Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У травні 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що вона є власниками квартири [ADDRESS], в якій також зареєстрована відповідачка, яка є дружиною її сина, проте у вказаній квартирі не мешкає з вересня 2014 року, у звязку з припиненням шлюбних відносин з сином, та особистих його речей у квартирі не має. Проте, у звязку з реєстрацією відповідачки позивачка змушена оплачувати за неї житлово-комунальні послуги, що ставить її у скрутне матеріальне становище, а добровільно зняти з реєстрації відповідачку вона не має можливості, оскільки теперішнє місце її перебування не відомо та встановити не можливо. На підставі викладеного вона змушена звернутись до суду з даним позовом, яким просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], знявши її з реєстрації за вказаною адресою. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням про розгляду справи за її відсутності, задоволенням заявлених вимог та не запереченням про ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 07.09.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання придбала квартиру [ADDRESS], та на підставі якого останній ККП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 20.05.1998 року останній було видане реєстраційне посвідчення про належність на праві приватної власності вказаної квартири. Згідно особового рахунку № 4074 від 01.10.2014 року, виданого ККП «КК Західна» за адресою: м. Маріуполь, вул. Бахмутська, 126-55 зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (невістка). На підтвердження факту не мешкання [PERSON] за адресою: м. Маріуполь, вул. Бахмутська, 126-55 з вересня 2014 року суду надано письмові пояснення [PERSON] Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористалась позивачка [PERSON]. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В той час, як відповідачем доводи та докази, надані позивачами, не спростовані. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Крім того відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вище наведені норми законодавства, та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідачка в спірному жилому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановленого законодавством строку, що в свою чергу перешкоджає позивачці, як власниці квартири, здійсненню права користування, та погіршує їх матеріальний стан у звязку зі сплатою комунальних послуг за відповідачку, позов підлягає задоволенню, а відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Водночас, щодо вимоги позивачки щодо зняття відповідачки з реєстрації за вказаною адресою, слід зауважити наступне. Так, ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У відповідності до Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~\~є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону\~\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72,116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивачки щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачки у вказаній квартирі, оскільки в розумінні норм ст.3 ЦПК України дана вимога є передчасною, та права позивачки в даному випадку не порушені, оскільки вона до відповідного органу з заявою про зняття її з реєстрації на підставі відповідного рішення суду не зверталась. Крім того, оскільки при поданні даного позову до суду позивачка була звільнення від сплати судового збору, останній відповідно до ст. 88 ЦПК України в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial