Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

17.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 063515 від 24.11.2017 року. Позов мотивований тим, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» зокрема: - порушені вимоги ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у у п. 2 п.9.9 кредитного договору вона начебто підтверджує, що вся необхідна інформація надана їй Кредитодавцем з дотриманням законодавства про захист прав споживачів. Проте їй, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове твердження про її ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» не ознайомили її з умовами кредитування та всіма ризиками. Таким чином, кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту; - відповідачем також був порушений п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема згідно п.4.2. кредитного договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 292% річних. Тому відповідно до п.1.3., 4.1. кредитного договору за користування 1000 грн. в проміжок 30 днів вона сплачує відповідачу суму в розмірі 1 240 грн. Поряд з цим згідно з п. 5.2 договору при порушенні позичальником своїх зобов'язань за цим договором, в тому числі у разі прострочення встановленого у цьому договорі строку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3.0% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є всі підстави для визнання п.5.2. кредитного договору не дійсним; - наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки її персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана позивачем згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною. З огляду на вищезазначене, позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 063515 від 24.11.2017 року. Ухвалою суду від 30.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 05.11.2018 року (а.с.21-22). Представником товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» подано відзив на позовну заяву, у задоволенні якої просить відмовити (а.с.30-35). До початку розгляду справи по суті відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» подали до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просять стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №063515 від 24.11.2017 року в сумі 23640,24 грн та судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи (а.с.49-53). Зустрічний позов мотивний тим, що 24.11.2017 року між сторонами укладено кредитний договір №063515, згідно п. 1.1. якого кредитодавець надав позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 1000 грн на умовах зворотності, платності, строковості, а позичальник зобов'язався повернути кредит у визначений цим кредитним договором термін та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому п.1.4. договору. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредит був наданий шляхом перерахування кредитодавцем суми кредиту на будь-який з поточних рахунків позичальника, операції за яким здійснюються за допомогою електронного платіжного засобу (банківської платіжної картки), номер якої вказаний позичальником під час заповнення анкети-заявки на отримання кредиту. Згідно п.1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 30 днів та підлягає поверненню позичальником разом із процентами за користування кредитом не пізніше 23.12.2017 року, якщо інше не визначено п. 1.7. Договору. Згідно п. 1.4. сторони погодили, що за кожен день користування кредитом позичальник сплачує на користь кредитодавця проценти у розмірі - 0,8% від суми кредиту, але не менше ніж 4,0% від суми кредиту за весь строк користування кредитом. Процента ставка за договором є фіксованою. Зазначений кредитний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» свої зобов'язання за кредитним договором виконало своєчасно та у повному обсязі, шляхом перерахування кредиту на один із поточних рахунків відповідача. Проте, в подальшому відповідач порушила взяті на себе зобов'язання та не погашала кредит і проценти за користування ним в зв'язку з чим у неї виникла заборгованість з повернення кредиту в розмірі 1000 грн, відсотків за користування кредитом в розмірі 2584 грн та пені в розмірі 20056,24 грн. Тому просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою суду від 05.11.2018 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднаний в одне провадження (а.с.72-73). 23.11.2018 року [PERSON] поштою направлений відзив на зустрічну позовну заяву, який надійшов до суду 27.11.2018 року (а.с.82-89), у задоволенні якої просить відмовити та застосувати щодо пені ч.3 ст.551 ЦК України. 05.12.2018 року судом винесено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, первісний позов підтримала та просить задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити (а.с.16, 85). Також нею подано заяву про застосування ч.3 ст.551 ЦК України та відмовити у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення пені (а.с.88-89). В судове засідання представник товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» Дітковський А.М. з'явився, первісний позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні та надав пояснення аналогічні до змісту відзиву. Зустрічний позов просить задовольнити та надав пояснення аналогічні до його змісту. Суд, вислухавши пояснення представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц», з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення частково. У суді встановлено, що 24.11.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» та [PERSON] укладеного кредитний договір №063515 (а.с.13-14). Згідно п.1.1. Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 1000,00 гривень (надалі - кредит) на умовах зворотності, платності, строковості, а Позичальник зобов'язується повернути кредит у визначений цим Договором термін та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому п.1.4 цього Договору. Згідно п.1.2. кредит надається шляхом перерахування кредитодавцем суми кредиту на будь-який з поточних рахунків позичальника, операції за яким здійснюються за допомогою електронного платіжного засобу (банківської платіжної картки), номер якої вказаний заявником/позичальником під час заповнення анкети-заявки на отримання кредиту (надалі - рахунок позичальника). Кредит за цим договором надається строком на 30 (тридцять) днів (надалі-строк користування кредитом) та підлягає поверненню позичальником разом із процентами за користування кредитом не пізніше 23.12.2017 року, якщо інше не визначено п.1.7 Договору. Пунктом 1.4., 1.5. сторони погодили, що за кожен день користування кредитом позичальник сплачує на користь кредитодавця проценти у розмірі 0,80% від суми кредиту, але не менше ніж 4,0% (чотири проценти) від суми кредиту за весь строк користування кредитом. Процентна ставка за договором є фіксованою. Проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з першого дня надання кредиту по дату повернення кредиту включно та підлягають сплаті не пізніше дати повернення кредиту. Детальний розпис сукупної вартості кредиту наведено в статті 4 цього Договору, а саме сукупна вартість кредиту складає 124,00% від суми кредиту (в процентному значенні) або 1240, 00 гривень (в грошовому виразі) та включає в себе: проценти за користування кредитом - 24,00% від суми кредиту (у процентному значенні або 240,00 гривень (в грошовому виразі). Реальна річна ставка за кредитом становить 292 % річних. Пунктом 5.2. передбачено, що при порушенні позичальником зобов»язань за договором, в тому числі у разі прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує пеню в розмірі 3% від простроченої суми кредиту, за кожний день прострочення. Згідно п. 9.12. сторони підтверджують, що даний електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов'язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. З п.9.1. договору від 24.11.2017 року вбачається, що невід'ємною частиною кредитного договору є Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц». Укладаючи кредитний договір позичальник підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов»язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця https://mgroshi.com.ua Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов'язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тому договір укладений між сторонами 24.11.2017 року в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зазначений кредитний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Позивач [PERSON], посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року просить визнати договір, укладений між сторонами 24.11.2017 року недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Зважаючи на те, що позивач посилається на застосування Закону № 1023-XII, умови договору цілі кредиту не визначають, слід вважати, що кредит був взятий для особистих потреб. Доказів протилежного відповідно до принципів змагальності відповідач суду не надав. Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Тому враховуючи вище викладене між сторонами укладений кредитний договір, підписаний сторонами, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, що підтверджується випискою по кредитному договору, з якої вбачається, що 24.11.2017 року [PERSON] отримала кредит в сумі 1000 грн (а.с.39-45). Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивач посилається на те, що відповідач перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", а також Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III від 12.07.2001 року не повідомив у письмовій формі про умови надання кредиту. Проте станом на момент укладення договору ст.11 Закону "Про захист прав споживачів" не містила частини другої, а тому вказане твердження зі сторони позивача є безпідставним. До того ж, із п.9.8 Кредитного Договору вбачається, що позичальник підтверджує, що отримала від кредитодавця до укладення договору інформацію вказану в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а.с. 14), про що засвідчила своїм електронним підписом у спірному договорі. А тому, суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач не надав позивачу повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови договору перед укладенням та під час укладення договору. Відповідно, так само суд оцінює і твердження позивача про те, що така діяльність відповідача є підприємницькою практикою, яка вводить в оману, які обґрунтовуються тими ж посиланнями, які нічим не підтверджені. Адже згідно абз. 8 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на чинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Однак позивач [PERSON] не надала доказів введення в оману, адже підписала кредитний договір, який за своїм змістом містить всю інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Також позивач посилається на несправедливі умови договору щодо нарахування відсотків та пені, оскільки сума компенсації становить більше 50%, чим порушено п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.2, п.5 ч.3 ст. 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Пунктом 1.4., 1.5. сторони погодили, що за кожен день користування кредитом позичальник сплачує на користь кредитодавця проценти у розмірі 0,80% від суми кредиту, але не менше ніж 4,0% (чотири проценти) від суми кредиту за весь строк користування кредитом. Процентна ставка за договором є фіксованою. Проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з першого дня надання кредиту по дату повернення кредиту включно та підлягають сплаті не пізніше дати повернення кредиту. Детальний розпис сукупної вартості кредиту наведено в статті 4 цього Договору, а саме сукупна вартість кредиту складає 124,00% від суми кредиту (в процентному значенні) або 1240, 00 гривень (в грошовому виразі) та включає в себе: проценти за користування кредитом - 24,00% від суми кредиту (у процентному значенні або 240,00 гривень (в грошовому виразі). Реальна річна ставка за кредитом становить 292 % річних. Згідно п.4.3. у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за договором, прострочення виконання зобов'язань або продовження строку користування кредитом понад 365 (366) днів сукупну вартість кредиту може бути збільшено на суму додатково нарахованих процентів та пені. Пунктом 5.2. передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань за договором, в тому числі у разі прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує пеню в розмірі 3% від простроченої суми кредиту, за кожний день прострочення. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Спірний договір укладений між сторонами 24.11.2017 року, проценти, є платою за користування кредитом, сторонами визначено, що плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 0,8% в день і лише у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за договором, прострочення виконання зобов'язань або продовження строку користування кредитом понад 365 (366) днів сукупну вартість кредиту може бути збільшено на суму додатково нарахованих процентів. Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.5.2. пеня нараховується у разі прострочення повернення кредиту та сплати процентів. Обов'язок позичальника сплатити пеню виникає на підставі вимоги кредитодавця, пред'явленої в порядку п.9.11 (а.с.47). Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.39-45) [PERSON] нарахована пеня в сумі 20056,24 грн. Відповідно до висновків, що містяться у абз. 3 п.п.3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, відповідно до яких держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Тому оскільки [PERSON] має заборгованість за кредитним договором, станом на 12.10.2018 року по тілу кредиту - 1000 грн, проценти - 2584 грн, тому після закінчення терміну повернення кредиту, починаючи з 24.12.2017 року повинна сплатити пеню в розмірі 3% від суми кредиту, що не сплачена нею в термін платежу, за кожний день прострочення. Тому розмір пені за весь період прострочення становить 20056,24 грн. З урахуванням засад розумності і пропорційності, враховуючи розмір отриманого позивачем кредиту та нараховану пеню, вказаний розмір пені є непропорційно великою сумою компенсації, більше 50 %, чим порушено п.5 ч.3 ст. 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», тому суд вважає, що наявні підстави для визнання недійсним кредитного в частині нарахування пені, що визначено у п.5.2. договору. Вище вказане узгоджується з постановою Верховного Суду України від 06.03.2018 року у справі №487/7824/15-ц. Окрім цього, позивач посилається на те, що п. 9.9 кредитного договору є незаконними та суперечать абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки її персональних даних, та згідно умов кредитного договору надана нею згода на обробку її персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Позивач [PERSON] зазначає, що в січні 2018 року на адресу ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» нею була направлена заява про відкликання згоди на обробку персональних даних товариством, на що їй надано письмову відмову (а.с.15). Згідно ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року № 2297-VI (в редакції на час укладення спірного договору) персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; згода суб'єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її проінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб'єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Частиною 1-3 ст.10 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб'єктам відносин, пов'язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб'єкта персональних даних чи відповідно до закону. Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб'єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб'єктам відносин, пов'язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов'язання чинне після припинення ними діяльності, пов'язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом. Підставами для обробки персональних даних є, в тому числі, згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних відповідно до ст.11 Закону України «Про захист персональних даних». В п.11 ч.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» закріплено право суб'єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних. Відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими. Проте, [PERSON] лише в січні 2018 року зверталася до ТОВ «КУ «Кредит Комерц» із заявою про відкликання згоди на обробку персональних даних товариством, тобто після закінчення терміну повернення кредиту, наявності заборгованості по кредиту та після того як її персональні дані були оброблені. Крім цього, згідно п.9.9. кредитного договору позичальник підтверджує, що: - він ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та положеннями цього договору та відповідних додаткових угод до нього і зобов'язується їх дотримуватися; -вся необхідна інформація надана йому кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав'язування її придбання; - він повідомлений про всі свої права згідно з законодавством України; -до укладення цього договору надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання у подальшому в рамках договірних правовідносин сторін електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога його (позичальника) власноручного підпису; - він надає згоду на передачу кредитодавцеві своїх персональних даних та їх обробку, зберігання та використання для цілей цього Договору, в тому числі (проте не обмежуючись) для оцінки фінансового стану позичальника та його спроможності виконати зобов'язання за цим договором; -він надає згоду на те, що кредитодавець має право звертатись за інформацією про фінансовий стан позичальника до будь-яких третіх осіб, в тому числі тих, що пов'язані з позичальником діловими, професійними, особистими, сімейними або іншими стосунками; - він надає свою повну безвідкличну письмову згоду на те, що кредитодавець має право збирати, отримувати, надавати та іншим чином поширювати інформацію про нього через третіх осіб, в тому числі, але не виключно, через бюро кредитних історій, відповідно до чинного законодавства України; -він надає згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання ним (позичальником) своїх зобов'язань за цим Договором, кредитодавець має право на підставі цього положення Договору передати персональні дані позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, бюро кредитних історій, іншим кредитним або фінансовим установам, колекторським компаніям) для захисту законних прав та інтересів кредитодавця, стягнення заборгованості за договором, пені, збитків, а також для застосування кредитодавцем інших засобів правового захисту; -він надає згоду на відправлення йому смс-повідомлень, голосових повідомлень та/або повідомлень електронною поштою з інформацією, що має відношення до цього договору та виконання зобов'язань за ним; - він надає свою повну безвідкличну письмову згоду на розкриття кредитодавцем інформації про умови цього договору та розмір заборгованості за договором родичам позичальника та його контактним особам, вказаним в анкеті-заявниці, а також на прийняття кредитодавцем грошових коштів від родичів, контактних осіб позичальника чи будь-яких інших осіб в рахунок погашення заборгованості за Договором. А тому, положення п. 9.9 Договору про те, що позичальник надає свою повну безвідкличну письмову згоду на те, що кредитодавець має право збирати, отримувати, надавати та іншим чином поширювати інформацію про нього через третіх осіб, в тому числі, але не виключно, через бюро кредитних історій, відповідно до чинного законодавства України суперечать вищенаведеним вимогам Закону. Відповідно за змістом положень ч. 1 ст.203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсними. Однак спірний правочин був би вчинений і без включення до нього такого положення, а тому недійсність такого положення не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому. Враховуючи вище викладене, а саме, що кредитний договір №063515 від 24.11.2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» та [PERSON] є короткостроковим, на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII, в судовому засіданні не підтверджено порушення вимоги ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», станом на момент укладення договору ст.11 Закону "Про захист прав споживачів" не містила частини другої, що унеможливлює її порушення, разом з тим розмір пені є непропорційно великою сумою компенсації, більше 50 %, чим порушено п.5 ч.3 ст. 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», тому суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення частково та наявні підстави для визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування пені, що визначено у п.5.2. Договору та в частині надання безвідкличної згоди позичальника на обробку її персональних даних, що визначено у п. 9.9 Договору. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при подачі первісного позову до суду. Даний позов є немайновим, враховуючи вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн ( станом на час подачі позову до суду). Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. Згідно п. п. 8.1., 8.2., 9.1. цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами шляхом накладення електронних підписів одноразовими ідентифікаторами в якості аналогів власноручних підписів позичальника та уповноваженого представника кредитодавця та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором (в тому числі щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним). Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, що мали місце під час дії договору, та не припиняє нарахування процентів за користування кредитом у разі прострочення позичальником терміну повернення кредиту. Цей договір є укладеним з моменту перерахування кредитодавцем суми кредиту на рахунок позичальника. Невід'ємною частиною цього Договору є «Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц», укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов'язується неухильно дотримуватись Правил, тексти яких розміщений на сайті кредитодавця: https://mgroshi.com.ua. З виписки по кредитному договору (а.с.57-63) вбачається, що 24.11.2017 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 1000 грн, який нею у встановлений строк до 23.12.2017 року не повернутий та не сплачені проценти. 03.02.2018 року [PERSON] в рахунок погашення кредиту внесено 1110,08 грн і вказані дії суд оцінює як визнання укладеного кредитного договору, чим також спростовуються твердження [PERSON], що вона не отримувала кредит. Відповідач своєчасно не повертала позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 12.10.2018 року становить 23640,24 грн, з яких 1000 грн- кредит, 2584 грн - відсотки, 20056,24 грн - пеня. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» свої зобов'язання за договором виконали в повному обсязі, а саме надали відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. З огляду на зазначене, суд, з урахуванням наданих доказів, прийшов до висновку, що в порушення умов Договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконала. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З наданого розрахунку вбачається, що розмір неустойки перевищує розмір збитків, але у відповідача відсутні інші обставини, які мають істотне значення. Крім цього, судом позов [PERSON] задоволено частково та визнано недійсним кредитний договір в частині нарахування пені, що визначено у п.5.2. договору, тому зустрічний позов підлягає до задоволення частково та суд стягує з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» заборгованість за кредитним договором станом на 12.10.2018 року в сумі 3584 грн, яка складається з 1000 грн - сума кредиту, 2584 грн - відсотки. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі зустрічного позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 1762 грн, ціна позову становить 23640,24 грн, судом позов задоволено частково та стягнуто 3584 грн, відсоток задоволених позовних вимог становить 15% (3584 грн*100%/23640,24 грн). Тому суд, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати (сплачений судовий збір) пропорційно розміру задоволених позовних вимог і становить 264,30 грн (1762 грн*15%/100%). Крім цього, ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» просить стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10800 грн. Згідно ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» суду не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Тому підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10800 грн відсутні.

Outcome: partial