Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 грудня 2004 року між ним та відповідачем було укладено договір про інвестування в будівництво житла №21/61. Предметом договору є участь позивача у фінансуванні будівництва з метою отримання у власність квартири, загальною площею 83,0 кв.м за будівельною адресою: [ADDRESS]. Одночасно з метою належного та достатнього фінансування договору про інвестування в будівництво житла між позивачем та тертою особою було укладено кредитний договір № 19/63 від 21 грудня 2004 року, згідно умов якого третя особа від імені держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий кредит). Кредит надається на будівництво житла згідно з проектом, за адресою: [ADDRESS]. 29 вересня 2014 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну підстав позову, відповідно до якої просить визнати недійсним договір про дольову участь в будівницві житла 21 грудня 2004 року № 21/61 укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Облжиткомплекс», Оскільки на момент звернення до суду відповідач не виконав обов'язків передбачених договором про дольову участь в будівництві житла, а саме не здійснив будівництво житлового будинку, житловий будинок включено до переліку об'єктів, будівництво яких не розпочато або порушено строки прийняття об'єктів в експлуатацію не менше ніж на 9 місяців, позивач, як інвестор, взяті на себе зобов'язання за укладеним з відповідачем договором про дольову участь в будівництві житла, виконав у повній мірі, крім того, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 336533,00 гривень. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, подавши заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначають, що позовні вимоги підтримують повністю, проти заочного розгляду справи не заперечують Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено, що 15 грудня 2004 року між ТОВ "Будівельна компанія "Облжитлокомплекс" та Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву було укладено інвестиційну угоду №17/3 про будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] 21 грудня 2004 року між [PERSON] та ТОВ "Будівельна компанія "Облжитлокомплекс" було укладено договір № 21/61 про дольову участь в будівницві житла, відповідно до якого об'єктом інвестування є квартира, загальною площею 83,00 кв.м, за будівельною адресою: [ADDRESS]. За пунктом 2.2 договору інвестування організація зобов'язується побудувати та здати житло в експлуатацію І квартал 2007 року, після чого передати Фонду та позичальникам квартири на суму внесених інвестицій. 21 грудня 2004 року між регіональним відділенням в Київській області Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та позивачем укладено кредитний договір № 19/63, відповідно до умов якого позивачу надано прямий адресний цільовий кредит у сумі 118 734,00 гривень, для придбання у власність квартири в будинку [ADDRESS] строком повернення 95 кварталів з дати укладення кредитного договору . Як вбачається з виписки з банківського рахунку позивача взяти ним зобов'язання, щодо інвестування будівництва житла виконані у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.ст.525 і 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимогами ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору. Враховуючи, що судом на підставі зібраних про справі доказів установлено те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за укладеним з позивачем договором про дольову участь в будівництві житла не виконав, чим істотно порушив умови договору, позивач взяті на себе зобов'язання, щодо інвестування житла виконав у повній мірі, то суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності їх задоволення. Крім того згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved