Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, в якій зазначив, що вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2014 року [PERSON] був визнаний винним у тому, що 28 січня 2012 року близько 22 години 30 хвилин він, керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER] по вул. Шевченко смт.Арбузинка Миколаївської області допустив наїзд на пішохода [PERSON], в результаті якого [PERSON] впав на проїжджу частину дороги, втратив свідомість і отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, тупої травми грудної клітини, закритого перелому лівої гомілки, рваної рани задньої поверхні лівого стегна, травматичний шок другого ступеню. [PERSON], поставивши потерпілого [PERSON] у небезпечний для життя стан, внаслідок безпорадного стану, викликаного в результаті отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень та втрати свідомості, завідомо залишивши його без допомоги, з місця пригоди втік. Його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України. Посилаючись на те, що внаслідок отриманих травм його було звільнено з посади ст. пожежного 6-самостійної державної пожежної частини смт. Арбузинка територіального управління МНС у Миколаївській області за станом здоровя, при цьому Первомайською міжрайонною МСЕК Миколаївської області 24 травня 2012 року встановлено 2 групу інвалідності, ним було придбано комплект фіксаторів накісного остеосинтезу гомілки, які були потрібні для оперативного лікування вартістю 11000 грн., також злочином йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях, сильному фізичному болю, позивач втратив роботу та став інвалідом на все життя, відбулися вимушені зміни у його житті і можливості реалізувати себе в трудових відносинах, які є невідновними, позивач прохав стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 11 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що у 2012 році йому було визначено 2 групу інвалідності, а зараз 3 групу. Цілий рік після ДТП ходив на костилях. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та прохав суд їх задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково у розмірі 2000 грн. моральної шкоди, пояснили, що витрати у розмірі 11 000 грн. не є наслідком ДТП, поскільки у вироку суду зазначено, що позивач отримав закритий перелом лівої гомілки, а у медичній документації вказано, що операція відбулася на правій гомілці. Крім того, фізична особа - підприємець [PERSON] 3 лютого 2012 року видав фальшиву квитанцію, оскільки відповідно до відомостей, зазначених у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців [PERSON] зареєстрований як підприємець тільки 9 серпня 2012 року. Зазначили, що доказів про звільнення його з роботи з-за ушкоджень по ДТП немає так як позивач сам подав рапорт про звільнення за станом здоровя. Підставами звільнення, зазначеними у військовому квитку, були чотири статті, одна з яких включає перелом кінцівок, а інші стосуються інших захворювань, які позивач мав до ДТП. Так як позивач працював по контракту, то це не є свідченням того, що він мав би це місце роботи до пенсії. Зараз позивач має 3 групу інвалідності, це робоча група. Травми не є перешкодою для працевлаштування. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» у судове засідання не зявилася, подала до суду письмове заперечення, в якому зазначила, що між ПрАТ «СК»Провідна» та [PERSON] був укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/0493711. Відповідно до вказаного полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ВАЗ 2109», державний номер [NUMBER]. Позивач вирішив відновити свої порушені права шляхом предявлення позову безпосередньо до особи, відповідальної за завдання шкоди. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2014 року [PERSON] був визнаний винним у тому, що 28 січня 2012 року близько 22 години 30 хвилин він, керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER] по вул. Шевченко смт.Арбузинка Миколаївської області допустив наїзд на пішохода [PERSON], в результаті якого останній впав на проїжджу частину дороги, втратив свідомість і отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, тупої травми грудної клітини, закритого перелому лівої гомілки, рваної рани задньої поверхні лівого стегна, травматичний шок другого ступеню. [PERSON], поставивши потерпілого [PERSON] у небезпечний для життя стан, внаслідок безпорадного стану, викликаного в результаті отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень та втрати свідомості, завідомо залишивши його без допомоги, з місця пригоди втік. Його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З виписки з історії хвороби [PERSON] Арбузинської ЦРЛ від 2 лютого 2012 року та виписки № 1075/149 із медичної карти стаціонарного хворого відділення травматології і ортопедії вбачається, що позивач перебував на лікуванні у цих медичних закладах з 28 січня 2012 року по 10 лютого 2012 року. У вказаних документах та у довідці від 20 квітня 2012 року, виданій Миколаївською міською лікарнею № 3, зазначено, що позивачу проводилося лікування щодо перелому кісток правої голені. Виходячи з того, що у цих медичних документах щодо лікування позивача зазначено про перелом саме правої голені, а розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого [PERSON] за ч.1 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України здійснювався у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, у якому висновок експерта щодо заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому не досліджувався, суд вважає, що вирок суду від 27 червня 2014 року може містити описку щодо назви переломаної голені. Разом з тим, факт заподіяння перелому голені у потерпілого у ході ДТП 28 січня 2012 року встановлено вироком суду і не оспорюється відповідачем по даній справі. За такого, суд приходить до висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати витрати на лікування потерпілого, завдані ДТП. Такими є витрати на придбання комплекту фіксаторів для накісного остеосинтезу гомілки у розмірі 11 000 грн., що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера № 236 від 3 лютого 2012 року. Доводи представника відповідача про недопустимість цього доказу у звязку з тим, що фізична особа - підприємець [PERSON], який 3 лютого 2012 року видав квитанцію, відповідно до відомостей, зазначених у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців зареєстрований як підприємець тільки 9 серпня 2012 року суд не приймає до уваги, так як позивачем надано оригінал вказаної квитанції, посвідчений відповідною печаткою, саме ж незазначення у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців підприємця на момент видачі квитанції підприємцем не може бути підставою для визнання доказу недопустимим. Крім того, понесення позивачем витрат для придбання комплекту фіксаторів у розмірі 11000 грн. підтверджується довідкою від 20 квітня 2012 року, виданою Миколаївською міською лікарнею № 3. У судовому засіданні встановлено, що між ПрАТ «СК»Провідна» та [PERSON] був укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/0493711. Відповідно до полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ВАЗ 2109», державний номер ВЕ 5352АІ. Доводи представника відповідача про те, що у задоволенні позову у частині відшкодування матеріальної шкоди має бути відмовлено так як позивач не звертався до страхової компанії з вимогою про відшкодування страхового відшкодування суд не приймає до уваги у звязку з тим, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Вказана правова позиція зазначена у правовому висновку Верховного Суду України від 20 січня 2016 року при розгляді справи № 6-2808цс15. Поскільки протиправними діями відповідача, з вини якого сталася ДТП, позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги фактичні обставини справи, які підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, обсяг та тривалість перенесених позивачем душевних і фізичних страждань. Враховуючи стан здоров'я позивача, який отримав середнього ступеню тілесні ушкодження від злочину, вчиненого по необережності, зазнав операційного втручання щодо їх усунення та тривалого курсу лікування та реабілітації, неможливість тривалий час вести звичайний спосіб життя ( пересування на милицях), отримав у молодому віці 30 років інвалідність 2 групи, а у подальшому 3 групи, внаслідок чого він обмежений у виконанні певних видів праці, травми, отримані у ході ДТП стали однією з підстав його звільнення з роботи, а також те, що відповідач не працює, утримує 3 неповнолітніх дітей, виходячи з принципів розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 9000 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial