Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Прокурор м. Южне Одеської області в інтересах держави у особі Южненської міської ради Одеської області звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати недійсними та скасувати державні акти серії ЯЄ №678615 від 18.12.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0975 га, та серії ЯЕ №678616 від 18.12.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Після уточнення позовних вимог просив витребувати вищезазначені земельні ділянки у відповідачів [PERSON] та [PERSON] та зазначити, що рішення суду є підставою для державної реєстрації за Южненською міською радою Одеської області права власності на спірні земельні ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Київського райсуду м. Одеси від 26.09.2007 року по справі № 2-а-740 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0795 га під існуючим кафе-баром «Валерія», розташованим по [ADDRESS] , за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га під існуючим кафе-баром «Валерія», розташованим по [ADDRESS] , зобов`язано Одеську регіональну філію ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» та Южненський міський відділ земельних ресурсів зареєструвати право власності [PERSON] та [PERSON] на зазначені земельні ділянки. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.07.09 року за апеляційною скаргою прокуратури м. Южне постанову Київського районного суду м.Одеси від 26.09.2007 року скасовано, провадження по справі закрито. Оскільки ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.07.09 року постанова Київського районного суду м. Одеси від 26.09.07 року, на підставі якої [PERSON] та [PERSON] видані Державні акти серії ЯЄ №678615 від 18.12.2007 року, та серії ЯЕ №678616 від 18.12.2007 року - скасована, а провадження по справі закрито, згідно ст.ст.203, 215, 216, 387, 378 Цивільного кодексу України, ст.81, 140-142 Земельного кодексу України, зазначені державні акти є недійсними. В процесі розгляду справи було встановлено факт продажу [PERSON] та [PERSON] вищезазначених земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] відповідно до договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 27.12.2013 р. , посвідчених приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурським М.М. за № 2915, № 2919. Відтак, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить витребувати земельні ділянки з незаконного володіння набувачів та зазначити, що рішення суду є підставою для державної реєстрації за Южненською міською радою Одеської області права власності на спірні земельні ділянки. Ухвалою Южненського міського суду Одеської області від 20.11.2009 року відкрито провадження по справі № 2-668/2009. Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 24.06.2011 р. позов прокурора м. Южне Одеської області в інтересах держави у особі Южненської міської ради Одеської області задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯЕ №678616 від 18.12.2007 року, виданий [PERSON] , на право власності на земельну ділянку площею 0,0795 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнано недійсним і скасовано державний акт серії ЯЕ №678615 від 18.12.2007 року, виданий [PERSON] , на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11 грудня 2012 р. за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 24.06.2011 р. про визнання недійсними актів про право власності на земельні ділянки- скасоване. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 26.12.2012 р. провадження у справі закрите. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.03.2013 року ухвалу Южного міського суду Одеської області від 26 грудня 2012 року про закриття провадження - скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03.10.2013р позовну заяву прокурора залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.12.2013 р. за апеляційною скаргою Южненської міської ради ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 26.01.2016 року після задоволення самовідводу судді Южного міського суду від розгляду даної справи, справа передана до Комінтернівського районного суду Одеської області. Ухвалою суду від 15.02.2016 року справа прийнята до провадження. В подальшому, у зв`язку з відрахуванням судді зі штату суду, в провадженні якого перебувала цивільна справа №519/481/13 і не була ним розглянута, справу передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями, за результатом якого передано на вирішення іншому складу суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду від 14.12.2017 року справу прийнято до провадження суддею Добровим П.В. Прокурор та представник Южненської міської ради Одеської області позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в особі представника заперечував проти позову, посилаючись на те, що він та [PERSON] є добросовісними набувачами майна за нотаріально посвідченими угодами. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази та пояснення, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, постановою Київського райсуду м. Одеси від 26.09.2007 року по справі № 2-а-740 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0795 га під існуючим кафе-баром «Валерія», розташованим по [ADDRESS] , за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га під існуючим кафе-баром «Валерія», розташованим по [ADDRESS] , зобов`язано Одеську регіональну філію ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» та Южненський міський відділ земельних ресурсів зареєструвати право власності [PERSON] та [PERSON] на зазначені земельні ділянки. На підставі вказаної постанови Київського районного суду м. Одеси, Управління земельних ресурсів у м. Южне видало Морозовій О.В. державний акт серії ЯЕ №678616 на право власності на земельну ділянку площею 0,0975 га, та [PERSON] - державний акт серії ЯЄ №678615 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, які розтушовані в [ADDRESS] . Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.07.09 року за апеляційною скаргою прокуратури м. Южне постанову Київського районного суду м.Одеси від 26.09.2007 року по справі № 2-а-740 скасовано, а провадження по справі закрито. Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 24.06.2011 р. позов прокурора м. Южне Одеської області в інтересах держави у особі Южненської міської ради Одеської області задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯЕ №678616 від 18.12.2007 року, виданий [PERSON] , на право власності на земельну ділянку площею 0,0795 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнано недійсним і скасовано державний акт серії ЯЕ №678615 від 18.12.2007 року, виданий [PERSON] , на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11 грудня 2012 р. за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 24.06.2011 р. про визнання недійсними актів про право власності на земельні ділянки- скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 26.12.2012 р. провадження по справі № 1533/1676/2012 закрито. Підставою для закриття провадження по справі стало рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2008 року у справі № 2-2092/2008, яке набрало законної сили 23 лютого 2008 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання не дійсними/дійсними оскаржуваних у позові прокурора м. Южного у цій справі державних актів на право власності серії ЯЕ № 678615 та серії ЯЕ № 678616, яким було відмовлено [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі та задоволено зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] - визнано дійсними спірні державні акти на земельні ділянки. За результатами розгляду апеляційних скарг прокурора м. Южне Одеської області (в інтересах держави в особі Южненської міської ради Одеської області), голови Южненської міської ради Одеської області на ухвалу про закриття провадження по справі ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.03.2013 року ухвалу Южного міського суду Одеської області від 26 грудня 2012 року про закриття провадження у справі за позовною заявою прокурора м. Южне Одеської області (в інтересах держави у особі Южненської міської ради Одеської області) про визнання актів на право власності на земельну ділянку недійсними - скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 Земельного Кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад. Згідно з п.1 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам міст належить право комунальної власності на землю. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад, здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Отже, володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності здійснює орган місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Южненська міська рада Одеської області. Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи, зокрема, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, Южненська міська рада Одеської області має діяти у межах повноважень щодо здійснення від імені територіальної громади м. Южне права власності в її інтересах і виключно у спосіб, передбачений законом. Як вбачається з Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія серії ЯЕ №678616 від 18.12.2007 року, [PERSON] на підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2007 року №2-а-740/07 набула право власності на земельну ділянку площею 0,0795 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно державного акту серії ЯЕ №678615 від 18.12.2007 року на право власності на земельну ділянку, [PERSON] на підставі постанови Київського районного суду м.Одеси від 26.09.2007 року №2-а-740/07 набув право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.07.09 року постанова Київського районного суду м.Одеси від 26.09.07 року по справі № 2-а-740, на підставі якої [PERSON] та [PERSON] видані Державні акти серії ЯЄ №678615 від 18.12.2007 року, та серії ЯЕ №678616 від 18.12.2007 року - скасована, а провадження по справі закрито. З огляду на те, що державні акти було видано на виконання судового рішення, а не на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, то вирішення питання про правомірність видання державного акта безпосередньо залежить від законності судового рішення, на підставі якого такий акт виданий, і від дотримання вимог, передбачених земельним законодавством. Оскільки Южненська міська рада Одеської області не вчиняла дій щодо розпорядження земельними ділянками у спосіб, передбачений законом, шляхом прийняття відповідного рішення, а судове рішення по справі № 2-а-740 , на виконання якого були видані державні акти, було скасоване ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.07.09 року, відчуження майна відбулось без вираження волі Южненської міської ради Одеської області. Згідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 Цивільного кодексу України полягає в тому, що майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування обмежуються, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі N 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). За змістом статті 388 ЦК України, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі N 6-251цс15. Відтак, позовні вимоги щодо витребування земельних ділянок площею 0,0795га, кадастровий номер 5111700000:02:007:0074 та площею 0,1000га, кадастровий номер 5111700000:02:007:0075, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , від відповідачів: [PERSON] , [PERSON] на користь Южненської міської ради Одеської області є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом, Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" Case of Seryavin and others v. Ukraine (заява № 4909/04) від 10.02.2010 Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).

Outcome: partial