Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] просить в позовній заяві від 19 червня 2015 року стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість по договору позики згідно розписки від 6 січня 2014 року в розмірі 14 905 гривень 76 копійок та судові витрати - 243 гривні 60 копійок. Його представник адвокат [PERSON] вказує в заяві, що відповідачка [PERSON] відповідно до змісту розписки зобов'язалася в строк до 1 червня 2014 року повернути позивачу [PERSON] заборговані кошти в сумі 9 224 гривні 95 копійок. [PERSON] неодноразово телефонував їй з вимогою повернути кошти, однак після запевнень [PERSON] повернути борг, відповідачка цього не зробила і взагалі змінила номер свого телефону. На обгрунтування своїх вимог покликається на ст. ст. 207-208, 525-526, 530, 611, 625, 1046-1047,1049-1050 ЦК України. Зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. А в разі неповернення позики у встановлений договором строк, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто борг з врахуванням індексу інфляції та неустойку за весь час прострочення. Згідно розрахунку до позовної заяви (Додаток № 1) станом на день звернення до суду заборгованість складається з боргу згідно розписки з врахуванням індексів інфляції - 14 614 гривень 60 копійок (9 224,95 +5 389,65) та 3% річних - 291 гривня 15 копійок. Всього 14 0905 гривень 76 копійок. В судовому засіданні позов підтримав представник позивача адвокат [PERSON], а в подальшому й сам позивач [PERSON] Останній показав, що дійсно позичав свої власні гроші в сумі 9 224 гривні 95 копійок [PERSON] перед навчальною сесією у січні 2014 року. Про надання позики його просила [PERSON] Розписку вона писала власноручно в його кабінеті в присутності працівників приватного підприємства "Капітошка", власником якого він є, а саме: [PERSON], [PERSON], а також підприємця [PERSON] Відповідачка [PERSON] пояснила суду, що розписку вона дійсно писала власноручно, але під тиском позивача, який стверджував, що вона допустила недостачу, якої в дійсності не було. Дійсно працювала у позивача продавцем-експедитором, разом з водієм розвозила по торгових закладах кондитерські вироби, які виготовляє ПП "Капітошка", за які з нею відразу проводили розрахунок. Нестачі не допускала, грошей в борг не брала. А тому просить в позові відмовити. З її пояснень при написанні розписки були присутні працівники підприємства [PERSON], [PERSON], яких просила допитати в якості свідків. Натомість стороною відповідача було заявлено клопотання про допит в якості свідка [PERSON], який також був присутній при написанні розписки і передачі відповідачці [PERSON] грошей. Допитані як свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що написання розписки [PERSON] без будь-якого тиску на неї мало місце в їх присутності. Крім цього, на столі перед [PERSON] дійсно лежали гроші, зверху була купюра номіналом 200 гривень. При них гроші не перераховувалися і пригадати чи в їх присутності отримувала гроші [PERSON] вони не можуть. Вислухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що дослідженні судом письмові докази та показання свідків, які допитані в судовому засіданні, дають підставу вважати, що укладання договору позики сторонами позивачем [PERSON] дійсно доведено. Про це свідчить розписка відповідачки [PERSON] від 6 січня 2014 року, яку вона власноручно написала і поставила в ній свій підпис. Та обставина що в ній відповідачка [PERSON] зазначила про те, що "винна гроші [PERSON]", а не про отримання коштів, не змінює правової природи укладеного сторонами договору позики. Адже розписка містить усі необхідні його реквізити - найменування сторін, суму позичених коштів, строки їх повернення. З показань допитаних свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слідує, що вони були присутні при написанні розписки, тобто при укладенні договору, при цьому жодного тиску на [PERSON], з їх пояснень, не чинилося. Гроші їй потрібні були у зв'язку з навчанням. А згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, покликання сторони відповідача на те, що момент передачі грошей позикодавцем [PERSON] позичальникові [PERSON] не доведений, а отже в позові має бути відмовлено, на увагу не заслуговує. У відповідності з ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Однак, у відповідності з ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, а згідно з п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України вказаний правочин мав бути укладений саме в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Поряд з цим, свідки відповідачки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] взагалі не стверджували в судовому засіданні подібного факту щодо неотримання [PERSON] коштів від [PERSON] по договору позики. В ході судового розгляду не встановлено також фактів того, що договір позики був укладений під сторонами під впливом обману, насильства з боку позичальника, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Суд на підставі досліджених в судовому засіданні доказів вважає встановленим, що договір позики від 6 січня 2014 року був укладений сторонами у відповідності до діючого законодавства. Оскільки своїх зобов'язань по договору [PERSON] не виконала, з неї на користь позичальника [PERSON] має бути стягнуто суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахування яких проведено позивачем у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. На підставі наведеного суд в повному обсязі задовольняє позов [PERSON]

Outcome: approved