Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю " Евелін Хаус" ( надалі Товариство) звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просило стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану ним під час виконання трудових обов'язків на умовах повної матеріальної відповідальності, в сумі 22 092 / двадцять дві тисячі дев'яносто дві/ гривні. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] з 27 грудня 2016 року перебував у трудових відносинах з товариством та працював оператором заправних станцій 3 розряду на АЗС № 52 в с. Зоряне Млинівського району. При цьому, 28 грудня 2016 року з відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, умови якого передбачають, що працівник під час виконання ним трудових обов'язків, зобов'язаний забезпечити зберігання нафтопродуктів і приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності довірених йому підприємством матеріальних цінностей. 09 серпня 2017 року було виявлено, що під час чергування [PERSON], з вини останнього, сталася нестача паливно - мастильних матеріалів, а саме дизельного палива в розмірі 1053 літрів на загальну суму 22 092 грн., яка відповідно до укладеного з ним договру про повну матеріальну відповідальність підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. На підтвердження вказаних обставин позивач покликається на укладені з [PERSON] трудовий договір від 27.12.2016 року; договір про повну матеріальну відповідальність від 28.12.2016 року; посадову інструкцію оператора 3-го розряду; акт перевірки і порівняльну відомість інвентаризації нафтопродуктів. Відповідач [PERSON] подав відзив, у якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на відстунсть його вини у нестачі дизельного палива, що була виявлена 09.08.2017 року, а також на те, що розміру нестачі, а відтак і матеріальних збитків достовірно Товариством не встановлено, оскільки інвентаризації матеріальних цінностей в порядку, передбаченому чинним законодавством, Товариством проведено не було. В обгрунтування своїх заперечень проти позову покликається на відсутність в журналі приймання та здавання чергувань станом на кінець його зміни о 07 год. 00 хв. 09.08.2017 року будь - яких записів про нестачу паливно-мастильних матеріалів, на відсутність акту перевірки та інвентаризації матеріальних цінностей, а також на те, що умовами договору про повну матеріальну відповідальність не передбачено його обов'язків по фізичній охороні резервуарів з пальним, оскільки оператору 3-го розряду заборонено залишати приміщення операторської АЗС під час чергування. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши зміст відзиву на позов, відгуку на відзив та заперечень, допитавши свідків та дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини з приводу відшкодування матеріальної шкоди під час виконання працівником [PERSON] трудових обов'язків. Зокрема встановлено, що 27.12.2016 року між [PERSON] і ТОВ "Евелін Хаус" укладено трудовий договір, згідно якого [PERSON] був прийнятий на роботу оператором заправних станцій третього розряду, що підтверджується витягом з наказу № 6 по підприємству та записами в його трудовій книжці. ( а.с. 5, 52) 28 грудня 2016 року між [PERSON] і роботодавцем ТОВ "Евелін Хаус" було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого працівник взяв на себе зобов'язання нести повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності довірених йому підприємством, матеріальних цінностей ( п.1 Договору). Роботодавець у свою чергу взяв на себе зобов'язання створити працівнику умови, необхідні для забезпечення схоронності довірених йому матеріальних цінностей ( п. 2 Договору). ( а.с.6). Станом на 19-00 год. 09.08.2017 року на АЗС №52 в с. Зоряне Млинівського району працівниками [PERSON] та [PERSON] було виявлено пошкодження засобів контролю на резервуарі з дизельним пальним та проникнення в резервуар за допомогою рукава (шлангу). Тоді вказаними працівниками АЗС з участю відповідача [PERSON] при передаванні вечірньої зміни о 19 год. 00 хв. 09.08.2017 року рівнеміром було проведено контрольні заміри нафтопродуктів у резервуарах і виявлено нестачу ДП. Проте, відповідних записів про вказану подію у відповідній документації на той час зроблено не було і керівництво АЗС про це не повідомлялось. Лише після інформування 10.08.2017 року про подію керівництва Товариства, було проведено перевірку наявності нафтопродуктів на АЗС № 52, за результатами якої складено додаток, в якому відображено нестачу дизельного палива в кількості 1154 літрів. ( а.с.12). Поясненнями працівників АЗС [PERSON], [PERSON], а також за допомогою зняття інформації з касової системи, Товариством було висунуто версію про те, що нестача пального сталася саме, під час чергування [PERSON] в ніч з 19.-00 год. 08.08.2017 року по 07-00 год. 09.08.2017 року. Згідно порівняльної відомості результатів інвентаризації нестачу дизельного палива зафіксовано у кількості 1053 літрів. Вказану нестачу товариство оцінило в грошовому виразі на суму 22092 грн., яку, як вважає, має відшкодувати [PERSON] в силу укладеного з ним договору про повну матеріальну відповідальність. Вирішуючи спір на предмет підставності розрахунку розміру матеріальної шкоди, завданої нестачею дизпалива, а також на предмет наявності зобов'язань [PERSON] по її відшкодуванню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Отже, необхідною умовою покладення на працівника повної матеріальної відповідальності є сукупність одночасно таких ознак, як : пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний звязок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. В суді позивачем не представлено належних і допустимих доказів наявності матеріальної шкоди саме в сумі 22092 грн., оскільки документального підтвердження проведеної інвентаризації матеріальних цінностей після події 09.08.2017 року, суду не надано. Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Відповідно до п.7 розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов"язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року № 879 проведення інвентаризації є обов'язковим , зокрема у разі встановлення фатків крадіжок або зловживань, псування цінностей ( на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства. Підставою для цього служить наказ керівника. [PERSON] результатами інфвентаризації складається: Інвентаризаційний опис, [PERSON] інвентаризації та Звіряльна відомість результатів інвентаризації відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку ( наказ МФУ № 88 від 24.05.1995 р.) Проте, позивачем суду представлено лише порівняльну відомість без акту проведеної інвентаризації. А тому, у відсутності первинних даних бухгалтерського обліку ( інвентаризаційний опис, акт інвентаризації), які слугували підставою для складання звіряльної відомості, сама порівняльна відомість не може бути допустимим доказом по справі, у зв'язку з чим, судом відхиляється. З огляду на це, суд вважає, що розмір матеріальних збитків саме в сумі 22092 грн., позивачем не доведено. В ході судового розгляду також встановлено, що пошкодження засобів контролю на резервуарі з дизельним паливом, під час передавання зміни о 7-00 год. 09.08.2017 року від оператора 3-го розряду [PERSON] оператору 3-го розряду [PERSON], не було відображено у Журналі приймання та здавання чергувань. ( а.с.76-78) Так, з показань свідків [PERSON], [PERSON] видно, що під час приймання-передавання від [PERSON] ранкової зміни 09.08.2017 року обхід території АЗС не проводився і перевірка наявності чи відсутності пломб на резервуарах з пальним, а також цілісності (пошкоджень) резервуарів та фактична кількість в них паливно - мастильних матеріалів, не здійснювалась. Лише під час денної зміни 09.08.2017 року [PERSON] виявив пошкодження засобів контролю ( пломб) на резервуарі з ДП, про що повідомив [PERSON], який у свою чергу зателефонував до [PERSON]. Після цього, при передаванні денної зміни 09.08.2017 року на вечірню о 19-00 год., на яку знову заступав [PERSON], вказані працівники зробили контрольні заміри в резервуарі з ДП за допомогою рівнеміра та з'ясували, що має місце нестача пального. Лише тоді було зроблено запис у Журналі за 09.08.2017 року про нестачу ДП. При цьому такий запис з відображенням точної кількості нестачі пального було проведено зі слів майстра [PERSON], який вказав кількість ДП, а саме 1053 літрів, які необхідно було вписати до Журналу. Зазначену кількість Товаритсвом було розраховано шляхом зняття інформації з касової системи. Із зазначеної інформації також вбачалось, що нестача сталася в ніч з 08.08.2017 на 09.08.2017 року. Отже, з показань свідків видно, що пошкодження засобів контролю на резервуарі з ДП в дійсності було виявлено 09.08.2017 року на зміні [PERSON], а не на зміні [PERSON]. Висновки ж про те, що нестача сталася на зміні [PERSON] в ніч з 08.08.2017 на 09.08.2017 року Товариством було зроблено на підставі даних з касової системи. А тому, з підстав вищенаведеного та враховуючи, що інвентаризаційного опису і акту інвентаризації, які б відображали залишки нафтопродуктів на початок зміни [PERSON] о 19-00 год. 08.08.2017 року та на кінець його зміни о 07-00 год. 09.08.2017 року, суду не представлено, то факт виникнення нестачі дизельного палива саме під час зміни [PERSON] документально не підтверджено належними і допустимими доказами по справі. Крім цього, з показань свідків [PERSON], [PERSON] також видно, що на момент події, яка є предметом судового розгляду, тобто станом на 09.08.2017 року, резервуари з пальним роботодавцем були лише опломбовані, однак, не замикались на замки, тобто не були обладнані засобами протидії безперешкодного доступу до пального в середині резервуарів. Товариство, тобто роботодавець, обладнало резервуари замками лише у 2018 році. Також, як видно з показань свідка [PERSON], операторам 3-го розряду, згідно посадових обов"язків, забороняється залишати під час чергування приміщення операторської АЗС і, при цьому, з операторської візуально не видно резервуару з дизельним пальним , а засобами відеоспостереження чи будь-якого іншого контролю за резервуарами, який би можна було б здійснювати з приміщення операторської, АЗС № 52 не обладнана. Відповідно до п.1.4 Посадової інструкції оператора АЗС 3-го розряду під час свого чергування оператор працює на касовому апараті, відпускає паливо споживачеві та не залишає приміщення АЗС. Приміщення операторської повинне бути зачинене на ключ. Водночас, згідно п.2.2 Інструкції під час чергування оператор повинен забезпечити безперебійний відпуск палива споживачам та схоронність довірених йому підприємством нафтопродуктів та матеріальних цінностей. Отже, з положень інструкції видно, що схоронність довірених нафтопродуктів та матеріальних цінностей, оператор 3-го розряду повинен забезпечити під час чергування, не залишаючи, при цьому, приміщення операторської. Проте, як встановлено судом і підтверджується показаннями свідків та матеріалами справи, Товариство всупереч п.2 договору про повну матеріальну відповідальність, не створило умови, необхідні для забезпечення оператором 3-го розряду з робочого місця схоронності довірених йому матеріальних цінностей, які знаходяться поза межами операторської, зокрема дизельного палива в резервуарах. На це вказує відсутність станом на 09.08.2017 року замків на горловинах резервуарів, а також на АЗС № 52 будь-яких інших засобів контролю за паливно - мастильними матеріалами, які знаходиться поза межами візуального спостереження з робочого місця оператора 3-го розряду. Згідно ч.1 ст.131 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. [PERSON] правилом ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Проаналізувавши показання допитаних свідків в сукупності з дослідженими письмовими доказами по справі, суд прийшов до висновку, що позивачем не було створено необхідних умов для забезпечення оператором 3-го розряду, в тому числі [PERSON], збереження доручених йому нафтопродуктів. При вирішенні спору суд вважає дану обставину визначальною, оскільки через відсутність умов, які б забезпечували збереження нафтопродуктів, оператор 3-го розряду, в даному випадку [PERSON], був позбавлений можливості виконати свої трудові обов'язки по їх схоронності за таких обставин. А тому суд вважає, що за недоведеності факту виникнення нестачі саме під час зміни [PERSON], а також по причині нестворення Товариством умов для виконання [PERSON] своїх обов'язків по схоронності довірених йому матеріальних цінностей, винна поведінка [PERSON], яка б перебувала у причинно-наслідковому зв'язку із виявленою на АЗС нестачею дизельного палива, відсутня. Відтак, правові підстави, передбачені ст.130 КЗпП України для покладення на [PERSON] повної матеріальної відповідальності за нестачу дизельного палива в сумі 22092 грн., відсутні, у зв'язку з чим, позовні вимоги Товариства до задоволення не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача і до стягнення з відповідача також не підлягають. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.130-131,134,135-3,137,138 КЗпП України,

Outcome: dismissed