Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, який в ході розгляду справи уточнила. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в період з 03.09.1983 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Проте сімейне життя не склалось через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені з жовтня 2016 року. Зазначала, що за період спільного проживання ними було придбано наступне майно: 3-х кімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 67,97 кв. м., вартістю 30 000 доларів США; одноповерховий будинок загальною площею 60 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 150 000 грн.; земельна ділянка, загальною площею приблизно 0,25 га, розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 50 000 грн.; квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 100 000 доларів США; 2-х кімнатна квартира, розташована за адресою: Полтавська область. [ADDRESS], загальною площею 49,7 кв.м., вартістю 30 000 доларів США; літак АН-2 вартістю 20 000 доларів США; автомобіль FORD MONDEO, державний номер [NUMBER], вартістю 27 000 доларів США; автомобіль ВАЗ 2106 1990 р.в., вартістю 30 000 грн.; причеп автомобільний, вартістю 3 000 грн.; мотоцикл ІЖ «Планета», вартістю 1 500 грн.; скутер 1995 р.в.. без номерних знаків, вартістю 4 000 грн.; гумовий човен, вартістю 8 000 грн.;запчастини на літак, вартістю 50 000 грн.; 18.Двигун АШ 62 ір для літака АН. вартістю 20 000 доларів США; зимова гума на автомобіль FORD MONDEO, вартістю 6 000 грн.; 3 одиниці мисливської зброї, вартістю 6 000 грн.;електрогенератор, вартістю 8 000 грн.; мотоблок вартістю 4 000 грн.;газонокосарка, вартістю 2 000 грн.; електродриль, вартістю 2 000 грн.; електропилка, вартістю 5 000 грн.; котел для опалювання, вартістю 5 000 грн.; бойлер для підігріву води, об'єм 30 л, вартістю 4 000грн.; бойлер для підігріву води, об'єм 10 л, вартістю 1000 грн.; супутникові антені 2 шт., вартістю 10 000 грн.; тюнери для антен 2 шт., вартістю 2 000 грн.; кондиціонери 2 шт., вартістю 14 000 грн.; ліжко разом з матрацом, вартістю 6 000 грн.; постільна білизна, вартістю 3 000 грн.; паласи 3 шт., вартістю 6 000 грн.; портьєри вартістю 6 000 грн.; 4 люстри, вартістю 4 000 грн.; карнизи 13 шт., 6 500 грн.; бра 2 шт., вартістю 2 000 грн.; бібліотека (книги), вартістю 10 000 грн.; картини 6 шт., вартістю 2 000 грн.; плед вартістю 3000 грн.; швейна машинка «Чайка»,вартістю1500 грн.; шафи-купе 2 шт., вартістю 14 000 грн.; телевізор SAMSUNG вартістю 9 000 грн.; телефон/факс, вартістю 300 доларів США; комод, вартістю 2 500 грн.; м'які меблі у вигляді 3х диванів та 4х крісел, вартістю 5 000 грн.; пилосос, вартістю 2 500 грн.; фотоапарат, вартістю 8 000 грн.; музичний центр, вартістю 2 000 грн.; відеокамера вартістю 800 грн.; DVD-плеєр, вартістю 1000 грн.; тумба під телевізор, вартістю 500 грн.; скляний столик, вартістю 2 000 грн.; телевізор кольоровий PHILIPS, вартістю 2 000 грн.; телевізор кольоровий SAMSUNG, вартістю 3 000 грн.; меблі для вітальні, вартістю 3 000 грн.; пуфик 2 шт., вартістю 1 000 грн.; меблі для передпокою, вартістю 3 000 грн.; кухонні меблі та стіл, вартістю 12 000 грн.; холодильник, вартістю 7 000 грн.; морозильна камера горизонтальної заморозки, вартістю 7000 грн.; морозильна камера вертикальної заморозки, вартістю 2500 грн.; пральна машина Wirpool, вартістю 5 000 грн.; кухонна стінка, вартістю 1 500 грн.; варочна поверхня SAMSUNG, вартістю 5 500 грн.; духова шафа SAMSUNG вартістю 6 000 грн.; електрична духовка, вартістю 1 500 грн.; мікрохвильова піч, вартістю 1 500 грн.; посуд, вартістю 3 000 грн. Також зазначила, що в період спільного проживання відповідачем був отриманий прибуток від підприємницької діяльності, з 09.07.2008 року по теперішній час у розмірі приблизно 6 000 000 грн. Крім того є кошти на депозитному рахунку у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 500 000 грн.; кошти на депозитному рахунку у ПАТ «Приватбанк» в сумі 20 000 доларів США; а також готівка у розмірі 1 500 000 грн. В добровільному порядку відповідач не бажає розділити вищезазначене майно. Згідно заяви про уточнення позовних вимог від 13.03.2019 року просила суд виділити їй в натурі 3-х кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] з усіма меблями, а також 50 % від прибутку ПП [PERSON] з 2007 року по 2018 рік та 50 % отриманої відповідачем пенсії за період з 1994 року по березень 2019 року, залишити за нею особисті речі та подарунки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. У підготовчому засіданні зазначила, що не бажає визначати перелік меблів, що перебувають у квартирі на задоволенні позовних вимог в цій частині не наполягала. Перелік особистих речей та подарунків, які позивач просить залишити у її власності, також відмовилась наводити. Представник [PERSON] у відзиві на позовну заяву позов визнав частково пояснив, що не заперечує право позивача на поділ квартири по Ѕ частці кожному з подружжя, щодо решти позовних вимог заперечує, просить в їх задоволенні відмовити, вважаючи позовні вимоги недоведеними. Також зазначив, що в період шлюбу [PERSON] на підставі договору позики від 20.10.2010 року, укладеного з [PERSON], отримав позику в сумі 38 000 доларів США. Пояснив, що сума позики на час розгляду справи за курсом НБУ у національній валюті складає 1 026 000 грн. 00 коп. Вважає, що вказана позика є об'єктом права спільної сумісної власності і підлягає поділу у рівних частинах по 1/2, тобто у сумі 513 000 грн. 00 коп. У зв'язку з викладеним просить визнати за сторонами по Ѕ частці боргових зобов'язань за договором позики від 20.10.2010 року, тобто на суму 19 000 доларів США кожного. Щодо коштів від підприємницької діяльності відповідача та отриманої [PERSON] пенсії зазначає, що вказані грошові кошти не є об'єктом спільно нажитого майна через відсутність зазначених коштів на час розгляду справи та недоведеність використання цих коштів відповідачем на свій власний розсуд проти волі позивача і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховання їх. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те, що квартира придбана за кошти, що були позичені відповідачем. Відповідач заперечення свого представника підтримав. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Відповідно до п.п. 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угоди (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. З аналізу вказаних вище норм матеріального закону слідує, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело коштів. З урахування позовних вимог викладених у заяві від 13.03.2019 обсяг спільного сумісного майна подружжя, що заявлений позивачем до поділу складається з: 3-х кімнатної квартири в [ADDRESS]; коштів отриманих відповідачем від підприємницької діяльності у період з 2007 року по 2018 рік; коштів від отриманої відповідачем пенсії за період з 1994 року по березень 2019 року. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 вересня 1983 року по 18 липня 2017 року, цей факт не заперечується сторонами. За період шлюбу подружжя придбало квартиру, яку позивач просить суд виділити їй у власність повністю. Також під час шлюбу відповідач отримував дохід від підприємницької діяльності та пенсію, які позивач просить поділити між сторонами. Вирішуючи вимоги, щодо поділу квартири суд встановив, що 3-х кімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], придбана [PERSON] в період шлюбу на підставі договору-купівлі продажу 12335 від 17.11.2010, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 42) , а тому є об'єктом права спільної сумісної власності і підлягає поділу. З правилами ч.ч. 2, 3 ст. ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Позивачем не наведено підстав для відступлення від рівності часток подружжя при поділі спірної квартири. За таких обставин вимоги щодо поділу квартири підлягають частковому задоволенню квартира має бути поділена між сторонами порівну, за сторонами має бути визнано право спільної часткової власності по 1/2 частці квартири кожному. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про поділ доходів від підприємницької діяльності ФОП [PERSON] за період з 2007 року по 2018 рік включно та отриманої відповідачем пенсії з 1994 року по березень 2019 року, судом на підставі витребуваної судом інформації Пологівського управління ГУ ДФС у Запорізькій області від 05.04.2019 №19614/10/08-01-52-09 встановлено, що [PERSON] за період з 2010 по 2018 рік отримав 5 744 423, 80 доходу, отже 50% вказаної суми, що заявлена до стягнення становить 2 872 211, 90 грн. Загальний розмір пенсії відповідача за період з 2001 року по березень 2019 року становить 459 981, 74 грн., що підтверджується відповідними довідками наданими суду Пологівським ОУПФУ з Запорізькій області з листом від 01.04.2019 №2/05-ДСК. Таким чином, 50% вказаної суми, що заявлена до стягнення становить 229 990, 87 грн. Доказів наявних доходів відповідача від підприємницької діяльності за період, що передує 2010 року та отриманої пенсії до 2001 року матеріали справи не містять. При цьому з листа Більмацького відділення Пологівської ОДПІ ГУДФС у Запорізькій області від 23.06.2017 року (т. 2 а.с. 48) слідує висновок, що доходи ПП [PERSON] не є чистим прибутком приватного підприємця, а є обігом грошових коштів, з яких сплачувався єдиний податок та єдиний соціальний внесок. Як пояснив відповідач [PERSON] за рахунок грошових коштів від підприємницької діяльності ним також здійснювалися витрати на забезпечення підприємницької діяльності, крім того він витрачав кошти на свої потреби та потреби своєї сім'ї. Аналогічно він витрачав на своє забезпечення та забезпечення своєї сім'ї і отриману ним пенсію. На даний час грошових коштів, які позивач просить поділити між сторонами, не існує, як не існувало їх і на час виникнення даного спору. Дані заперечення відповідача [PERSON], крім листа Більмацького відділення Пологівської ОДПІ ГУДФС у Запорізькій області від 23.06.2017 року, підтверджуються також довідкою ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про обороти на рахунку від 27.06.2017 року (т. 2 а.с. 68, 69), листом Запорізького національного технічного університету від 23.06.2017 року про оплату [PERSON] вартості навчання своїх синів [PERSON], [PERSON] (т. 2 а.с. 70). Позивач в судовому засіданні підтвердила, що їй не відомо обставин щодо витрачання відповідачем коштів не в інтереси сім'ї. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів, які б спростовували заперечення відповідача [PERSON] і доводили, що на даний час він зберігає грошові кошти отримані від підприємницької діяльності та від отриманої пенсії, позивачем суду не надано. Не доведено позивачем і витрата заявлених нею до поділу коштів не в інтересах сім'ї. Як зазначалося вище, під час вирішення спору поділу підлягає лише спільно нажите майно, наявне на час припинення спільного ведення господарства, тобто предметом поділу можуть бути лише наявні кошти, а не загальна сума отримана одним з подружжя протягом строку спільного проживання подружжя. Зважаючи на викладене, з урахування позовних вимог викладених у заяві від 13.03.2019, доведеним обсягом спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу судом визнається: 3-х кімнатна квартира в [ADDRESS]. Вирішуючи питання про поділ вище вказаного спільного майна подружжя, суд керується ст. 71 СК України, згідно якої майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Під час розгляду справи, жодна із сторін не заявила клопотання про призначення технічної експертизи з можливих варіантів поділу квартири за адресою [ADDRESS] і виділення в натурі по 1/2 частині кожному, тому суд вважає можливим здійснити поділ квартири лише в ідеальних частках, виділивши позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] по 1/2 частці квартири. В задоволенні решти позовних вимог щодо залишення у її власності меблів у квартирі та особистих речей і подарунків, суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачем не наведено переліку вказаного майна, його вартість, період придбання, походження коштів для його придбання, отже не доведено наявності майна про яке заявлено вимоги. Заперечення відповідача з приводу необхідності поділу між сторонами боргових зобов'язань за договором позики від 20 жовтня 2010 року укладеного [PERSON] з [PERSON] в сумі 38 000 доларів США судом до уваги не приймаються та не розглядаються, оскільки позовних вимог щодо поділу вказаних зобов'язань у справі не заявлено, отже вказаний борг не є предметом спору у даній справі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. Так, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.03.2019 ціна позову складає 3 510 397 грн. 77 коп. (50% вартості кварти від загальної вартості визначеної сторонами у розмірі 30 000 доларів США становить 408 195 грн. за курсом НБУ на дату звернення до суду 27.01.2017 року + 50% доходу від підприємницької діяльності в сумі 2 872 211, 90 грн. + 50% отриманої відповідачем пенсії в сумі 229 990, 87 грн.), при цьому сплачено судовий збір в сумі 4800 грн. Позовні вимоги позивача задоволено на 11,63% від ціни позову (408 195 грн. 50% вартості квартири), відповідно судовий збір за подання позовної заяви на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 11,63% від сплаченого судового збору, що становить 408 грн. 26 коп. Крім того, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і сплачений при попередньому розгляді справи судовий збір за подання апеляційної скарги (8800 грн.) та за подання касаційної скарги (16000 грн.). З урахуванням розміру задоволених позовних вимог має бути стягнуто 930,40 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 1860,80 грн. - за подання касаційної скарги. Отже, загальна сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3199 (три тисячі сто дев'яносто дев'ять) грн. 46 коп.

Outcome: partial