Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У червні 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення\~нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та компенсації за затримку з розрахунку при звільнені. У позові\~зазначив,\~що з10.12.2015 року він був прийнятий на роботу ПАТ "Запоріжжяобленерго" Вільнянський район електричних мереж на посаду електромонтера з обслуговування підстанцій 3 групи кваліфікації. 23.02.2018 року він був звільнений за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю. Ці факти підтверджуються відповідними записами у його трудовій книжці та засвідченими копіями наказів про прийняття на роботу № 4061к від 19.12.2015 року та про припинення трудового договору №707-к від 22.02.2018 року. Порушуючи норми законодавства, відповідач належного розрахунку на день звільнення не провів, жодних належних позивачу коштів не виплатив, в наслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі\~54268,64 грн. Одночасно, посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за період з 09.02.2018 по 13.06.2018 в сумі 42203,01 грн.(при середньоденній заробітній платі\~508,47 грн.). Позивач просить стягнути на його користь з відповідача загальну заборгованість 96471,65 грн., що складається з суми заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітній платі 54268,64 гривень та суми компенсації у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 42203,01 гривень. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.06.2018 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 09.02.2018 по 13.06.2018 в сумі 42203,01 грн. при середньоденній заробітній платі\~508,47 грн. Від позовних вимог в частині стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітній платі в сумі 54268,64 гривень відмовився, оскільки на момент розгляду справи відповідач в повному обсязі сплатив йому вказану заборгованість. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.10.2018 провадження щодо вказаних позовних вимог було закрито у звязку з відмовою позивача від частини позовних вимог. Далі суд розглядає справу щодо вимоги позивача з виплати йому суми компенсації у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 42203,01 гривень Представник відповідача у встановлений судом строк надав відзив на позов, який згодом доповнив. У судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши при цьому, що розмір середньоденної плати інший та становить\~461,34 грн., про що долучає довідку про середньоденний заробіток [PERSON] Також, зазначила, що на теперішній час відповідач має низький рівень надходження коштів від споживачів електричної енергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Так, рядом постанов НКРЕКП починаючи з 2015 року було встановлено нульовий відсоток відрахувань коштів, які надходили на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання. Вищезазначені постанови НКРЕКП є загальновідомим фактом (зареєстровані у відповідності до вимог законодавства та є в загальному доступі), який підтверджує факт встановлення нульового відсотку відрахувань коштів ПАТ «Запоріжжяобленерго». Отже, затримка виплати сталася не з вини відповідача, а внаслідок певних вищевикладених значущих, не залежних від нього обставин, у звязку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що 09.02.2018 [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, наказ № 452-к від 08.02.2018, що підтверджується копією трудової книжки та копією відповідного наказу. При звільненні позивачу не була виплачена заборгованість із заробітної плати та не проведено повний розрахунок. Заборгованість по нарахованій заробітній платі була погашена в повному обсязі 05.07.2018, про що зазначено в бухгалтерській довідці від 02.08.2018 та визнано позивачем у судовому засіданні. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п.2, 3, 5, 8 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має проводитися таким шляхом. Дохід [PERSON]\~для розрахунку\~середньоденного заробітку\~за грудень\~2017\~року розраховується\~наступним чином: 5125,00 грн. (посадовий оклад [PERSON]О.) + 542,36 (оплата за роботу у нічний час) + 512,50 (надбавка за стаж роботи) + 2680,38 (премія) = 8 860,22 грн. Відповідно до положення підпункту л) п. 4 розділу III Порядку №100 при розрахунку середньоденного заробітку не враховуються компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку : порушенням термінів її виплати (сума компенсації [PERSON] у грудні у розмірі 29,9 грн.). Дохід [PERSON] для розрахунку середньоденного заробітку за січень 2018 року розраховується наступним чином: 5945,00 грн. (посадовий оклад [PERSON]О.) + 876,29 (оплата за роботу у нічний час) + 4 594,50 (надбавка за стаж роботи) + 1932,13 (премія) +706,69 (оплата за роботу у святкові дні) = 10 054,61 грн. Відповідно до положення підпункту л) п. 4 розділу III Порядку №100 при розрахунку середньоденного заробітку не враховуються компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (сума компенсації [PERSON] у січні у розмірі 59,91 грн.). З огляду на вищенаведене середньоденний дохід [PERSON] розраховується за наступною формулою: 8 860,22 (дохід для розрахунку середньоденного заробітку за грудень) + 10 054,61 (дохід для розрахунку середньоденного заробітку за січень) / 41 день = 461,34 грн. При цьому, суд враховує, що відповідно до підпункту ї) п. 4 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховується заробітна плата на роботі за сумісництвом. Оскільки визначена в позові затримка розрахунку складає 83 дні, сума компенсації складає\~38291,22 гривень\~(83 дн. х 461,34 грн.= 38291,22 грн.). Тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 гривень. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на його важке тяжке фінансове становище, оскільки положеннями КЗпП саме на роботодавця покладений чітко визначений обовязок по своєчасній виплаті заробітної плати робітникам, і цей обовязок не повязаний з фінансовим становищем підприємства.

Outcome: partial