Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Уточнившись з позовними вимогами позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаського державного технологічного університету, третя особа: в.о. ректора Черкаського державного технологічного університету [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог указує, що вона з згідно контракту працювала в Черкаському державному технологічному університеті на посаді асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки. Строк дії контракту з 01.09.2010 року по 31.08.2011 року. Згідно ст. 179 КЗпП України на підставі медичного висновку вона з квітня 2011 року знаходилася в декретній відпустці. З січня 2012 року у період перебування у відпустці по догляду за дитиною вона працювала на умовах неповного робочого часу (ч. 8 ст. 179 КЗпП України), а з 16.06.2014 року працювала повний робочий день на посаді асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки Черкаського державного технологічного університету. Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовжною на невизначений строк. Вказує, що з 2011 року контракт з нею не розривався, на новий термін не укладався, тому згідно ст. 39-1 КЗпП України договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений термін. Згідно протоколу № 10 від 10.07.2015 року засідання кафедри інформатики та інформаційної безпеки прийнято рішення продовжити з нею трудові відносини та рекомендовано ректору прийняти її на посаду старшого викладача кафедри. 26.08.2015 року нею на імя ректора ЧДТУ було подано заяву про прийняття її на роботу на посаду старшого викладача кафедри інформатики та інформаційної безпеки до обрання за конкурсом, однак дана заява не була розглянута. Також вказує, що вона є одинокою матірю, має двох дітей до 14 років, про що було відомо відповідачу. Після виходу на роботу на початку вересня 2015 року їй стало відомо про те, що її звільнено з посади асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки Черкаського державного технологічного університету, при цьому її не було попереджено про звільнення в установленому законом порядку, а також не було переведено на іншу посаду в порядку ст. 184 КЗпП України. Їй не було запропоновано інше місце роботи та не повідомлено про необхідність перебувати вдома і не читати лекцій. Також їй не виплачувався середній заробіток, що прямо передбачено законодавством. В розкладі занять були проставлені пари, які вона викладала. Після того як вона прийшла на лекцію та розпочала заняття її з пари вигнав в.о. викладача кафедри [PERSON] Вважає своє звільнення з посади асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки Черкаського державного технологічного університету незаконним та безпідставним, в звязку з чим вимушена була звернутися до суду з даним позовом. А тому, просить: - визнати незаконним та скасувати наказ ректора Черкаського державного технологічного університету [PERSON] від 19.08.2015 року № 325-к «Про звільнення педагогічних працівників» в частині звільнення її [PERSON] з посади асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки; - поновити її [PERSON] на посаді асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки Черкаського державного технологічного університету; - стягнути з Черкаського державного технологічного університету на її [PERSON] користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; - стягнути з Черкаського державного технологічного університету на її [PERSON] користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судових засіданнях 07.12.2015 року, 09.12.2015 року позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON], позовні вимоги позивачки [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити, врахувавши доводи наведені в позовній заяві та додаткових поясненнях. В судових засіданнях представники відповідача Черкаського державного технологічного університету, за довіреністю [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали пояснивши, що позивачка [PERSON] працювала на посаді асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки ЧДТУ на умовах строкового трудового договору, строк якого закінчувався 31.08.2015 року. В звязку з цим 03.06.2015 року позивачку [PERSON] було попереджено про наступне звільнення в звязку із закінченням терміну дії трудового договору, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. В подальшому наказом в.о ректора ЧДТУ № 325-3 від 19.08.2015 року позивачу [PERSON] було звільнено з роботи з 31.08.2015 року в звязку із закінченням строку контракту/трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Також пояснили, що при звільненні позивачки [PERSON] з роботи вимоги чинного трудового законодавства порушені не були, оскільки остання працювала в ЧДТУ на умовах строкового трудового договору і була звільнена в звязку із закінченням строку дії трудового договору. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], представників відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 01.09.2010 року перебувала з відповідачем Черкаським державним технологічним університетом в трудових відносинах, а саме з 01.11.2004 року була прийнята викладачем-стажистом кафедри інформатики та інформаційної безпеки ЧДТУ на умовах контракту по 31.08.2005 року (наказ № 266-к від 05.11.2004 року). 01.09.2005 року поновлений строк дії контракту по 31.08.2006 року (наказ № 186-к від 30.08.2005 року). З 01.09.2006 року переведена на посаду асистента цієї ж кафедри, як обрана за конкурсом, на умовах контракту по 31.08.2007 року (наказ 232к від 01.09.2006 року). З 01.09.2007 року продовжено строк дії контракту на посаді асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки (наказ № 243-к від 27.08.2007 року). Вказане стверджується даними трудової книжки позивачки [PERSON] Також в судовому засіданні вставлено, що 01.09.2009 року з позивачкою [PERSON] було укладено новий Контракт, відповідно до умов якого позивачка [PERSON] була прийнята на посаду асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки ЧДТУ на строк з 01.09.2009 року по 31.08.2010 року (Контракт № 208 від 01.09.2009 року). Хоча відомості про укладення вказаного контракту і не були внесені до трудової книжки позивачки [PERSON], але факт укладення даного контракту не заперечувався сторонами в судовому засіданні. Наказом ректора ЧДТУ № 307-к від 31.08.2010 року позивачку [PERSON] було звільнено з посади асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки на підстав п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку із закінченням дії контракту. Вказане підтверджується як самим наказом так і даними трудової книжки [PERSON] Також в судовому засіданні встановлено, що в подальшому, а саме 01.09.2010 року позивачку [PERSON] було прийнято на посаду асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки на 0,85 ставки на умовах строкового трудового договору на строк з 01.09.2010 року по 31.08.2011 року. Вказане стверджується заявою [PERSON] від 01.09.2010 року, наказом № 313-к від 01.09.2010 року та даними трудової книжки [PERSON] Після закінчення строку трудового договору (31.08.2011 року) він розірваний не був, оскільки позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною сином [PERSON], який народився 16.07.2011 року до досягнення ним трирічного віку. Також в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 23.01.2012 року по 31.05.2012 року та з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року приступала до виконання своїх обовязків на умовах неповної тривалості робочого часу на 0,85 ставки, що стверджується наказами № 17-к від 12.10.2012 року, № 331-к від 01.09.2012 року. З 17.06.2014 року позивачка [PERSON] приступила до виконання своїх обовязків після закінчення відпустки по догляду за дитиною до 3-х років на 0,85 ставки на умовах строкового трудового договору з 17.06.2014 року по 31.08.2015 року, що стверджується наказом № 167к від 11.06.2014 року. Оскільки трудовий договір з позивачкою [PERSON] переукладався кілька разів, суд вважає, що він є таким, що укладений на невизначений строк (ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України), а тому звільнення позивачки [PERSON] з посади асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки ЧДТУ не могло бути на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Вказані висновки також підтверджуються поясненням свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що йому як колишньому начальнику відділу кадрів ЧДТУ (період роботи з 21.06.2014 року по 22.06.2015 року) відомо, що позивачка [PERSON] працювала на посаді асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки на умовах безстрокового трудового договору. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] не була попереджена про наступне звільнення її з роботи. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]Г пояснив, що розпорядження про звільнення працівників видає ректор ЧДТУ, а начальник відділу кадрів його візує. Він, як начальник відділу кадрів (21.06.2014 р. - 22.06.2015 р.) такого попередження не бачив і з ним питання звільнення [PERSON] не погоджувалося. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала ректором ЧДТУ з 19 травня 2014 року по 18 червня 2015 року. З 15.05.2015 року вона перебувала на лікарняному, але всі кадрові питання обовязково погоджувалися з нею, як з ректором ЧДТУ. В той час виконував обовязки ректора [PERSON] Питання звільнення [PERSON] з нею особисто не погоджувалося і для неї стало несподіванкою її звільнення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з 21.11.2014 року по 14.07.2015 року працював проректором по навчальній роботі ЧДТУ, з 15.05.2015 року виконував обовязки ректора ЧДТУ. Пояснив, що на попередженні про звільнення [PERSON] стоїть не його особистий підпис, а факсимільє, однак він його не ставив і нікому такого доручення не давав, про таке попередження йому стало відомо лише зараз. Також пояснив, що самостійно, без погодження із ректором, він кадрових питань не вирішував. Питання звільнення [PERSON] з ним особисто не погоджувалося і він його з ректором також не погоджував. Пояснення інших свідків ([PERSON], [PERSON]М.), не спростовують цих фактів, оскільки стосуються вже повідомлення позивачки про її звільнення з роботи та необхідність отримання трудової книжки, а також щодо пропозицій їй іншої роботи. Крім того, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивачки [PERSON], яка є одинокою матірю, про що було відомо позивачу (вказаний факт визнаний в судовому засіданні), не було дотримано вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України відповідно до якої звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування наказу ректора Черкаського державного технологічного університету [PERSON] від 19.08.2015 року № 325-к «Про звільнення педагогічних працівників» в частині звільнення [PERSON] з посади асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки та в частині поновлення на посаді асистента кафедри інформатики та інформаційної безпеки Черкаського державного технологічного університету. Крім того, на підставі ст. 235 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 01.08.2015 року по 28.01.2016 року в розмірі 24396 грн., виходячи із наступного розрахунку: 150 днів /час вимушеного прогулу/ х 162 грн. 64 коп. /середньоденна заробітна плата/ = 24396 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої порушенням законних прав позивача, суд виходить з того, що порядок її відшкодування у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Окрім того, в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці [PERSON], у зв'язку зі звільненням, було завдано моральної школи, оскільки, було порушено її нормальні життєві зв'язки та стосунки з оточуючими людьми, позбавило її та двох її неповнолітніх дітей належного матеріального забезпечення. Однак, з урахуванням ступеню та глибини моральних страждань позивачки,

Outcome: partial