Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON], яка діє, як представник за довіреністю в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Косівсько-Полянської сільської ради, третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що батько позивача [PERSON], 19 лютого 2003 року склав заповіт, який був посвідчений Косівсько-Полянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області, за яким усе належне йому майно заповів сину - позивачу [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 квітня 2003 року. Після чого відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, на земельну ділянку загальною площею 600 кв.м., розташовану на території Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель [NUMBER]. 22 квітня 2004 року, позивачу [PERSON], державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І., видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається із земельної ділянки, яка розташована на території Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, загальною площею 600 кв.м., призначену для обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель [NUMBER]. Ця земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Косівсько-Полянською сільською радою Рахівського району 3 липня 2001 року на підставі рішення виконкому від 26.02.1997 року за №3. Таким чином, позивач має всі законні підстави для переоформлення права власності даної земельної ділянки на своє ім'я. Однак зробити це не можливо, оскільки, спадщину у вигляді цієї земельної ділянки, після смерті [PERSON] прийняла за законом [PERSON], яка являлася померлому дружиною, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №1787 від 6 серпня 2004 року, виданим державним нотаріусом Рахівської районної державної нотаріальної контори Пріц О.Ю., хоча за наявності заповіту відповідачка [PERSON] не мала права на спадкування після смерті [PERSON]. За даних обставин випливає висновок, що нотаріус в порушення встановленого законом порядку вчинення нотаріальних дій не перевірила наявності заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 квітня 2004 року в реєстрі, видала незаконне свідоцтво про право на спадщину за законом від 6 серпня 2004 року №1787 [PERSON], що призвело до порушення прав позивача [PERSON] на належність майна на праві приватної власності. Тому, для усунення порушень прав позивача свідоцтво про право на спадщину за законом №1787 від 6 серпня 2004 року, видане [PERSON] повинно бути скасоване судом, як таке, що видане в результаті порушення чинного законодавства та видане особі, яка не мала права на спадкування. Разом з цим, на підставі цього незаконного свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачці [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 8 липня 2011 року. Земельна ділянка розташована в [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Також причиною передачі Косівсько-Полянською сільською радою в особі голови ради [PERSON] спірної земельної ділянки у власність [PERSON] були і твердження того, що йому не було відомо про право позивача [PERSON] на спадщину у вигляді вказаної земельної ділянки, в той час, коли заповіт від імені нині померлого [PERSON] посвідчувався саме в Косівсько-Полянській сільській раді Рахівського району Закарпатської області. Крім того, та на підтвердження зазначеного, головою Косівсько-Полянської сільської ради [PERSON] ініціювався позов в Рахівський районний суд Закарпатської області, пред'явлений до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку, а саме припинення [PERSON] права володіння земельною ділянкою загальною площею 0,06 га, призначеної для обслуговування житлового будинку [NUMBER], розташованої на території Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області та скасування державного акту на право власності на дану земельну ділянку. Даний позов подано в порядку адміністративного судочинства, через що відмовлено у відкритті провадження, оскільки розгляд справи за даними правовідносинами повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства. Це дає підстави вважати, про визнання Косівсько-Полянською сільською радою в особі голови ради [PERSON] своєї винуватості в ситуації, яка виникла. Між тим, слід зазначити, що власником житлового будинку [NUMBER], для обслуговування якого призначена земельна ділянка площею 0,0600 га, належна позивачу в порядку спадкування за заповітом, являється позивач [PERSON], також в порядку спадкування за заповітом. [PERSON] так само шахрайським шляхом оформила право власності житлового будинку [NUMBER] на своє ім'я, однак, наразі це питання вирішено у позасудовому порядку, де остання добровільно відмовилася від права власності на житловий будинок [NUMBER] і КП «БТІ» Рахівської районної ради скасувало свідоцтво про право власності, видане на її ім'я. Отже, враховуючи, що відповідачкою спірна земельна ділянка набута на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке також відноситься в певній мірі до правочину, виданого неправомірно з порушенням чинного законодавства, і дійсність якого оскаржується в контексті даної позовної заяви, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] підлягає до визнання його недійсним. В процесі розгляду справи [PERSON], яка діє, як представник за довіреністю в інтересах [PERSON] було неодноразово збільшено позовні вимоги. Збільшені позовні вимоги мотивовано тим, що 26 липня 2013 року гр. [PERSON] уклала договір дарування земельної ділянки. Згідно з умовами даного договору [PERSON] подарувала спірну земельну ділянку, площею 0.0500 га - [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS]. Оскільки надання у власність земельної ділянки [PERSON] відбулося з порушенням встановленого діючого земельного законодавства вважає, що є всі підстави для визнання недійсним договору дарування укладеного на ім'я [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №135 від 02.09.2009 року «Про оформлення права власності на житловий будинок» вирішено зареєструвати житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON] та видати належне свідоцтво про право власності. 