Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на порушення [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, наявність у неї заборгованості, яку вона не погашає у добровільному порядку, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 758,14 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2013 року складає 509427 гривень 55 коп. звернути стягнення на передану [PERSON] в іпотеку квартиру № 10 загальною площею 60,70 м2, житловою площею 43,70 м2, що розташована за адресою: вулиця Радянська будинок 5 в смт Крижопіль Вінницької області, шляхом продажу з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, виселити відповідачів із зазначеної квартири та зняти з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, стягнути судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та заперечила проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - служби у справах дітей, в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був належно повідомлений. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.02.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № VIGWGA0000000977, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 26600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.02.2023 року. Відповідач [PERSON] від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тіло кредиту та нараховані проценти в повному обсязі банку не сплачує, внаслідок чого у [PERSON] виникла заборгованість станом на 28.05.2013 року у сумі 509427 гривень 55 копійок. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком і [PERSON] 20.02.2008 року було укладено договір іпотеки квартири № VIGWGA0000000977, який в той же день посвідчено приватним нотаріусом Крижопільського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 991. Предметом іпотеки за договором №VIGWGA0000000977 від 20.02.2008 року є квартира № 10, загальною площею 60,70 м2, житловою площею 43,70 м2, яка розташована за адресою: вулиця Радянська будинок 5 в смт Крижопіль Вінницької області, ? частини якої [PERSON] придбав згідно договору купівлі-продажу 23 лютого 2008 року та ? частини цієї ж квартири належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 17.07.2006 року, виданого виконавчим комітетом Крижопільської селищної ради. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що на момент укладання договору іпотеки, тобто станом на 20 лютого 2008 року в даній квартирі були зареєстровані та проживали всі члени її сім'ї. Згідно довідки виконкому Крижопільської селищної ради склад сім'ї [PERSON]: чоловік [PERSON], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 17 та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Діти-члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" встановлено, що держава охороняє і захищає права і інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Згідно положень ст. 71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування відмовитися від майнових прав підопічного; видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Вказана норма відповідає змісту ст. 177 СК України, якою крім зазначеного встановлено також, що дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В пункті 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 зазначено, що згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. В судовому засіданні встановлено, що договір іпотеки квартири було укладено 20.02.2008 року. На момент посвідчення договору, в квартирі [ADDRESS] фактично також проживали і були зареєстровані двоє дітей: неповнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON], а тому згода органу опіки та піклування є обов'язковою. Однак іпотечний договір було укладено без дозволу органів опіки та піклування, що стверджується фактами, які були встановлені судом при винесенні рішення 03 грудня 2009 року (а.с.133-134). [PERSON], будучи батьком малолітньої дитини, [PERSON] [INFO], уклав договір іпотеки, який суперечить житловим правам та інтересам малолітньої дитини, а тому такий договір є нікчемним з моменту його укладання і не створює юридичних наслідків (ст.ст. 215, 216 ЦК України).

Outcome: dismissed