Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що на підставі договору кредиту від 17 жовтня 2007 року [PERSON] отримала кредит в сумі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджено її підписом у заяві. Зобовязання з повернення кредиту відповідач не виконувала, станом на 31.05.2016 року утворилась заборгованість в сумі 46 163, 63 грн., яка складається з наступного: 12 985 грн. заборгованість за кредитом, 28 841, 83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 900 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2 186, 36 грн. (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у вказаному розмірі та понесені ним судові витрати. Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнено з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номера від 17 жовтня 2007 року станом на 30 квітня 2016 року в сумі 41 827,27 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 12 985,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 28 841,83 грн., а також судовий збір в сумі 1 378 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року у задоволенні заяви представника позивач про перегляд заочного рішення відмовлено. У апеляційній скарзі представник відповідача [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Так, провадження у справі було відкрите 06.06.2016 року, копія ухвали про відкриття провадження, судова повістка та копія позовної заяви надійшли до поштового відділення 08.06.2016 року, зазначений лист з викликом до суду на 10.06.2016 року отриманий відповідачкою 11.06.2016 року. Цього ж дня, звернувшись до суду, відповідачка дізналась, що справа розглянута 10.06.2016 року. У задоволенні її заяви про скасування заочного рішення суд відмовив, оскільки вона була належно повідомлена про розгляд справи телефонограмою. Однак, вона не отримала копію позовної заяви та не мала можливості підготуватись до судового розгляду. Суд не дав оцінки тому факту, що позивач в односторонньому порядку підвищував відсоткову ставку за користування кредитом. Як вбачається із наданого судом розрахунку заборгованості з 29 липня 2007 року відсоткова ставка на поточну заборгованість складала 36%, з 1 січня 2013 року 30%, з 1 вересня 2014 року 34,8%, з 1 квітня 2015 року 43,2%. У позовній заяві позивач стверджує, що станом на 30.04.2016 року заборгованість за кредитом складає 12 985,44 грн., але, згідно з його розрахунком заборгованість складає 12 379,33 грн., очевидно, що зазначене виключає правильність та законність сум заборгованості, яких дійшов позивач у своєму розрахунку. Не беручи участь у справі відповідачка була позбавлена можливості довести, що порушення нею зобовязання перед відповідачем в певний період сталося внаслідок дії непереборної сили, а саме бойових дій в регіоні її проживання, відсутності державної влади, порушення базових прав людини, припинення діяльності банківських установ, у тому числі позивача. Зазначені фактори непереборної сили відповідно до ст. 217 ЦК України звільняють від відповідальності за порушення зобовязання. В засідання апеляційного суду сторони не зявилсь, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено отриманням судових повісток представниками позивача та відповідача. Згідно з ч.5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду слід змінити в частині розміру стягнених процентів за користування кредитними коштами, у іншій частині рішення слід залишити без зміни з наступних підстав. Задовольняючи позов частково суд виходив із того, що відповідачка не виконувала належним чином умови кредитного договору, допустила заборгованість за договором кредиту та стягнув суму заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, виходячи із розрахунків, наданих позивачем. У задоволенні вимог про стягнення пені та штрафів суд відмовив на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З вказаним висновком суду в частині розміру стягненої заборгованості за процентами за користування кредитом погодитись неможливо, оскільки суд дійшов їх без врахування фактичних обставин справи та вимог матеріального і процесуального закону. З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» у звязку із зміною найменування, та [PERSON] був укладений договір кредиту у формі заяви про оформлення кредитної карти «Універсальна» 30 днів пільгового періоду», за яким відповідачці надано кредитний ліміт в сумі 2 500 грн. з базовою процентною ставкою 3% в місяць на залишок заборгованості. Згідно з заявою відповідачка ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, своїм підписом вона підтверджує факт отримання нею інформації про умови кредитування в Приватбанку а також його місцезнаходження. Вона підтверджує, що вся надана нею інформація вірна. Зобовязується про всі зміни повідомляти в банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення. Не заперечує проти інформування її про стан її платіжної картки по e-mail або з допомогою sms. Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта про розмір первісно встановленого кредитного ліміту у памятці клієнта. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що кредитний ліміт підвищувався, останній платіж за кредитом здійснено відповідачкою 26.09.2014 року. Станом на 30 квітня 2016 року заборгованість становить: 12 985,44 грн. за кредитом, 28 841,83 грн. за процентами, 1 900 грн. за комісією, 2 436,36 грн. штрафи, всього 46 163, 63 грн., вказану суму позивач просив стягнути з відповідачки на його користь. Стягуючи заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування ним суд обґрунтовано виходив із того, що відповідачка не виконала умови договору кредиту, не вносила своєчасно платежі, тому в силу статей 1049,1050,1054, 526 ЦК України зобовязана повернути кредит та сплатити проценти. Заборгованість за тілом кредиту становить 12 985,44 грн., що складається із поточної заборгованості в сумі 12 379,33 грн. та простроченої заборгованості в сумі 606,11 грн., тому доводи апеляційної скарги про арифметичну неправильність та незаконність суми заборгованості за кредитом безпідставні. Доводи апеляційної скарги про ненадання оцінки судом факту підвищення процентної ставки під час дії договору кредиту є обґрунтованими. Згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 3% на місяць, чи 36% річних, про що зазначено безпосередньо у заяві про надання кредиту. Із розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка змінювалась, так з 1 січня 2013 року вона була зменшена та становила 30% річних, з 1 вересня 2014 року 34,80 % річних, з 1 квітня 2015 року збільшена до 43,20% річних. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12 грудня 2008 року N 661-VI (далі - Закон N 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року. Законом України 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», що набрав чинності 16 жовтня 2011 року стаття 1056-1 ЦК України викладена у новій редакції, зокрема, частинами 1-3 цієї статті визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом N 661-VI. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові № 6-2355цс15 від 16 грудня 2015 року. У даному випадку банк збільшив процентну ставку після набрання чинності Законом № 661-VI без згоди відповідача, що є неправомірним. Тому в частині стягнення процентів за користування кредитом рішення слід змінити та стягнути заборгованість по процентам за період з 1.04.2015 року по 30.04.2016 року із розрахунку 36% річних, як обумовлено договором, а не 43,20%. Згідно з розрахунком, наданим представником банку заборгованість за процентами за вказаний період за ставкою 36% становить 5 064,32 грн.. До 1.04.2015 року загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком) становила 5 538,24 грн., тому до стягнення підлягає заборгованість за процентами в сумі 10 602,56 грн. (5 538,24 грн. +5 064,32 грн.). Доводи апеляційної скарги щодо невиконання зобовязань відповідачкою внаслідок дії непереборної сили, а саме бойових дій в регіоні проживання відповідачки, відсутності державної влади, порушення базових прав людини, припинення діяльності банківських установ, у тому числі позивача, не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позовних вимог, як про це просить заявник апеляційної скарги. Згідно з ч.1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення штрафу та пені, про застосування інших правових наслідків порушення договору позивач не просив. Повернення кредиту та сплати відсотків за користуванням ним не є відповідальністю за порушення зобовязання, це виконання самого зобовязання. Тому підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення кредиту та процентів немає. За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, слід змінити розмір стягнених процентів за користування кредитом та зменшити розмір стягненої з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитом з 28 841,83 грн. до 10 602,56 грн., у іншій частині рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Outcome: partial