Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 липня 2005 року позивач зареєструвала з відповідачем шлюб у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1418. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю сторони проживали до листопада 2016 року. Однак, протягом останнього часу їх сімейне життя почало погіршуватися. Так, вони мають різні погляди на шлюб, сім'ю і відносини. Непорозуміння та відстороненість в кінцевому результаті призвели до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач зазначає, що в листопаді 2016 року їх сім'я розпалася остаточно та [PERSON] переїхав жити до своєї матері. На думку позивача, подальше збереження сім'ї, спільне проживання та примирення є неможливим. Шлюб існує лише формально, а його збереження суперечить інтересам обох сторін. Шлюб сторони розривають вперше. Відповідач відвідує дітей, однак з моменту їх окремого проживання, він матеріально не допомагає ні позивачу, ні дітям. Тобто відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітніх дітей. Питання щодо місця проживання та подальшого виховання дітей ними вирішено добровільно. Діти залишаються проживати з позивачем. Враховуючи вищевказане, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить розірвати її шлюб з відповідачем, стянути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановлених законом відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 18.05.2017 року і до досягнення дітьми повноліття, та залишити їй шлюбне прізвище, а також покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 23.07.2005 року, судом встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 23 липня 2005 року у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1418. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.08.2008 року (а.с. 9) та неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.06.2014 року (а.с. 10). З довідки ТОВ "ЖЕО" № 2283 від 26.04.2017 року встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача та дітей (а.с. 11). Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що діти проживають та зареєстровані разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Встановлено судом і те, що сім'я позивача та відповідача фактично розпалася: сторони з листопада 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, то судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх доньок. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дітям. Так, судом враховується, що доньки сторін проживають разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою, інших утриманців не має, працюює менеджером в ТОВ "Пайпер Україна" та стягнення по виконавчим документам не проводяться. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітніх Евгенії та Валерії, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх доньок в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з 18.05.2017 року, оскільки відповідач визнав позов. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути - 640,00 грн. судового збору та на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору в розмірі 640,00 грн. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved