Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість на свою користь за кредитним договором № Б/Н від 27.03.2007 року у розмірі 5 750,38 доларів США, що за курсом 7,99 відпоавідно до повідомлення НБУ від 31.01.2013 року складає 45966,52 грн.; з ПАТ «Акцент - банк», [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000 грн. 00 коп., з [PERSON] на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн. 00 коп. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № Б/Н від 27.03.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3 000,00 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що співпадає зі строком дії картки. Проте, в порушення умов договору [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена частково. Ухвалою суду від 19 лютого 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку " ПриватБанк " до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" - задовольено частково. Стягнуто з [PERSON] (13371, [ADDRESS], ІПН: [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № Б/Н від 27.03.2007 року у розмірі 5 750,38 доларів США та стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" суму 10 000,00 грн., а всього заборгованість у сумі 7 001,94 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 31.01.2013 року становить 55 966 грн. 52 коп. (П'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят шість грн. 52 коп.), в тому числі: 2 563,25 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 745,69 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,55 доларів США - штраф (фіксована частина); 330,45 доларів США - штраф (процентна складова). Стягнуто з [PERSON] (13371, [ADDRESS], ІПН: [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в розмірі 559 грн. 67 коп. Відмовлено позивачу у стягненні витрат на правову допомогу. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову - відмовити у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, 27.03.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № Б/Н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 3 000,00 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що співпадає зі строком дії картки. Для забезпечення виконання кредитного договору 20.10.2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № 167, за умовами якого ПАТ «Акцент -Банк» взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником, як солідарні боржники (п. 4 договору поруки), з обсягом відповідальності поручителя перед кредитором в 10 000 грн. Як зазначає в своїй позовній заяві позивач, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № Б/Н від 27.03.2007 року заборгованість за ним станом на 31.01.2013 року склала 7 001,94 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ складає 55 966 грн. 52 коп., яка складається з наступного: 2 563,25 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 745,69 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,55 доларів США - штраф (фіксована частина); 330,45 доларів США - штраф (процентна складова). Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 526, 527, 530, 549, 611 ЦК України ЦК України, та виходив з встановленого факту наявності заборгованості, тобто порушення [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості, є правомірними та підлягають частковому задоволенню. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення Посилання апеляційної скарги, зокрема на те, що [PERSON] не отримував кредитної картки, а отже і кредитних коштів - не можуть бути прийняті до уваги та не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмові у позові, оскільки вказані доводи були предметом дослідження місцевого суду, перевірені судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм матеріального закону, який застосовується при розгляді справ щодо зобов'язальних відношень, та висновків суду щодо задоволення позову не спростовують. Стосовно вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, рішення суду в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів. За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості та закриттям провадження у справі в цій частині.

Outcome: partial