотаріальних дій, оформлення довіреності за день до смерті на невідому особу є незаконним, надання повноважень на оформлення права власності та одразу на продаж квартири не відповідає здоровому глузду та дійсній волі батька позивача, адже він просто не міг довірити оформити право власності на квартиру і продати її незнайомим людям з Луганська. Щодо підстав визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначено, що за життя батько повідомляв, що не має намір продавати квартиру та має намір залишити її позивачу, як сину, до смерті свої наміри на думку позивача продавець не змінював, квартира була продана вже після смерті батька, з 30.09.2015 року по 10.10.2015 року батько перебував в важкому стані, а отже не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Тобто, щодо довіреності, фактично є вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка в момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (стаття 225 ЦК України), вчинення правочину зміст якого суперечить вимогам Цивільного кодексу України, та іншим актам цивільного законодавства (ч.1 ст.203 ЦК України), невідповідність волі [PERSON] волевиявленню викладеному в довіреності (ч.3 ст.203 ЦК України). Щодо договору, вчинення правочину [PERSON] в інтересах [PERSON], як особою, яка внаслідок припинення довіреності не мала на те повноважень (п. 6 ч.1 ст.248 ЦК України), невідповідність волі [PERSON] волевиявленню (ч.3 ст.203 ЦК України), вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка в момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (ст.225 ЦК України). Спосіб захисту обраний позивачем - визнання недійсним договору та довіреності. На думку сторони відповідача, позивачем не вірно обраний спосіб захисту, оскільки [PERSON] помер, застосування такого наслідку визнання недійсним правочину, як реституція, неможливий. Окрім того, не можливо використання в даному випадку правового механізму, передбаченого ст.ст.215, 216 ЦК України, а так само як і ст.388 ЦК України, оскільки позивач не є стороною договору, не є особою, чиї права порушені та не являється (хоча і уявно вважає себе власником спірної квартири). Дійсно, посилаючись на норми спадкового права позивач подав заяву про прийняття спадщини, але даних які б свідчили про реалізацію чи неможливість реалізації прав позивачем матеріали справи не містять. Зі спливом 6 місячного строку нотаріус або видає свідоцтво про право власності на конкретне майно, або відмовляє у видачі свідоцтва, або закриває спадкову справу, у зв'язку із відмовою спадкоємця від прийняття спадщини, наявне звернення інших спадкоємців із заявами, наявне рішення суду про вирішення спору. Тобто, на момент звернення, на думку сторони відповідача, позивач звернувся до суду передчасно, за захистом права, яке ще не набув, обрав неправильний спосіб захисту, неправильний предмет та підстави позову. Що стосується довіреності, посилались на те, що на момент вчинення довіреності дієздатність [PERSON] була перевірена нотаріусом, будь-яких доказів щодо наявності у нього психічного або стійкого психічного розладу позивачем не наведено, наявність захворювання на цироз печінки не може свідчити про недієздатність чи обмежену недієздатність особи, довіреність укладена у письмові формі, посвідчена нотаріально, при її посвідченні нотаріусом було дотримано всі вимоги щодо порядку її посвідчення, обмежень щодо посвідчення довіреності на ім'я сторонньої особи, за день до смерті, чинне законодавство не має. Також не надано доказів позивачем щодо відсутності волевиявлення позивача на вчинення даного правочину. В частині припинення строку дії довіреності зазначено, що на думку сторони відповідача довіреність припиняється не в день смерті, а в момент смерті. З урахуванням наявного висновку СМЕ про смерть [PERSON] його смерть настала в період часу з 18-19.00 годин [INFO] року. Тоді як договір купівлі-продажу посвідчений о 16.58.38 години, а рішення про державну реєстрацію прав прийнято державним реєстратором о 17.05.05 годині, тобто до моменту смерті. Окрім того, посилались на те, що законом передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після настання відповідної події, тобто на момент вчинення договору [PERSON] мав всі повноваження для відчуження спірної квартири. (том 1 а.с.232-241). Відповідачем [PERSON], подано до суду письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що довіреність оформлена законно, цією довіреністю [PERSON] уповноважив його вчинити всі дії пов'язані з питаннями організації продажу квартири, довіреність посвідчена нотаріально. Оспорюваний договір укладений та оформлений законно, а всі обставини на які посилається позивач підлягають доведенню в ході розгляду справи. (том 1 а.с.122). Відповідачем приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. подано до суду письмові пояснення та заперечення. В письмових поясненнях, запереченнях приватний нотаріус просила відмовити в задоволенні позову, посилалась на те, що на момент укладання договору купівлі-продажу довіреність була чинною. Довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад надається у разі потреби, сумнівів про дієздатність [PERSON] у неї не виникало. Також не було порушено вимоги діючого законодавства у зв'язку із підписанням довіреності [PERSON], оскільки [PERSON] підписати самостійно її не міг. Нотаріус зазначала, що нею було особисто перевірено дієздатність померлого, він повністю розумів значення своїх дій та керував ними. Під час першої зустрічі з [PERSON], з'ясуванні його намірів та роз'яснення наслідків підписання паперів, позивача вона не бачила. Довіреність підписана у відповідності до вимог ч.4 ст.207 ЦК України, ч.3 ст.45 Закону України «Про нотаріат», у чіткій відповідності із Порядком вчинення нотаріальних дій. Також зазначала, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] був живий, а тому підстав вважати, що довіреність припинила свою дію немає. (том 1 а.с.111, 112, 194-196). На підставі поданої заяви позивачем про витребування доказів було витребувано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дані від нотаріуса про вчинені нотаріальні дії, а також медичну документацію про стан здоров'я [PERSON], задоволено клопотання про виклик свідка [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі клопотання представника відповідача [PERSON] витребувано інформацію з ХОБСМЕ, з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову, задоволено клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідка [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На підставі поданої заяви позивачем було забезпечено позов, ухвалою від 11.11.2015 року було накладено арешт на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] (том 1 а.с.47-48). Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.11.2015 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ [PERSON] ухвалу суду виконано. (том 1 а.с.148). Сторона відповідача зверталась із заявою про скасування заходів забезпечення та ухвалою від 25.11.2015 року в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення відмовлено (том 1 а.с.76-77). В судовому засіданні позивач та його представники вимоги позову підтримали, просили врахувати доводи викладені в позові, задовольнити його, наполягали на тому, що в момент підписання довіреності померлий [PERSON] перебував в агональному стані, що перешкоджало йому розуміти значення своїх дій, він не міг підписати довіреність. Окрім того, на момент укладання договору він взагалі був мертвий, що є підставою для визнання договору недійсним. Відповідач [PERSON], її представник, представник відповідача [PERSON], представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в задоволенні позову відмовити підтримали викладені в письмових запереченнях свої позиції. Додатково відповідач [PERSON] суду пояснювала, що з померлим [PERSON] вони тривалий час перебувала в цивільному шлюбі, а саме з 09 серпня 2000 року, вони проживали спільно в її квартирі. Вона знала, що у чоловіка є син, але до смерті вона його не бачила, він ніколи не приходив, не провідував батька. Її чоловік хотів продати квартиру та залишити кошти їй, оскільки вона постійно за ним доглядала. Раз на 2 місяця чоловік перебував на лікуванні останнім часом, оскільки йому було встановлено діагноз цироз печінки. 10 жовтня 2015 року він виписався з лікарні, вона його забирала. Саме за проханням [PERSON] вона викликала нотаріуса, який оформив довіреність, дійсно підписала за нього цю довіреність саме вона, оскільки він її попросив. Момент смерті [PERSON] наступив [INFO] року о 18.00 годині, вона постійно перебувала поряд із ним. Він довго кашляв, кряхтів, а потім перестав рухатись, вона одразу подзвонила у швидку, яка приїхала через 2 години та забрала його вже до моргу. Відповідач приватний нотаріус Онищенко С.В. проти позову заперечувала, пояснила, що нею було оформлено довіреність від імені [PERSON] та договір купівлі-продажу квартири. Для оформлення довіреності вона виїжджала додому та спілкувалась із [PERSON], він не міг підписати довіреність, оскільки мав слабкість руки, щодо стану його психічного здоров'я у неї сумнівів не виникало, він зазначав, що має намір саме продати квартиру та для цього видає довіреність. Він лежав, казав, що особа, що підписує довіреність від його імені, його дружина. Відповідачі [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'являлись, про час та дати розгляду справи повідомлялись. Відповідачем [PERSON], подано заяву з проханням розглядати справи за їх відсутності. Відповідачі [PERSON], Онищенко С.В., після надання пояснень, також подали суду заяви про продовження розгляду справи за їх відсутності. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Визначаючи належність відповідачів у справі, суд виходить з наступного. У п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено: «Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса». Тобто, визначення позивачем у якості відповідача нотаріуса, яким було посвідчено довіреність та договір, є необгрунтованим, та в даному випадку нотаріус не є належним відповідачем. Однією із сторін договору була [PERSON], а з іншого боку виступав [PERSON]. Визначений у якості відповідача [PERSON], був лише уповноваженою особою на вчинення дій за довіреністю. Враховуючі, що [PERSON] помер, а позивач та [PERSON], заявили свої вимоги про спадкування майна померлого [PERSON], суд вважає саме [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами у справі. Що стосується доводів сторони відповідача про відсутність права на звернення до суду із таким позовом позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. критерії визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно). Таким чином, коло таких заінтересованих не є обмеженим і залежить від обставин конкретної справи. В даному випадку позивач посилається на те, що він є сином померлого [PERSON]. який за життя мав у власності квартиру, яка, на думку позивача, після його смерті є спадковим майном. Укладанням договору купівлі-продажу порушено його право, як спадкоємця. Позивачем надано суду копію свідоцтва про його народження, що підтверджує ступінь спорідненості із померлим, а також інформацію нотаріальної контори щодо його звернення до нотаріуса, заведення спадкової справи. Тобто, на думку суду позивач має право звертатись до суду із відповідним позовом. Відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини). Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).Відповідно до вимог ст.216 ЦК України визначено правові наслідки недійсності правочину. Тобто, недійсним може бути визнаний лише укладений договір, позивачем визначено вимоги про визнання саме недійсними довіреності та договору купівлі-продажу. З урахуванням уточнених позовних заяв предметом оскарження в рамках даної справи позивачем визначено довіреність від 22.10.2015 року та договір купівлі-продажу від [INFO] року. Остаточна уточнена позовна заява від 25.01.2016 року підтримана позивачем. Позивач посилається на недійсність даних правочинів, на підставі ст.ст.203, 215, 225 ЦК України, оскільки [PERSON] за останній місяць до смерті був не сповна розуму, не мав волі на відчуження квартири, довіреність припинила свою дію в день його смерті, довіреність вчинена заінтересованою особою, під час укладання договору сторона продавця по суті була й стороною покупця. Відповідно до копії свідоцтва про смерті [PERSON], помер [INFO] року у віці 40 років, про що 26.10.2015 року складено актовий запис №15667 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції (серія [NUMBER], том 1 а.с.4). Реєстрація актового запису про смерть проведена 26.10.2015 року о 09.03. годині, дата смерті [INFO] року, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (том 1 а.с.11). Позивач [PERSON], народився [INFO] року, у м.Харків, батьками позивача є [PERSON], [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження [NUMBER] ( том 1 а.с.5). Із змісту копії витягу з Спадкового реєстру від 28.10.2015 року вбачається, що після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №985/2015 (том 1 а.с.7). Із змісту копії відповіді [PERSON] від 28.10.2015 року №4808/02-14 Четвертої Харківської нотаріальної контори вбачається, що квартира за адресою [ADDRESS], зареєстрована в цілому за іншою особою та на час смерті спадкодавцю [PERSON] не належала (том 1 а.с.8). Із змісту повідомлення [PERSON] від 15.01.2016 року за №120/02-14 вбачається, що її заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що помер [INFO] року, отримана 15.01.2016 року, зареєстрована в книзі вхідної кореспонденції за №64/02-14 та додана до спадкової справи №985/2015 (том 1 а.с.242-244). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09.01.2001 року виданого Центром (Відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна ВК Харківської міської ради, квартира, що розташована за адресою [ADDRESS], належала на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], на праві спільної сумісної власності відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 50,6 кв.м. (том 1 а.с.9-10). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від [INFO] року, виданого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем після смерті [PERSON], яка померла 15 березня 2009 року, є [PERSON] та [PERSON], що помер [INFO] року. Видано свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] (том 1 а.с.71). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від [INFO] року виданого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем після смерті [PERSON], що помер [INFO] року, є [PERSON], його син, спадщина на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частини квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] (том 2 а.с.62). Із змісту вчиненої довіреності від 22.10.2015 року вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON], бути його представниками в усіх організаціях України, з питань підготовки документів для продажу квартири, зняття його з реєстрації, продажу належної йому квартири. Довіреність видана строком на 3 роки, у зв'язку із хворобою та нерухомістю руки [PERSON] за його дорученням підписана [PERSON] у присутності нотаріуса на дому о 16.10 годині, зареєстровано в реєстрі за №4992. Особу [PERSON], [PERSON] встановлено та дієздатність їх перевірено. (том 1 а.с.152-153). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна квартира загальною площею 49,4 кв., житловою площею 30,2 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON]. Право власності зареєстровано [INFO] року о 16.58 годині, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 5029, виданого [INFO] року, посвідченого цим же нотаріусом (том 1 а.с.27-28). Із змісту укладеного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від [INFO] року вбачається, що він був укладений між [PERSON], від імені якого та в інтересах якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. 22.10.2015 року за реєстровим номером №4992, діяв [PERSON], з одного боку, як Продавець, та [PERSON], що діяла з іншого боку, як Покупець. Відповідно до п.1 даного договору продавець передав у власність, а покупець прийняв, квартиру [ADDRESS]. Вся квартира двокімнатна, загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., належить продавцю 1/3 на підставі свідоцтва про право власності виданого Центром (відділом) приватизації, 1/6 та 1/2 в порядку спадкування на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих [INFO] року Державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON]. Відповідно до п.3 укладеного Договору продаж квартири вчинено за 400600 гривень, які покупець сплатив, а представник продавця отримав для свого довірителя повністю, ще до підписання цього договору, згідно чинного законодавства. Договір підписаний [PERSON], [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №5029 ( том 1 а.с.72). Із змісту наданої копії виписки з картки стаціонарного хворого №11462 вбачається, що [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні з 30.09.2015 року по 10.10.2015 року. В анамнезі зі слів [PERSON] зазначено, що він вважав себе хворим з 2014 року, коли у нього виявили цироз печінки, зловживав алкоголем тривалий час, лікувався амбулаторно. В серпні 2015 року лікувався стаціонарно в лікарні №25, спостерігались набряки кінцівок, збільшення об'єму живота, асцит, з наростанням слабкості викликаної набряками звернувся до лікарні №17. В стаціонарі виконано лапарацентоз, дренування черевної порожнини, евакуйоване до 5000 мл асцичної рідини. Хворий змушений постійно приймати підтримуючу терапію. (том 1 а.с.88 -90). до матеріалів справи долучено копію медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] (том 2 а.с.1-35). Із змісту поданого акту про проживання від 02.03.2016 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON], проживали в [ADDRESS] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2000 року, за цей час мали спільний бюджет, вели спільне господарство, спільні права та обов'язки подружжя, за весь період спільного проживання [PERSON] з ними не проживав, не відвідував, не цікавився життям батька. Останні місяці ним опікувалась, забезпечувала його лікування та догляд виключено [PERSON]. Містяться підписи [PERSON] (квартира 186), [PERSON] (квартира 176). (том 1 а.с.245). Як вбачається із змісту матеріалів кримінального провадження №12015220530002942, що були витребувані судом для огляду, дані в ЄРДР внесені [INFO] року о 22.31.44 годині, за фабулою [INFO] року близько 18.00 години за адресою [ADDRESS], було виявлено труп [PERSON], [INFO], без видимих ознак насильницької смерті, 29.01.2015 року провадження у справі закрито за ч.1 ст.284 КПК України. В період часу з 21.30 по 22.30 години [INFO] року проводився огляд трупу. В рамках провадження було призначено та проведено судово-медичну експертизу експертом ХОБ СМЕ відділення №2 [PERSON]. Із змісту висновку експерта №1903-С/15 смерть [PERSON] настала внаслідок захворювання шлунково-кишкового тракту - цироз печінки, що ускладнилась в своїй течії гострою печінково-нирковою недостатністю. Давність смерті встановити не є можливим у зв'язку із їх нерозбірливим описом, на підставі даних динаміки змін трупних явищ, встановлених при дослідженні трупу в морзі можливо припустити, що смерть настала не раніше 15-16 годин до моменту дослідження. 29.10.2015 року [PERSON] звертався до Орджонікідзевського відділу поліції Головного управління НП в Харківській області про вчинення щодо нього шахрайських дій [PERSON], правова кваліфікація за ч.1 ст.190 КК України. Заява внесена до ЄРДР №12015220530002985 (том 1 а.с.73). В ході судового розгляду були допитані свідки за клопотанням сторін. Свідок [PERSON], суду пояснив, що він проводив розтин трупа [PERSON] та за результатами розтину складено висновок №1903-С/15 від 09.11.2015 року, в якому відображено хід дії, дослідницька частина та висновки, оскільки протокол огляду трупу написаний не розбірливо, при встановленні часу смерті використовував відповідні методики, що відображені в змісті висновку. Свідок [PERSON], суду пояснила, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в 17 міській лікарні. Посилалась на те, що захворювання у померлого виникло ще в 2013-2014 роках, внаслідок зловживання алкоголем, при його доставці в лікарню було визначено стан, як тяжкий. Під час лікування встановили дренаж, оскільки у нього був значно збільшений живіт, але в туалет він ходив самостійно, за ним доглядала жінка, саме померлий наполягав на його виписці, йому рекомендували подальший догляд в поліклініці за місцем проживання та лікування у дільничного терапевта, хірурга, з метою подальшого корегування. У померлого не працювала печінка, він обіцяв що стане на облік та буде продовжувати лікування. Під час перебування в лікарні у нього спостерігалась слабкість в руках, він був адекватний, консультацій лікаря психіатра йому не було рекомендовано, навіть не було необхідності застосовувати знеболювальні, всі процедури та курси медикаментозного лікування відображені в медичній картці стаціонарного хворого. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною сина померлого [PERSON], позивача у справі, з померлим спілкувалась не дуже часто, з 2014 року бачила десь разів 20, в останнє спілкувалась в серпні 2015 року, він був тверезий, розмовляв нормально, адекватно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знала померлого, оскільки проживала в будинку разом із його батьками. Про захворювання [PERSON] нічого не знала, дуже була здивована коли дізналась що він помер, в останнє бачила померлого приблизно наприкінці 2014 року, спілкувались, вів себе адекватно. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є рідним братом колишньої дружини померлого, позивач у справі його племінник. З померлим [PERSON] спілкувався десь один-два рази на рік, в останнє за три місяці до смерті, він погано виглядав, був жовтий, худий, йому було важко пересуватись, казав що йому необхідно госпіталізуватись, йому будуть проводити прокол у животі, але будь-яких психічних відхилень він не бачив, померлий був адекватний, спілкувався з ним нормально, сумнівів з приводу психічного стану не виникало. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка померлого, знала його з 2000 року. Останні два роки перед смертю він хворів, але до лікування ставився не уважно, лише останні декілька місяців перестав вживати алкоголь, у нього сильно набрякав живіт, в стаціонарі його лікували, після чого він перебував вдома. Будь-яких неадекватних дій вона не помічала за ним, спілкувались, скаржився на здоров'я, дуже хотів жити, шукав де можно зробити операцію. Колив останні дні вона заходила до них в квартиру, то [PERSON] лежав, був слабкий, його кормила [PERSON]. Також бачила нотаріуса, що приїжджав та спілкувався з померлим, про що не знає. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] був власником квартири, на підставі свідоцтва про приватизацію та на підставі свідоцтв про право власності в порядку спадкування після смерті своїх батьків. Відповідно до вимог ч.2 данної статті власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до вимог ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч.3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до вимог ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто, договір купівлі-продажу укладений не [PERSON], а [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], діяв в інтересах повнолітньої дієздатної особи, договір посвідчений нотаріально, не суперечить вимогам діючого законодавства, доказів відсутності волевиявлення на відчуження власності в ході розгляду справи не надано, правочин був спрямований на настання правових наслідків, від правочину отримано грошові кошти. Фактично сторона позивача посилається на те, що померлий був "не сповна розуму" в момент вчинення довіреності та договору. При цьому позивач посилається виключно на вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України. В ході розгляду справи встановлено, що за життя померлий [PERSON] на обліку лікаря психіатра не перебував, недієздатним не визнавався, тобто перебування його в такому стані по відношенню до підстав визнання договору недійсним судом розглядається виходячі з ст.225 ЦК України. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Причинами стану особи, за яких вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними, були психічний розлад, фізичні страждання внаслідок хвороби, перебування в стані алкогольного сп'яніння. Встановлення стану особи в момент вчинення правочину є важливою обставиною. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. При вирішенні вказаних спорів судам необхідно звертати увагу на стан особи не взагалі, а саме в момент вчинення правочину. Згідно з постановою ВСУ від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.69, 90 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Також, відповідно до вимог ст.92 ЦПК України сторони, за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Ухвалою від 22.06.2016 року у справі було задоволено клопотання представника позивача та призначено посмертну комплексну судово-медичну експертизу. За висновком експертизи №328-КЕ/2016/пп, що проведена в період часу з 01.08.2016 року по 03.01.2017 року, було встановлено інший орієнтований час смерті [PERSON], ніж визначено в висновку лікаря судово-медичного експерта ХОБСМЕ [PERSON], надані тлумачення захворювання на цироз печінки, згідно данними медичної літератури, зроблено висновок про вірогідність перебування [PERSON] після 16.00 години 22.10.2015 року скоріше за все у стані (не виключено, що і в "агональному"), або у нього мали місце розлади, котрі могли перешкоджати діям читання, ознайомлення з текстом, розуміння змісту, адекватності реагування на те, що відбувається. Об'єктивні судово-медичні дані для надання обґрунтованої відповіді на питання чи відчував [PERSON] тяжкий біль та чи впливало це на здатність розуміти значення своїх дій, в представленій медичній документації відсутні (том 2 а.с.197-239) Представник відповідача [PERSON] подав суду клопотання про визнання цього доказу недопустимим, недостовірним, оскільки із висновку експертизи не вбачається даних про попередження експертів про кримінальну відповідальність, при проведенні дослідження експерти вийшли за межі поставлених судом запитань, самостійно збирали вихідний матеріал для дослідження, що не є матеріалами справи, а також висновки містять ймовірний характер, та не містять в собі будь-якого аналізу матеріалів справи, також у висновку відсутні посилання на використані інформаційні матеріали. В судовому засіданні було допитано за клопотанням сторони позивача судово-медичного експерта [PERSON], яка суду пояснила, що дійсно при підготовці висновку коміссія вийшла за межі означених в ухвалі питань, але це було необхідним для підготовки висновку. Дійсно вони самостійно отримали у архіві СМЕ копії протоколу розтину трупу, протоколу огляду трупу, та ним вдалось його прочитати, до суду з цього питання не звертались. Також пояснила, що досліджені матеріали медичної документації дійсно не містять будь-яких медичних показників про останні дні життя [PERSON], тому у висновку експертизи було приведено загальні притаманні ознаки стану здоров'я людини за наявності подібних захворювань, але це є індивідуальним, питання про надання саме такого висновку приймалось рішенням комісії спільно. Суд, оцінюючи наданий висновок експертизи, враховує наступне. Вимоги до висновку експерта визначені ст.102 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.77, 79, 81 ЦПК України визначено, що є належними, достовірними, достатніми доказами. А ст.78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку, суд не погоджується із доводами сторони відповідача, що даний висновок є недопустимим доказом. Експертиза була проведена відповідно до ухвали суду, експертною установою, що має відповідні повноваження, ухвалою суду експертів було попереджено про кримінальну відповідальність. Відповідно до вимог ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. В той же час, суд оцінює даний висновок експертизи критично. Як вбачається з матеріалів справи судом було надано в розпорядження експертів матеріали цивільної справи, в яких була наявна копія медичної картки стаціонарного хворого №12644/1363, копія висновку №1903-С/15 від 09.11.2015 року розтину трупу, а також в мотивувальній частині ухвали суду було викладено пояснення свідків, сторін. 13.07.2016 року на адресу суду надходило клопотання про надання оригіналу медкартки стаціонарного хворого та даних про амбулаторне лікування [PERSON]. 08.08.2016 року на адресу суду надійшло ще одне клопотання про надання оригіналів медкартки стаціонарного хворого, медкартки амбулаторного хворого, а також довідки з психоневрологічного диспансеру, у разі перебування на обліку. Судом було вирішено питання за клопотаннями, витребувано та надано довіку КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3», оригінал медкарти амбулаторного хворого, копію медкартки стаціонарного хворого, що долучена до справи. 27.01.2017 року Харківським облСМЕ на адресу суду було повернуто матеріали справи, в додатках до якого окрім справи було зазначено - копія висновку експерта №1903-С/15 і протоколу огляду трупу від [INFO] року, копію висновку експерта №1565-Гс/15. Дійсно, судом відповідні висновки експертам не надавались, клопотань на адресу суду з приводу отримання таких матеріалів для дослідження до суду не надходило. Суд вважає, що висновки в експертизи не містять в собі конкретних, чітких відповідей, а рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, в судовому засіданні експерт не заперечувала проти того, що достатніх даних, які б свідчили про стан здоров'я померлого [PERSON] саме в момент видачі довіреності та підписання договору, наявна медична документація, показання свідків, які були викладені в ухвалі, не містять. Оцінюючи дані викладені у висновку щодо часу смерті, суд зазначає, що ці дані суперечать у сукупності висновку судового експерта патологоанатома [PERSON], який також був допитаний в судовому засіданні, даним кримінального провадження щодо часу виклику поліції, швидкої допомоги, а також показанням свідка [PERSON], відповідача [PERSON], що була допитана як свідок, відповідача - приватного нотаріуса Онищенко С.В.. Будь-яких даних про можливий агональний стан померлого, тривалість та невиліковність його хвороби медична документація не містить, не надавала таких показань свідок [PERSON], яка була лікарем в стаціонарі під час перебування [PERSON] на лікуванні напередодні укладання правочинів. Відповідно до вимог ст.105 ЦПК України, оскільки в рамках справи позивачем зазначено на перебування померлого в момент укладання правочинів "не при своєму розумі", судом за клопотанням сторони відповідача призначено судово-психіатричну експертизу, що є обов'язковим. За висновком судово-психіатричного експерта №800 від 09.11.2017 року [PERSON] за наданими даними у період часу, якому відповідає вчинення довіреності 22.10.2015 року виявляв хронічний, стійкий, психічний розлад у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. За представленими даними у період часу, якому відповідає вчинення довіреності 22.10.2015 року відповідно до свого психічного стану був здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] повідомила, що відповіді надані з урахуванням досліджених матеріалів справи. Відповіді в п.1,2 не суперечать один одному, оскільки наявність синдрому залежності від алкоголю може не зумовлювати наявність психіатричних відхилень. Матеріали дослідженої медичної документації не містять даних про наявність психічних розладів, які б позбавляли померлого розуміти значення своїх дій при укладанні довіреності. Суд вважає, що в ході розгляду справи також не було доведено факту перебування [PERSON] не в своєму розумі за місяць до смерті, оскільки з наданої медичної документації вбачається, що останній дійсно в червня 2014 року мав діагноз на цироз печінки, перебував на лікуванні в червні, липні, серпні, вересні 2015 року, стаціонарному лікуванні на початку жовтня 2015 року 11 днів. Будь-яких даних про консультації психолога, психіатра медична документація не містить. Загальні скарги при лікуванні тяжкість, біль в правому підребер'ї, зниження апетиту, набряки нижніх кінцівок, збільшення живота в обсязі, зниження маси тіла, загальна слабкість, тремор рук. При останньому стаціонарному лікуванні зазначено, що загальний стан при звернення тяжкий, але свідомість ясна, продуктивному контакту доступний, орієнтований в часі та просторі. Окрім того, 10.10.2015 року [PERSON] виявив бажання бути виписаним із стаціонару, відмовився від подальшого лікування та обстеження категорично, про наслідки був попереджений, претензій до медперсоналу не мав, про що свідчить його розписка в медкарті, заява була написана зі слів [PERSON] лікарем [PERSON], підписана особисто [PERSON] в її присутності. Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні свідком [PERSON]. Тобто, судом не встановлено підстав для визнання довіреності та договору недійсними відповідно до вимог ст.ст. 203, 215, 225 ЦК України. Також не було надано будь-яких доказів про відсутність волевиявлення померлого на вчинення відповідних правочинів. Що стосується доводів сторони позивача про недійсність довіреності та її припинення внаслідок смерті [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 2,4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Вимогами ст.30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність, здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання, має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.1,3 ст.237 ЦПК України представництвом є правовідносини, в яких одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 238 ЦК України визначено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.1, 3 статті 244 ЦПК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до вимог ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Статтею 247 ЦК України визначено, що строк довіреності встановлюється у довіреності. В даному випадку довіреність має дату її видачі, містить перелік повноважень представників, має термін довіреності, посвідчена нотаріально, підписана [PERSON], внаслідок вади руки [PERSON]. На момент її підписання нотаріусом було перевірено дієздатність як [PERSON], так і [PERSON]. Статтею 248 ЦК України визначено підстави припинення представництва за довіреністю. В тому числі відповідно до п.6 ч.1 даної норми представництво припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків; Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до вимог ч.2 ст.252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до вимог ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до вимог ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Статтею 1001 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Статтею 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі смерті довірителя або повіреного. Аналізуючи зазначені норми суд приходить до висновку, що припинення повноважень представника виникає не в день смерті, не в наступний день смерті, а саме в термін - момент смерті довірителя. В ході розгляду справи встановлено орієнтований час смерті відповідно до висновку ХОБ СМЕ в період часу з 18 до 19 години [INFO] року, тобто в час вчинення дій за договором купівлі-продажу квартири повноваження представників не були припинені. Посилання сторони позивача на те, що під час оформлення довіреності було суттєво порушено вимоги закону, також в ході розгляду справи не були підтверджені. Так, в довіреності від 22.10.2015 року чітко зазначено, що довіреність підписана [PERSON] у присутності нотаріуса за проханням [PERSON] у зв'язку із хворобою та нерухомістю руки. Особу, як [PERSON], так і [PERSON] було встановлено нотаріусом, про що також зазначено у змісті довіреності. [PERSON], що підписала довіреність не виступала стороною договору купівлі-продажу. Посилання сторони позивача на те, що було порушено порядок укладання договору, оскільки сторона продавця по суті була й стороною покупця, суд не приймає до уваги. Дійсно в матеріалах справи наявна копія довіреності від 08.10.2015 року виданої [PERSON] на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], щодо представництва її законних інтересів щодо ведення всіх справ (том 1 а.с.55), але при укладання договорі купівлі-продажу квартири [PERSON] діяв по довіреності від імені [PERSON], з одного боку, а [PERSON] діяла самостійно від свого імені, що не суперечить вимогам закону щодо укладання договору. Аналізуючи всі зібрані докази в рамках справи, суд вважає, що достатніх та допустимих доказів про перебування померлого [PERSON] в стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, в момент видачі довіреності та укладання договору не встановлено. Висновком проведеної в рамках справи судово-психіатричної експертизи такого стану не встановлено, допитані в судовому засіданні свідки, як з боку позивача, так і з боку відповідачів, будь-яких пояснень з приводу неадекватності поведінки померлого [PERSON] суду не надавали, не містить в собі таких даних й досліджена медична документація. Враховуючи наведене, суд вважає, що підстав для визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними не вбачається. Що стосується посилань позивача на те, що не є зрозумілим куди поділись кошти від продажу квартири, суд вважає за необхідне зазначити. Із змісту договору вбачається, що грошова сума в розмірі 400600 гривень, які покупець сплатив, а представник продавця, в даному випадку [PERSON], отримав представником для свого довірителя повністю, ще до підписання цього договору, згідно чинного законодавства. Відповідно до вимог ч.1 ст.1010 ЦК України передбачено, що у разі смерті повіреного його спадкоємці повинні повідомити довірителя про припинення договору доручення та вжити заходів, необхідних для охорони майна довірителя, зокрема зберегти його речі, документи та передати їх довірителеві. В судовому засіданні [PERSON] суду повідомляла, що грошові кошти дійсно були передані їй, як цивільній дружині [PERSON].В рамках даної справи вирішується питання виключно про дійсність довіреності та договору та предметом позову не є відповідна грошова сума отримана від продажу квартири та питання спадкування зазначеної суми спадкоємцями померлого. Дані обставини можуть бути предметом дослідження в рамках іншого спору, за його наявності. Відповідно до вимог ст.142 ЦПК України у зв'язку з тим, що суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, понесені судові витрати не підлягають стягненню. Також суд вважає за необхідне одночасно з прийняттям рішення, скасувати вжиті заходи забезпечення позову у вигляді арешту на майно - квартиру, оскільки в задоволенні позову відмовляється, підстав для збереження забезпечення не вбачається. Вжиті заходи забезпечення зберігають свою дію до набрання рішенням законної сили.

Outcome: dismissed