Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

12.11.2018 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 15.11.2018 просила зобов'язати відповідача сплатити їй суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 26726,18 грн. , а саме: заборгованість із заробітної плати за період з 01.02.2016 по червень 2016 року, що складає 7539,95 грн.;заборгованість із заробітної плати за березень 2017 року, що складає 4 999,92 грн.; заборгованість із заробітної плати за період з квітня 2017 року по липень 2017 року, що складає 14186,31 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив їй належні виплати. Крім того, позивач [PERSON] в позовній заяві просила винести окрему ухвалу про виявлені порушення закону при розгляді справи, яку на підставі ст. 112 КПК України направити для розгляду по суті до органів прокуратури. При цьому позивач посилалася на ті обставини, що відповідачем безпідставно свідомо не виплачувалася їй заробітна плата більше ніж за один місяць, що вказує на склад правопорушення зі сторони службових осіб підприємства, передбачений ст. 175 КК України (а.с.2-4, 62-64). Ухвалою суду від 14.11.2018 позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Недоліки позивачем усунуто у зазначений строк. Ухвалою суду від 16.11.2018 провадження по справі відкрито, розпочато підготовче провадження, відповідачу наданий строк для підготовки відзиву. Ухвалою суду від 29.11.2018 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач [PERSON] до суду не прибула, просила здійснити розгляд справи без її участі (а.с.55). Представник відповідача [PERSON], діюча за довіреністю строком дії до 25.07.2019 (а.с.81), у судове засідання не прибула, 27.11.2018 надала відзив на позовну заяву, просила у позові відмовити у повному обсязі. Заперечення обґрунтувала наступними обставинами. З 15.03.2017 року у звязку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності ВП «Станція Комунарськ», який входив до переліку ВП СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року, введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Відсутність звязку з виробничими підрозділами унеможливила вивезення первинних бухгалтерських та кадрових документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. У звязку з чим здійснити нарахування заробітної плати неможливо. Крім того, сума компенсації за невикористані дні відпустки позивачем збільшена на 255,30 гривень, а також збільшена сума вихідної допомоги при звільненні на 1225,93 грн. Погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця» здійснювалося після переведення працівників до регіональної філії. Заборгованість по заробітній платі ДП «Донецька залізниця» у сумі 2856,48 грн. яку позивачка визначає як суму для стягнення, не підтверджена, а тому заявлені вимоги в цій частині вважає не обгрунтованими. Крім того, представник відповідача зазначила, що відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 27.04.2017 припинено дію довіреності від 28.10.2016, якою було делеговано право начальнику та заступнику начальника станції Комунарськ здійснювати дії пов'язані з діяльністю підрозділу, в тому числі і видавати і підписувати від імені підрозділу розпорядчі документи та затверджувати внутрішні документи з питань що стосуються діяльності підрозділу, що є сумніви щодо підписання зазначених документів уповноваженою особою(а.с.75-81). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2\~ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до ПАТ «Українська залізниця»(юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Згідно записів в трудовій книжці БТ-ІІ № 4654958 [PERSON] з 1990 року працювала на різних посадах Луганського відділення ДП «Донецька залізниця». З 18.08.2014 перебувала на посаді оператора при черговому по станції Кипуча(наказ Луганської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці про переведення № 32-Л від 01.02.2012)(а.с.9). Станція Комунарськ ДП «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у ВП «Станція Комунарськ» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі наказу ПАТ «Українська залізниця» від 15.04.2016 № 303, про що також мається запис у трудовій книжці позивача (а.с.10-14). Наказом начальника СП «Донецької дирекції залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236/ДНД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с.49-50). Згідно з Наказом(розпорядження) про припинення трудового договору № 571-ОС від 17.07.2017 [PERSON] звільнена 17.07.2017 з посади оператора при черговому по станції господарства перевезень станція Кипуча 4 класу СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в її трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 65). В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач [PERSON] має право на компенсацію за 6нів відпустки. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано. Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: березень 4993,07 грн.+аванс 1676,00 грн., квітень 2858,07 грн., травень 2103,41 грн., червень 2103,41 грн., липень 7121,42 (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 1197,66 грн. та вихідної допомоги- 6129,57 грн.) (а.с.22-26,69). З розрахунку заробітної плати за березень 2017 року вбачається, що сума до оподаткування складає 8612,24 грн., за квітень- липень 2017 року входить оплата простоїв (код 340). Отже, з урахуванням отриманої суми авансу у розмірі 1676,00 грн., до виплати у березні 2017 року заборгованісті з виплати заробітної плати [PERSON] за березень складає 4993,07 грн. (з урахуванням утримань). Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу: за березень відпрацьовано 11 днів, за квітень, за травень, за червень, за липень «0» (а.с.27-34). Також, з наданих позивачем розрахункових листів вбачається, що відповідачем нараховано оплату за час простоїв, а саме: квітень 545,82 грн., травень 2596,80 грн., червень 2596,80 грн., липень -1388,98 грн. Копією табелів обліку використання робочого часу підтверджується кількість днів/годин простоїв: за квітень -5/33, за травень-24/159, за червень-24/158, за липень 14/92 (а.с.27-34). Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1. Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ\~«Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ\~Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ\~«Українська залізниця»\~є належним відповідачем у справі. Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що\~ Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України\~передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно\~ст. 97 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017 року, при звільненні\~не отримаввсі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України\~від 02.09.2014\~року №\~1669-VII\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених\~ст. 116 КЗпП України, не передбачено. На підставі ст. 89 \~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Пунктом 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року\~передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. У звязку з цим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первиної документації, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Згідно розрахунків заробітної плати за березень-липень 2017 року позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с.22-25, 69). Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст.\~115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Згідно з вимогами ст. 110 КЗпП\~і\~ст.\~30\~Закону України\~«Про оплату\~праці» від\~24.03.95\~р.\~№ 108/95-ВР при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган\~повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати». Тобто, йдеться про безумовний\~обовязок\~роботодавця надати працівнику розрахунковий лист із відомостями про зарплату. Ухвалою суду від 29.11.2018 було витребувано з Бахмутсько-Лиманського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-7 (а.с.85-86). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, розмір нарахованої заробітної плати позивачці(код 40150216) за березень 2017 року становить 8764,27 грн., за квітень-липень 2017 року дані відсутні (а.с.89-91). Ухвалою суду від 29.11.2018 було витребувано з ГУ ДФС у Донецькій області відомості про доходи [PERSON] за період з 01.01.2016 по 01.08. 2017, з зазначенням отриманих податків та інших обов'язкових платежів(а.с.85-86). Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи [PERSON], сума нарахованого доходу(заробітна плата) за 1 квартал 2016 року дані відсутні, за 2 квартал 2016 року- 754,46 грн.(з 22.06.16), за 1 квартал 2017 року позивача становить 19436,86 гривень, сума утриманого податку- 3498,63 гривень, інформація за 2-3 квартал 2017 року- дані відсутні (а.с.93-94). Згідно розрахунку заробітної плати, наданого позивачкою, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року (8764,27\~грн.,\~а.с.22)\~ збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України, а також сума нарахованого доходу(заробітна плата) за 1 квартал 2017 року позивача у розмірі 19436,86 гривень, згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи, збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України, за період січень-березень 2017 року(5674,77+4997,82+8764,27 грн.)(а.с.90-91). Згідно розрахунків заробітної плати, що надані позивачем, відповідно до довідки про стан невиплаченої заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2016, видану 26.04.2017 СП «Луганська дирекція залізничних перевезень», становить: сума прийнятої заборгованості [PERSON] -12162,47 грн., сума виплаченої заборгованості 7479,00 грн., залишок до виплати 4683,47 грн. Дату сплати податків вказано 29.07.2016(а.с.15). Таким чином, позивачем доведена сума заборгованості по заробітній платі за період з лютого по червень 2016 у розмірі 4683,47 грн., а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задовленню. Згідно розрахунків заробітної плати, що надані позивачем, заборгованість з виплати заробітної плати складає: березень 4993,07 грн.+аванс 1676,00 грн., квітень 2858,07 грн., травень 2103,41 грн., червень 2103,41 грн., липень 7121,42 (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 1197,66 грн. та вихідної допомоги- 6129,57 грн.) (а.с.22-26,69), отже у суду відсутні сумніви щодо правильності розрахунків вказаних сум. Відповідач належними та допустимими доказами\~не спростував відомості, наведені у вказаних документах, наданих позивачем та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними. Посилання представника відповідача на сумніви щодо підписання уповноваженою особою розрахунків заробітної плати, нічим не підтверджені(витяг з Єдиного реєстру довіреностей, тощо). Крім того, наказ № 571-ос від 17.07.2017 про звільнення [PERSON], в якому зазначена компенсація за невикористані дні відпустки та виплати одноразової грошової допомоги, підисаний уповноваженою особою на підписі якого мається печатка підприємтсва, який був виданий структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", тобто на підконтрольній Україні території. Враховуючи обставини, викладені вище, суд вважає, що позивачем частково підтверджено наявність заборгованості з виплати заробітної плати за період лютий червень 2016 року в розмірі 4683,47 грн., березень 2017 - липень 2017 року в розмірі 19179,38 грн.: березень 4993,07 грн., квітень 2858,07 грн., травень 2103,41 грн., червень 2103,41 грн., липень 7121,42 грн., а тому ці вимоги підлягають задоволенню на загальну суму: 23862,85 грн.(4683,47 грн.+ 19179,38грн.). Щодо винесення окремої ухвали про виявлення порушеня закону при розгляді справи, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 262 ЦПК України\~ суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліків діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON], що діє за довіреністю (а.с.81), проти задоволення позовних вимог заперечувала, при цьому посилалася на ті обставини, що через відсутність організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності\~\~виробничого підрозділу «Станція Комунарськ» (де працювала позивач) структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» у звязку з захопленням підприємства, нарахування заробітної плати відповідачем було припинено, оскільки до Дирекції не надходили первинні документи від підрозділу підприємства, на якому працювала позивач. Науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21 -10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Українська залізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, починаючи з 20 березня 2017 року, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобов'язань, передбачених ст.ст.\~47,\~83,\~115,\~116 КЗпП України. Крім того, суд враховує, що втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на території Донецької та Луганських областей у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст.\~47,\~83,\~115\~і\~116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Це свідчить про відсутність вини ПАТ у невиконанні своїх обов'язків(а.с.96-112). Суд вважає, що підстав для застосування ст. 262 ЦПК України в даному випадку немає. Предметом вказаної позовної заяви є не тільки невиплата нарахованої, але не виплаченої позивачці заробітної плати, але й незгода [PERSON] з її розміром. Зважаючи на те, що судом не встановлені підстави щодо застосування положення\~ст. 262 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог позивача в цій частині. Відповідно до частини 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. п.1 п.1 ч. 2ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати 26726,18 грн., при цьому судовий збір не сплачувався. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково (89%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 627,27 грн. Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Але суд зазначає, що на підтвердження існуючої заборгованості з виплати заробітної плати позивачем суду були надані розрахунки заробітної плати, в яких зазначені суми до виплати, тобто після утримання сум податків і обов'язкових платежів. Відповідно до ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial