Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У липні 2015\~року [PERSON], [PERSON] предявили в суді зазначений позов. Просять визнати недійним договір іпотеки від 14.02.2007, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк", скасувати його державну реєстрацію, виключити запис про обтяження квартири з Державного реєстру іпотек. Свої вимоги мотивують тим, що 14 лютого 2007 року, в забезпечення виконання умов кредитного договору № ZRSWGA00000121, між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" був укладений договір іпотеки. За умовами договору вони передали в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно квартиру № 17 (14) у будинку № 80 по вул. К. Лібкнехта в м. Бердичеві загальною площею 46, 10 кв.м. На час укладання договору в квартирі проживали та були зареєстровані неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згоди на передачу в іпотеку нерухомого майна, право на користування яким мали їх неповнолітні діти, орган опіки та піклування не надавав. Крім того, [PERSON] було визнано потерпілим у справі про обвинувачення осіб за статтями 190 КК України. Вироком Бердичівського міськрайонного суду від 05.11.2014 було встановлено, що довідки, які свідчили про відсутність права користування зазначеною квартирою були підроблені особами, які визнані винними та передані Банку без відома позивачів. З тих підстав, що на момент укладання договору іпотеки у квартирі проживали їх неповнолітні діти, які мали право на користування житлом та не було отримано згоди органу опіки та піклування про відчуження майна, а довідка про відсутність права дітей на житло, була підроблена особами, які засуджені за вчинення шахрайських дій, просять визнати недійсним договір іпотеки. У судовому засіданні позивачі позов підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що у він звернувся до банку з проханням надати йому кредит у розмірі 5000 доларів США, оскільки планував купувати кімнату ( частку квартири) у сусіда. У банку йому запропонували завернутися за допомогою до його племінника [PERSON] Збором документів для отримання кредиту займався [PERSON], який і надав в банк підроблену довідку про те, що у квартирі діти не зареєстровані. З отриманої суми кредиту він отримав лише 5000 доларів США, за які купив кімнату у сусіда. Іншу суму кредиту він передав [PERSON], і той мав погашати борг. Кредитний договір був укладений в інтересах сім'ї. Представник позивача, адвокат [PERSON] позов підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві. Додатково показав, що згідно вироку Бердичівського міськрайонного суду збором документів для укладання кредитного договору та договору іпотеки займалися особи, засуджені за вчинення шахрайських дій. Ці особи надали підроблену довідку про те, що неповнолітні діти не зареєстровані у квартирі. У момент укладання договору і на даний час іншого житла у позивачів та дітей немає. Про факт підробки довідки позивачі дізналися лише з вироку суду, тому з цього часу розпочався перебіг строку давності. Вважає, що позивачі під час укладання договору іпотеки діяли добросовісно, оскільки вони не надавали підроблених довідок. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив. Відповідно до довідки державної міграційної служби, діти позивачів на момент укладання договору не були зареєстровані у квартирі. Просить також врахувати пояснення позивача [PERSON] про те, що кредитний договір укладався в інтересах сім'ї, для придбання іншого житла. Просить врахувати правові позиції Верховного Суду України, відповідно до яких відсутність згоди органу опіки та піклування на передачу нерухомого майна в іпотеку не може бути безумовною підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Крім того, просить застосувати строки давності, оскільки позов подано з порушенням трирічного строку, з дня укладання договору. Також представник відповідача звернув увагу, що права позивачів оспорюваним іпотечним договором не порушені. Дослідивши докази, суд доходить висновку про відмову у позові з таких підстав. Судом встановлено що 14 лютого 2007 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" був укладений договір іпотеки. За умовами договору, іпотекодавці передали в іпотеку банку належне їм на праві власності нерухоме майно квартиру № 17 (14) у будинку № 80 по вул. К. Лібкнехта в м. Бердичеві загальною площею 46, 10 кв.м. [PERSON] померла 03 травня 2011 року ( а.с. 81), спадкоємцем до її майна є [PERSON] ( а.с. 91). Договором іпотеки забезпечено виконання [PERSON] свого зобовязання за кредитним договором № ZRSWGA00000121 від 14.02.2007, за яким останній отримав кредит у сумі 18720 доларів США. ( а.с. 17-18, 112-113). Відповідно до довідки ПП „Житлоремекс 2 від 29.11.2013, витягу з погосподарської книги від 28.12.2006, копій поквартирної карти та карти реєстрації осіб за адресою: м. Бердичів, вул. Європейська ( раніше вул. [PERSON]), 80, кв. 17, станом на день укладання іпотечного договору ( лютий 2007 року ) у вказаній квартирі були зареєстровані неповнолітні на той час діти позивачів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с. 17, 23, 70-71) Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За період з грудня 2006 року по листопад 2007 року орган опіки та піклування виконавчий комітет Бердичівської міської ради не надавав дозволу на передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] ( а.с. 22). Вироком Бердичівського міськрайонного суду від 05.11.2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було засуджено за вчинення шахрайських дій, підробки і використанні завідомо підроблених документів. Згідно вироку приблизно в середині січня 2007 року [PERSON] із [PERSON], особою, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження, та [PERSON], реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужими коштами шляхом отримання та неповернення кредиту в банківській установі, шляхом зловживання довірою [PERSON] та введення того в оману обіцянками щодо подальшого особистого виконання фінансових зобовязань перед банківською установою, вмовили потерпілого вчинити правочин щодо укладання кредитного договору з банківською установою з подальшою передачею їм кредитних коштів. Серед інших документів, вказані особи підробили довідку № 126 від 10.01.07 про реєстрацію членів сімї [PERSON]П в ДВЖРЕП № 2, що містить неправдиві відомості про реєстрацію членів сімї; довідку-витяг № 3022 від 28.12.06 про реєстрацію членів сімї [PERSON]П в ДВЖРЕП № 2, що містить неправдиві відомості про реєстрацію членів сім'ї. На користь [PERSON] з засуджених солідарно стягнуто завдані збитки у розмірі 57\~065 грн. ( а.с. 96-101). За змістом статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обовязок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обовязків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та пятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Відповідно до приписів статей 3, 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Предявляючи позов про визнання недійсним договору іпотеки з тих підстав, що під час укладання договору було порушено встановлений порядок, оскільки не отримано згоди органу опіки та піклування на передачу в іпотеку майна, права на проживання, у якому мали неповнолітні діти, позивачі не доведи чим порушуються їх ( позивачів) права. Позову в інтересах неповнолітньої дитини не було пред"явлено. Сам лише факт підробки довідки про відсутність зареєстрованих у квартирі дітей іншими особами, не може бути підставою для визнання іпотечного договору недійсним. При тому, що відповідно до п. 12.9 Договору іпотеки, підписуючи договір, іпотекодавці підтвердили, що діють добровільно та, що відсутні діти, які мають право користування предметом іпотеки ( а.с.112). Крім того, відповідно до висновків ВСУ, що викладені у Постанові від 20.01.2016 у справі № 2-2940 цс 15, яка є обовязковою для застосування судами, - вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла ( правові позиції ВСУ у справах: № 6-1892цс15 від 30 вересня 2015 року, справи № 1630цс15 від 11 листопада 2015 року, справи № 6-1061цс15 від 25 листопада 2015 року). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку квартиру, яка була придбана ними не за рахунок отриманого кредиту. Право власності на квартиру вони набули відповідно до свідоцтва про право власності від 28 грудня 2006 року ( а.с. 109-111, 113 ). А отже, діти сторін, в тому числі і неповнолітній син - [PERSON], 02.11.1998 року, які мають право на користування квартирою, не можуть бути виселений із неї без надання іншого постійного житла у тому випадку, якщо на квартиру, як на предмет іпотеки банк зверне стягнення. Тобто житлові права дітей сторін не порушені. Оскільки суд відмовляє у позові щодо визнання недійним договору іпотеки, - відповідно, відсутні підстави для задоволення позову в частині скасування державної реєстрації іпотеки та виключення запису про обтяження квартири з Державного реєстру іпотек. Висновки суду щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності не наводяться через відмову в позові за безпідставності позовних вимог. Вказане узгоджується з розясненнями, що викладені у абзаці 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судове рішення у цивільній справі, № 14 від 18.12.2009 року.

Outcome: dismissed