Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2018 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми авансу було направлено для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовувала тим, що 27 травня 2016 року [PERSON] і [PERSON] домовилися про те, що відповідач здійснить організацію туристичної подорожі в Італію під назвою туру "Enjoy Dolomites" в період з 30.06.2016 по 10.07.2016 на двох осіб для позивачки та її сина. Як зазначає позивачка, вона передала, а відповідач отримав від неї в якості авансової оплати вартості всього туру суму коштів в розмірі 15 800,00 грн., які позивачка перерахувала відповідачу на його особисту картку у КБ "Приватбанк", а також передала відповідачу готівкою 400 доларів США, про отримання яких відповідачем було надано розписку. Позивачка зазначила про те, що між сторонами була домовленість про організацію відповідачем групової поїздки, після чого позивачка додатково сплатить кошти, та сторони підпишуть договір про надання туристичних послуг. Посилаючись на те, що тур відповідач не організував, кошти позивачці не повернув та відмовився їх повертати, обґрунтовуючи фінансовими труднощами, позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь авансові платежі: 400 доларів США, що станом на 06.10.2017 за офіційним курсом НБУ (100 доларів США = 2679,9684 грн.) становило 10720,00 грн., та 15800,00 грн., а всього стягнути 26 520 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та, посилаючись на те, що відповідач не повернув аванс у добровільному порядку, просив стягнути безпідставно неповернуті кошти у судовому порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2016 року [PERSON] сплатила відповідачу [PERSON] 15800 грн. шляхом перерахування коштів на картку КБ "Приватбанк", а також передала відповідачу готівкою 400 доларів США, про отримання яких відповідачем було надано складено розписку. За змістом розписки про отримання коштів вбачається, що сторони домовилися про те, що відповідач організує туристичну подорож до Італії під назвою туру "Enjoy Dolomites" в період з 30.06.2016р. по 10.07.2016р. на двох осіб (позивачку та її сина), а кошти у розмірі 15800 грн. та 400 доларів США отримав в якості завдатку (а.с.6). У судовому засіданні було досліджено оригінал розписки, наявність якого в у володінні позивача доводить існування зобов`язальних правовідносин між сторонами. За твердженням позивачки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо організації туру, кошти не повернув та продовжує утримувати їх безпідставно, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Так, частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] було передано відповідачу [PERSON] 400 доларів США, що станом на день складання позовної заяви становило за курсом НБУ 10720,00 грн., а також 15 800,00 грн., а всього 26520 грн. Зокрема, правовідносини між сторонами, як вбачається зі змісту позовних вимог, свідчать саме про те, що грошова сума, сплачена [PERSON] , за своїм характером була попереднім платежем, яка включалася до загальної ціни послуги та не мала на меті виступати способом забезпечення виконання [PERSON] його зобов`язань. Зважаючи на те, що сторони домовилися про укладення договору про надання туристичних послуг та не оформили в подальшому письмовий основний договір, розписка про отримання коштів свідчить про те, що [PERSON] отримав грошові кошти від [PERSON] в рахунок виконання договору, а відтак така грошова сума є авансом, а не завдатком як зазначено в розписці. Визначаючи правові норми, якими регулюються спірні правовідносини, та які передбачають право позивача вимагати повернення сплаченого авансового платежу, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Вказівка у розписці на обов`язок відповідача організувати подорож до Італії свідчить про те, що між сторонами склалися правовідносини щодо надання туристичних послуг, які регулюються главою 63 ЦК України «Послуги». Зокрема, відповідно до Закону України "Про туризм" туром є туристична подорож (поїздка) за визначеним маршрутом у конкретні терміни, забезпечена комплексом туристичних послуг (бронювання, розміщення, харчування, транспорт, рекреація, екскурсії тощо). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 907 ЦК України передбачає право розірвати договір про надання послуги в односторонньому порядку. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач виконав умови домовленості щодо організації подорожі до Італії у погоджений сторонами період, суд дійшов висновку, що відповідач порушив взятті на себе зобов`язання щодо організації подорожі, а відтак позивачка має право вимагати в односторонньому порядку розірвання договору та повернення їй коштів, сплачених за таким договором. У зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків, сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута замовнику послуги. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми авансу необхідно задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь [PERSON] 26520,00 грн. сплаченого авансу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки 640 грн. судового збору.

Outcome: approved