Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

15.10.2020 року позивач [PERSON] звернувся до районного суду з позовною заявою до АТ КБ "ПриватБанк" про припинення обтяжень на нерухоме майно. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 01.02.2005р. він уклав з АТ КБ "ПриватБанк", кредитний договір №MRC0GK01300004, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 9985 доларів США для придбання нерухомості. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, на підставі якого він передав належну квартиру [ADDRESS] . На вказану квартиру було накладено заборону відчуження та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 596 а також до Єдиного реєстру іпотек реєстраційний номер обтяження 597. Заборгованість за кредитним договором №MRC0GK01300004 від 01.02.2005 року була погашена позивачем достроково, у повному обсязі - 24.06.2011р. Проте, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, запис про обтяження квартири не вилучено, при цьому іпотекодержателем зазначено компанію "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC), яка на теперішній час ліквідована без правонаступництв. Жодних повідомлень щодо укладання договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги між АТ КБ "Приват Банк" та компанією "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" позивач не отримував. Позивач вважаючи, що ним належним чином виконані усі зобов`язання за кредитним договором просив суд припинити обтяження квартири іпотекою за адресою: [ADDRESS] , вилучивши відповідні записи про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19.10.2020р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Крохмальова Л.П. належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явились, надали суду заяву, в якій підтримали позовні вимоги, просили суд слухати справу за їх відсутності. Представник відповідача Шишелова Н.В. позовні вимоги не визнала та зазначила, що АТ КБ "ПриватБанк" не є належним відповідачем у справі. Також зазначила, що законодавством передбачено порядок зняття заборони з майна, натомість вказаний порядок не дотримано. Просила суд відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив на позовну заяву та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.5 та 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом встановлено, що 01.02.2005р. між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк", було укладено кредитний договір №MRC0GK01300004, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 9985 доларів США на придбання нерухомості. З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання за кредитним договором між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк", було укладено договір іпотеки від 11.02.2005р. нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційної довідки №224316705 від 17.09.2020р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис наступного змісту: тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстроване 15.02.2005р. за №1680875 реєстратором: Приватний нотаріус Ніконенко Т.В., 875545, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Перемоги будинок 77, підстава обтяження: іпотека, 596, 11.02.2005р., об`єкт обтяження: квартира адреса: [ADDRESS] , номер РПВН 2754276, власник [PERSON] . Крім того, з вищевказаної довідки також вбачаэться, що в Державному реєстрі іпотек міститься запис наступного змісту: реєстраційний номер обтяження 1758822 (тип обтяження: іпотека, зареєстровано 20.03.2007р. Приватним нотаріусом Ізотова В.А. (51900, Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Металургів, 20), підстава обтяження: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором про іпотечні кредити, реєстр, 351, 352, 19.02.2007р. Приватний нотаріус ДМНО Козіна А.В., об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН 2754276, Іпотекодержатель "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ (UKRAINE MORTGAGE KOAN FINANCE NO.1 PLC), боржник за основним зобов`язанням: [PERSON] , розмір основного зобов`язання 9985,04 долар, строк виконання: 29.01.2015р. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Згідно довідки №61823 від 15.07.2011р. що видана позивачу головою правління АТ КБ "ПриватБанк" по угоді №MRC0GK01300004 від 01.02.2005р. заборгованість відсутня. Кредит погашений. Надаючи оцінку вказаному доказу, суд приходиться до висновку, що [PERSON] належно виконав свої зобов`язання за кредитним договором №MRC0GK01300004 (житло в кредит) від 01.02.2005р. Листом від 26.06.2020р. №20.1.0.0.0/7-200825/1255 АТ КБ "ПриватБанк" повідомило [PERSON] , що право вимоги за кредитним договором №MRC0GK01300004 (житло в кредит) від 01.02.2005р. відступлено на користь іноземної компанії "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" 19.02.2007 року. Відповідно до інформації, яка знаходиться у загальнодоступному доступі в мережі Інтернет компанію "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" ліквідовано 03.10.2017 року. У зв`язку з чим, Банк немає можливості вжити заходів для зняття заборони відчуження з квартири та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Згідно положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. За змістом ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Вимогами ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997р. №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Слід також зауважити, що в своїй постанові від 07.02.2018р. в справі №522/11850/15-ц, Верховний Суд звернув увагу на те, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 5 ст.3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Наведене узгоджується з положеннями самого договору іпотеки. Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно п.30 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127, державна реєстрація прав може проводитися за заявою, поданою в електронній формі суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу через веб-портал Мінюсту. Натомість, у порушення викладених вимог закону обтяжувач - "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" не виконав свої зобов`язання та не подав реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. Відповідно до ст.609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Отож, в даному спірному випадку іноземна компанія "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" ліквідована та не має правонаступників, тобто в силу вимог закону зобов`язання за договором купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором про іпотечні кредити припинились, відповідно відсутні підстави для заборони на відчуження квартири за вказаною особою. Враховуючи зазначене, підстави наявності записів щодо обтяження нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та державному реєстрі іпотек відсутні, оскільки наявність вказаних відомостей про іпотеку та обтяжень нерухомого майна створюють перешкоди у здійсненні права власності позивачу, щодо нерухомого майна. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що припинити обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно предмету іпотеки позивач не має можливості, в зв`язку з тим, що компанія "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" припинила свою діяльність з 03.10.2017р. Надаючи оцінку доводам представника відповідача з приводу того, що АТ КБ "ПриватБанк" не є належним відповідачем у справі, слід зазначити наступне. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Суд звертає увагу, що компанія "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" припинила свою діяльність з 03.10.2017р., тоді як саме АТ КБ "ПриватБанк" фактично здійснювало обслуговування кредиту, в тому числі і отримання коштів за кредитним договором. Слід також зауважити, що відповідно до п.2.3.12 кредитного договору №MRC0GK01300004 від 01.02.2005р. Банк має право поступатися своїм правом вимоги за вказаним договором третім особам, письмово попередивши про даний факт Позичальника протягом 5 днів після такої поступки. Відповідно ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. На підставі ч.1 ст.24 Закону України "Про іпотеку", якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання для нього небажаних наслідків, а боржник вважається таким, що належно виконав свої зобов`язання. Жодного доказу в підтвердження факту надіслання повідомлення позивачу з приводу укладення договору про відступлення права вимоги за кредитним договором №MRC0GK01300004 від 01.02.2005р. та за договором іпотеки, відповідачем на адресу суду не надано. У зв`язку з чим, суд вважає, що наслідки не вчинення чи то неналежного вчинення свого обов`язку передбаченого як умовами договору, так і відповідними положеннями закону, має нести саме АТ КБ "ПриватБанк", як первісний кредитор у зобов`язанні. Відповідно до статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону. В силу статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Згідно статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам. Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик. Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Хоча позивач не ставить питання щодо недійсності правочину щодо відступлення права вимоги, натомість поза увагою суду не може залишитися факт того, що компанія "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" не входить до переліку фінансових установ (не є кредитною установою), внесених до Державного реєстру фінансових установ, що розміщений на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Таким чином, враховуючи, що позивачем виконані всі умови кредитного договору, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved