Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувало тим, що 25.01.2019 року о 19.50 водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», р/н [NUMBER] ), в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, рухаючись по вул. Київській на перехресті вулиць Київської та Жулянської, здійснив рух на червоний сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Lifan 520», д/н [NUMBER] , який під керуванням водія [PERSON] здійснював поворот ліворуч; при зіткненні транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажир автомобіля «Lifan 520», д/н [NUMBER] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких не визначався. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пп. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова залишилась без змін після перегляду її Київським апеляційним судом 13 травня 2019 року. Транспортному засобу позивача в результаті вказаного вище ДТП було завдано механічних ушкоджень. Відповідно до звіту № 1651 про оцінку автомобіля «Lifan 520», д.н. [NUMBER] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Lifan 520», д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 130 456,19 грн. Також, в результаті ДТП позивач та його дружина отримали ушкодження - забої спини та рук, а також психічний стрес. Для усунення наслідків ДТП позивач був змушений купувати для себе лікарські засоби - [PERSON] , Темпалгін, [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується квитанцією з аптеки від 26.01.2019 року. Загальний розмір витрат на лікарські засоби - 620,50 грн. Крім того, позивач зазнав значних моральних страждань у зв`язку з фактичним знищенням його автомобіля, який не підлягає відновленню та у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000,00 грн. З огляду на те, що відповідач добровільно шкоду відшкодовувати відмовляється, Позивач змушений звертатись до суду для захисту своїх прав. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 130456,19 грн., відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн., витрати на лікарські засоби в сумі 620,50 грн., судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1410,77 грн. У судове засідання представник позивача та його представник не з`явились. Представник подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У встановлений судом строк відзив на позов не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 25.01.2019 року о 19.50 водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», р/н [NUMBER] ), в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, рухаючись по вул. Київській на перехресті вулиць Київської та Жулянської, здійснив рух на червоний сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Lifan 520», д/н [NUMBER] , який під керуванням водія [PERSON] здійснював поворот ліворуч; при зіткненні транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажир автомобіля «Lifan 520», д/н [NUMBER] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких не визначався. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пп. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2019 року постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року залишено без змін. Згідно звіту №1652 від 29 травня 2019 року матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Lifan 520», д/н [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 130456,19 грн. Як додаток до зазначеного звіту оцінювачем складено протокол акт транспортного засобу від 29.05.2019 року з фототаблицею. Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Skoda Octavia», р/н [NUMBER] ), була застрахована у ТДВ «СК «Київ Ре» на підставі полісу №AM4891061 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.09.2018 року. Страховий ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю двісті тисяч; відповідальності за шкоду, заподіяну майну сто тисяч; розмір франшизи нульовий. 30 травня 2019 року [PERSON] направив ТДВ «СК «Київ Ре» заяву про відшкодування. Згідно отриманої судом відповіді з Єдиного державного реєстру ТДВ «СК «Київ Ре» перебуває в стані припинення. Таким чином, на день розгляду справив вказана страхова компанія як юридична особа не припинена. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України «Про страхування» (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Так, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Із матеріалів справи слідує, що позивач звертався з заявою про відшкодування до ТДВ «СК «Київ Ре». Проте, матеріали справи не містять відповіді ТДВ «СК «Київ Ре» на повідомлення позивача. Позивачем не надано жодних документів щодо здійснення або відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування страховою компанією. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2). Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до п.39.1, п.39.2.1 ст. 39.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цвільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодування на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до п.51.7 ст. 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Із викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних [PERSON] у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - ТДВ «СК «Київ Ре», а в разі його ліквідації чи оголошення банкрутом - МТСБУ. Незважаючи на те, що ТДВ «СК «Київ Ре» перебуває в стані припинення, в силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» його зобов`язання із виплати страхового відшкодування позивачеві не припинилося. На час виникнення та існування спірних правовідносин сторін, законодавство визначає чіткий порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТІІ транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винною у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП і власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завданої шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону, покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнової шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди. При цьому, в такому випадку, розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Наведений правовий висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.07.2018 року, справа №755/18006/15, який суд враховує при ухваленні даного рішення. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.08.2018 р. в справі №209/3145/15-ц, відповідно до якого власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Крім того, відповідно до ч.2. ст.104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. В контексті наведеного, з огляду на положення глави 50 ЦК України та норми ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язання такого страховика із виплати страхового відшкодування потерпілій особі за вже укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не припиняється і у випадку анулювання ліцензії цього страховика за умови, якщо страховика не ліквідовано як юридичну особу. Позбавлення страхової компанії права укладати страхові поліси не звільняє останнього від обов`язку здійснити страхові виплати за тими полісами, які були укладені до цього. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що страхова компанія зобов`язана виконати свої зобов`язання за укладеним страховим полісом в межах страхового ліміту, а саме у розмірі 100\~000,00 грн., а відповідач зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП, яка перевищує встановлений страховий ліміт, а саме в розмірі 30456,19 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат на лікарські засоби, слід зазначити наступне. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року пасажир автомобіля «Lifan 520», д/н [NUMBER] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких не визначався. Проте, матеріали справи не містять відомостей, що саме [PERSON] , як позивач, отримав тілесні ушкодження під час ДТП. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на лікарські засоби в розмірі 620,50 грн. не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, слід зазначити наступне. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначившим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тривалістю ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням транспортного засобу. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial