Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги, які були уточнені під час розгляду справи, позивач обґрунтовує тим, що 22.09.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені з травня 2017 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання дитини. Тому позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матір'ю, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду письмові заперечення з проханням проводити розгляд справи у його відсутності. В поданих запереченнях зазначив, що погоджується з позовними вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір'ю, проте, при прийнятті рішення просить взяти до уваги, що сплата аліментів в розмірі 3000,00 грн. для нього є непосильною, має можливість надавати матеріальну допомогу в розмірі 1500,00 грн., яку вже надає з червня 2017 року. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що між позивачем та відповідачем 22.09.2012 року було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з травня 2017 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]». Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України). Враховуючи пояснення позивача, інтереси дитини, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини разом з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу в тому розмірі, в якому просить позивачка. До письмових заперечень відповідача долучено три квитанції про сплату аліментів в розмірі по 1500,00 грн. кожна. Позивач в судовому засіданні підтвердила, що дійсно отримувала від відповідача ці кошти після подачі даного позову до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається з матеріалів справи, дана позовна заява подана до суду 22.05.2017 р. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не доведено необхідності стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на дитину щомісячно. Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років визначено: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. (ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік"). Враховуючи обов'язок обох батьків утримувати дітей, встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також те, що відповідачем з часу подання даної позовної заяви сплачувались аліменти в загальному розмірі 4500,00 грн., суд вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно починаючи з 22.08.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн. та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial