Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.03.2015 року звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників банку, вказуючи на те, що вона 22.03.2006 року та 19.03.2007 року передала працівнику банку [PERSON] кошти на загальну суму 195 доларів США (що по курсу НДУ складало 984 гривні 75 копійок) для внесення їх на рахунок, відповідно до договору №2635480014 на вклад "Вільні кошти" (з пролонгацією). [PERSON] зробила відмітку в договорі про прийняття коштів, однак ввірені їй кошти на рахунок не внесла та разом з [PERSON] зазначені кошти розтратили, що підтверджується вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, зі змінами внесеними Апеляційним судом Херсонської області від 22 липня 2014 року. На даний момент гроші їй не повернуто. Враховуючи, що відповідач безпідставно не повертає її грошові кошти протягом тривалого часу, вважає що, відповідно до ст. 1172 ЦК України, з відповідача має бути стягнуто матеріальну шкоду (реальні збитки) в сумі 4584,45 гривень (відповідно до курсу долару США до гривні) та моральна шкода 1700 гривень, яка була спричинена душевними стражданнями за повернення коштів. Представник позивача-адвокат Зайцев М.П. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити і стягнути з відповідача на користь його довірителя матеріальну шкоду (реальні збитки) в сумі 4584,45 гривень. В частині відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 1700 гривень, просив позов залишити без розгляду. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, та зазначив, що доводи позивача є безпідставними, оскільки шкоду позивачу завдано саме протиправними діями працівників банку [PERSON] та [PERSON], з якими був укладений трудовий договір і вони як посадові особи відділення Новотроїцького "Райффайзен Банк Аваль" були засудженні, що підтверджується вироком суду. Вважає, за даними правовідносинами сплинув строк позовної давності, внаслідок цього слід відмовити в позові. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін в обґрунтування позову та заперечення проти позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини є цивільними правовідносинами та регулюються нормами цивільного законодавства ст. 55 Конституції України, ст. 15, п. 8 ст. 16, 22, 23, 386, 1166, 1167, 1172 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року, зі змінами №6 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"; п. 5 Постанови Пленуму ВС України №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року; ст. 13 "Європейської конвенції з прав людини", відповідно до яких майнова шкода заподіяна фізичній особі відшкодовується за рахунок особи, яка її заподіяла і ця особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Предметом спору є деліктні правовідносини про відшкодування майнової шкоди, завданої, внаслідок укладення договору банківського вкладу в Новотроїцькому відділенні ХОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"). Зазначені правовідносини виникли між фізичною особою і банківською установою та її працівниками. В суді встановлено факт, що позивачка [PERSON] 22.03.2006 року та 19.03.2007 року передала касиру Новотроїцького відділення ХОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" [PERSON] кошти на загальну суму 195 доларів США (що по курсу НБУ складало 984 гривні 75 копійок) для внесення їх на рахунок, відповідно до договору №2635480014 на вклад "Вільні кошти" (з пролонгацією). Факт внесення готівки в касу банківської установи, підтверджується її поясненнями та працівника банку [PERSON], зазначеними у вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року, щодо засудження колишніх працівників банку [PERSON] і [PERSON] і ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22.07.2014 року. Колишній працівник банку [PERSON] визнала факт викрадення грошей, належних [PERSON] та зазначила в який саме період. Даний факт не підлягає доведенню в суді, оскільки він встановлений вироком суду, який набрав законної сили і який, відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, якщо особою вчинений службовий злочин, із використанням становища, як у межах, так і з перевищенням влади та наданих повноважень, майнову відповідальність у вигляді заподіяної нею матеріальної шкоди несе юридична особа, відповідний роботодавець. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що наслідком неповернення Банком позивачці належних їй грошових коштів є викрадення цих коштів посадовими особами банку, які засуджені за вказаний злочин, тому суд приходить до висновку, що між сторонами виникли деліктні правовідносини (недоговірні зобов'язання) по відшкодуванню майнової шкоди, завданої працівниками Банку при виконанні ними службових обов'язків, і тому позов в частині стягнення майнової шкоди в сумі 195 доларів США, що за курсом НБУ на момент подачі позову в кримінальному процесі, становить 4194,00 гривень, підлягає задоволенню і стягненню з Банку, на підставі ст. 1172 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підстави своїх вимог. Представник позивача частково довів обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а саме, що внаслідок неправомірних дій працівниками банку, його довірительці була завдана майнова шкода (реальні збитки), які повинні бути відшкодовані. Доводи відповідача про покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди на винних осіб - [PERSON] і [PERSON], з якими у [PERSON]. склалися особисті відносини, так як остання довірила їм свої грошові кошти без укладання відповідного договору, суд не приймає до уваги, оскільки вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року встановлено, що зазначені особи, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, вчинили викрадення коштів позивачки саме при виконанні службових обов'язків, в робочий час, в приміщенні відділення Банку, що є підставою для відповідальності юридичної особи за заподіяну працівником майнову шкоду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для стягнення майнової шкоди в розмірі 4149,00 гривень та витрат з надання правової допомоги в сумі 500 гривень. Всього: 4694,00 гривень. Оскільки позов задоволено, та враховуючи те що позивачка звільнена від сплати судового збору, то суд відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним віднести судові витрати за рахунок відповідача і стягнути з нього судовий збір в розмірі 243,60 гривень на користь держави. На підставі зазначеного ст. 55 Конституції України, ст. 15, п. 8 ст. 16, 22, 1166, 1172 ЦК України; Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року, зі змінами №6 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"; ст. 13 "Європейської конвенції з прав людини" і

Outcome: approved