Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просить суд, стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] інфляційні витрати у сумі 16 488 грн. та три відсотки річних у розмірі 2 305 грн., вказуючи, що 17.10.2012 року рішенням Московського районного суду м.Харкова по цивільній справі№ 2/2027/1017/2012 стягнено солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] суму завдатку у розмірі 24 000 грн., що складало на час ухвалення судового рішення еквівалент 3000 доларів США, моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., транспортні витрати у розмірі 234,65 грн., та судові витрати у розмірі 2 100 грн. 22.01.2013 року головним державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанови про відкриття виконавчого провадження. Визначено, боржникам добровільно виконати судове рішення до 28.01.2013 року.Але судове рішення виконано не було. 24.12.2013 року державним виконавцем були винесені постанови про закриття виконавчих проваджень на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження". 14.11.2014 року вдруге головним державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження. Визначено боржникам добровільно виконати судове рішення до 21.11.2014 року, але рішення суду не було виконано. 19.01.2016 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень. Виконавчі провадження направлені для подальшого виконання в порядку п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" до Ленінського ВДВС ХМУЮ. До теперішнього часу грошові кошти позивачі повернуті не були. У зв'язку із відмовою відповідачів повернути грошові кошти в добровільному порядку та за рішенням суду, а також значний перебіг часу з дня ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом про стягнення інфляційних витрат, 3 (трьох) відсотків річних та судового збору з відповідачів. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, у разі неявки відповідачів не заперечував проти ухвалення заочного рішення.(а.с.37) Відповідач , [PERSON],в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 22,35). Заяв від відповідача до суду не надходило. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, причини своєї неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщена належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 21,33).Заяв від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутність(а.с.24). Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У відповідності ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, 17.10.2012 року рішенням Московського районного суду м.Харкова по цивільній справі№ 2/2027/1017/2012 стягнено солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] суму завдатку у розмірі 24 000 грн., що складало на час ухвалення судового рішення еквівалент 3000 доларів США, моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., транспортні витрати у розмірі 234,65 грн., та судові витрати у розмірі 2 100 грн.(а.с.6). 22.01.2013 року головним державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанови про відкриття виконавчого провадження. Визначено, боржникам добровільно виконати судове рішення до 28.01.2013 року. (а.с. 7) 24.12.2013 року державним виконавцем були винесені постанови про закриття виконавчих проваджень на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження". (а.с.8) 14.11.2014 року вдруге головним державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження. Визначено боржникам добровільно виконати судове рішення до 21.11.2014 року, але рішення суду не було виконано. (а.с.9) 19.01.2016 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень. Виконавчі провадження направлені для подальшого виконання в порядку п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" до Ленінського ВДВС ХМУЮ. (а.с.10) Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України, Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно із положеннями ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з положень статей 598-609 ЦК України, рішення суду про стгнення грошової суми , яке не виконано, не припиняє зобов'язальних правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.1,2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд бере до уваги розрахунки, проведені позивачем, та вважає їх такими, що відповідають дійсним обставинам справи та положенням статті 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved