Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

У лютому 2016 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 04.12.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 658, стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], який народився [INFO] р., у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття сина. [PERSON] позов визнав частково, а саме - в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття сина, посилаючись на те, що спільне життя з [PERSON] не склалось, аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) сплачувати не може, оскільки отримує невисоку заробітку плату та допомагає матеріально своєму батькові, так як у того у березні 2016 р. сталась важка травма (а. с. 20 - 21). Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] 04.12.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 3 (а. с. 7), вони є батьками дитини - [PERSON], який народився [INFO] р. (а. с. 19) та проживає з [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовом з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON] та визнання останнім позову у цій частині свідчать про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження зареєстрованого між ними шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON], а тому задовольняє позов у цій частині. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином [PERSON] зобов'язаний утримувати свого сина - [PERSON], до досягнення останнім повноліття. Частинам першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як вбачається з заперечень [PERSON] проти позову, останній визнає, що може сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, посилаючись на те, що спільне життя з [PERSON] не склалось, аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) сплачувати не може, оскільки отримує невисоку заробітку плату та допомагає матеріально своєму батькові, так як у того у березні 2016 р. сталась важка травма. З заяви від 27.04.2016 р. [PERSON] випливає, що вона, ознайомившись з запереченнями [PERSON] проти позову, не заперечила проти стягнення з того на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. За таких обставин Суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, які має сплачувати [PERSON] на утримання сина, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Беручи до уваги вказане, Суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на утримання сина, а саме - аліменти підлягають стягненню у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову (19.02.2016 р.) і до досягнення сином повноліття. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного кодексу України передбачено суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць має бути допущено до негайного виконання. Згідно з частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а. с. 2). Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню 551,20 грн. Крім того, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. (за позовною вимогою про стягнення аліментів), оскільки [PERSON] від сплати цього судового збору звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial