Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнепромекобуд" звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], третьої особи ТзОВ "Український промисловий банк" про визнання недійсним договору поруки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 листопада 2008 року між ТзОВ "Рівнепромекобуд"(боржник), [PERSON] (поручитель) та ТзОВ "Українськитй промисловий банк" (кредитор) укладено договір поруки №17/Zпор-08-1. Договором поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №17/КВ-08 на відкриття не відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 08 лютого 2008 року, укладений між кредитором і боржником, за умовами якого останній зобов'язаний кредитору по 07 лютого 2011 року включно, у порядки, строки та на умовах, встановлених кредитним договором, повернути кредит у розмірі 1 293 692,74 грн. та 762 336,71 дол. США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 22 % річних у гривні, 15% річних у доларах США, комісії та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Від імені боржника ТзОВ "Рівнепромекобуд" договір поруки підписаний директором [PERSON], а зі сторони поручителя [PERSON] Пунктом 9 договору поруки передбачено, що у разі виконання поручителем обов"язків боржника по основному зобов"язанню (у тому числі й дострокового), боржник зобов"язується відшкодувати поручителю всі витрати, понесені ним у зв"язку з виконанням умов цього договору. [PERSON] направив ТзОВ "Рівнепромекобуд" вимогу відшкодування йому вартості проданого майна і понесених витрат, в рахунок погашення коштів за кредитним договором для забезпечення вимог, за якими укладено спірний договір поруки. Тобто, відповідач намагається отримати від ТзОВ "Рівнепромекобуд" кошти нібито пов"язані з використанням оскаржуваного договору поруки. При цьому будь-якого судового рішення про стягнення боргу з ТзОВ "Рівнепромекодуб" за кредитним договором на сьогоднішній день немає. Вказане ще раз свідчить про те, що укладаючи 28 листопада 2008 року договір поруки № 17/Zпор-08-1, [PERSON] діяв не в інтересах ТзОВ "Рівнепромекобуд", а у своїх власних, маючи таким чином намір в майбутньому стягнути з підприємства кошти, нібито понесені ним в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Просить визнати недійсним з моменту його укладення договір поруки №17/Zпор-08-1 від 28 листопада 2008 року, укладений між ТзОВ "Український промисловий банк", [PERSON] та ТзОВ "Рівнепромекобуд". Судові витрати стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Представник ТзОВ "Український промисловий банк" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про перенесення розгляду справи не подавав, заперечень проти позову до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2008 року між ТзОВ "Рівнепромекобуд"(боржник), [PERSON] (поручитель) та ТзОВ "Українськитй промисловий банк" (кредитор) укладено договір поруки №17/Zпор-08-1. Відповідно до п.1 договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №17/КВ-08 на відкриття не відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 08 лютого 2008 року, укладений між кредитором і боржником, за умовами якого останній зобов'язаний кредитору по 07 лютого 2011 року включно, у порядки, строки та на умовах, встановлених кредитним договором, повернути кредит у розмірі 1 293 692,74 грн. та 762 336,71 дол. США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 22 % річних у гривні, 15% річних у доларах США, комісії та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно п.8 договору поруки до поручителя, після повного виконання ним основного зобов'язання, переходять всі права кредитора по кредитному договору, а також всі права кредитора по договорах забезпечення, що були укладені між кредитором і боржником у забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 9 договору поруки передбачено, що у разі виконання поручителем обов'язків боржника по основному зобов'язанню, боржник зобов'язується відшкодувати поручителю всі витрати, понесені ним у зв'язку з виконанням умов цього договору. Від імені боржника ТзОВ "Рівнепромекобуд" договір поруки підписаний директором [PERSON], а зі сторони поручителя також [PERSON] як фізична особа. Відповідно до ч.3 ст.92 ЦК України органи чи інші особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов'язані діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Враховуючи вказане договір поруки №17/Zпор-08-1 від 28 листопада 2008 року укладений всупереч вимог ч.3 ст.238 ЦК України, оскільки укладений від імені боржника та поручителя однією і тією ж особою, що свідчить про те, що вказана угода була направлена на реалізацію інтересів однієї і тієї ж особи - поручителя [PERSON], що є підставою для для визнання цього правочину недійсним на підставі ст. 215 ЦК України. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду україни від 23.09.2014 року у справі № 3-110гс14. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що грунтується на всебічному, повному , об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність,допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved