Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області, [PERSON], [PERSON], зазначаючи у позовній заяві про те, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 102394 від 13 жовтня 2003 року. В грудні 2015 року позивач звернувся із вищевказаним рішенням до відділу Держземагенства у Горохівському районі Волинської області з метою отримання витягу з Державного земельного кадастру про землю для того, щоб в подальшому зареєструвати земельну ділянку в Реєстраційній службі Горохівського районного управління юстиції. Однак державний кадастровий реєстратор повідомив позивача про те, що не має можливості видати йому вищевказаний витяг у звязку з тим, що на спірну земельну ділянку було помилково видано два Державні акти на право приватної власності на землю серії ВЛ № 029628 від 21 березня 2003 року на імя [PERSON] та серії ВЛ № 029629 від 21 березня 2003 року на імя [PERSON] У звязку з вищевикладеним позивач просить визнати недійсними Державні акти на право приватної власності на землю серії ВЛ № 029628 від 21 березня 2003 року, виданий на імя [PERSON] та серії ВЛ № 029629 від 21 березня 2003 року, виданий на імя [PERSON], а також стягнути з відповідачів сплачений нею судовий збір в розмірі 551,20 грн. та витрати, повязані з наданням правової допомоги, в розмірі 1500,00 грн. У судове засідання представник відповідача Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області не зявився, однак скерував до суду письмове клопотання, в якому просив провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу Держгеокадастру у Горохівському районі Волинської області (правонаступник відділу Держземагенства у Горохівському районі Волинської області) [PERSON] пояснив, що під час виготовлення відповідачами [PERSON] та [PERSON] державних актів дійсно могла бути помилка щодо присвоєння номерів земельних ділянок. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися в судове засідання і від них не надійшло повідомлення про причини їх неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання [PERSON] та [PERSON] були повідомлені належним чином. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у звязку з його безпідставністю. Представник відповідачів пояснив, що право на земельну частку (пай) було успадковане [PERSON] та [PERSON] 04 липня 2002 року. Відповідачам були видані на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) державні акти. Технічна документація виготовлялася в м.Луцьк Волинської області. Помилок при оформленні правовстановлюючих документів не було, номери ділянок № 945а та № 945б - зазначені в державних актах та актах про перенесення в натурі меж цих ділянок. Відповідачі вищевказані земельні ділянки здавали в оренду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, ствердив факти, наведені в позовній заяві. Крім того, пояснив, що в розпорядженні Горохівської районної державної адміністрації успадкована позивачем земельна ділянка площею 1,98 га., яка розташована на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області, значиться під № 945, в той час як сільська рада виділила спадкодавцю [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку під № 947. Спірна земельна ділянка з самого початку була суцільною, однак після того, як в порядку спадкування відповідачам було видано два державні акти, земельну ділянку розділили між ними в рівних частинах та присвоїли номери № 945а та № 945б. Представник позивача ствердив, що відповідачам належить земельна ділянка під № 947, а не 945. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.154 Земельного кодексу України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обовязки чи обмеження. Із архівного витягу з розпорядження Горохівської районної державної адміністрації Волинської області від 05 серпня 2003 року № 241 "Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам" (а.с.11), схеми викопіровки земельної ділянки (а.с.10) вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку під № 945 площею 1,98 га., яка розташована на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області. Із технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі зі складанням державних актів на право приватної власності на землю на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області, розробленої в 2003 році Госпрозрахунковим центром науково-технічних послуг Науково-технічної спілки аграрників України (а.с.108-112), вбачається, що [PERSON] було передано в натурі земельну ділянку під № 945 площею 1,99 га. Земельній ділянці площею 0,99 га., яка межує від А до Б із землею [PERSON], від В до А - із землями загального користування присвоєно № 945а, а земельній ділянці площею 0,99 га., яка межує від Б до В із землею [PERSON], від В до А - із землями загального користування - 945б. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 102394, виданого 13 жовтня 2003 року Горохівською районною державною адміністрацією Волинської області (а.с.6), стверджується, що на підставі розпорядження вищевказаної адміністрації № 241 від 05 серпня 2003 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,98 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області. Земельній ділянці площею 0,99 га., яка межує від А до Б із землею [PERSON], від В до Г - із землями загального користування присвоєно № 945а, а земельній ділянці площею 0,99 га., яка межує від Б до В із землею [PERSON], від В до А - із землями загального користування - 945б. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 06 листопада 2015 року, за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 102394 від 13 жовтня 2003 року. Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0261541, виданим 20 жовтня 1997 року Горохівською районною державною адміністрацією Волинської області (а.с.66-67), стверджується, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми Колос с.Мерва Горохівського району Волинської області, розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області. Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВАА № 213310, виданим 04 липня 2002 року державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.65), стверджується, що [PERSON] та [PERSON] успадкували після померлої 20 квітня 1998 року [PERSON] право на земельну частку (пай) в КСП Агрофірми "Колос" с.Мерва Горохівського району Волинської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0261541, виданого 20 жовтня 1997 року Горохівською РДА. Розмір земельної частки (паю) становить 1,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Із архівного витягу з розпорядження Горохівської районної державної адміністрації від 21 березня 2003 року № 92 "Про передачу у приватну власність земельних часток (паїв)" (а.с.78) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки площею по 0,99 га. кожному, яка розташована на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ № 029628, виданого 21 березня 2003 року Горохівською районною державною адміністрацією Волинської області (а.с.8), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0702096642016 (а.с.43-45) стверджується, що на підставі розпорядження вищевказаної адміністрації № 92 від 21 березня 2003 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,99 га. (кадастровий номер: 0720883800:01:001:0841) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області. Земельній ділянці присвоєно № 945б. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ № 029629, виданого 21 березня 2003 року Горохівською районною державною адміністрацією Волинської області (а.с.7), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0702096632016 (а.с.40-42) стверджується, що на підставі розпорядження вищевказаної адміністрації № 92 від 21 березня 2003 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,99 га. (кадастровий номер: 0720883800:01:001:0840) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області. Земельній ділянці присвоєно № 945а. Вищевказані земельні ділянки відповідачі [PERSON] та [PERSON] передали в оренду ПП "Західний буг", що стверджується договорами оренди № 76 та № 77 від 01 лютого 2011 року (а.с.85-88). Із довідки № 232, виданої 02 березня 2016 року Мервинською сільською радою Волинської області (а.с.9), вбачається, що [PERSON] виділялася земельна частка (пай) за № 945, а [PERSON] та [PERSON] за № 947, тому Державні акти на [PERSON] та [PERSON] на земельну частку (пай) за № 945а і № 945б видані помилково. Із рішення Мервинської сільської ради Горохівського району від 17 вересня 2002 року № 29 "Про погодження місця розташування земельної частки (паю) в натурі (на місцевості)", Додатком до цього рішення та схемою викопіровки поля, на якому розміщені пай в с.Диковини [PERSON] (а.с.80-82), вбачається, що виділений [PERSON] пай в натурі знаходиться в с.Диковини Горохівського району в полі № 4 та межує з Львівською областю. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона була присутньою під час проведення розпаювання. Роботу щодо виготовлення технічної документації проводила організація, яка розташована в м.Луцьк Волинської області. Село Диковини поділено на 4 поля, під час проведення розпаювання кожний тягнув жереб з відповідним номером земельної ділянки. [PERSON] була пенсіонеркою, її на жеребкуванні не було, все було задокументовано. [PERSON] витягнув номер 945, [PERSON] дали номер 947. Чи здавав [PERSON] землю в оренду, вона не памятає. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, судом встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] була передана в натурі земельна ділянка за № 947, яка межує з Львівською областю. Поряд з цим, вищевказаним особам були видані державні акти на земельну ділянку за № 945, яка фактично була передана спадкодавцю позивача [PERSON] [PERSON] Верховним Судом України в постанові Верховного суду України від 04 червня 2014 року (справа № 6-46 цс 14) висловлена правова позиція про те, що визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно зі ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що Державні акти на право приватної власності на землю серії ВЛ № 029628 та серії ВЛ № 029629 були видані відповідачам [PERSON] та [PERSON] з порушенням розпорядження органу виконавчої влади, а тому вимоги про визнання їх недійсними є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки іншого способу поновити позивачу його порушене право суд не вбачає. При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Право на правову допомогу гарантовано статями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 551,20 грн. за одну годину роботи. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У п.п.47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам розяснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до п.14.1.226 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Так, із договору про надання правової допомоги від 30 березня 2016 року, укладеного між юристом Савкою С.Є. та Шморгуном В.О., вбачається, що за надання правової допомоги позивач зобовязувався сплатити 1500,00 грн. (а.с.12). Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 5 від 30 березня 2015 року (а.с.13) стверджується, що [PERSON] на виконання умов вищевказаного договору сплатив [PERSON] 1500,00 грн. Із матеріалів справи вбачається, що представником позивача [PERSON] була складена позовна заява, а також останній приймав участь у судових засіданнях 02 червня 2016 року з 11 год. 05 хв. по 12 год. 19 хв., 23 червня 2016 року з 10 год. 51 хв. по 11 год. 47 хв. А тому, на думку суду, позивачем доведено факт понесення ним витрат, повязаних з оплатою правової допомоги фахівця в галузі права, в розмірі 1500,00 грн. Отже, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує в рівних частинах з відповідачів в користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір в розмірі 551,20 грн. та витрати, повязані з наданням правової допомоги, в розмірі 1500,00 грн., а всього 2051,20 грн. судових витрат.

Outcome: approved