Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Малотур'янська сільська рада в особі сільського голови [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила: - поновити строк на звернення в суд з позовом про визнання недійсним та скасування реєстрації державного акта [NUMBER], зареєстрованого за № 000031 від 03.11.1995 р. на ім'я [PERSON], договору дарування від 26.01.2010 р. № 174 на користь [PERSON] та державного акта [NUMBER], зареєстрованого 17.05.2011 р., як пропущений з поважних причин; - визнати недійсним та скасувати реєстрацію державного акта серії [NUMBER], зареєстрованого за № 000031 від 03.11.1995 р. на ім'я [PERSON], - визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування від 26.01.2010 р., зареєстрованого за № 174, земельної ділянки, площею 0,60 га, на користь [PERSON]; - визнати недійсним та скасувати реєстрацію державного акта серії [NUMBER], зареєстрованого за № [NUMBER] від 17.05.2011 р.; - визнати недійсними та скасувати реєстрації земельних ділянок: № 1 площею 0,0788 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 2 площею 0,0909 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 3 площею 0,0987 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 4 площею 0,0192 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 5 площею 0,0505 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 6 площею 0,1055 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 7 площею 0,0934 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 8 площею 0,0629 га, кадастровий номер [NUMBER]; - стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 13.07.2012 року рішеннями № 278-11/12 та № 279-11/12 Малотурянської сільської ради затверджено генеральний план забудови села на період до 2021 року та надано дозвіл на розробку детального плану масиву індивідуальної забудови в урочищі «Біля Телевишки» в с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області. В процесі виконання вказаних робіт сільській раді стало відомо про існування земельних ділянок, що належать відповідачам. Зокрема, з відповіді відділу Держземагенства в Долинському районі № 392/05-13 від 15.04.2013 року встановлено, що відповідно до електронної бази даних державних актів у власності відповідача [PERSON] перебуває земельна ділянка, площею 0,60 га, для ведення особистого підсобного господарства в с. Мала Тур'я Долинського району, зареєстрована на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 01.11.1995 року за № 5-12-2/000031. Однак, коли відкрили доступ до публічної карти, сільська рада виявила, що земельна ділянка, площею 0,60 га, кадастровий номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] Тоді Малотур'янська сільська рада листом № 163 від 23.07.2013 р. звернулась до останнього для того, щоб на місцевості визначити місце розташування його земельної ділянки. З документів, які були надані сільській раді [PERSON], а саме з копії державного акта [NUMBER] від 17.05.2011 р. на земельну ділянку, площею 0,60 га, в с. Мала Тур'я Долинського району, стало відомо про існування договору дарування вказаної земельної ділянки, яка належала дарувальнику [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Малотур'янської сільської ради від 30.12.1994 р. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 000031 від 03.11.1995 р., кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], земельна ділянка розташована в урочищі "Пуделко". Тоді Малотур'янська сільска рада звернулася до начальника архівного відділу Долинського району, щоб отримати протокол сесії Малотур'янської сільської ради від 30.12.1994 р. З відповіді начальника архівного відділу Долинської РДА В.Готліб № 32/01-20/30 від 30.09.2013 року стало відомо, що такого протоколу сесії від 30.12.1994 немає, а згідно списку проведених сесій 30.12.1994 р. сесії в Малотур'янській сільській раді не відбувалось. Таким чином, рішення з приводу передачі земельної ділянки [PERSON] не приймалось, оскаржуваний державний акт виданий без відповідного рішення, тому він повинен бути визнаний недійсним, а його реєстрація - скасована. Оскільки договір дарування від 26.01.2010 р., зареєстрований в реєстрі № 174, є похідним від оскаржуваного державного акта [NUMBER], зареєстрованого за № 000031 від 03.11.1995 р., тому також повинен бути визнаний недійсним. Державний акт серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] на право власності на земельну ділянку, площею 0,60 га, який виданий на підставі недійсного договору дарування земельної ділянки, слід визнати недійсним, а його реєстрацію скасувати. Крім того, згідно публічної карти [PERSON] без відома Малотур'янської сільської ради зробив розподіл земельної ділянки, площею 0,60 га, кадастровий номер [NUMBER], на 8 земельних ділянок, реєстрація яких на підставі вищевкащаного, повинна бути скасована. В судовому засіданні представник позивача сільський голова [PERSON] заявлені позовні вимоги Малотур'янської сільської ради підтримала, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Також пояснила, що рішенням Малотур'янської сільської ради від 13.07.2012 р. надано дозвіл на розробку проекту детального планування масиву індивідуальної забудови в урочищі "Біля телевишки". В кінці 2012 року в Україні було відкрито доступ до публічної кадастрової карти, з якої можна було побачити, що в урочищі "Біля телевишки" були накладки багатьох земельних ділянок. З метою розроблення детального плану масиву індивідуальної забудови в урочищі "Біля телевишки" та встановлення власників земельних ділянок, сільська рада звернулася до Держземагенства з запитом, в якому просила надати зареєстровані державні акти (копії) на земельні ділянки в даному урочищі. З відповіді відділу Держземагенства їм стало відомо, що відповідно до електронної бази даних державних актів за [PERSON] обліковується земельна ділянка, площею 0,60 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Сільською радою було запропоновано [PERSON] з'явитися в сільську раду з метою встановлення місцезнаходження його земельної ділянки. Однак, в сільську раду з'явився [PERSON] та представив договір дарування земельної ділянки від 26.01.2010 р. З вказаного договору було встановлено, що земельна ділянка належала дарувальнику [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який виданий на підставі рішення Малотур'янської сільської ради від 30 грудня 1994 року. Тоді вони звернулися в архівний відділ, з відповіді якого було встановлено, що у протоколах сесії Малотур'янської сільської ради за 1994 рік сесії від 30 грудня 1994 року немає, тобто рішення про передачу земельної ділянки за 30 грудня 1994 рік не приймалося. Таким чином, про порушення свого права та про те, що державний акт виданий [PERSON] на підставі неіснуючого рішення, вони дізналися, коли отримали відповідь архівного віддідлу від 30.09.2013 р. Крім того, зазначила, що у наданій [PERSON] технічній документації із землеустрою за 2010 рік вказано, що урочище "Пуделко" знаходиться поза межами налесеного пункту с. Мала Тур'я, однак дане урочище було введено в межі населеного пункту у 2008 році. Згідно кадастрової карти спірні земельні ділянки знаходяться в урочищі "Біля телевишки", яке до 2010 року було поза межами населеного пункту, хоча по документах вони числяться за урочищем "Пуделко". У виготовленні технічної документації у 2010 році представники сільської ради участі не брали. Тоді вони не могли здогадуватись про те, що рішення, яке послужило підставою видачі державного акта від 03.11.1995 р. серії ІФ-5-12-2/00031, не існує. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки сільською радою пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Свою позицію мотивував тим, що позивачу було відомо про ніби-то порушені його права ще в 2010 році під час виготовлення [PERSON] технічної документації, оскільки в цій документації міститься державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 5-12-1-000031, на якому стоїть підпис та печатка голови Малотур'янської сільської ради. Також у цій документації мається креслення перенесення меж земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства та акт встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, яка передається у власність, та передачі межових знаків на збереження [PERSON], датований 13 серпням 2010 року, на яких стоїть підпис землевпорядника Малотур'янської сільської ради [PERSON] та печатка Малотур'янської сільської ради. В судовому засіданні свідок [PERSON] та сільський голова вказали на те, що доступ до печатки має тільки голова сільської ради та/або особа, яка виконує обов'язки голови, а згідно відповіді начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП України Івано-Франківської області в Долинський ВП Малотур'янська сільська рада з заявою про втрату гербової печатки в період з 01.01.2010 р. по серпень 2016 року не зверталась. Таким чином, строк позовної давності у позивача закінчився 13 серпня 2013 року. В судове засідання представник третьої особи - Долинської районної державної адміністрації в особі Центру надання адміністративних послуг не з'явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов Малотур'янської сільської ради слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. № 561-XII, який діяв на час спірних правовідносин, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Статтею 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. № 561-XII, який діяв на час спірних правовідносин, передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно з п. 17 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" від 07.12.1990 р. № 533-XII, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до законодавства. Частиною 3 ст. 152 Земельного Кодексу України від 25.10.2001 р. № 2768-III захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України (справа 6-57цс13 від 19.06.2013 року) державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 25.06.2014 року (справа № 6-67 цс 14), державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано і дотримання вимог, передбачених ст.ст. 116, 118 ЗК України. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується рішеннями № 278-11/12 та № 279-11/12 від 13.07.2012 року Малотурянською сільською радою затверджено генеральний план забудови села [PERSON] на період до 2021 року та надано дозвіл на розробку детального плану масиву індивідуальної забудови в урочищі «Біля Телевишки» в с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 8, 9, т. 2 а.с. 18, 19). В судовому засіданні представник позивача пояснила, що з метою розроблення детального плану масиву індивідуальної забудови в урочищі "Біля Телевишки" та встановлення власників земельних ділянок, сільська рада звернулася до Держземагенства з запитом, в якому просила надати зареєстровані державні акти (копії) на земельні ділянки в даному урочищі. Згідно відповіді відділу Держземагенства в Долинському районі Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області № 392/05/13 від 15.04.2013 року на запит Малотур'янської сільської ради щодо реєстрації державних актів останнім було повідомлено, що відповідно до електронної бази даних держаних актів у власності відповідача [PERSON] знаходиться земельна ділянка, площею 0,6000 га, для ведення особистого підсобного господарства в с. Мала Тур'я Долинського району згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 03.11.1995 р. за № 5-12-2/000031 (т. 1 а.с. 10-11). З долученої копії вказаного державного акта (т. 1 а.с. 133) вбачається, що він виданий на підставі рішення Малотурянської сільської ради від 30.12.1994 року. Малотур'янська сільська рада звернулася до начальника архівного відділу Долинського району з вимогою, в якій просила надати копію протоколу Малотур'янської сільської ради від 30 грудня 1994 року та список всіх чергових сесій Малотур'янської сільської ради, які проводились з 1 січня 1994 року по 31 грудня 1994 року згідно архівних протоколів за 1994 рік (т. 1 а.с. 14). Як вбачається з відповіді архівного відділу Долинської РДА Івано-Франківської області № 32/01-20/30 від 30.09.2013 року у протоколах сесій Малотурянської сільської ради за 1994 рік сесії від 30 грудня 1994 року не має (т. 1 а.с. 15). А з долученого до матеріалів справи протоколу сесії Малотур'янської сільської ради від 23 грудня 1994 року (який доданий на підтвердження того, що в грудні 1994 року питання про передачу землі [PERSON] не розглядалося)вбачається, що рішення про передачу земельної ділянки [PERSON] не приймалося (т. 2 а.с. 13). Таким чином, з державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 03.11.1995 року вбачається, що він виданий [PERSON] на підставі рішення сесії Малотурянської сільської Ради від 30.12.1994 року. Однак, в судовому засіданні встановлено, що 30.12.1994 року сесія Малотурянської сільської ради не проводилася, а відповідно і не приймалося рішення про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] Судом вживалися заходи з метою встановлення факту звернення [PERSON] до Малотурянської сільської ради з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, яка була б предметом розгляду та підставою винесення сільською радою відповідних рішень. Проте, з довідки № 399/02-27 від 28 грудня 2016 року Малотур'янської сільської ради слідує, що згідно номенклатури справ журнали реєстрації заяв громадян зберігаються протягом 5 років, тому журнали реєстрації заяв громадян за 1993 та 1994 роки в сільській раді відсутні (т. 1 а.с. 187, 188-192). Заяви громадян по 2000 рік знищені (т. 2 а.с. 195-196). Інших доказів подачі такої заяви [PERSON] до сільської ради та результатів їх розгляду в судовому засіданні не здобуто. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується відповіддю відділу Держгеокадастру в Долинському районі № 586/07/23 від 30.12.2016 р. (т. 1 а.с. 132, 184), технічна документація на виготовлення державного акта серії [NUMBER], зареєстрованого за № 000031 від 03.11.1995 р. у архіві відділу відсутня, як і не долучена вона сторонами. Не встановлено існування хоча б її копії. Відповідно будь-яких доказів відведення земельної ділянки в натурі, встановлення її меж та вчинення інших дій, які повинні передувати видачі державного акта, під час розгляду справи не здобуто. Представлена суду копія технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] (т. 1 а.с. 136-154), виготовлена у 2010 році, коли земельній ділянці присвоювався кадастровий номер, відповідно не являється доказом відведення ділянки в натурі та не могла передувати виготовленню спірного державного акта, датованого 1995 роком. Крім того, будучи допитаною в якості свідка, землевпорядник [PERSON] суду вказала, що підписи, наявні в ній, їй не належать, на місце вона не виходила, межі не встановлювала. Вказані факти в судовому засіданні підтвердили наступні свідки. Свідок [PERSON] пояснив, що в 90-х роках він був обраний депутатом та виконував обов'язки секретаря Малотур'янської сільської ради. В той час люди почали приватизовувати землю, тому сільською радою були встановені межі села та розпочато передачу земельних ділянок його жителям, при цьому такого великого розміру ділянка, як у державному акті [PERSON], не надавалося нікому. Для отримання землі необхідно було звернутися до сільської ради з заявою, яка реєструвалася у відповідній книзі та передавалася землевпоряднику для вивчення. З такою заявою [PERSON] в сільську раду не звертався, така заява не реєструвалася. Після отримання заяви, землевпорядник сільської ради [PERSON] виходила на місцевість, робила обміри земельної ділянки. Після цього заява розглядалася на сесії сільської ради. За результатами її розгляду виносилося рішення, на підставі якого видавався державний акт. Нерозглянутих заяв чи незанесених у протокол рішень по заявах не могло бути. На кожну земельну ділянку видавалося рішення сільської ради в двох екземплярах, один з яких залишався в сільській раді, інший - надавався людині. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON], яка в 1991-1997 роках працювала землевпорядником Малотурянської сільської ради, пояснила, що вона була першим землевпорядником в сільській раді. В 1993-1994 роках Малотурянською сільською радою надавалися земельні ділянки жителям с. Мала Тур'я, площею не більше 0,06 га, з відведенням меж в натурі та подальшим виготовленням проектної документації. В той час [PERSON] в Малотурянську сільську раду з заявою про передачу йому земельної ділянки в урочищі «Біля телевишки» чи урочищі "Пуделко" не звертався. Для виділення останному земельної ділянки в натурі вона на місце не виходила. Підставою для видачі державного акта є рішення органу місцевого самоврядування. Проекти рішень сільської ради по землі на сесію вона готувала сама і доповідала про них на сесії. Також вона оформляла витяги з рішень сільської ради, до яких долучала план-схеми земельних ділянок. Однак проект рішення по [PERSON] вона не готувала, таке рішення сільською радою не приймалося. За відсутності рішення сільської ради не можливо було отримати державний акт. Урочище "Пуделко" та урочище "Біля телевишки" розділені каналом - яром до ріки Тур'янка. В урочищі "Пуделко" людині могли виділити на дві сім'ї не більше 20 сотих. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала землевпорядником Малотур'янської сільської ради з 2008 по 2015 роки. Їй відомо, що у 1993 році проводилася інвентаризація земель і сільською радою приймалися рішення про передачу земельних ділянок у власність громадян. У 1994 році рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки, площею 0,60 га, не приймалося, відповідно державний акт на цю ділянку не міг бути виданий. Про наявність державних актів на ім'я [PERSON] їм стало відомо, коли відкрили доступ до публічної кадастрової карти. Про виділ в натурі [PERSON] земельної ділянки, площею 0,60 га, у 2010 році їй не було відомо, а підписи у технічній документації на вказану земельну ділянку їй не належать. По факту підробки її підписів проводилася експертиза у рамках кримінального провадження, однак про її результати їй нічого не відомо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка головний спеціаліст відділу Держгеокадастру у Долинському районі [PERSON] підтвердила, що технічна документація на виготовлення державного акта серії [NUMBER], зареєстрованого за № 000031 від 03.11.1995 р. в їхньому відділі відсутня. Під час укладення договору дарування земельної ділянки від 26.01.2010 р. також повинна була розроблятися технічна документація на присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, однак таких документів також у відділі немає. У відділі є технічна документація [PERSON] щодо поділу земельної ділянки, на підставі якої отримана ним земельна ділянка на основі договору дарування була поділена на 8 окремих земельних ділянок. При цьому вказала, що при розподілі земельних ділянок згода сільської ради не потрібна. З оглянутої в судовому засіданні Книги реєстрації державних актів в приватну власність (с. Мала Тур'я), копії з якої долучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 197-198), вбачається, що 03.11.1995 року реєстрація державного акта [NUMBER] не проводилася (сторінка 3 цієї книги). Даючи оцінку здобутим в судовому засіданні доказам, суд приходить до висновку, що оскаржуваний державний акт на ім'я [PERSON] був виданий з порушенням норм чинного законодавства, оскільки сесія Малотурянської сільської ради 30.12.1994 року не проводилася, рішення про передачу у привату власність [PERSON] земельної ділянки не приймалося. За таких обставин суд вважає, що державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 03.11.1995 року слід визнати недійсним. Натомість, у своїх висновках вище суд встановив, що вказаний державний акт на право приватної власності на землю не реєструвався, відповідно підстав для скасування реєстрації такого державного акта нема, тому в цій частині позову Малотурянській сільській раді слід відмовити. Що стосується вимоги Малотурянської сільської ради про визнання недійсним та скасування реєстрації договору дарування земельної ділянки, то вона підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суд встановив, що [PERSON] відповідно до договору дарування земельної ділянки від 26.01.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 174, подарував земельну ділянку, площею 0,60 га, що знаходиться в урочищі "Пуделко" за межами с. Мала Тур'я, [PERSON] (т. 1 а.с. 17-18, 19). Враховуючи те, що державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 03.11.1995 року, на підставі якого [PERSON] вважався власником земельної ділянки та подарував її [PERSON] слід визнати недійсним з вищевикладених підстав, рішення про передачу земельної ділянки відповідачу не приймалося, відсутня технічна документація на неї, крім того зазначено, що ділянка знаходиться в урочищі "Пуделко" за межами населеного пункту, хоча дане урочище в той час було в межах населеного пункту, на кадастровій карті спірна земельна ділянка знаходиться в урочищі "Біля телевишки", що свідчить про те, що земельна ділянка не відводилася в натурі, не встановлювалися її межі, а відповідно вона не могла бути подарована [PERSON] Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, чого в даному випадку не дотримано та що є підставою для визнання договору недійсним. Оспорюваним договором дарування порушено права та законні інтереси Малотур'янської сільської ради, як розпорядника землі, зміст даного правочину суперечить чинному законодавству, тому позовні вимоги Малотур'янської сільської ради в цій частині підлягають до задоволення, договір дарування земельної ділянки [PERSON] на користь [PERSON] від 26.01.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрований в реєстрі за номером № 174, слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію. При вирішенні позовної вимоги про визнання недійсним та скасування реєстрації державного акта серії [NUMBER], зареєстрованого за № [NUMBER] від 17.05.2011 р., суд виходить з наступного. Як вбачається з державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 17 травня 2011 року, [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 26.01.2010 р., реєстровий № 174, посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., ВММ № 150345, ВММ № 150346, є власником земельної ділянки, площею 0,6000 га, яка розташована в урочищі "Пуделко" за межами населеного пункту с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 16, 134). Даний державний акт зареєстровано в Книзі реєстрації записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER], чого не заперечили в судовому засіданні сторони. У вищеописаному державному акті на ім'я [PERSON] за 2011 рік зазначено, що урочище "Пуделко" знаходиться за межами населеного пункту с. Мала Тур'я, однак, як вказала в судовому засіданні представник позивача, у 2008 році урочище "Пуделко" було введено в межі населеного пункту с. Мала Тур'я, на підтвердження чого надала викопіювання з генплану с. Мала Тур'я від 01.08.2007 р., 2008 р. (т. 1 а.с. 193, т. 2 а.с. 17). Враховуючи те, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 17 травня 2011 року виданий на підстваві договору дарування земельної ділянки [PERSON] на користь [PERSON] від 26.01.2010 р., який визнаний недійсним, місцерозташування вказаної в ньому земельної ділянки суперечить фактичному місцерозташуванню, тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний державний акт на ім'я [PERSON] слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію. Щодо скасування рєстрації восьми розділених [PERSON] земельних ділянок, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з копії технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства урочище "Пуделко" за межами населеного пункту с. Мала Тур'я на території Малотур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області на 2013, [PERSON] звернувся до проектної організації з метою проведення поділу його земельної ділянки, площею 0,6000 га, кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі "Пуделко" в с. Мала Тур'я на вісім земельних ділянок: № 1 площею 0,0788 га, № 2 площею 0,0909 га, № 3 площею 0,0987 га, № 4 площею 0,0192 га, № 5 площею 0,0505 га, № 6 площею 0,1055 га, № 7 площею 0,0934 га, № 8 площею 0,0629 га (т. 1 а.с. 96-126). Як встановлено в судовому засіданні, не заперечили сторони та підтвердила свідок [PERSON], після проведеного поділу вказаним земельним ділянка були присвоєні наступні кадастрові номера: земельній ділянці № 1 присвоєно кадастровий номер [NUMBER]; земельній ділянці № 2 - [NUMBER]; земельній ділянці № 3 - [NUMBER]; земельній ділянці № 4 - [NUMBER]; земельній ділянці № 5 - [NUMBER]; земельній ділянці № 6 - [NUMBER]; земельній ділянці № 7 - [NUMBER]; земельній ділянці № 8 - [NUMBER]. З інтернет-витягу з Публічної кадастрової карти України чітко прослідковується розмежування урочища "Пуделко" та урочища "Біля телевишки" (т. 1 а.с. 67, т. 2 а.с. 21), та встановлено, що вищеописані земельні ділянки за вказаними кадастровими номерами знаходяться в урочищі "Біля телевишки" (т. 1 а.с. 68-75), яке згідно викопіювання з генплану с. Мала Тур'я від 2012 р. вже увійшло до складу населеного пункту с. Мала Тур'я (т. 1 а.с. 194, т. 2 а.с. 20), хоча згідно технічної документації на ім'я [PERSON] земельні ділянки знаходяться в урочищі "Пуделко". Більше того, згідно вищевказаної технічної документації з землеустрою щодо поділу земельної ділянки поділу підлягала земельна ділянка, яка належала [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 26.01.2010 р., реєстровий № 174, посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., ВММ № 150345, ВММ № 150346, з кадастровим номером [NUMBER], хоча у договорі дарування її кадастровий номер зазначений як 2622083000:02:003:0115. Таким чином, суд встановив, що вищевказані земельні ділянки фактично знаходяться в урочищі "Біля телевишки", хоча за технічною документацією числяться за урочищем "Пуделко", [PERSON] згідно вищеописаних обставин не є їх землевласником та не наділений повноваженнями щодо проведення розподілу земельних ділянок, тому суд вважає за необхідне скасувати реєстрацію земельних ділянок: № 1 площею 0,0788 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 2 площею 0,0909 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 3 площею 0,0987 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 4 площею 0,0192 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 5 площею 0,0505 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 6 площею 0,1055 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 7 площею 0,0934 га, кадастровий номер [NUMBER]; № 8 площею 0,0629 га, кадастровий номер [NUMBER]. При цьому, суд вважає, що Малотурянській сільській раді слід поновити строк на звернення до суду з даним позовом як пропущений з поважних причин, оскільки згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а судом встановлено, що сільська рада про порушення свого права та існування оспорюваного державного акта, виданого на ім'я [PERSON], дізналася після прийняття рішень від 13.07.2012 року № 278-11/12 та № 279-11/12 (т. 1 а.с. 8-9) та представлення сільській раді у 2013 році [PERSON] копії державного акта серії [NUMBER] від 17.05.2011 р. та договору дарування земельної ділянки від 26.01.2010 р., з відповідей відділу Держгеокадастру та архівних установ про відсутність рішень, на підставі яких виданий державний акт серії [NUMBER]. У Книзі реєстрації державних актів в приватну власність (с. Мала Тур'я), копії з якої долучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 197-198), відсутня відмітка про реєстрацію державного акта [NUMBER], що також підтверджує відсутність у сільській раді відомостей про існування вказаного державного акта. Натомість, видана сільською радою у 2010 році довідка про належність земельної ділянки [PERSON] (т. 1 а.с. 148), не є підтвердженням обізнаності про порушення свого права, оскільки на час видачі довідки сільській раді не було відомо про відсутність рішення сільської ради від 30 грудня 1994 року, на підставі якого видано оскаржуваний державний акт. Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердення те, що про існування спірних державних актів Малотурянській сільській раді стало відомо після прийняття рішень № 278-11/12, № 279-11/12 від 13 липня 2012 року та отримання відповіді відділу Держземагенства у Долинському районі від 15 квітня 2013 року, а про те, що державний акт від 03.11.1995 р. виданий на підставі неіснуючого рішення - після отримання відповіді архівного відділу Долинської РДА від 30.09.2013 р., доказів того, що сільська рада могла дізнатися про порушення свого права до 2013 року в судовому засіданні не здобуто, тому суд вважає за необхідним поновити Малотурянській сільській раді строк на звернення до суду з даним позовом, як пропущений з поважних причин. Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 6, 9, 17, 22, 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII, ст.ст. 152, 158 Земельного кодексу України, ст. 203, 215, 328 Цивільного кодексу України, п. 17 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" від 07.12.1990 № 533-XII,

Outcome: approved