Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, набутого у період шлюбу та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив провести поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Volkswagen Bora, легковий, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], ринковою вартістю 160 000,00 грн., автомобіль марки Ford Fiesta Comfort, легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], ринковою, вартістю - 110 000,00 грн., право власності на ? частину автомобілю марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 30 000,00 грн., право на частку у розмірі 37,13% права спільної власності на квартиру [ADDRESS], вартістю 1 600 000,00 грн., а також врахувати наявну у нього кредитну заборгованість, яка обліковувалась за кредитними договорами, укладеними за час шлюбу у розмірі 88 789,63 грн.; визнати за [PERSON] право на частку у розмірі 62,87% права спільної власності на квартиру [ADDRESS], вартістю 1 600 000,00 грн., а також право власності на ? частину автомобілю марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 30 000,00 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовом підтримали. [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала і у червні 2014 року звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] і визнання за позивачкою права власності на автомобіль марки Volkswagen Bora, легковий, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Згодом, за заявою представника [PERSON], суд залишив без розгляду вимогу зустрічного позову про визнання права власності у порядку поділу спільного майна подружжя на вказаний автомобіль марки Volkswagen Bora. Водночас, у ході розгляду даної справи, [PERSON] заперечувала проти вимог первісного позову у частині визнання за позивачем права власності на автомобіль марки Volkswagen Bora і вказувала на те, що даний транспортний засіб перебуває у неї у користуванні, а автомобіль Ford Fiesta Comfort, легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], перебуває у користуванні [PERSON], а тому, враховуючи вартість вказаного майна, на думку [PERSON], при поділі майна подружжя право власності на автомобіль марки Volkswagen Bora має бути визнано за нею. [PERSON] та його представник проти вимог зустрічного позову заперечували. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення [PERSON], допитаного як свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а вимоги зустрічного позову - задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 01.10.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Солом'янського РУЮ у м. Києві за актовим записом №1494. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами, 29.10.2013 року, було розірвано. 18 червня 2004 року позивачкою, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 18.06.2004 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф. за реєстраційним № 3253, було придбано квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору продаж квартири вчинено за 13 000,00 грн., які покупець зобов'язується сплатити продавцю не пізніше 7 липня 2004 року. 30 червня 2004 року позивачка продала належну їй до шлюбу (на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2000 р.) квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.06.2004 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. за реєстраційним № 1597. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу квартири від 30.06.2004 р., продаж позивачкою квартири за домовленістю сторін вчиняється за 53 200,00 грн., що еквівалентно 10 000,00 доларів США на день підписання цього Договору, які отримані продавцем від покупця під час підписання цього договору. За рахунок грошових коштів, отриманих із продажу, 30.06.2004 р., належної позивачці до шлюбу квартири [ADDRESS], вона розрахувалась цього ж дня (30.06.2004 р.) з продавцем спірної квартири [ADDRESS] в повному обсязі, про що свідчить відмітка нотаріуса на примірнику договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2004 р., а саме: «згідно заяви від 30.06.2004 р. за р. №3680 розрахунки проведені в повному обсязі. Претензій не має». Сплативши 30.06.2004 р. вартість спірної квартири [ADDRESS], позивачка зареєструвала право приватної власності на вказану квартиру за собою, що посвідчується Реєстраційним посвідченням від 06.07.2004 р. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Із викладеного вбачається, безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між продажем квартири, що належала [PERSON] до шлюбу і купівлею нею, за отримані від цього грошові кошти, спірної квартири - [ADDRESS]. Наведені обставини щодо продажу [PERSON] дошлюбної квартири, купівлі спірної квартири і часу проведення кінцевого розрахунку за вказаними угодами свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 53 200,00 грн., отримані [PERSON] від продажу даної квартири [ADDRESS], були її особистою приватною власністю, а відтак і набута нею за 13 000,00 грн., зі сплатою згаданих вище грошових коштів, спірна квартира також є об'єктом її права особистої приватної власності. При цьому суд відхиляє доводи представника [PERSON] із посиланням на частину 3 статті 61 Сімейного кодексу України про те, що грошові кошти отримані від продажу вказаної квартири стали спільною сумісною власністю подружжя; представник вказував на те, що відповідачка, 30.06.2004 р., здійснила продаж, 30.06.2004 р., належної їй до шлюбу квартири [ADDRESS] в інтересах сім'ї, для покращення житлових умов сім'ї із придбанням нової квартири, а тому на думку, представника грошові кошти, отримані від вказаного правочину стали спільною сумісною власністю подружжя. У ході розгляду даної справи позивач, [PERSON], виявив бажання надати покази свідка щодо істотних обставин даного спору; у ході допиту його як свідка, [PERSON] повідомив суду про те, що продати дошлюбну квартиру [PERSON] було їхнім спільним рішенням як подружжя і що отримані від цього грошові кошти вони планували використати для купівлі спірної квартири; крім того позивач вказував на те, що він вклав гроші у купівлю квартири зі своєї зарплатні, а тому спірна квартира [ADDRESS], на його думку, є спільною власністю подружжя. Однак, із такими доводами суд погодитись не може, враховуючи наступне. Відповідно до частини 3 статті 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, у частині третій даної статті підкреслюється, що об'єктом спільної сумісної власності подружжя визнається майно, в тому числі грошові кошти, одержані за договором, укладеним одним з подружжя в інтересах сім'ї. Водночас через невизначеність поняття "інтересів сім'ї" до договорів, що охоплюються ч. 3 ст. 61 СК, слід віднести будь-які договори, укладенні одним з подружжя, щодо яких встановлена і не спростована законодавча презумпція наявності згоди другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК, абзац другий ч. 2 ст. 369 ЦК). Таким чином, у даному разі мова не йде про набуття [PERSON] грошових коштів як гонорару, виграшу чи іншого виду доходу, отриманого із застосуванням ділових, наукових чи творчих навичок відповідачки; у цьому випадку має місце вчинений власником майна правочину, який за свою природою є формою товарно-грошового обміну речі на грошові кошти; а тому, з огляду на те, що набута [PERSON] до шлюбу квартира була об'єктом її особистої власності, то і отримані від її продажу грошові кошти також набули такого статусу. Крім того, актами цивільного і сімейного законодавства не передбачено обов'язкової згоди іншого із подружжя на продаж власником речі, яка є об'єктом його особистої приватної власності. Відповідно до частини 3 статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (частина 3 статті 212 ЦПК України). Суд критично оцінює покази [PERSON], допитаного як свідка у межах судового засідання, оскільки належними і допустимими доказами його фінансової чи іншої матеріальної участі в купівлі спірної квартири не підтверджується. Викладене свідчить про наявність матеріально-правових підстав для встановлення того, що квартира [ADDRESS] є об'єктом права особистої приватної власності [PERSON], що зумовлює необхідність задоволення вимог зустрічного позову у даній справі, з огляду на їх відповідність нормам матеріального права і доведеність наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною 1 статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом було встановлено, що під час шлюбу подружжя придбало автомобіль марки Ford Fiesta Comfort, легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06.06.2008 року, при цьому позивач ринкову вартість у розмірі 110 000,00 грн., яка не оспорювалась відповідачем у справі. Також подружжя придбало автомобіль марки автомобіль марки Volkswagen Bora, легковий, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 17.01.2006 року, при цьому позивач заявив ринкову вартість автомобілю у розмірі 160 000,00 грн., яка не оспорювалась відповідачем у справі. Відтак, з огляду на те, що позивачем не було надано суду будь-яких доказів вартості вказаних транспортних засобів, суд враховує заявлену позивачем їх вартість і зважаючи на те, що автомобіль марки Volkswagen Bora легковий, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], був випущений на 2 роки раніше, аніж автомобіль марки Ford Fiesta Comfort легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], то суд доходить висновку про їх рівнозначну вартість і функціональні якості. Тому, враховуючи те, що стосунки сторін склались таким чином, що [PERSON] користується автомобілем марки Ford Fiesta Comfort, а [PERSON] - відповідно автомобілем марки Volkswagen Bora, то при поділі спільного майна подружжя, дані транспортні засоби слід виділити кожному із них у особисту власність. Такий вид розподілу спірних автомобілів відповідає майновим інтересам сторін із врахуванням визначеного сторонами порядку користування ними. Наведене є підставою для визнання за [PERSON] права особистої власності на автомобіль марки Ford Fiesta Comfort легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], а за [PERSON] - на автомобіль марки Volkswagen Bora легковий, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] відповідно. Крім того, із наявної у матеріалах справи довідки ПАТ «Універсал Банк» від 30.11.2015 року вбачається, що станом на день розірвання між сторонами шлюбу, 29.10.2013 року, у [PERSON] обліковувалась кредитна заборгованість за укладеним між ним і Банком кредитним договором №CL 46544 від 12.06.2008 року у розмірі 5 494,55 грн. Матеріали справи містять аналогічну довідку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18.11.2015 р. №114-17-2-00/2522, за змістом якої, станом на 29.10.2013 року, у [PERSON] обліковувалась кредитна заборгованість за укладеним між ним і Банком кредитним договором №014/2499/82/19728 від 05.10.200 року у розмірі 78 789,63 грн. При вирішенні питання про поділ спільного майна подружжя суд має враховувати не тільки майно набуте подружжям за час шлюбу а і невиконані грошові зобов'язання подружжя на момент розірвання шлюбу і припинення ведення ними спільного господарства. Таким чином, при вирішенні даного спору суд враховує розмір невиконаних і набутих [PERSON] за час шлюбу кредитних зобов'язань у розмірі 84 284,18 грн., ? розміру яких має бути покладена на [PERSON] із стягненням із неї 42 142,09 грн. Крім того, із врахуванням положення статті 88 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 1 521,42 грн. пропорційно задоволеним його позовним вимогам; при цьому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею при поданні зустрічного позову судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Outcome: partial