Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

ПАТ "Брокбізнесбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], яка діє і в інтересах [PERSON], про примусове виселення без надання іншого житла з предмета іпотеки - квартири [ADDRESS]. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 квітня 2008 року між відповідачкою [PERSON] та Акціонерним банком "Брокбізнесбанк", правонаступником якого є ПАТ "Брокбізнесбанк" був укладений кредитний договір № 31/7-ф. Згідно вказаного договору відповідачці було надано кредит у розмірі 30000 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язувалася щомісячно сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] перед позивачем, 15 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки № 31/7-ф, згідно з яким відповідачкою передано в іпотеку ПАТ "Брокбізнесбанк" в забезпечення зобов'язань за кредитним договором чотирикімнатну квартиру, житлова площа якої складає 44,2 кв.м, загальною площею - 60,65 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Оскільки відповідачкою не було виконано належним чином прийняті на себе зобов'язання в частині своєчасного погашення кредитної заборгованості, 18 червня 2013 року, Зарічним районним судом м. Суми винесено рішення, відповідно до якого ПАТ "Брокбізнесбанк" надано право звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності ПАТ "Брокбізнесбанк" на квартиру. У зв'язку з відмовою [PERSON] добровільно виселитися з квартири, що є предметом іпотеки, позивач просить примусово виселити [PERSON] та її сина [PERSON] із квартири, що є предметом іпотеки. Представник позивача підтримав заявлені вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав. Оскільки в останнє судове засідання сторони не з'явились, в письмовій заяві представник позивача просив розглянути справу без його участі, за таких обставин суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України не проводити повне фіксування процесу за допомогою технічних засобів. Суд, дослідивши докази у справі, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2008 року між відповідачкою [PERSON] та Акціонерним банком "Брокбізнесбанк", правонаступником якого є ПАТ "Брокбізнесбанк" був укладений кредитний договір №31/7-ф. Згідно вказаного договору відповідачці було надано кредит у розмірі 30000 доларів США за строком повернення до 14 квітня 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 річних (а.с. 6-8). В забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з договору кредиту 15 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки № 31/7-ф, згідно з яким відповідачкою передано в іпотеку ПАТ "Брокбізнесбанк" в забезпечення зобов'язань за кредитним договором чотирикімнатну квартиру, житлова площа якої складає 44,2 кв.м, загальною площею - 60,65 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Оскільки відповідачкою не було виконано належним чином прийняті на себе зобов'язання в частині своєчасного погашення кредитної заборгованості, 18 червня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми винесено рішення, яке набрало законної сили, відповідно до якого ПАТ "Брокбізнесбанк" надано право звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності ПАТ "Брокбізнесбанк" на квартиру (а.с. 15-17). Відповідно до умов п. 5.1.1. договору іпотеки, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання основного зобов'язання або його частини, воно не буде виконане. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у позивача виникло передбачене ст. 35 Закону України «Про іпотеку» право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" та пункту 7.3 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Ст. 40 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. 25 вересня 2013 року відповідачеві в порядку ст. 40 Закону України "Про іпотеку" було направлено вимогу про добровільне, протягом 1 (одного) місяця з дня отримання вимоги, виселення з квартири, що є предметом іпотеки за адресою: [ADDRESS], у якій роз'яснено, що у випадку невиконання вимоги у встановлений строк, банк буде вимушений вжити всіх необхідних заходів щодо виселення боржника в примусовому порядку, відповідно до чинного законодавства України (а.с. 18). Крім того, аналогічна вимога про виселення від 31.01.2014 року була направлена відповідачеві 05.02.2014 року та 12.03.2014 року (а.с. 20). Наведені вимоги були проігноровані відповідачем. Згідно довідки Комунального підприємства «Сумижитло» № 2518 від 01.11.2013 року за місцем знаходження предмета іпотеки ([ADDRESS]) разом з [PERSON] зареєстрований її малолітній син [PERSON] [INFO], що також підлягає виселенню з Предмета іпотеки (а.с. 23). Таким чином, позивач належним чином повідомив відповідачку про необхідність виселення з предмета іпотеки, однак на день постановлення рішення, остання не вчинила дій направлених на виселення з квартири, що є предметом іпотеки. Невиконання відповідачкою вимоги позивача про виселення з предмета іпотеки перешкоджає його реалізації, внаслідок чого порушується право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку", якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача порушене, підлягає захисту шляхом примусово виселення без надання іншого житла з предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON]. Стосовно вимог позивача щодо передання предмету іпотеки в управління ПАТ «Брокбізнесбанк» на період реалізації квартири, надавши банку право на безперешкодний доступ до об'єкта іпотеки з метою організації його продажу, то в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню за приписами ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, з огляду на те, що судовим рішенням вже захищено наведене право позивача, шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,6 гривень. На підставі 15, 16, 610, 611 ЦК України, ст.ст. 33, 35, 40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial