Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області, СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про відшкодування 370 019,11 грн. матеріальної шкоди, 360 000,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивував тим, що 17.11.2010 року порушена кримінальна справа №326320 відносно службових осіб ВАТ «Пресмаш» за ознаками злочинів, передбачених ч.2.ст.15, ч.5 ст.191 КК України. 17.11.2011 року порушено кримінальну справу за фактами зловживання службовими особами ВАТ «Пресмаш» службовим становищем, що спричинило державним інтересам тяжкі наслідки, умисного ухилення від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.212, ч.2 ст. 364 КК України, яку об`єднано в одне провадження з кримінальною справою №326320. 21.11.2011 року було проведено обшуки на ТОВ «Фірма «Хімтехнопласт», ПП «Вестхім», ВАТ «Пресмаш» в приватних помешканнях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При обшуку було вилучено всю первинну бухгалтерську та іншу документацію (вхідну, вихідну кореспонденцію, технічну документацію) мішками без належного опису вилученого, без залишення копій документів, системні блоки, печатку ВАТ «Пресмаш» та всі грошові кошти, які належали сім`ї позивача, що не були зазначені в постанові та не мали значення щодо вищевказаної кримінальної справи. 24.01.2012 року проведено, аналогічно вищеописаних, повторні обшуки з вилученням документів. 21.02.2012 року старшим слідчим з ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбня О.В. порушено кримінальну справу №323620, відносно голови правління ВАТ «Пресмаш» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, на підставі доказів отриманих всупереч вимогам КПК України. 22.02.2012 року слідчий виносить подання про обрання запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 287196грн, про що Івано-Франківський міський суд виносить постанову 22.02.2012р., не зважаючи на очевидну сміховинність обвинувачення, на те, що позивач є публічною особою, має постійне місце проживання, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, від слідства суду не ухилявся та не перешкоджав встановленню істини у справі. 22.02.2012 року оголошується йому постанова про обрання міри запобіжного заходу, де зазначено: не відлучатися із населеного пункту (підписка про невиїзд) та здати на зберігання свій паспорт для виїзду закордон. 28.02.2012 року слідчим Довбня О.В. дії голови правління ВАТ «Пресмаш» [PERSON] перекваліфіковано з ч.2 ст. 364 КК України на ч.2 ст. 364-1 КК України. 28.02.2012 року слідчим Довбня О.В. винесено постанову про притягнення його, як обвинуваченого по справі, пред`явивши обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.2. ст.364-1 КК України. 29.02.2012 року слідчим винесено постанову про зміну запобіжного заходу у вигляді застави (сплачено земельний податок) на письмове зобов`язання відповідно до ст.148 КПК України. 01.03.2012 року слідчий Довбня О.В., розглянувши матеріали кримінальної справи №326320 порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, виніс постанову про відсторонення його від посади голови правління ВАТ «Пресмаш». 02.03.2012року було санкціоновано вищевказану постанову заступником прокурора Івано-Франківської області Грищенко В .А. 30.03.2012 року слідчий Дробіняк М.І. порушує відносно нього надуману кримінальну справу, за фактом легалізації доходів одержаних злочинним шляхом, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України по цивільно-правовій угоді яка є законною та перевірками податкових органів та інших органів ніяких порушень встановлено не було. 12.04.2012 року позивачу пред`явлено обвинувачення по справі №332214 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України. 24.04.2012 року Івано-Франківським міським судом за поданням слідчого винесено постанову про обрання запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 186 972 грн. Для виконання вищевказаної постанови, 27.04.2012 року було розірвано депозитний договір укладений між ПАТ «Банк національний кредит» та позивачем. 28.04.2012 року відповідно поданої ним заяви, ПАТ «Банк національний кредит» платіжним дорученням №1 сплачено заставу по кримінальній справі № 332214 за [PERSON] від [PERSON] в розмірі 186 972 грн. 24.09.2012 року слідчий Дробіняк М.І.виносить постанову: кримінальну справу №332214, порушену відносно [PERSON] , по епізоду легалізації доходів одержаних злочинним шляхом, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, у зв`язку із відсутністю складу злочину - закрито. 12.06.2014 року Івано-Франківським міським судом за результатами розгляду кримінальних справ №323620, №332214 про обвинувачення позивача у вчиненні злочинів, передбачених ч.2. ст.364 - 1 КК України винесено постанову про повернення кримінальної справи (№0907/15863/12, провадження 1/344/53/14) на додаткове розслідування. 18.12.2014 року старший слідчий з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області підполковник податкової міліції Дацко Н.І. виніс постанову про припинення застосування заходу у вигляді відсторонення від посади голови правління ВАТ «Пресмаш», обраного [PERSON] , [INFO] згідно постанови слідчих СВ ДПС в Івано-франківській області від 01.03.2012 та від 17.05.2012р. За результатом проведення додаткового розслідування кримінальних справ №323620, №332214 внесено відомості до ЄРДР за №«320140900000047 та 22 грудня 2014 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України. Таким чином, своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) держава України в особі органу дізнання і досудового слідства СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано- Франківській області, яке перебуває в структурному підпорядкуванні Прокуратури Івано-Франківської області завдала позивачу значної майнової (матеріальної) і моральної (немайнової) шкоди внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого до кримінальної відповідальності, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуків, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади), незаконного застосування запобіжних заходів застава та підписки про невиїзд, у зв"язку з чим звернувся до суду з наведеним позовом. 09.12.2016 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області подав заперечення на позовну заяву, в якій вказав на необгрунтованість позовної зяви, та просив відмовити у задоволені позову (а.с. 35-37). Ухвалою суду від 13.04.2018 року у справі замінено первісного відповідача Державне Казначейство України в особі Управління Державної казначейської служби України в м. Івано-Франківську належним відповідачем - Державною казначейською службою України (а.с.109). 17.04.2018 року представник Державної казначейської служби України подав відзив на позовну заяву, зазначивши, що Державна казначейська служба України не є органом, з якого стягується шкода, оскільки не має в своєму кошторисі передбачено таких видатків. Державна казначейська служба України тільки здійснює перерахування коштів, як фінансова установа, відповідно до своїх обов`язків, за дорученням розпорядника коштів або за рішенням суду. Позивач не звертався ні до суду, ні до правоохоронних органів з вимогою про відшкодування завданої на його думку шкоди, а також дії органів досудового слідства не визнані незаконними. Дії працівників правоохоронних органів та суду при здійсненні досудового розслідування та судового розгляду не можуть вважатися неправомірними, оскільки, вищезазначене не свідчить про те, що вони припустилися незаконних дій та порушили виконання службових обов`язків. Відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та незаконними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності виключає можливість такої відповідальності. Вважає, що у позивача відсутні законні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої на його думку діями працівників прокуратури та слідчих органів за рахунок Державного бюджету України. Також, законні підстави для вирішення питання про взаємовідносини між позивачем та Державною казначейською службою України відсутні (а.с. 120-124). 12.06.2018 року ухвалою суду замінено статус співвідповідача Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на відповідача (а.с. 129). 12.06.2019 року представники Головного управління ДФС в Івано-Франківській області подали відзив на позовну заяву, в якому вказали, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області не погоджується з позовними вимогами, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 168-172). Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на факти викладені у позовній заяві, просили задоволити. Представник СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чиним, причини не явки не повідомив. Представник Головного управління ДФС в Івано-Франківській області подав заяву про відкладення розгляду справи. Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив в задоволенні позову відмовити, з підстав наведених у запереченнях. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з"явився, у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Норма аналогічного змісту міститься у статті 4 ЦПК України. Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2012 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової поліції Довбня О.В. винесено постанову про порушення кримінальної справи стосовно [PERSON] , за ч.2 ст.364 КК України за фактом зловживання службовим становищем, що спричинило державним інтересам тяжкі наслідки. Прийнято її до свого провадження та об`єднано з основною (а.с.22). 22.02.2020 року Івано-Франківським міським судом винесено постанову про обрання щодо [PERSON] запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 287 196 грн. (а.с.23). 01.03.2012 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової поліції Довбня О.В. винесено постанову про відсторонення [PERSON] від посади голови правління ВАТ "Пресмаш" (а.с. 21). 27.03.2012 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківській області майором податкової поліції Дробіняк М.І. винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] , [INFO] , за фактом зловживання повноваженнями юридичної особи приватного права, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України (а.с.20). 30.03.2012 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківській області майором податкової поліції Дробіняк М.І. винесено постанову про порушення кримінальної справи стосовно [PERSON] , [INFO] , за фактом легалізації доходів одержаних злочинним шляхом, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України та об`єднання кримінальної справи в одне провадження з кримінальною справою №332214 (а.с.25). Постановою Івано-Франківського міського суду від 24.04.2012 року щодо [PERSON] , [INFO] , обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 186 972 грн. (а.с.24). Віповідно до заяви від 24.04.2012 року [PERSON] вніс заставу по кримінальній справі №332214 в розмірі 186 972 грн. (а.с.28). 17.05.2012 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківській області майором податкової поліції Дробіняк М.І. винесено постанову про відсторонення [PERSON] від посади голови правління ВАТ "Пресмаш" (а.с.15). Постановою Івано-Франківського міського суду від 30.05.2012 року скаргу [PERSON] на постанову старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківській області майора податкової поліції Дробіняка М.І. від 30.03.2012 року про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України залишено без задоволення (а.с.27). 24.09.2012 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківській області майором податкової поліції Дробіняк М.І. винесено постанову про закриття кримінальної справи №332214, порушеної відносно [PERSON] , [INFO] по епізоду легалізації доходів одержаних злочинним шляхом, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.209 КК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину (а.с. 26). Постановою Івано-Франківського міського суду від 12.06.2014 року кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364-1 КК України повернуто прокурору Івано-Франківської області для організації додаткового розслідування з метою усунення неповноти та неправильності досудового слідчого слідства, вказаної в мотивувальній частині постанови (а.с.17-19). 18.12.2014 року старшим слідчим з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Дацко Н.І. винесено постанову про припинення застосування заходу у вигляді відсторонення від посади голови правління ВАТ "Пресмаш", обраного [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Дацко Н.І. від 22.12.2014 року закрито кримінальне провадження №32014090000000047 за ч.1 ст.212, ч.2 ст.364-1 КК України у зв`язку із відсутністю в діяннях службових осіб ВАТ "Пресмаш" складів зазначених кримінальних правопорушень (а.с. 14). Отже, [PERSON] був відсоронений від посади від з 01 березня 2012 року по 18 грудня 2014 року. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як встановлено судом, кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за №32014090000000047 за підозрою службових осіб ВАТ "Пресмаш" у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.212, ч.2 ст.364-1 КК України було закрито із відсутністю в діяннях службових осіб ВАТ "Пресмаш" складів зазначених кримінальних правопорушень. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167,1176 ЦК України. За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Позивач просить суд відшкодувати йому середній заробіток, який ним не було отримано у період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року у розмірі 165 249,01 грн. Матеріалами справи підтверджено обставини відсторонення позивача від посади у період з 01.03.2012 року по 18.12.2014 року. З довідки ВАТ "Пресмаш" від 24.02.2015 року вбачається, що середньомісячна заробітна плата на 03.03.2012 року на момент відсторонення [PERSON] складала 3 600 грн., а середньоденна 175,61 грн. (а.с.12). Отже, в період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року (до моменту винесення постанови про припинення застосування заходу у вигляді відсторонення) позивачеві не виплачувалась заробітна плата. Однак, суд не погоджується із розрахунком, наданим позивачем, оскільки, такий є невірним та нічим необгрунтований. Судом здійснено власний розрахунок, яким встановлено, що кількість робочих днів з 02.03.2012 по 18.12.2014 року становить 702 дні. 175,61 грн. Х 702 (кількість робочих днів за період з 02.03.2012 по 18.12.2014 року) = 123 278,22 грн. З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час відсторонення від посади за період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року в розмірі 123 278,22 грн. Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування сум, сплачених позивачем у зв`язку з наданням йому правової допомоги суд виходить з наступного. Відповідно до п. 10 ч. 3 Положення про застосування Закону, громадянинові також підлягають поверненню суми, сплачені у зв`язку з наданням юридичної допомоги, сплачені адвокату за участь у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні обґрунтованого розміру беруться до уваги такі фактори як обсяг, час роботи, необхідність виїзду у відрядження, характер, тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом, професійний досвід, репутація тощо. Отже склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги належить до предмета доказування по справі. На підтвердження понесених витрат, сплачених у зв`язку з наданням правової допомоги позивач повинен надати договір про надання правової допомоги, документи на підтвердження проведення сплати гонорару та інших пов`язаних витрат, акт прийому-передачі послуг, розрахунок розміру гонорару. На підтвердження цих обставин позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних позовних вимог не надано. Таким чином, підстави для відшкодування сум, сплачених позивачем у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні у розмірі 25 000 грн. відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 92 728,23 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, що становлять інфляційні втрати внаслідок внесення ним 186 972,00 грн. застави за період 28.04.2012 року по 25.03.2015 року. Відповідно до ст. 3 ЗУ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у наведених в статті 1 цьогоЗакону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи,які він втратив внаслідок незаконних дій; майно(в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду,судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відповідно до ч.ч. 1, 11 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбаченихчастинами третьоюабочетвертою статті 183цього Кодексу. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки між позивачем та відповідачем не виникало договірних зобов`язань, та ЗУ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, норми КПК України не передбачають повернення інфляційних втрат за внесення застави, тому у даній позовній вимозі слід відмовити. Що стосується вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу, то суд дійшов наступного висновку. Законом передбачене відшкодування (повернення) громадянинові саме грошових вкладів і відсотків по них, а оскільки у позивача зі сторони органів досудового розслідування, прокуратури і суду в ході кримінального провадження вклади не вилучалися, відповідно не вилучалися і відсотки, а відтак в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з таких обставин. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. У ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, про зазначалося позивачем у позовній заяві. Позивач зазначав, що спричинена йому моральна шкода полягала у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змін в емоційному стані, погіршення стану його здоров`я. Враховуючи вищезазначені обставини, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позивач, перебуваючи під слідством та судом протягом значного періоду часу, а також під дією запобіжних заходів протягом часу досудового розслідування і судового розгляду, дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, що надає позивачеві право на отримання компенсації на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, відповідно до частин 2-3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом,виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 грудня 2015 р. у справі № 6-2203цс15. Аналогічні роз`яснення надані й в абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі:з 1січня -6000 гривень. Відтак, саме виходячи із вищевказаного розміру мінімальної заробітної плати слід обчислювати розмір моральної шкоди відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З урахуванням зазначеного розмір відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] ,який гарантовано державою, на час розгляду справи судом становить 201 288 грн., який розраховано наступним шляхом: 192 000 грн. (32 повних місяців * 6 000 грн.) + 9 288 грн. (30 день у березні 2012 року + 18 днів у грудні 2014 року (48 днів * 193,50 грн.). Отже, розмір моральної шкоди, що підлягає компенсації позивачеві, становить 201 288 грн. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на такі обставини, що на його думку дозволяють збільшити встановлений вищевказаними положеннями Закону розмір компенсації за заподіяння моральної шкоди, визначеної позивачем у позовній заяві у розмірі 360 000 грн., з огляду на таке. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Зокрема, позивач в обґрунтування позову, послався на те, що моральна шкода була спричинена йому внаслідок незаконного перебування під слідством, окрім загальних негативних душевних хвилювань особи, яка перебуває під кримінальним переслідуванням, останній обґрунтовує погіршенням здоров`я та приниженням честі, гідності й ділової репутації. Водночас, доводи про те, що внаслідок незаконного перебування під слідством погіршився стан здоров`я позивача є недоведеними, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які медичні висновки на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між виникненням захворювань та перебуванням під кримінальним переслідуванням. Тобто, достатні докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивача та діями працівників правоохоронних органів у розумінні ЦПК України відсутні. Ураховуючи викладене, будь - яких мотивів та підстав на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди в розмірі 360 000 грн., у позові не наведено. Отже і відсутні належні обґрунтування вищенаведеного розміру заподіяної моральної шкоди. Таким чином, в даному випадку відсутні підстави для визначення компенсації моральної шкоди у розмірі, більшому ніж передбачено Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також суд приходить до висновку, що завдана позивачеві моральна шкода має бути відшкодована за рахунок державного бюджету. Згідно зі статтею19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845(у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За приписами статті176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Зважаючи на те, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, за ст.1176 ЦК України покладається на державу, а не на прокуратуру чи Казначейську службу, то і моральна шкода та судові витрати мають бути компенсовані позивачеві за рахунок держави, а не за рахунок відповідних юридичних осіб. За вказаних обставин визначений судом розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів зробити у ЗМІ повідомлення щодо реабілітації позивача суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були поширені в засобах масової інформації, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті на вимогу його родичів чи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора або суду засоби масової інформації протягом одного місяця роблять повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина, відповідно до чинного законодавства України. Пунктом 24 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття від варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були опубліковані в пресі, тона вимогу цього громадянина, а у разі його смерті - на вимогу його родичів чи органу дізнання,слідчого, прокурора або суду редакції повинні протягом одного місяця зробити повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина. У тому разі, коли ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні`редакція газети, журналу або іншого друкованого видання не опублікує таке повідомлення, зазначені особи можуть звернутися з подібною вимогою до районного (міського) суду. Судом встановлено, що інформація стосовно повідомленої позивачу підозри у вчиненні кримінального правопорушення була оприлюднена слідчим відділом ДПС в області в мережі інтернет на сайті «Державної податкової служби» (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертався до Прокуратури Івано-Франківської області, ГУ ФДС в Івано-Франківській області, СУ ФР ГУ ДФС в Івано-Франківській області з вимогою розмістити повідомлення в засобах масової інформації рішення (повідомлення), що реабілітує його як громадянина України, відповідно до чинного законодавства (а.с. 250-252). Проте станом на день розгляду справи таке повідомлення відсутнє. Оскільки кримінальне провадження, №32014090000000047 за підозрою службових осіб ВАТ "Пресмаш" у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.212, ч.2 ст.364-1 КК України було закрито із відсутністю в діяннях службових осіб ВАТ "Пресмаш" складів зазначених кримінальних правопорушень, тому вимога позивача про оприлюднення вказаної інформації в ЗМІ з метою його реабілітації є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним, частково обгрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення. На підставі ч.2 ст.16, 1167, ст.1176 ЦК України, ст.ст. 4,12,13,81, 258 259,263,264,265,355 ЦПК України п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,-

Outcome: approved