Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

У серпні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором №BL_ЖГ00062048 від 12.08.2011 у розмірі 61279 грн. 91 коп., посилаючись на ті підстави, що між сторонами укладено кредитний договір №BL_ЖГ00062048 від 12.08.2011, згідно п. 1.1. - 1.8.4. кредитного договору банк надав позичальнику [PERSON] кредит на поточні потреби у розмірі 40000 грн. 00 коп. із терміном повернення 12.08.2014. Процентна ставка за договором встановлена на рівні 20% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту. Відповідно до п.4.3. договору, у випадку прострочення позичальником сплати або не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню зі ставкою 0,50% із розрахунком за методом "факт/360", також п. 4.2. договору у випадку прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі 25% від суми кредиту. Станом на 08.02.2016 загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості складає 61279 грн. 91 коп., з них: прострочена до повернення сума кредиту - 18381 грн. 50 коп.; простроченені проценти за користування кредитом - 4565 грн. 50 коп.; прострочена комісія за управління кредитом - 0 грн. 00 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 38332 грн. 91 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши до суду заяву про слухання справи без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала частково, надавши заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги в частині пені вважає безпідставними. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір №BL_ЖГ00062048 від 12.08.2011 (а.с. 4-6). Згідно п. 1.1. - 1.8.4. кредитного договору банк надав позичальнику [PERSON] кредит на поточні потреби у розмірі 40000 грн. 00 коп. із терміном повернення 12.08.2014 (а.с. 6 зв.). П. 3 Спеціальної частини договору передбачено, що процентна ставка за договором встановлена на рівні 20% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту (а.с. 4). Як зазначено у п. 4.2. договору у випадку прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі 25% від суми кредиту. Позивачем виконано договірні зобов'язання, а відповідач від виконання зобов'язань ухиляється, у результаті чого виникла заборгованість та право позивача вимагати сплату суми кредиту; простроченені проценти за користування кредитом; прострочена комісія за управління кредитом; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позико-давцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до п. 4.3. договору, у випадку прострочення позичальником сплати або не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню зі ставкою 0,50% із розрахунком за методом «факт/360». Згідно наданого позивачем остаточного розрахунку пені, її розмір за період з 12.08.2011 по 08.02.2016 становить 38332 грн. 91 коп. (а.с. 60). Незважаючи на доведеність факту порушення відповідачем своїх зобов'язань, а також з умов укладеного договору, суд в частині визначення позивачем розміру пені повністю погодитись не може. Так, ст. 548 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її не співмірність з розміром основного зобов'язання. При цьому розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, зробленої при розгляді справи № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи, що розмір неустойки по договору №BL_ЖГ00062048 від 12.08.2011 значно перевищує розмір заборгованості по сплаті основного зобов'язання, що складається із: простроченої до повернення суми кредиту - 18381 грн. 50 коп.; прострочених процентів за користування кредитом - 4565 грн. 50 коп., доказів на підтвердження завдання кредитору збитків внаслідок порушення боржником свого зобов'язання суду не надано, а також враховуючи ступінь виконання своїх зобов'язань боржником та майновий стан останнього, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені по кредитному договору №BL_ЖГ00062048 від 12.08.2011 до суми 2294 грн. 70 коп. що становить 10% від загального розміру невиконаного зобов'язання. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані у повному обсязі та підлягають до часткового задоволення. Згідно зі ст. 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного з [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 2000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial