Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Кольчинської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 28 квітня 2014 року, він отримав рішення №812 сорок другої сесії шостого скликання Кольчинської селищної ради від 15 квітня 2014 року, в п.2 якого вказано, що на підставі розгляду клопотання Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про приведення до норм чинного земельного законодавства рішення 17-ої сесії 23 скликання від 17.04.2001 року про виділення земельної ділянки в розмірі 0,02 га. для облаштування водойми гр. [PERSON] в [ADDRESS], скасовано рішення 17-ої сесії 23 скликання від 17 квітня 2001 року Кольчинської селищної ради. Вважає рішення № 812 сорок другої сесії 6-го скликання Кольчинської селищної ради від 17 квітня 2014 року прийняте з порушенням норм чинного законодавства та повинно бути скасоване з таких підстав. Так, селищною радою перевищено межі розгляду клопотання Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, якою у свою чергу 30 січня 2013 року складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства згідно якого виявлено, що рішення 17-ої сесії 23 скликання від 17 квітня 2001 року селищної ради не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст.9, 17, 19 Земельного кодексу 1990 року, що діяв на момент прийняття рішення, у зв'язку з чим Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області на ім'я голови Кольчинської селищної ради було направлено клопотання про приведення у відповідність до норм чинного земельного законодавства вищевказаного рішення 17-ої сесії 23 скликання від 17 квітня 2001 року, тобто Державною інспекцією сільського господарства не ставилося питання про скасування вищезгаданого рішення, а поставлене питання про приведення вказаного рішення у відповідність до норм земельного законодавства. Також звертає увагу на те, що Кольчинська селищна рада, рішенням 17-ої сесії 23 скликання від 17 квітня 2001 року надала йому ([PERSON]) земельну ділянку для облаштування водойми для підсобного господарства в [ADDRESS]. Дане рішення є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, він не може бути в подальшому скасований органом місцевого самоврядування. Крім того, вказує на те, що після отримання інформації про наявність акту перевірки Держінспекцією сільського господарства, він неодноразово звертався до Кольчинської селищної ради із заявою про приведення у відповідність до закону вищезгаданого рішення, але дані заяви були залишені без уваги. Коли йому була виділена вищевказана земельна ділянка вона знаходилась у вкрай жахливому стані, на ній знаходилася незаконна сміттєва звалка, а він ([PERSON]) у свою чергу на протязі 13 років під час користування даною земельною ділянкою привів її у передбачуваний рішенням селищної ради вигляд та утримував її в належному стані. На підставі вищенаведеного звертається до суду з даним позовом та просить визнати незаконним рішення №812 сорок другої сесії шостого скликання Кольчинської селищної ради від 15.04.2014 року та скасувати його. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві і просив суд їх задоволити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі і також просив суд їх задоволити. -2- Відповідач - представник Кольчинської сільської ради Порохнавець П.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає позов [PERSON] незаконним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідачем подано заперечення на позовну заяву, які мотивує тим, що рішенням 17 сесії 23 скликання Кольчинської селищної ради від 17 квітня 2001 року "Про виділення земельної ділянки громадянину [PERSON]" останньому було виділено земельну ділянку в розмірі 0,02 га. для облаштування водойми для підсобного господарства в [ADDRESS]. Дане рішення було скасовано рішенням 42 сесії 6 скликання Кольчинської селищної ради від 15 квітня 2014 року №812 "Про розгляд клопотання Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області" на підставі клопотання Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 18 червня 2013 року. Вказує на те, що підставою для направлення вищезазначеного клопотання став, не лише акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30 січня 2013 року, але й акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14 червня 2013 року. При цьому позивач у своєму позові безпідставно обвинувачує Кольчинську селищну раду у намаганні будь-яким чином відібрати у нього земельну ділянку, що спростовується тим, що вищевказані перевірки дотримання вимог земельного законодавства Кольчинською селищною радою при прийнятті рішення 17 сесії 23 скликання Кольчинською селищною радою від 17 квітня 20001 року "Про виділення земельної ділянки [PERSON]" були позапланово проведено Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області на підставі звернення самого [PERSON] до прокуратури Закарпатської області. Тобто позивач був ініціатором вищезгаданих перевірок, які власне і встановили незаконність, невідповідність земельному законодавству рішення 17 сесії 23 скликання селищної ради. Звертає увагу на те, що прокуратурою Мукачівського району неодноразово подавався позов до Кольчинської селищної ради, третя особа: управління Держземагенства у Мукачівському районі про визнання недійсним рішення 17 сесії 23 скликання Кольчинської селищної ради від 17 квітня 2001 року, але так по суті справу вирішено не було, що стало підставою для Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області направити (повторно) клопотання до селищної ради про приведення у відповідність до норм земельного законодавства даного рішення. При цьому підставами для визнання протиправним та скасування рішення 17 сесії 23 скликання "Про виділення земельної ділянки [PERSON]" є порушення норм земельного законодавства, виявлені Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області при проведенні перевірки на відповідність земельному законодавству даного рішення. Також звертає увагу на те, що дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки в розмірі 0,02 га., виділеної громадянину [PERSON] для облаштування водойми Кольчинською селищною радою не надавався, проект відведення землевпорядними організаціями не розроблявся, вищевказана земельна ділянка в натуру не переносилась, її межі не встановлені, виготовлення документів, що посвідчують право власності, користування, в тому числі на умовах оренди для вищевказаних цілей не проводилося. На підставі вищенаведеного просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Заслухавши думки позивача [PERSON], його представника [PERSON], представника відповідача Порохнавець П.І. та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 17 квітня 2001 року сімнадцятою сесією двадцять третього скликання Кольчинської селищною радою видано рішення "Про виділення земельної ділянки громадянину [PERSON]", яким виділено останньому земельну ділянку в розмірі 0,02 га для облаштування водойми для підсобного господарства в [ADDRESS], та одночасно зобов'язано [PERSON] привести в належний стан дану земельну ділянку (а.с.7). Рішенням восьмої сесії шостого скликання Кольчинської селищної ради №151 від 13 квітня 2011 року встановлено та затверджено проходження межі від літ. А та літ. Б між земельними ділянками гр.[PERSON], за адресою : [ADDRESS], та гр.[PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). З листа Мукачівського міського РЕМ за №454 від 12 травня 2011 року вбачається, що оскільки роботи по акту №317 від 08 квітня 2011 року та припису №146 від 07 лютого 2011 року виконані, претензій до громадянина [PERSON] немає, КЛ-10кВ небезпеку жителям [ADDRESS] не становлять (а.с.10). -3- 13 травня 2011 року за №34 начальником Мукачівського міжрайонного управління водного господарства винесено висновок, яким на підставі представлених матеріалів, обстеження місцевості та враховуючи рішення Кольчинської селищної ради від 17 квітня 2001 року, управління погодило [PERSON] відведення земельної ділянки площею 0,02 га. в [ADDRESS], для влаштування водойми при дотриманні технічних умов : узгодити із представниками організацій-експлуатантів ЛЕП; провести очистку водовідвідного каналу від намулу з метою вільного протікання паводкових вод вздовж прилеглої ділянки; розробити проектну документацію на влаштування водойми, забір води із каналу для наповнення водойми та скиду із неї; проект погодити з ММУВГ та всіма зацікавленими службами в установленому порядку згідно чинного законодавства (а.с.11). 24 травня 2011 року за №37 Мукачівським міжрайонним управлінням водного господарства [PERSON] надано технічні умови, яким не заперечує про влаштування тимчасової споруди (перепаду) на скидному каналі біля щебневого заводу при умові : споруди використовувати для наповнення водойми; при проходженні паводку споруду демонтувати; дотримуватись вимог Водного кодексу України та природоохоронного законодавства (а.с.12). З Актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30 січня 2013 року та 14 червня 2013 року складених Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області вбачається, що рішення 17 сесії 23 скликання Кольчинської селищної ради від 17 квітня 2001 року про виділення земельної ділянки в розмірі 0,02 га. для облаштування водойми для підсобного господарства в [ADDRESS] [PERSON] прийнято без розробленого і погодженого проекту відведення земельної ділянки з порушенням вимог ст. 19 Земельного кодексу України 1990 року і на час прийняття рішення (а.с.15). З клопотання заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області Завадяк Л.М. від 18 червня 2013 року вбачається, що за результатами проведеної позапланової перевірки на відповідність Нормам діючого земельного законодавства рішення 17 сесії 23 скликання Кольчинської селищної ради від 17 квітня 2001 року про виділення земельної ділянки в розмірі 0,02 га для облаштування водойми для підсобного господарства в [ADDRESS], [PERSON] встановлено, що вищевказане рішення не в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 9, 17, 19 Земельного кодексу України 1990 року у зв'язку з чим просить привести вищевказане рішення у відповідність до норм чинного земельного законодавства (а.с.17). У свою чергу на підставі вищевказаного клопотання сорок другою сесією шостого скликання Кольчинської селищної ради 15 квітня 2014 року винесено рішення за №812, яким клопотання Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про приведення у відповідність до норм чинного земельного законодавства рішення 17-ої сесії 23 скликання від 17 квітня 2001 року задоволено, на підставі акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 14 червня 2013 року вищевказане рішення 17-ої сесії 23 скликання від 17 квітня 2001 року скасовано, так як воно прийнято з порушення вимог ст.ст.9, 17, 19 Земельного кодексу України 1990 року (а.с.19). Конституцією України закріплено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Так, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Про що також дано роз'яснення Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України за № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року, в якому вказано, що згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена. Конституція України не виключає можливості для громадян користуватися землею на визначених у законі різних правових титулах, гарантуючи при цьому громадянам право власності на землю. У свою чергу у статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. -4- Поняття місцеве самоврядування закріплене в статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" в якій вказано, що Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Так, з статті 59 цього закону вбачається, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос, а частиною 10 даної статті встановлено, що Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. 16 квітня 2009 року Конституційним судом України винесено рішення за №7-рп/209 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в якому в пункті 5 вказано, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Відповідно статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, і таке право набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них, а Держава, у свою чергу, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Судом знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення 42-ої сесії 6 скликання Кольчинської селищної ради від 15 квітня 2014 року, яким у свою чергу скасовано рішення 17-ої сесії 23 скликання Кольчинської селищної ради від 17 квітня 2001 року "Про виділення земельної ділянки для облаштування водойми" на підставі клопотання Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, оскільки Кольчинська селищна рада в порядку ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" та рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року за № 7-рп/209 не вправі була скасовувати своє попереднє рішення, і таке повинно було бути визнане незаконним в судовому порядку. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що вищевказаний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved