Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача відділ державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, з тих підстав, що 03.03.2008 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитний договір № 101К. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ПриватБанк і відповідач [PERSON] 04.03.2008 року уклали договір застави транспортного засобу, згідно умов якого відповідач надав в заставу автомобіль марки DAF 95XF 430, рік випуску 1998, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] 30.09.2010 року Івано-Франківським міським судом ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави, яким позов ПАТ КБ "Приват Банк" до [PERSON], [PERSON] задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 101К від 03.03.2008 року в сумі 35652,44 дол. США звернуто стягнення на автомобіль марки DAF 95XF 430, рік випуску 1998, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] 05.06.2009 року, 14.10.2009 року, 07.04.2011 року та 14.04.2011 року відділ ДВС Тлумацького районного управління юстиції при примусовому виконанні постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на даний автомобіль. Однак, право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 04.03.2008 року, тому переважне право на звернення стягнення на заставлене майно має останній. Вважає, що державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Представником ПАТ КБ "Приват Банк" було подано клопотання про звільнення майна з-під арешту до відділу державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції, але дане клопотання було не задоволено. В судове засідання представник позивача Аннюк В.В. не з`явився, але подав до суду письмову заяву в якій позов підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - ВДВС Тлумацького РУЮ в судове засідання не з`явився, але подав до суду заперечення, в якому вказав, що арешти на спірний транспортний засіб накладені з метою забезпечення позову, на даний час у відділі ДВС виконавчих проваджень на [PERSON] немає, а тому просив в задоволенні позову відмовити, справу розглянути без його участі. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 03.03.2008 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитний договір № 101К. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ПриватБанк і відповідач [PERSON] 04.03.2008 року уклали договір застави транспортного засобу, згідно умов якого відповідач надав в заставу автомобіль марки DAF 95XF 430, рік випуску 1998, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (а.с.5-8). 30.09.2010 року Івано-Франківським міським судом ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави, яким позов ПАТ КБ "Приват Банк" до [PERSON], [PERSON] задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 101К від 03.03.2008 року в сумі 35652,44 дол. США звернуто стягнення на автомобіль марки DAF 95XF 430, рік випуску 1998, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (а.с.17). 05.06.2009 року, 14.10.2009 року, 07.04.2011 року та 14.04.2011 року відділ ДВС Тлумацького районного управління юстиції при примусовому виконанні постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на даний автомобіль (а.с.9-16). Згідно ч.5. ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про звільнення майна з - під арешту. Статтею 54 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставлено майна з-під арешту. Відповідно до Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави. Таким чином право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 04.03.2008 року, тобто раніше, ніж відділом ДВС Тлумацького районного управління юстиції було накладено арешт на транспортний засіб. Крім того, згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.9-16). Отже, арешт заставленого майна порушує пріоритетне право ПАТ КБ "ПриватБанк", як заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved