Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

18.08.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири в якому просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 16773,00 грн., моральну шкоду у сумі 10000,00 грн., витраті понесені на оплату послуг оцінювача в розмірі 1000,00 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору дарування квартири. 20 квітня 2014 року з вини відповідача, який проживає поверхом вище, було залито належну позивачу квартиру. Причина затоплення квартири полягає у тому, що в квартирі відповідача було зірвано рушника-сушарку. Вина відповідача в залитті квартири встановлена працівниками ЖРЕО №409 та було складено відповідний акт від 23 квітня 2014 р. Позивач зазначає, що в результаті залиття квартири йому завдана матеріальна шкода та були зіпсовані речі, вартість яких визначена в висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири. 26 липня 2014 року був зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва по ремонту квартири [ADDRESS] та матеріальна сума вартості ремонтно-відновлювальних робіт складає 16773,00 грн. У зв'язку із залиттям квартири позивач був змушений укласти договір про проведення незалежної оцінки, який був укладений 14 червня 2014 року з ТОВ Експертна фірма "ГудВілл" в особі директора Цибульського В.В. та за яким позивач сплатив 1000,00 грн. Позиач вказує, що відповідач не бажає відшкодовувати йому завдану матеріальну шкоду, в ув'язку з чим виникла необхідність у подані позову. Згідно ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 38 п.37 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями" власник квартири зобов'язаний відшкодувати збитки заподіянні з його вини або з вини осіб, які разом з ним проживають. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач також посилається на положення ст. 23 ЦК України та зазначає, що окрім матеріальних збитків йому також заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в душевних, моральних стражданнях, переживаннях викликаних пошкодженням квартири та порушенням звичного способу життя. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює у сумі 10000,00 грн. Також позивач вказує, що між ним та адвокатом [PERSON] 05 серпня 2014 року був укладений договір про надання юридичних послуг, за яким останній зобов'язується представляти мої інтереси в суді з приводу залиття квартири. Позивач стверджує, що за надання юридичних послуг відповідно до умов договору він сплатила на користь адвоката кошти в сумі 2500 грн., розмір яких він також просить стягнути з відповідача при ухваленні рішення на користь позивача. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що в день затоплення квартири він разом зі своєю родиною перебував в квартирі та почув як його невістка вийшовши в коридор стала кричати, що квартиру затоплює, при цьому, лився кип'яток. Позивач одразу побіг до сусідів зверху, побачив там молоду людину, а також те, що з ванної кімнати сусідів фонтаном льє вода, оскільки зірвало вентиль, де основний кран зрозуміти було не можливо, а навкруги море води. На другий день позивач пішов до сусідів щоб запросити їх подивитись, що сталось з його квартирою і за твердженням позивача, сусідка побачивши наслідки залиття злякалась та вибігла з квартири. Як наслідок залиття у квартирі 4 дні не було електроенергії, дві доби вода продовжувала тікти, а підлога піднялась. Позивач зазначає, що намагався миром вирішити питання відшкодування завданої шкоди, однак цього зробити не вдалось, розмовляти з сусідами е можливо і вони не йдуть на жодний контакт. Після затоплення позивач зробив ремонт, а через місяць затоплення повторилось у кухні і на цей раз сусіди двері не відкрили. Також позивач вказує, що судовий експерт робив оцінку збитків вже після того, як у квартирі був зроблений ремонт і казав йому, що він є професіоналом у цьому, а йому робила оцінку не достатньо професійна особи. Позивач вважає результати проведеної за його зверненням оцінки збитків вірними, а результати судової експертизи такими, що не відповідають розміру заподіяної реальної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що залиття сталося з вини відповідача, розмір матеріальної шкоди визначено у звіті про оцінку, при цьому, представник критично ставиться до результатів судової експертизи, оскільки вона проводилась після здійснення позивачем ремонту, а експерт не може категорично стверджувати, що ним надано висновок по дійсному розміру шкоди. Також представник зазначив, що позивач у зв'язку з пошкодженням належного йому майна зазнав душевних страждань, оскільки йому довелось ходити до відповідач, принижуватись перед ним та просити кошти, тож з відповідача слід також стягнути завдану ним моральну шкоду. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, у розмірі завданої матеріальної шкоди визначеної за висновком судової будівельно-технічної експертизи. При цьому вважає, що будь-якої моральної шкоди позивачу не завдано, оскільки відсутні фактичні докази завдання такої шкоди. Також представник вважає, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу не може бути задоволена, оскільки надані представником послуги не є судовими витратами, що передбачають витрати на правову допомогу. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] суду показав, що на момент здійснення ним експертного дослідження вартості заподіяного матеріального збитку, ремонт в квартирі вже був зроблений, тож експертиза проводилась за матеріалами справи, в тому числі і попереднього висновку оцінювача, а в самій квартирі експерт зробив лише обміри. Експерт вважає, що ним вірно визначено розмір матеріальної шкоди та наголошує на тому, що він є судовим експертом зі стажем роботи 8 років, а звіт про оцінку був зроблений не експертом, а оцінювачем. Експерт зазначив, що у зв'язку з проведеним ремонтом, візуальну складову в процесі проведення експертизи він не використовував, а здійснював оцінку за наявними документами. Експерт вказує, що об'єми (площі) які були ним визначені при обмірах квартири, збігаються з об'ємами (площами) визначеними у звіті про оцінку, однак у зміст останнього покладені невірні інші дані. Експерт зазначає, що якщо б він одразу робив оцінку, то все рівно не було б таких даних та розміру завданої матеріальної шкоди як зазначено у звіті про оцінку, оскільки даний звіт не вірно зроблений по підлозі, а саме щодо паркету, а також не вірно вирахувана ціна по роботах. Експерт вказав, що його цифри по роботам, шпалерам, стінам та стелі сходяться із цифрами зазначеними у звіті, лише трошки оцінювач невірно порахував. У звіті про оцінку написано, що на підлозі паркет, а насправді там паркетна дошка, яка дешевша за паркет, тому є різниця між звітом про оцінку та експертним висновком. На запитання суду експерт пояснив, що в даному випадку повну експертизу можна було провести по документах та матеріалах справи, тому він її провів та, на думку експерта, надав суду повний, достовірний висновок. Різниця по звіту та по висновку виникла у зв'язку із тим, що по звіту врахований інший матеріал, а саме паркет, у акті ж ЖЕКу інший матеріал закладений та інша площа. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивач є її чоловіком. 20.04.2014 року вона разом з позивачем була вдома, зверху вони чули, що відбувається якийсь конфлікт, а потім дуже сильно згори потекла вода - кип'яток. Через 5 хвилин вода вже текла й з розеток та люстри. Чоловік виключив рубильник та побіг нагору, а свідок разом з іншими членами сім'ї стала прибирати воду совком, води було багато, відра розставили по всій квартирі. У кімнаті постраждали шпалери, стеля і те саме у коридорі кухні, ванній кімнаті та туалеті. Ремонт прийшлося робити повністю у всій квартирі. Наймали робітників, купували матеріали, всього витратили десь 10000,00 грн. на матеріали та 16000,00 на робітників. Підлогу міняти не стали, бо не було коштів. Фактично потратили більше, ніж написано у звіті про оцінку. На думку свідка, судовий експерт працював погано та некваліфіковано, намагався зменшити площі. Стосовно ремонту на кухні свідок зазначила, що доводила до відома експерта про те, що на кухні також робився ремонт. Попередній ремонт у квартирі був здійснений у кухні та коридорі в 2011 році, а в кімнатах приблизно за 5 років до цього. За твердженням свідка, до залиття підлога у квартирі була в дуже доброму стані, а шпалери прийшлось міняти повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідка та експерта, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу, що підтверджується копією договору дарування від 17.02.1994 року (а.с. 33-34). Квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується довідкою форми 3 №351 від 30.04.2014 року (а.с. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні сторонами та їх представниками не заперечувався факт залиття 20.04.2014 року належної позивачу квартири з вини відповідача у справі та завдання у зв'язку із цим матеріальної шкоди позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст.ст. 64, 66 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №21 від 04.12.2014 року, вартість матеріального збитку завданого власнику квартири [ADDRESS] внаслідок її залиття одою становить 11802,00 грн. (а.с. 90-98). Судом перевірений реєстр атестованих судових експерті щодо наявності у ньому [PERSON], який значиться в реєстрі під порядковим номером 1145 та наявна карта атестованого судового експерта. Згідно змісту звіту про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків від залиття водою квартири [ADDRESS] від 26.07.2014 року, ринкова вартість матеріальних збитків становить 16773,00 грн. (а.с. 8-30). Вказаний звіт був наданий за договором №74/Ф про проведення незалежної оцінки від 14.06.2014 року укладеного між позивачем та ТОВ "ГудВілл" (а.с. 5). Як вбачається зі змісту вказаного звіту, безпосередню оцінку вартості матеріальних збитків здійснювала оцінювач [PERSON] В матеріалах справи наявна копія кваліфікаційного свідоцтва оцінювача [NUMBER] від 27.09.2003 року. Будь-яких інших документів, які б підтверджували підвищення кваліфікації оцінювача в матеріали справи не надано (а.с. 54). Відповідно до ч. 3 ст. 14, ч. 3 ст. 15 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", оцінювачі зобов'язані не рідше одного разу в два роки підвищувати кваліфікацію за програмою підвищення кваліфікації. Невиконання цієї вимоги є підставою для зупинення дії кваліфікаційного свідоцтва оцінювача. Підвищення кваліфікації відбувається за напрямами, зазначеними у кваліфікаційному свідоцтві оцінювача, за результатами якої видається посвідчення про підвищення кваліфікації, яке є невід'ємною частиною кваліфікаційного свідоцтва. Крім того, співставивши та проаналізувавши зміст звіту про незалежну оцінку та висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, суд критично ставиться до результатів звіту про незалежну оцінку порівняно з результатами висновку експерта, оскільки в сукупності з показами експерта наданими в судовому засіданні та первинними документами (акти ЖРЕО №409 від 23.04.2014 року, від 06.05.2014 року та від 06.05.2014 року) про пошкодження оздоблення квартири, звіт про оцінку містить матеріали, якими квартира на час затоплення оздоблена не була, зокрема, паркет замість паркетної дошки. Судова експертиза проведена судовим експертом, який ухвалою суду про призначення судової будівельно-технічної експертизи попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Висновок судового експерта є детальним, проведеним в тому числі на підставі звіту про незалежну оцінку майнових збитків з обґрунтованим викладенням недоліків вказану звіту, тож у суду відсутні сумніви щодо повноти та об'єктивності висновку судового експерта на відміну від звіту про незалежну оцінку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про належне та допустиме підтвердження завданого майнового збитку висновком судового експерта у розмірі 11802,00 грн., що має бути стягнений з відповідача на користь позивача, як відшкодування матеріальної шкоди завданої залиттям квартири. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Оскільки у зв'язку з наявністю вини відповідача позивачу було завдано шкоди пошкодженням належного йому майна, при цьому, відповідач не мав бажання в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, що також підтверджується не сплатою відповідачем позивачу будь-якої грошової суми під час розгляду справи в суді, на підтвердження завданої шкоди позивач дійсно був змушений звернутись до оціночної компанії та сплати за послуги останньої 1000,00 грн., що підтверджується договором №74/Ф про проведення незалежної оцінки від 14.06.2014 року та актом №1 прийому-передачі робіт з незалежної оцінки до договору №74/Ф від 14.06.2014 року (п.п. 3, 4) (а.с. 5, 6). За таких обставин кошти у сумі 1000,00 грн. є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що душевні страждання позивача завдані йому пошкодженням належного останньому майна є підставою для стягнення моральної шкоди, суд вважає законним вимоги про стягнення завданої моральної шкоди, однак враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, а також глибину пережитих душевних страждань, враховуючи, що в судовому засіданні позивач взагалі не згадав про наявність завданої моральної шкоди сконцентрувавшись лише на розмірі завданого матеріально збитку, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення моральної шкоди і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тож, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає розмір судового збору пропорційний частині задоволених позовних вимог. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 2500,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Як роз'яснено у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Окрім послання в п. 4.1. договору про надання юридичних послуг №10 від 05.08.2014 року на те, що за надання юридичних послуг, які надаються на умовах цього договору, замовник сплатив на користь виконавця, а виконавець отримав кошти в сумі 2500,00 грн., інших документальних платіжних підтверджень сплати (чек, квитанція, платіжне доручення та ін.), суду не надано. При цьому, суд не приймає як належний доказ документального підтвердження сплати витрат на правову допомогу зміст самого договору, оскільки останній не є платіжним документом, і з врахуванням також того, що суду також не надано розрахунку витрат на правову допомогу, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial