Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського виробничого підприємства "Рутенія-М" Кривоозерського району (далі ПСВП "Рутенія-М") про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку, він являється власником земельної ділянки площею 4, 35 га., що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка розташована в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. В 2005 році він передав вказану земельну ділянку в оренду ПСВП "Рутенія-М" без укладення договірних відносин. В 2014 році дізнався про існування договору оренди цієї земельної ділянки, укладеного 12 вересня 2008 року від його імені з ПСВП "Рутенія-М" строком на 10 років. Посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки з відповідачем він не укладав та не підписував, не уповноважував його підписувати і членів своєї родини, [PERSON] просив про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що зміст договору оренди земельної ділянки відповідає вимогам закону, протягом 2008-2013 рр. умови договору виконувалися сторонами, вказаний правочин набув чинності з часу його державної реєстрації з 20.05.2009 року, а тому підстав для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним не має. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16 березня 2005 року (а.с.7) належить земельна ділянка площею 4,35 га, яка розташована в межах Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. Вказаною земельною ділянкою на підставі договору оренди від 12 вересня 2008 року володіє та користується ПСВП "Рутенія-М". Відповідно до договору оренди, останній укладено 12.09.2008 року між позивачем та відповідачем, строком на 10 років та зареєстровано 20 травня 2009 року у відділі Держкомзему у Кривоозерському районі за № 040901700092 (а.с.8-10). Частина 4 статті 124 ЗК України передбачає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У відповідності до ст.ст. 210, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого набуває чинності. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як зазначав представник позивача, після отримання у 2005 році у власність земельної ділянки, яка розташована в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району, остання була передана у користування без достатньої правової підстави, тобто без укладення договору оренди землі, відповідачу - ПСВП "Рутенія-М". У 2014 році позивач, бажаючи самостійно обробляти земельну ділянку, звернувся до відповідача про повернення земельної ділянки, на що отримав відмову та дізнався про існування договору оренди, укладеному ним з ПВСП "Рутенія-М", представник позивача вказував, що договір оренди земельної ділянки та акт прийому - передачі земельної ділянки позивач не підписував. Обставина, що договір оренди земельної ділянки від 12.09.2008 року позивач не підписував, підтверджується експертним висновком № 259 судово - почеркознавчої експертизи від 29.05.2015 року (а.с. 50-53). Отже в суді знайшли підтвердження факти, що позивач не підписував договір оренди землі, акт прийому-передачі об'єкта оренди. Укладання та реєстрація договору оренди від 12.09.2008 року проведена без відома та волевиявлення позивача, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 15 та ст. 17 Закону України "Про оренду землі" та суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України, тому наявні підстави для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати. На підставі ст. ст. 203, 210, 215, 640 ЦК України, ст. ст. 15, 17, 18 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 124, 125 Земельного кодексу України,

Outcome: approved