Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, шляхом направлення 28.05.2021 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 01.06.2021. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.01.2015 між сторонами зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №8. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Шлюб між сторонами розірвано 14.05.2018. Представник позивача зазначив, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини і такий рівень у будь якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум. Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити. Батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти у сумі 5500 грн. кожного місяця. Представник позивача вказав, що згідно з відкритих джерел відповідач працює в: ТОВ «Стройлекс» на посаді директора та є учасником даного товариства; ТОВ «Аквалинк» на посаді директора та є учасником даного товариства; ТОВ «Аргостар» на посаді директора та є учасником даного товариства; ТОВ «Західбуд ЛТД» на посаді директора та є учасником даного товариства; ТОВ «Ремингтон» на посаді директора та є учасником даного товариства. Середня заробітна плата в м. Києві станом на березень 2021 року становить 20132 грн. Також, відповідач зареєстрований, як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Представник позивача вказав, що при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному вище розмірі забезпечується рівність сторін при несенні обов`язку утримання дитини, оскільки проживаючи в сільській місцевості, забезпечення благополуччя дитини та її повноцінний розвиток вимагає значних фінансових затрат. Відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивач вважає, що відповідач може сплачувати такий розмір аліментів. Представник позивача зазначив, що позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням щодо матеріальної допомоги на потреби дитини, які повідомлялись в телефонних розмовах та шляхом використання месенджерів, після яких відповідач інколи здійснював перерахунок певних фінансових сум, що є неспівмірно малими до потреб дитини та щомісячного розміру аліментів, які позивач просить. Представник позивача вважає за можливе просити суд розглянути такі повідомлення, як докази намагань по стягненню аліментів до звернення в суд починаючи з 01.11.2020. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 150, 180-184 Сімейного кодексу України (далі - СК України), представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 5500 грн., починаючи з 01.11.2020 і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5500 грн. Ухвалою суду від 09.06.2021 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Також, 09.06.2021 судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою у Голованівському управлінні Головного управління ДПС у Кіровоградській області витребувано довідку про доходи за 2020 та 2021 роки [PERSON] , на виконання якої, управлінням 29.06.2021 надано витребувані докази. 20.07.2021 від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли в електронному вигляді відзив на позов з документами, направлені цього ж дня та сформовані в системі "Електронний суд". Ухвалою суду від 22.07.2021 відзив на позов залишено без розгляду та постановлено не брати до уваги додані до відзиву документи, оскільки подані поза межами строку, встановленого судом та з порушенням вимог ЦПК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Пояснила, що вона не працює, доходів не має, нерухомого майна не має, проживає разом з батьками, інших утриманців, крім доньки, не має. Багато коштів витрачається для купівлі іграшок, ортопедичного взуття, одягу, речей для занять. Відповідач хоч і надає частково допомогу, однак такої допомоги не вистачає на потреби дочки. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи (а.с. 119) та повідомленням про вручення представнику відповідача 19.07.2021 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 139). В задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено, у зв`язку з тим, що зазначена ним причина неявки в судове засідання (перебування у відпустці), визнана судом неповажною, а також у зв`язку з тим, що відповідач та його представник повторно не з`явились в судове засідання, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України дає можливість розгляду справи без його участі. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 січня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №8, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.05.2018 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 26.06.2020 Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 5), копією рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.05.2018 по справі №755/5114/18 (а.с. 7) та копією ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2020 по справі №755/5114/18 (а.с. 8). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.06.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6). Згідно копії довідки за №700, виданої 08.04.2021 Перегонівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, дитина [PERSON] входить до складу сім`ї позивача, яка проживає в [ADDRESS] (а.с. 12). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №252853973 від 15.04.2021, [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 16-17). Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, місцезнаходження якого [ADDRESS] , а також являється засновником юридичних осіб, а саме ТОВ «Стройлекс, ТОВ «Аквалинк», ТОВ «Аргостар», ТОВ «Західбуд ЛТД» та ТОВ «Ремингтон» (а.с. 18-36). Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідач за 2020 рік та за перший квартал 2021 року отримав дохід від підприємницької діяльності в сумі 2787 грн. 34 коп. (а.с. 78). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Нормами ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (частина перша). Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (частина друга). В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі, в період спільного проживання в них народилась дочка, яка проживає з позивачем, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Судом встановлено, що дитина, яка потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, а тому відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття та сплачувати аліменти. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, на утриманні дітей чи непрацездатних осіб не має, не заперечує сплачувати аліменти, має у власності 1/3 частину квартири, розташованої в м. Маріуполі Донецької області, має дохід від підприємницької діяльності, який протягом 2020 року та першого кварталу 2021 року склав 2787 грн. 34 коп., являється засновником п`яти товариств, а тому, суд дійшов висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 2510 грн. щомісячно, а саме - в розмірі прожиткового мінімуму на одну дитину, яка досягла шести років, визначеного статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" і такий розмір аліментів є справедливим та значно не обтяжить відповідача, не порушить приписи ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", а тому вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню. Надані представником позивача [PERSON] на його запити лист-відповідь Пенсійного фонду України від 25.06.2021 (а.с. 101-102) та лист-відповідь Державної податкової служби України від 24.06.2021 (а.с. 108-109) судом визнаються неналежними та недостатніми згідно ст.ст. 77 та 80 ЦПК України, оскільки не встановлюють жодних обставин справи, а мають інформацію лише про те, що представник позивача звертався до відповідних установ із запитами про надання інформації про сплату єдиного внеску від відповідача, наявності у нього банківських рахунків та доходу, в наданні якої було відмовлено. Вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів за минулий час є безпідставними, оскільки позивачем не надано достовірних та достатніх доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2021 по справі № 463/2490/17, про те, що аналіз змісту норми ст. 191 СК України дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем роздруковані повідомлення з месенджерів, які досліджені судом (а.с. 37-44), не містять інформації, за якою можливо було б ідентифікувати осіб, які ведуть відповідну переписку, в тому числі - сторін по справі, а тому, такі докази судом визнаються неналежними та недостатніми згідно ст.ст. 77 та 80 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача мають бути стягнуті на користь держави 50% судового збору в сумі 454 грн., а інша частина судового збору в такій самій сумі має бути компенсована за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останньою витрати на правову допомогу в сумі 5500 грн. Однак, до позовної заяви на виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, ні позивачем, ні її представником не додано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та не надано доказів сплати позивачем заявленої суми. Надані додатки 2 до договору про надання правової допомоги від 02.04.2021 №7 до позовної заяви (а.с. 50) та після відкриття провадження у справі (а.с. 110) різняться між собою за текстом, мають суперечливі твердження про послуги за договором від 02.04.2021 №7 та за договором від 19.12.2017 №02/12-17, тоді як договору про надання позивачу правової допомоги від 19.12.2017 позивачем не надано, а також не містять відомостей про сплату чи передачу представнику коштів в сумі 5500 грн. за надання правової допомоги, тобто - відомостей про здійснення позивачем витрат, а тому вимога позивача про відшкодування витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягає. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial