Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

В лютому 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 24.08.2018 року близько 15 год. 05 хв. [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем марки "JAC S5", р.н. [NUMBER] , здійснював рух на автошляху «Херсон - Нова Каховка - Генічеськ» зі сторони с. Андріївка Білозерського району Херсонської області, у напрямку с. Понятівка Білозерського району Херсонської області, в районі 12 км + 390 м, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ 2124", р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної ДТП, пасажир автомобіля марки "ВАЗ 2124", [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці подію, а водію [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер в лікарняному закладі. 24.08.2018 року відомості за даним фактом внесено до ЄРДР за № 12018230000000355. Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 10.04.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент настання ДТП станом на 24.08.2018 року. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дочці загиблого, [PERSON] , було завдано шкоди. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 44 676,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду; та 134 028,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника. Ухвалою суду від 05.02.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Ухвалою суду від 24.06.2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, заявою від 30.08.2021 року просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник ПрАТ «Київський страховий дім» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - kh.ks.court.gov.ua. Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.04.2016 року (а.с.14) батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.01.2018 року змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). Згідно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.09.2018 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] про що складено відповідний актовий запис №17 (а.с.12). Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 10.04.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а.с.7-10). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП, яка трапилась 24.08.2018 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» поліс №АМ 3263284 (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові №4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в п. 4 роз`яснив судам, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки , судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Відносини відповідача та особи, яка застрахувала, [PERSON] , свою цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду третім особам регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що зазначено у останньому абзаці, що передує Розділу 1 цього закону. Також цим законом врегульовані відносини між позивачкою, як потерпілою особою в розумінні п. 1.3 ч. 1 ст. 1 даного закону та відповідачем, як страховиком в розумінні п. 1.2 ч. 1 ст. 1 даного закону. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до ч. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Таким чином, малолітня [PERSON] , [INFO] , мала право на одержання утримання від свого батька [PERSON] станом на день смерті батька [INFO] . Оскільки у відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становила 3 723,00 грн., отже, розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 134 028,00 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ч. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Отже, заявлений представником позивача розмір моральної шкоди, характер немайнових втрат, невідворотність завданої шкоди та відповідність заявленого розміру шкоди у сумі 44 676, 00 грн. вимогам п.27.3 ст. 27 Закону, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент ДТП - 3 723, 00 грн., наявністю особи першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого, наявності законодавчого обмеження у розмірі виплат - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, суд вважає позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. За встановлених обставин, на підставі наявних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку відповідно до норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, підлягає задоволенню в повном обсязі.

Outcome: approved