Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову і довічно та стягувати з відповідача довічно на її користь додаткові витрати, що викликані тяжкою хворобою, у розмірі 1200 грн., щомісячно, посилаючись на те, що її дочка відповідач [PERSON] від свого обов`язку щодо утримання непрацездатної матері ухиляється, жодним чином про неї не піклується, знаючи про те, що вона є непрацездатною, отримує мінімальну пенсію та має поганий стан здоров`я. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у суді позов підтримали, просили суд його задовольнити, вказуючи, що двоє інших дітей позивача допомагають матері. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у суді позов не визнали, проти його задоволення заперечували, просили суд у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] зазначала, що позивач вводить суд в оману відносно того, що вона отримує мінімальну пенсію в розмірі 1447 грн. 48 коп., дане твердження спростовується відповіддю на адвокатський запит, у якій Пенсійний фонд України повідомив, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 10 травня 2010 року та отримує пенсію за віком у розмірі 2268 грн. 98 коп. та є працюючим пенсіонером. Крім того, з 20 грудня 2018 року позивач працює в Комунальному некомерційному підприємстві "Броварська багатопрофільна клінічна лікарня" Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області на посаді медичної сестри інфекційного відділення та отримує заробітну плату в розмірі 4500 грн., про що сама повідомила в суді. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01 січня 2020 року становить 2027 грн., проте позивач вважає себе непрацездатною, тому для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум становить 1638 грн., у зв`язку з чим у позивача розмір пенсії більше ніж сума прожиткового мінімуму. Також позивач отримує ще заробітну плату. Крім цього, просила суд врахувати, що вона не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки на її утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Її колишній чоловік [PERSON] аліменти на сина [PERSON] не сплачує, станом на 01 серпня 2019 року заборгованість по сплаті аліментів становить 172393 грн. 20 коп. Вона (відповідач) працює медичною сестрою, отримує середньомісячну заробітну плату, розмір якої після вирахування податків становить 4800 грн., тому утримувати свою працездатну матір можливості вона не має. Також вказувала, що вона зі своїми сестрою і братом, коли вони були дітьми, проживали з бабусею і дідусем та перебували на їхньому утриманні. Їхня матір [PERSON] участі у вихованні та забезпеченні своїх дітей не приймала. У зв`язку з викладеним вище, вважає, що позивачем не доведено того, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки є забезпеченою особою, навіть більше ніж вона (відповідач). Щодо стягнення з неї додаткових витрат зазначала, що у ст. 203 СК України міститься вичерпний перелік підстав для стягнення додаткових витрат, зокрема, це тяжка хвороба, інвалідність або немічність, що повинні бути підтвердженні медичними висновками. Дуже поганий стан здоров`я, як вказує позивач, є оціночним поняттям та не входить до обставин, зазначених у ст. 203 СК України, тому у цій частині позов теж задоволенню не підлягає. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвами про шлюб та розірвання шлюбу відповідача. Крім дочки [PERSON] , позивач [PERSON] має ще двох дітей: дочку [PERSON] та сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб. У суді позивач [PERSON] пояснила, що дочка [PERSON] допомагає їй по господарству, а син [PERSON] проживає разом із матір`ю. На момент подачі позову [PERSON] з 20 грудня 2018 року працювала медичною сестрою інфекційного відділення Комунального некомерційного підприємства "Броварської багатопрофільної клінічної лікарні" Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 05 серпня 2019 року, у суді позивач вказала, що отримувала заробітну плату в розмір 4500 грн. 19 лютого 2020 року [PERSON] звільнилася з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Із відповіді на адвокатський запит з Броварського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 07 серпня 2019 року за № 833/102-10 встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду з 10 травня 2010 року, за матеріалами пенсійної справи являється працюючим пенсіонером та отримує пенсію за віком, розмір якої складає 2268 грн. 98 коп. У ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. За змістом ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 21 постанови № 3 від 15 березня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що згідно із ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд встановив, що на утриманні у відповідача [PERSON] перебувають двоє дітей: неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , та малолітній син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею, що підтверджується довідкою за № 989 від 02 серпня 2019 року, виданою виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, свідоцтвами про народження дітей. Із довідки-розрахунку від 02 серпня 2019 року за вих. № 32317, виданої Відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-626 від 19 вересня 2007 року, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ним повноліття, станом на 01 серпня 2019 року заборгованість по сплаті аліментів становить 172393 грн. 20 коп., з даного розрахунку вбачається, що боржник [PERSON] аліменти на сина не сплачує тривалий час. Відповідач [PERSON] з 05 жовтня 2017 року працює на посаді медичної сестри в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 7989 грн. 17 коп. із урахуванням податків, що підтверджується довідками за № 205 та № 243 від 30 та 31 липня 2019 року. Відповідно до акту про фактичне проживання, обстеження житлово-побутових умов від 06 серпня 2019 року, складеного депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Слуговіним І.І. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована та фактично з 1990 року проживає відповідач [PERSON] , вона знаходилася на утриманні бабусі та дідуся, її мати [PERSON] участі у вихованні дочки не приймала, остання зареєстрована та проживає в селі Рудня Броварського району Київської області. Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу таких юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. У разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем [PERSON] надано суду довідку про доходи від 17 березня 2020 року, згідно із якою вона перебуває на обліку в Броварському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію за віком, розмір якої станом на лютий 2020 року становить 2268 грн. 98 коп. У суді позивач [PERSON] пояснила, що на даний час розмір її пенсії за віком складає 2500 грн. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає: з 1 січня - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2189 грн.; працездатних осіб: з 1 січня - 2102 грн., з 1 липня - 2197 грн., з 1 грудня - 2270 грн.; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1638 грн., з 1 липня - 1712 грн., з 1 грудня - 1769 грн. Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 369/7004/17 зазначив, що непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання ними пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Також Верховний Суд у цій постанові вказав на те, що співвідношення доходу позивача до встановленого законом розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі ст. ст. 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів. На момент звернення до суду з позовом [PERSON] отримувала пенсію в розмірі 2268 грн. 98 коп., працювала на посаді медичної сестри та отримувала заробітну плату в розмірі 4500 грн., доходи позивача забезпечували їй визначений законом прожитковий мінімум на місяць, тому вона не може вважатися особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 202 СК України. Що стосується вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] додаткових витрат на непрацездатну матір, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Позивачем [PERSON] надано суду довідку від 21 березня 2019 року за № 51, видану Руднянською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, у якій зазначено, що позивач перебуває на "Д" обліку у сімейного лікаря та має діагнози: цукровий діабет ІІ типу, гіпертонічну хворобу ІІІ ступеня, хронічний гастрит, хронічний панкреатит, остеохондроз, хронічний бронхіт. Будь-яких доказів, які б містили відомості з приводу щомісячної вартості лікування чи загального обсягу щомісячних витрат на забезпечення проживання, позивач [PERSON] суду не надала, понесення нею таких витрат у суді жодним доказом не підтверджено. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи матеріальне становище відповідача [PERSON] , факт перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей, дохід позивача, який забезпечує їй встановлений законом прожитковий мінімум на місяць, одержання нею допомоги від двох інших дітей, до яких позову вона не пред`являла, відсутність доказів витрат на лікування, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed