Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

У травні 2016 року ПАТ«Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення [PERSON], [PERSON].в солідарному порядку заборгованості по кредитному договору № 215ВІ10130621001 від 21.06.2013 року, що станом на 15.10.2015 року становить 16504, 72 грн., яка включає 8499,97 грн. - заборгованість за кредитом, 3923, 42 грн.- заборгованість за відсотками, 1034, 04 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1170, 04 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 842, 06 - інфляційні витрати за кредитом, 1033, 19 грн. - інфляційні витрати за відсотками, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у адресованій суду заяві просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], її представник в судове засідання не з'явились, у адресованій суду заяві від [PERSON] та її представника просили справу розглядати в їх відсутність, позовні вимоги не визнали та подали до суду клопотання про застосування позовної давності при вирішенні спору по справі стосовно зобов'язань [PERSON] за договором поруки, та відмовити в задоволенні позову в цій частині. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк»» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 215ВІ10130621001, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 10000 грн., зі сплатою 29 % річних та комісій, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 20.06.2018 року. Відповідно до п. 1.1.1 договору погашення кредиту здійснюється щомісячно, до 21 числа кожного місяця, починаючи з липня 2013 року по 166,67 грн.. Виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором було забезпечено договором поруки, укладеним 21 червня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту № 215ВІ10130621001 від 21.06.2013 року, який відповідно до п. 6.2. набирає чинності з дати його укладання та діє до повного виконання усіх вимог, забезпечених порукою, визначених у п. 2.1. цього Договору. Як вбачається з матеріалів справи свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі. Згідно наданого позивачем розрахунку позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, у зв'язку з чим, станом на 15 жовтня 2015 року банком нарахована заборгованість в розмірі 16504, 72 грн., яка включає 8499,97 грн. - заборгованість за кредитом, 3923, 42 грн. - заборгованість за відсотками, 1034, 04 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1170, 04 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 842, 06 грн. - інфляційні витрати за кредитом, 1033, 19 грн. - інфляційні витрати за відсотками. Вказаний факт сторонами не оспорюється, а тому в силу ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи вказане позов в частині стягнення на користь позивача з [PERSON] 8499,97 грн. - заборгованість за кредитом, 3923, 42 грн. - заборгованість за відсотками, а також 842, 06 - інфляційні витрати за кредитом, 1033, 19 грн. - інфляційні витрати за відсотками, всього 14 298,64 грн.. підлягає задоволенню. Згідно ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Враховуючи, що відповідачі зареєстровані та постійно проживають в місті Маріуполі за нарахування пені на суму заборгованості за кредитним договором № 215ВІ10130621001 від 21 червня 2013 року є неправомірним, а тому позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст.553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116 цс 13) і є обов'язковою для застосування судами України. Договором поруки від № 21 червня 2013 року не встановлено додаткових вимог щодо позовної давності. Згідно наданого позивачем розрахунку вимог банку останнє погашення кредиту позичальником здійснено 21 березня 2014 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся лише 05 травня 2016 року. Будь-яких інших відомостей про звернення з вимогами про стягнення заборгованості за договором поруки суду не надано, крім того будучі повідомленим про наявність заяви від відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, будь-яких клопотань з приводу встановлення поважності причин пропуску строків позовної давності із відповідними доказами позивачем суду не надано. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому, зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Тож, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Таким чином, враховуючи, що останній платіж за кредитом було здійснено 21 березня 2014 року, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитом виникла 23.04.2014 року, а до суду він звернувся лише 29 квітня 2016 року (отримано судом 05 травня 2016 року) про стягнення заборгованості станом на 15.10.2015 року, то банком пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачем судовий збір в розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial