Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Феррострой» (надалі - ТОВ «Феррострой») на її користь відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 400000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2014 року внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, який мав місце на ТОВ «Феросстрой» загинув її чоловік [PERSON] З приводу втрати чоловіка позивач пережила психологічний стрес, постійно перебуває у нервовому стані, втратила інтерес до життя. Ухвалою суду від 24 лютого 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Комсомольську Полтавської області (надалі - Фонд) (а.с.24). В судовому засіданні позивач [PERSON], будучи допитаною в якості свідка, наполягала на задоволенні своїх вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що після згаданого нещасного випадку на виробництві позивачка отримала від Фонду одноразову допомогу у разі смерті потерпілого в розмірі 400000 грн., також від підприємства [PERSON] було надано матеріальної допомоги на загальну суму 13000 грн. Наполягаючи на необґрунтованості позову, представник відповідача зазначила, що нещасний випадок на виробництві стався з вини самого загиблого. Крім того, факт спричинення [PERSON] моральної шкоди та розмір її компенсації належними і допустимими доказами не підтверджено. Представник Фонду в судовому засіданні пояснила, що у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» після загибелі її чоловіка позивачка [PERSON] отримала від Фонду 414337,20 грн. одноразової допомоги в разі смерті потерпілого його сім'ї. Виплата Фондом грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи унаслідок нещасного випадку на виробництві, членам її сім'ї зазначеним Законом не передбачена (а.с.29). Розглянувши справу в межах заявлених вимог, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї регулюються не Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а Главою 82 Цивільного кодексу України. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Таким чином, ч.1 ст.1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (ч. 2 ст.1168 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що згідно з актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 30 жовтня 2014 року, затвердженим 05 листопада 2014 року (форма Н-1), та актом спеціального розслідування нещасного випадку від 30 жовтня 2014 року, затвердженим 05 листопада 2014 року (форма Н-5), 16 жовтня 2014 року під час виконання трудових обов'язків на посаді слюсаря з ремонту устаткування (за сумісництвом - стропальник) УМІМ ТОВ «Феррострой» в цеху шламового господарства ВАТ «Полтавський ГЗК» унаслідок нещасного випадку на виробництві загинув [PERSON] Нещасний випадок стався у зв'язку з порушенням посадовими особами ТОВ «Феррострой», а також [PERSON] вимог посадових інструкцій, системи управління охороною праці в ТОВ «Феррострой», ст.14 Закону України «Про охорону праці» (а.с.10-20). Згідно постанови Фонду від 14 листопада 2014 року позивачу [PERSON] було призначено та виплачено 414337,20 грн. одноразової допомоги в разі смерті потерпілого його сім'ї (а.с.59). Вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно з положенням ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Виходячи з чого, при розгляді справи суд повинен з'ясовувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до свідоцтва про шлюб позивач [PERSON] та загиблий [PERSON] станом на 16 жовтня 2014 року перебували у шлюбі (а.с.6). Учасниками судового розгляду не заперечувалася та обставина, що [PERSON] була членом сім'ї загиблого [PERSON] Факт заподіяння позивачу моральної шкоди на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправного діяння з боку відповідача, і допитані за клопотанням позивача в якості свідків [PERSON] та [PERSON] інших обставин з цього приводу не повідомили. Як встановлено актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) та актом спеціального розслідування нещасного випадку (форма Н-5), причиною нещасного випадку стало порушення вимог законодавства про охорону праці не тільки допущенні слюсарем з ремонту устаткування (за сумісництвом - стропальник) УМІМ ТОВ «Феррострой» [PERSON] при здійсненні вантажних робіт, а також і з боку інших працівників ТОВ «Феррострой» за умов недостатнього контролю за дотриманням підлеглими робітниками трудової та виробничої дисципліни, вимог проекту виконання робіт та інструкцій з охорони праці. Між завданою позивачу моральною шкодою та зазначеними порушенням законодавства про охорону праці мається причинний зв'язок. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує глибину страждань та втрат немайнового характеру, яких зазнала позивачка у зв'язку із втратою чоловіка, ступінь вини [PERSON] та підприємства в нещасному випадку на виробництві. Виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи також майновий стан відповідача та реальну можливість відшкодування завданої шкоди, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації відшкодування заподіяної моральної шкоди, має становити 60000 грн. На обґрунтування розміру компенсації завданої моральної шкоди в сумі 400000 грн. позивачем приєднано до справи в якості доказу, так зване, «Психолого-психіатричне комплексне дослідження психологічного стану [PERSON] у зв'язку з подією, яка відбулася під час виконання трудових обов'язків її чоловіка» від 14 березня 2015 року (а.с.35). В судовому засіданні представник відповідача наполягав на недопустимості цього доказу, посилаючись на його сумнівність. Із змісту згаданого висновку вбачається, що за результатами огляду позивачки [PERSON] лікар-психіатр та магістр психології), дійшли висновку, що сума компенсації відшкодування завданої їй моральної шкоди повинна становити 400000 грн. При цьому у висновку не наведені наукові обґрунтування запропоновано розрахунку (формули) та застосованих коефіцієнтів, посилання на наукову літературу теж відсутні. Крім того, згаданий висновок та запропонований розрахунок є однобічним. Дослідницька частина висновку відображає лише з'ясування емоційного стану позивачки (з її слів) без врахування всіх обставин справи, ступеню вини відповідача та загиблого працівника. Висновок містить посилання на формулу визначення розміру компенсації дійсної моральної шкоди, розроблену професором Московської державної юридичної академії [PERSON]., але як вже було зазначено, без обґрунтування застосування цієї формули та коефіцієнтів, зокрема таких як заподіяння шкоди з грубої необережності тощо. Згаданий розрахунок не ґрунтується на будь-якому нормативному акту України. До речі, запропонована формула не може бути застосована до зёгаданих правовідносин, так як вона стосується заподіяння шкоди, особі у зв'язку із вчиненням відносно неї правопорушення, як про це зазначено у висновку. З огляду на викладене, суд вважає, що наведений вище висновок не може бути прийнятий в якості допустимого доказу на підтвердження розміру компенсації відшкодування завданої моральної шкоди. Із змісту наданого позивачем консультативного висновку спеціаліста Комсомольської госпрозрахункової поліклініки від 13 січня або 13 лютого 2015 року б/н вбачається, що майже через 3 місяці після події нещасного випадку [PERSON] вперше та востаннє зверталася за медичною допомогою до лікаря-невропатолога зі скаргам на безсоння, дратівливість та їй було поставлено діагноз: антено-депресивний синдром (а.с.71). Однак, суд не приймає згаданий висновок в якості доказу заподіяння позивачу моральної шкоди, так як він не містить висновку з приводу того чи пов'язаний встановлений [PERSON] діагноз з подіями, що мали місце 16 жовтня 2014 року. Доказів на підтвердження того, що позивачка з цього приводу раніше зверталася за медичною допомогою суду не надано. У відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» при поданні згаданого позову позивачку звільнено від сплати судового збору, тому у відповідності до ст.88 ЦПК України його необхідно покласти на відповідача. Одночасно із позовною заявою, [PERSON] було подано суду заяву про забезпечення позову (а.с.21) та у відповідності до п.1.13 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в розмірі 121,80 грн. (а.с.1). Враховуючи, що у задоволенні згаданої заяви судом було відмовлено за безпідставністю, сплачений судовий збір стягненню на користь позивача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial