Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

15.03.2021 року позивач\~звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визначити частки у справі спільної сумісної власності між співвласниками за [PERSON] -80/100, [PERSON] - 20/100 часток на земельну ділянку по [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Відповідачу була передана земельна ділянка площею 1000 кв.м. у спільну сумісну власність за вищевказаною адресою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою від 20.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Представник позивача - адвокат Душаченко І.С. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16 листопада 1999 року [PERSON] купила житловий будинок за [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Шаталюк В.М., зареєстрованого в реєстрі за №917. 26 січня 2001 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 20/100 частин домобудівлі за №45 з відповідною часткою господарських і побутових будівель і споруд в [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Шаталюк В.М. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.03.2021 р., власниками житлового будинку в [ADDRESS] , є - [PERSON] - 20/100 часток, [PERSON] - 80/100 часток. Рішенням Миколаївської міської ради №57/148 від 23.07.2020 р. передано [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку 1000 кв.м., з віднесенням її до земель житлової забудови, з цільовим призначенням відповідно до КВЦПЗ:В.02.02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 24.01.2019 №15-121. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ч. 3, ч. 4 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачене ст. ст. 370 - 372 ЦК України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи, проте, винятки із цього правила "з урахуванням обставин, що мають істотне значення". При застосуванні наведених норм важливе значення мають рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ". Слід особливо відзначити позицію, викладену в абз. 3 п. 21 постанови, за якою "суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої". Абзацом 1 пункту 21 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України також передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Згідно із ч.1,ч. 4ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, суд вважає встановленим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується доведеність заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved