Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Хрещатик" (далі по тексту - відповідач, ПАТ КБ "Хрещатик") про стягнення заборгованості за договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.10.2012 року між ним та Київським регіональним відділенням ПАТ КБ "Хрещатик" було укладено Депозитний договір №945/2012-222 (далі по тексту - Договір), згідно умов якого позивач передає грошові кошти відповідачу у сумі 700000,00 грн. на термін з 08.10.2012 року по 08.02.2013 року, з процентною ставкою в розмірі 22,00%. В подальшому, у зв'язку із закінченням терміну дії договору між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір від 18.02.2013 року за №182/2013-222. Згідно п. 1.1. даного Договору, позивач передає грошові кошти відповідачу у розмірі 700000,00 грн. на термін з 08.02.2013 року по 07.02.2014 року. Позивачем на виконання умом Договору та своїх зобов'язань було здійснено внесення коштів у сумі 700000,00 грн. на рахунок, відкритий для розміщення депозиту. 29.04.2014 року позивач звернувся до Київського регіонального відділення з метою зняття частини вкладу, але в банку повідомили про відсутність вкладу на рахунку. В цей же день, позивач написав заяву про повернення коштів на ім'я Голови правління банку, проте, до цього часу кошти не повернені, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вкладом у розмірі 700000,00 грн. та борг за відсотками у розмірі 5309,08 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити. Представник відповідача Орендівський В.І. в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення позову, зазначив, що договір №945/2012-222 від 08.10.2012 року на суму 700000,00 грн. не обліковується на балансі банку, що було встановлено після проведення ревізії Київського регіонального відділення. Номер депозитного рахунку, вказаний у пункті 1.1. Договору, не існує у плані рахунків банку. З приводу квитанції №41, на яку посилається позивач, зауважив, що вказана операція не відображена у балансі банку, за вказаним рахунком жодного руху коштів не було, що підтверджується випискою. Крім того, зазначив, що №182/2013-222 від 18.02.2013 року з позивачем не укладався, на балансі зобов'язання за ним не обліковуються, за вказаним номером та датою у банку зареєстровано договір з іншою особою на іншу суму. За Договором від 08.10.2012 року виданий документ про внесення коштів, проте кошти не надходили на рахунки банку, вони були привласнені невідомими особами, вочевидь, колишніми працівниками Київського регіонального відділення, за Договором від 08.02.2013 року взагалі немає документів щодо внесення коштів. Зазначив, що на даний час триває досудове розслідування щодо цих обставин у кримінальному провадженні №12014110100002551 у Шевченківському РВ МВС України у м. Києві, та позивач має пред'явити вимоги після встановлення винних осіб. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.10.2012 року між позивачем та Київським регіональним відділенням ПАТ КБ "Хрещатик" було укладено Депозитний договір №945/2012-222 (а.с. 14-16). Відповідно до п. 1.1. Договору, банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 700000,00 грн. на термін з 08.10.2012 року по 08.02.2013 року. Кошти прийняті у післяопераційний час, святкові, неробочі або вихідні дні, зараховуються на Вкладний рахунок на наступний день. Термін Вкладу відраховується з дня зарахування коштів на Вкладний рахунок. Як вбачається з п. 5.1. Договору, Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та внесення вкладником коштів на Вкладний рахунок, що підтверджується квитанцією відповідної форми, яка свідчить про внесення готівки, або випискою з Вкладного рахунку. Долученою позивачем до матеріалів справи квитанцією №41 від 08.10.2012 року підтверджується виконання позивачем його зобов'язань, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 700000,00 грн., відповідно до п. 1.1. Договору (а.с. 25). Пунктом 1.2. Договору, процентна ставка на вклад встановлюється у розмірі 22% річних із розрахунку: основна процентна ставка 20% річних плюс надбавка 2% річних з нагоди ювілею банку. Нарахування процентів здійснюється банком щомісячно, виходячи із фактичної кількості днів в місяці та році (метод "факт/факт"). Сплата процентів вкладнику здійснюється щомісячно, в перший календарний день кожного місяця, наступного за місяцем нарахування, та в день повернення суми вкладу. Згідно витягу із карткового рахунку банком здійснювалося виконання своїх зобов'язань за договорам, шляхом нарахування банком процентів саме в перший календарний день кожного місяця, як це і передбачено п. 1.2. Договору, що також підтверджує виконання позивачем свого зобов'язання (а.с. 8-18), оскільки п. 3.1. Договору передбачено, що нарахування процентів по вкладу здійснюється щомісячно на фактичний залишок коштів на вкладному рахунку, починаючи з наступного дня після надходження грошових коштів на вкладний рахунок і закінчується в день, який передує поверненню грошових коштів вкладнику або списанню з вкладного рахунку вкладника з інших підстав. З викладеного вбачається, що відсотки за Договором нараховувались після надходження грошових коштів на вкладний рахунок, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання, передбачені укладеним Договором. З приводу посилань представника відповідача на те, що з наданого витягу по картковому рахунку не вбачається, що призначення платежу це сплата процентів, слід зазначити, що представником відповідача не надано доказів, що з позивачем були укладені інші Договори, відповідно до яких позивачу нараховувались готівкові поповнення рахунку. Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2013 року між позивачем та Київським регіональним відділенням ПАТ КБ "Хрещатик" було укладено Договір Банківського вкладу "Оберіг" в національній валюті із щомісячною сплатою процентів №182/2013-222 на термін з 08.02.2014 року по 07.02.2014 року. З приводу укладених договорів слід зазначити, що вони підписані Заступником директора Київського регіонального відділення Тисовською Н.І. та скріплені мокрою печаткою банку, та набрали чинності згідно п. 5.1.Договорів. Відповідно до заяви від 29.04.2014 року, позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак дана заява залишилась без задоволення (а.с. 16). Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по тексту - ЦК України), договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст. 1059 ЦК України передбачено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до приписів ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. З викладеного вбачається, що відповідачем були порушені умови, передбачені Договорами, в односторонньому порядку не виконується зобов'язання, яке виникло на підставі даних Договорів, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за Договором є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача процентів у розмірі 5309,08 грн., слід зазначити наступне. Згідно до вимог ч. ч. 1,5 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу, у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Статтею 1070 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Позивач просить стягнути з відповідача відсотки, оскільки вказує, що нарахування процентів за ставкою для депозитної картки у розмірі 2% річних після закінчення терміну дії депозитного договору передбачалося умовами договору №182/2013-222. Проте, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки умовами Договору не передбачено нарахування відсотків після закінчення терміну дії депозитного договору. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial