Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання бездіяльності та дій протиправними, відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги змінила, змінені підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що вона є зареєстрованою та проживає в кімнаті [ADDRESS]. З 1.04.2014 року балансоутримувачем даного будинку є КП „Господар Дарницького району м. Києва". В квітні 2014 року вона отримала від співробітника відповідача примірник проекту договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. Вона не погодилась підписати даний договір, поскільки він не відповідав вимогам типового договору, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №529 „Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території". В даному проекті був відсутній розділ обов'язків виконавця, тобто відповідача, а також не були зазначені тарифи на житлово-комунальні послуги, періодичність та строки надання послуг. В подальшому вона неодноразово зверталась до відповідача про укладання з нею договору згідно чинного законодавства, однак останній ухилявся. Тому поскільки відносини сторін повинні регулюватись виключно на договірних засадах, просить визнати бездіяльність КП щодо неукладення з [PERSON] договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території протиправною. Крім того, тарифи з оплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюються розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради - Київською міською державною адміністрацією. Однак попередній балансоутримувач будинку [ADDRESS] ПАТ „Київський радіозавод" не затвердив у встановленому законом порядку зазначені тарифи, тому відповідач в 2014 році розрахував тимчасовий тариф і затвердив його наказом підприємства. Вказані дії є незаконними, поскільки даний розрахунок ґрунтувався на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 24.09.2002 року №1787, яке було скасоване розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 18.04.2008 року №578. Через незаконне встановлення тимчасового тарифу та небажання відповідача укладати з позивачкою договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, остання не сплачувала послуги за утримання будинку і споруд та прибудинкової території, в результаті чого утворився борг в сумі 2169,12 грн., щодо якого позивачка просить визнати дії КП по його нарахуванню протиправними. Також позивачка зазначає, що протягом 2014 року послуги з утримання будинку КП їй нараховує, виходячи з жилої площі її кімнати №515 в розмірі 21,25 м2, тоді як згідно ордеру та технічного паспорту площа її кімнати становить 18,4 м2. Тому також просить визнати такі дії відповідача про нарахування таким чином вартості послуг незаконними. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5000 грн. моральної шкоди, яку він завдав їй незаконними діями та бездіяльністю. Представник відповідача „Господар Дарницького району м. Києва" Лісовський Ю.В. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що, прийнявши вказаний будинок на свій баланс, відповідачем був розроблений типовий договір, примірник якого був наданий позивачці, яка відмовилась його підписувати. Тобто, відповідач запропонував їй свій проект, здійснений згідно чинного законодавства, а вона не виконала свого обов'язку по його підписанню. Щодо розрахунку тимчасового тарифу, то після прийняття відповідачем на баланс даного гуртожитку, з'ясувалось, що попередній балансоутримувач не затвердив тариф з оплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з оплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тому, звернувшись з таким питанням до Київської міської державної адміністрації і очікуючи такого розпорядження, відповідач на певний нетривалий час затвердив тимчасовий тариф, поскільки всі житлово-комунальні послуги повинні поставлятись безперебійно, а звідси і оплата споживачами таких послуг повинна сплачуватись своєчасно. Тому прийняття тимчасового тарифу є вимушеною мірою для споживачів. Крім того, попереднім балансоутримувачем не було передано відповідачу технічного паспорту будинку, тому останній замовив його виготовлення і отримав тільки 6.08.2014 року. З урахуванням вимог чинного законодавства вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, поскільки ст.16 ЦК України, яка регулює способи захисту громадян у судовому процесі, не передбачає такого способу як визнання дій та бездіяльності протиправними та списання боргу. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надану жилу площу. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як встановлено судом, 18.02.2014 року ПАТ „Київський радіозавод" видало позивачці ордер на жилу площу у гуртожитку на кімнату [ADDRESS] жилою площею 18,4 м2 на сім'ю з 2-х осіб: [PERSON] та її доньку [PERSON], 1994 року народження (а.с.7). З 1.04.2014 року по 1.05.2015 року КП „Господар Дарницького району м. Києва" був балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS]. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. Як передбачає ч.1, ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1, ст.630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Згідно п.1, ч.3, ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Як встановлено у судовому засіданні, в квітні 2014 року представник відповідача надав позивачці примірник проекту договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території від 22.04.2014 року (а.с.9). Вона не погодилась підписати даний договір, поскільки він не відповідав вимогам типового договору, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №529 „Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території". В даному проекті був відсутній розділ обов'язків виконавця, тобто відповідача, а також не були зазначені тарифи на житлово-комунальні послуги, періодичність та строки надання послуг. Як зазначає ч.1, ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Представник відповідача при цьому повідомив, що позивачка не зверталась з заявами до його підприємства, що вона не отримує та/або не в повній мірі отримує житлово-комунальні послуги, або відмовляється від них. Вказане підтвердила і позивачка. Таким чином, судом встановлено фактичні договірні відносини між сторонами по справі щодо надання, отримання і необхідної оплати житлово-комунальних послуг. Відповідач з свого боку розробив договір, надавши примірник позивачці, яка при незгоді з його умовами або за недостатністю умов мала б надати відповідачу свій примірник типового договору, чого не зробила. За таких обставин підстав для визнання бездіяльності відповідача щодо не укладення з позивачем договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у суду немає, поскільки примушування до вчинення будь-яких дій щодо укладення договору не можуть бути законними. За правилами ч.1-2, ст.31 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Як встановлено у судовому засіданні, попередній балансоутримувач будинку [ADDRESS] ПАТ „Київський радіозавод" не звертався до Київської міської державної адміністрації про затвердження тарифу на послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території для вказаного будинку позивача. Тому з перших днів свого управління будинком між КП „Господар Дарницького району м. Києва" та Департаментом економіки та інвестицій КМДА постійно проводиться листування щодо затвердження вказаного тарифу на загальноміському рівні. Зі змісту відповіді Департаменту економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації №050/20-4887 від 18.06.2015 року „Про тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території для гуртожитку по [ADDRESS]" встановлені тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території гуртожитку в залежності від терміну оплати розраховуються в наступних розмірах: у разі оплати після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим - 5,11 грн. за 1 м2 загальної площі на місяць; у разі оплати не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим - 4,64 м2 загальної площі квартири за місяць. Таким чином, не порушуючи строки і обсяг надання послуг по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території відповідач, з урахування обставин незатвердження тарифу по зазначеній послузі і на день винесення рішення, прийняв тимчасовий тариф, який за своїм змістом відповідає позиції Департаменту економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації. Як передбачено п.5, ч.3, ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачка пояснила в судовому засіданні, що у відсутність підписаного між сторонами договору та незатвердженим тарифом, вона не сплачувала відповідачу вартості спожитих житлово-комунальних послуг. Однак, отримуючи та споживаючи вказані послуги, вона зобов'язана оплачувати їх вартість. За таких обставин суд вважає, що підстав для визнання дій відповідача по нарахуванню позивачу боргу на вказані нею суми в позові у суду немає. За правилами ч.4, ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як роз'яснює п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Підпункт 4, п.2 цієї ж Постанови наголошує, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи відповідач замовив технічний паспорт на будинок [ADDRESS], який був виготовлений КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 23.06.2014 року (а.с.43-51). Згідно даного технічного паспорту та поповерхового плану будинку житлова площа кімнати №515, яку займає позивачка, складає 18,4 м2 (а.с.130). Така ж площа кімнати зазначена і в ордері, зміст якого описаний вище (а.с.7). Однак при нарахуванні вартості оплати за житлово-комунальні послуги відповідач виходив із того, що площа кімнати позивача становить 21,25 м2, що підтверджується його рахунками (а.с.11), при цьому даний розмір представник відповідача не зміг ні обґрунтувати, ні підтвердити в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позов частково і визнати дії відповідача по нарахуванню [PERSON] плати за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території щодо її кімнати на безпідставно завищений розмір площі 21,25 м2 неправомірними. У відповідності до п.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Поскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження нанесення моральної шкоди позивачу відповідачем, тому в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди необхідно відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд частково задовольняє позов позивача, тому на її користь необхідно стягнути з відповідача 243 грн. 60 коп. судового збору, в решті суми судового збору необхідно відмовити.

Outcome: partial