Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на будинок в порядку спадкування. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], яка прийняла спадщину, після смерті свого батька та діда позивача - [PERSON], однак не встигла оформити свої спадкові права. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги, проте не можуть оформити спадщину, оскільки в свідоцтві про народження позивача, прізвище матері вказано - [PERSON], а в свідоцтві про її смерть - [PERSON] Крім того на спадкове будинковолодіння [ADDRESS] відсутні правовстановлюючі документи, в результаті чого позивач не може завершити процес державної реєстрації прав власності, а також не може отримати технічну документацію. У зв'язку з цим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом за захистом свого права та просить встановити, що вона є дочкою померлої [INFO] [PERSON], а також визнати право власності на будинок в порядку спадкування. 19.08.2014 року [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої було уточнено резолютивну частину позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити та залишити за позивачем судові витрати. В судове засідання відповідач не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнає та просить їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 24.03.1953 року Вороновицьким райбюро ЗАГС Вінницької області, судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Судом встановлено, що рішенням №26/707 виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 21.06.1954 року, затверджено протокол засідання комісії по відводу земельних дільниць під індивідуальне житлове будівництво від 18.06.1954 року (а.с.11). Згідно витягу з Державного реєстру актув цивільного стану громадян про шлюб, судом встановлено, що [PERSON] 31.08.1957 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у Відділі ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 965 та після одруження прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с.19). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.02.1975 року державним відділом ЗАГС, судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], її батьками вказано на російській мові «[PERSON]» та «[PERSON]» (а.с. 24). З свідоцтва про смерть від 07.01.1970 року судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 20). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], суд вбачає, що 09.07.1977 року між [PERSON] та «[PERSON]», на російській мові, зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 953 (а.с. 23). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 03.09.1981 року Ленінським районним відділом ЗАГС м. Вінниці, судом встановлено, що шлюб між "[PERSON]" та "[PERSON]", на російській мові, розірвано (а.с.21). З свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 01.06.2012 року Відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.25). Також відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 02.07.2013 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, суд вбачає, що 02.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1307 (а.с. 26). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], виданого повторно 05.02.2013 року відділом державної РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, вбачається, що прізвище її матері вказано як "[PERSON]" (а.с.22). Відповідно до довідки квартального комітету «Корея» від 10.01.2013 року [PERSON] зареєстрована та проживає у [ADDRESS] разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31). З свідоцтва про смерть від 14.04.2012 року судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 17). Відповідно до литса Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 16.04.2014 року № 1228/01-16, суд вбачає, що спадкоємці померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальних контор не зверталися та спадкові справи не заводились (а.с.52). З постанови приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії судом встановлено, що [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] та на земельну ділянку, яка знаходиться за тією ж адресою відмовлено в зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на вказану нерухомість на ім'я померлої відсутні (а.с. 75). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 18.06.2014 року, судом вбачається, що власниками зазначеного будинку є [PERSON] (а.с. 89-94). Аналізуючи вищенаведені докази, суд прийшов до висновку, що розходження прізвища померлої [PERSON] у різних документах, викликане неправильним перекладом з російської на українську мову. Факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] підтверджується розходженням прізвища померлої у свідоцтвах про народження [PERSON] та свідоцтві про її смерть лише в одній літері. Також підтверджено даний факт в судовому засіданні і показами свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою. Місцем відкриття спадщини, згідно ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 524 ЦК УРСР, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором. Ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного та

Outcome: approved