Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк", третя особа [PERSON], про визнання майнової поруки за іпотечним договором № 137Д-1 від 28 березня 2008 року припиненою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 березня 2008 року [PERSON] з відповідачем уклав договір кредиту № 137Д, за яким отримав від останнього кошти в сумі 484 000 грн. зі сплатою 15 процентів річних та комісій, які зобов'язався повернути останнім платежем 27 березня 2023 року. 28 березня 2008 року між позивачем і відповідачем укладений іпотечний договір № 137-1, відповідно до якого позивач передав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Шкільній, 100 в м. Сарни Рівненської, вартістю 606 000 грн. Проте, на початку серпня 2014 року позивач отримала від відповідача лист за № 02-06/270 від 31 липня 2014 року, яким Банк вимагав у зв'язку з порушенням третьою особою умов договору кредиту № 137Д від 28.03.2008 року протягом 30-ти календарних днів погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції, всього на суму 1 012 188, 54 грн. При зверненні позивача до третьої особи за поясненнями, чому нарахована така значна сума основного зобов'язання. [PERSON] у грудні 2012 року ознайомив її з листом відповідача, яким банк одноосібно, без згоди і відповідного оформлення з 20 червня 2008 року підняв процентну ставку за вищезазначеним договором кредиту до 24 % річних. Таким чином відповідач істотно односторонньо без узгодження, без належного повідомлення позивача як майнового поручителя згідно вимог іпотечного договору змінив умови кредитного договору № 137Д від 28.03.2008 року, і іпотечного договору № 137Д-1 від 28.03.2008 року. А тому для захисту свого права та інтересу змушена звернутись до суду. Просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, подав заяву з проханням розглянути справу за відсутності відповідача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що додаткова угода про підвищення процентної ставки не підписувалася позичальником, відтак умови договору кредиту №137Д від 28.03.2008 р. не змінювались. Також пояснила, що норми, що регулюють поруку не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Підстав припинення іпотеки, які чітко визначені ст. 17 Закону України «Про іпотеку», немає, тому вимоги позивача є безпідставними та підлягають відхиленню. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву 17.11.2014 року, в якій вказав що в грудні 2012 року ознайомив [PERSON] з листом "Укрсоцбанку" , яким банк одноосібно без згоди [PERSON] з 20 червня 2008 року підняв процентну ставку за кредитним договором до 24 процентів річних. Просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 28 березня 2008 року третя особа [PERSON] з відповідачем уклали договір кредиту № 137Д, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 484 000 грн. зі сплатою 15 процентів річних та комісій, які зобов'язався повернути останнім платежем 27 березня 2023 року. В забезпечення виконання цих зобов'язань між позивачем [PERSON], яка є майновим поручителем за вищевказаним кредитним договором, та відповідачем ПАТ "Укрсоцбанк" було укладено іпотечний договір № 137Д-1 від 28 березня 2008 року. Відповідно до якого позивач передав в іпотеку відповідачу, в якості забезпечення виконання третьою особою всіх зобов'язань за основним зобов'язанням житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 180,3 кв.м., що знаходиться по вул. Шкільній, 100 в м. Сарни Рівненської області та належить позивачу на праві власності, вартістю 606 000 гривень. В серпні 2014 року позивач отримала від відповідача лист за № 02-06/270 від 31 липня 2014 року, яким банк вимагав у зв'язку з порушенням третьою особою умов договору кредиту № 137Д від 28.03.2008 року протягом 30-ти календарних днів погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції, всього на суму 1 012 188, 54 грн. В грудні 2012 року [PERSON] ознайомив позивача з листом відповідача, в якому банк ініціює підвищення процентної ставки за вищезазначеним кредитним договором до 24 % річних, починаючи з 20 червня 2008 року та просить підписати додаткову угоду до договору відновлювальної кредитної лінії про збільшення процентної ставки. Проте така додаткова угода про підвищення процентної ставки не підписувалася третьою особою [PERSON], відтак умови договору кредиту №137Д від 28.03.2008 р. не змінювались. Згідно ст. 593 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про іпотеку" підставами припинення іпотеки є припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди). Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Пунктом 23 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснюється, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1,11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручень є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Враховуючи встановлені судом обставини справи та норми чинного законодавства суд приходить до висновку, що стаття 559 Цивільного кодексу України, на порушення якої посилається позивач, не може бути застосована до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі договору іпотеки, оскільки вона регулює правовідносини, що виникають з договорів поруки. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, позичальником [PERSON] так і не було укладено додаткової угоди про підвищення процентної ставки, тому зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, що є підставою для припинення поруки, так і не настало. Дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 546, 559, 593 ЦК України,

Outcome: dismissed