Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 11432 грн. 41 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно з договором від 24 квітня 2007 року закрите акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, надало відповідачці кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 22,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, він складається із заяви відповідачки і Умов та правил надання банківських послуг. У зв'язку із порушенням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором, станом на 31 березня 2016 року нею допущена заборгованість перед позивачем у розмірі 11432 грн. 41 коп., з яких 5208 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом, 4302 грн. 88 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 900 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та пені, а також нараховані відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 520 грн. 59 коп., тому позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, а також понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Відповідачка позовні вимоги визнала, підтвердивши факт отримання нею вказаного кредиту. При цьому вона вказує, що була позбавлена можливості повернути грошові кошти у зв'язку з важким матеріальним становищем. В задоволенні позову вона не заперечує. Вислухавши доводи відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24 квітня 2007 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачкою, котра на момент укладення договору мала прізвище "[PERSON]", був укладений договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 22,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 16 липня 2014 року відповідачка змінила своє прізвище на прізвище "[PERSON]", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта. Як вбачається з наявної у справі копії статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", воно є правонаступником всіх прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк". Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог підтверджуються наявними в матеріалах справи заявою позичальника, Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.ст. 610-612 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що станом на 31 березня 2016 року заборгованість відповідачки склала 11432 грн. 41 коп., з яких: 5208 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом, 4302 грн. 88 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 900 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та пені, нараховані відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 520 грн. 59 коп. Розмір заборгованості підтверджується наявним в матеріалах справи письмовим розрахунком. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про доведеність невиконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором та доведеність позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Такі витрати, понесені позивачем, складають розмір 1378 грн.

Outcome: approved