17.11.2009 року на підставі оскаржуваного рішення виконкомом Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області [PERSON] видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 березня 2010 року. До повноважень, сільських рад чи її виконавчого органу не віднесено таких повноважень та не надано право на оформлення права власності на нерухоме майно, оскільки таке майно, у вигляді житлового будинку [NUMBER] в с. Косівська Поляна Рахівського району Закарпатської області було вже зареєстроване за [PERSON], а 22 квітня 2004 року видане позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Виконавчий комітет Косівсько-Полянської сільської ради порушив основний принцип діяльності органів місцевого самоврядування - принцип законності, з тих підстав, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, і не мають право приймати тих рішень, які не відповідають вимогам закону. На підставі наведеного просила збільшити позовні вимоги, виклавши їх в наступній редакції. Поновити строк позовної давності звернення до суду. Скасувати свідоцтво про спадщину за законом №1787 від 06 серпня 2004 року видане державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Пріц О.І. на ім'я [PERSON]. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08 липня 2011 року, виданий на ім'я [PERSON]. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 26 липня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. та зареєстрований в реєстрі за №1334. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №135 від 02.09.2009 року «Про оформлення права власності на житловий будинок» за яким зареєстровано житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON]. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.11.2009 року видане виконкомом Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 березня 2010 року. Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності на громадянку [PERSON], [INFO] мешканку [ADDRESS], внесених 15.03.2010 року, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, будинок [NUMBER] в с. Косівська Поляна, вул.. без назви, Рахівського району Закарпатської області. Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності громадянина [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], внесених 26.07.2013 року, на підставі договору-дарування посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності на громадянку [PERSON], [INFO], мешканку [ADDRESS], внесених 06.08.2004 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача судові витрати. 05.05.2014 року (реєстрація по канцелярії суду), [PERSON], який діє як представник за угодою в інтересах [PERSON], звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON], в особі представника за дорученням [PERSON], Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкту нерухомого майна. Свої зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що правова позиція позивача за первісним позовом не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки останнім надано суду неналежні докази, які не обґрунтовують доводи його позовної заяви, заводять суд в оману, у зв'язку із чим первісний позов вважає безпідставним, таким, що не може бути задоволений судом. Враховуючи те, що спадщина на спірне спадкове майно відкрилася [INFO], а спадкоємець за заповітом та спадкоємець першої черги спадкоємців за законом, [PERSON], вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном протягом строку, передбаченого ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що свідчить про прийняття нею спадщини, вважає що дані цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності до заповіту, складеного 19.02.2003 року у виконавчому комітеті Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від імені [PERSON], 1917 року народження, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за №94 спадкоємець за заповітом, [PERSON], успадкувала 1/2 частину житлового будинку [NUMBER], що по вул. без назви у с. Косівська Поляна, Рахівського району Закарпатської області із пропорційною часткою надвірних споруд, господарських будівель та прибудов, 0.09 га земельної ділянки, що знаходиться в с. Косівська Поляна, буд. 304, Рахівського району Закарпатської області та сінокіс, що знаходиться в урочищі "Банський". За даним заповітом інший спадкоємець, [PERSON] повинен був успадкувати в порядку ст. 549 Кодексу 1/2 частину житлового будинку [NUMBER], що по вул. без назви у с. Косівська Поляна, Рахівського району Закарпатської області із пропорційною часткою надвірних споруд, господарських будівель та прибудов та 0.02 га земельної ділянки, як присадибної земельної ділянки. Однак, згідно матеріалів справи [PERSON] являється власником в порядку спадкування за заповітом цілої частини житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 800 кв.м., які за зазначеним заповітом відводилися [PERSON]. У зв'язку із наведеними обставинами, вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом №816 видане 22.04.2004 року на ім'я [PERSON], згідно якого він являється власником земельної ділянки площею 600 кв.м., призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та власником згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3411611 від 22.04.2004 року в цілій частині житлового будинку [ADDRESS], повинно бути скасованим, як таке, що не відповідає заповітній волі спадкодавця, та як таке, що порушує цивільні права іншої особи. Крім того, підлягає також частковому скасуванню свідоцтво про право на спадщину за заповітом в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 800 кв.м., яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 03.07.2001 року, оскільки дана земельна ділянка за заповітом, складеним у виконавчому комітеті Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 19.02.2003 року від імені [PERSON], посвідченим та зареєстрованого у реєстрі за №94, у разі відкриття спадщини переходила в одноосібну власність [PERSON], 1936 року народження. Разом з іншим, вважає за необхідне ставити перед судом питання про скасування відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного об'єкту нерухомого майна, яким являється житловий будинок. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу: 21042070) від 28.04.2014 року відомості про права власності на об'єкт нерухомого майна - будинок [ADDRESS] внесені 22.04.2004 року в цілій частині на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину №816 від 22.04.2004 року, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області на ім'я [PERSON]. Оскільки ставиться перед судом питання про скасування даного правовстановлюючого документу, вважає за необхідне ставити перед судом питання про скасування відомостей про державну реєстрацію прав власності, оскільки, скасування судом лише самого свідоцтва про право на спадщину за заповітом без скасування відомостей про права власності особи на спірне майно, не відповідатиме вимогам чинного законодавства та не захистить у повному обсязі порушене право та інтерес позивача за зустрічним позовом, [PERSON], інтереси якої він представляє. Вважає, що пропущений строк позовної давності звернення [PERSON] до суду підлягає поновленню, оскільки про порушення свого цивільного права та інтересу, в тому числі, шляхом видачі [PERSON] спірних індивідуальних правовстановлюючих документів та шляхом цивільного захисту від пред'явленого до неї позову, [PERSON] стало відомо лише після звернення у липні місяці 2011 року її представника за дорученням, [PERSON] до реєстраційних органів ДЗК та БТІ з приводу оформлення права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки та після отримання нею позовної заяви [PERSON] від 20.02.2014 року із Рахівського районного суду Закарпатської області із відповідними додатками. В процесі розгляду справи [PERSON], який діє, як представник за угодою в інтересах [PERSON] було неодноразово збільшено зустрічні позовні вимоги. Збільшені зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що до початку розгляду справи нотаріусом Рахівської ДНК до матеріалів справи долучено копію спадкової справи №147/2004. В матеріалах даної спадкової справи знаходиться заява гр-ки [PERSON], яка зареєстрована в реєстрі за № 817 від 22.04.2004 року. З даної заяви вбачається, що [PERSON] відмовляється від належної їй долі, що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO], спадщини за заповітом, посвідченим на її ім'я Косівсько-Полянською сільською радою 19.02.2003 року за реєстровим №94. Вважає, що відмова від прийняття спадщини у відповідності до ст.553 ЦК України (1963 року) можлива була лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи те, що час відкриття спадщини - [INFO], а дата посвідчення нотаріусом заяви гр-ки [PERSON] - 22 квітня 2004 року, вважає, що заява спадкоємця, [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, являється не дійсною в силу положень ч.1 ст. 553 ЦК України (1963 року). Оскільки, позивач за первісним позовом , [PERSON], у своїх доводах та обґрунтуваннях позовних вимог посилається на дану заяву, як на доказ та їх обґрунтування, вважає за необхідне ставити перед судом питання про визнання даного правочину не дійсним. Як вбачається із рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №27 від 27.06.2014 року «Про скасування рішення «Про оформлення права власності на житловий будинок №135 від 02.09.2009 року», останнє винесено у зв'язку із тим, що право власності на житловий будинок [NUMBER] раніше зареєстроване на іншу особу. При цьому особа, на яку раніше зареєстрований даний житловий будинок, не зазначається. При вирішенні даного спору та прийняття рішення, орган місцевого самоврядування посилається на положення ст. 30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" якими питання скасування рішень та припинення права власності на майно, не врегульовується. Вважає, що дане рішення органу місцевого самоврядування повинне бути скасованим, як таке, що порушує право власності особи. На підставі наведеного просив збільшити зустрічні позовні вимоги, виклавши їх в наступній редакції. Поновити строк позовної давності звернення до суду. Заяву громадянки [PERSON], мешканки [ADDRESS] про відмову від спадщини, що залишилася за заповітом, посвідченим Косівсько-Полянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області 19.02.2003 року за реєстром №94, посвідчену державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області 22.04.2004 року за реєстром №817, визнати недійсною, як таку, що суперечить нормам Цивільного Кодексу України та інтересам [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №816 від 02.04.2004 року (спадкова справа №147/2004), видане державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області на ім'я [PERSON], мешканця [ADDRESS] - скасувати. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №858 від 06.05.2004 року (спадкова справа №147/2004), видане державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області на ім'я [PERSON], мешканця [ADDRESS], в частині визнання [PERSON], як спадкоємця за заповітом, власником земельної ділянки, яка розташована на території Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, загальною площею 800 (вісімсот) кв.м., призначеної для ведення особистого підсобного господарства - скасувати. Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності громадянина [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], внесених 22.04.2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину №816 від 22.04.2004 року, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області, на об'єкт нерухомого майна - будинок [ADDRESS]. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №27 від 27.06.2014 року «Про скасування рішення «Про оформлення права власності на житловий будинок №135 від 02.09.2009 року», як таке, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси особи. Стягнути із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, які складаються із 243.60 гривень судових витрат та 1000 гривень за надання юридичної допомоги. Ухвалою суду від 08.05.2014 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження із первісним позовом. Окрім того, ухвалами суду від 08.05.2014 року, 11.06.2014 року, 08.09.2014 року, 17.09.2014 року до участі у розгляді справи були залучені: у якості співвідповідачів - Реєстраційну службу Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, [PERSON], виконавчий комітет Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області; у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Рахівську районну державну нотаріальну контору Закарпатської області, приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу - Маріна Аллу Степанівну. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом, [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали з підстав наведених у позовній заяві. В своїх показах зазначили про те, що спадкодавець [PERSON] заповів 1/2 частину спадкового майна своєму синові [PERSON], іншу 1/2 частину спадкового майна, він заповів своїй дружині [PERSON]. Однак остання, добровільно, без жодного примусу, відмовилася від прийняття спадщини за заповітом. [PERSON] вважає, що відсутні правові підстави для визнання судом недійсною заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, оскільки відповідачка та її представник [PERSON] не навели жодної з підстав встановлених ч.5 ст. 1274 ЦК України. У зв'язку з наведеним [PERSON] являється власником всього спадкового майна, яке зазначено у заповіті. Таким чином, нотаріус незаконно видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом №1787 від 06.08.2004 року. Оскільки, житловий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці, яка згідно свідоцтва про право на спадщину належить громадянці [PERSON], останнє підлягає скасуванню, як таке що суперечить вимогам закону та порушує законні права [PERSON] У зв'язку із незаконністю свідоцтво про право на спадщину за законом №1787 від 06.08.2004 року, підлягають скасуванню і інші правовстановлюючі документи, які видані на підставі даного свідоцтва. Також підлягає скасуванню рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №135 від 02.09.2009 року «Про оформлення права власності на житловий будинок» за яким зареєстровано житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON], оскільки це право зареєстровано за іншою особою. На підставі наведеного просили поновити строк звернення до суду. Збільшений первісний позов задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги залишити без задоволення. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні первісний позов не визнала. В своїх показах зазначила, що вона домовилася із громадянином [PERSON] про те, щоб поділитися спадковим майном, яке залишилося після смерті її чоловіка [PERSON]. Згідно даної домовленості вони розділили земельну ділянку площею 0.11 га, для обслуговування житлового будинку, яка знаходиться в [ADDRESS] наступним чином: їй повинно було залишитись 0.05 га. земельної ділянки, а [PERSON] - 0.06 га. У зв'язку з наведеним вона підписала у нотаріальній конторі заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь [PERSON] Однак, на сьогоднішній день виявилось, що вона відмовилась від усієї спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON]. На підставі наведеного, просила зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а у первісному позові відмовити. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні погоджується із представником позивача за первісним позовом, [PERSON] про те, що є багато порушень з боку Рахівської державної нотаріальної контори та Косівсько-Полянської сільської ради. Поряд з цим заявлені збільшені первісні позовні вимоги не визнає. Посилається на те, що основною позовною вимогою первісного позову є скасування свідоцтва про право на спадщину за законом №1787 від 06.08.2004 року видане його довірительці [PERSON]. Вважає, що слід звернути увагу на те, що є заповіт, який був посвідчений 19 лютого 2003 року, за яким [PERSON], заповів все своє майно: в 1/2 частині [PERSON] іншу частину заповів своєму синові [PERSON]. Посадові особи повинні були видати відповідні правовстановлюючі документи у відповідності до вище зазначеного заповіту. Громадяни [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON], шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном, тому їм не потрібно було звертатися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Вважає, що державним нотаріусом було прийнято від громадянки [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини після закінчення строку, який встановлений для подачі такої заяви. Оскільки заява [PERSON] була подана через рік після прийняття спадщини, це суперечить нормам цивільного законодавства, тому дана заява повинна бути визнана судом не дійсною. Враховуючи те, що його довірителька, являється спадкоємцем 1/2 частини спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON], підлягають скасуванню свідоцтво про право власності за заповітом №816 від 22 квітня 2004 року (в цілій частині) та свідоцтво про право власності за заповітом №858 від 06.05.2004 року (частково) видані громадянину [PERSON]. З цих першочергових обставин справи, підлягають скасуванню всі інші правовстановлюючі документи, які видані на підставі свідоцтв про право власності за заповітом. На підставі наведеного просив у первісному позові відмовити, а збільшені зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала. Вважає його безпідставним та необґрунтованим. Просила відмовити у первісному позові, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у зустрічній позовній заяві. Представники відповідачів Косівсько-Полянської сільської ради та виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради в судове засідання, повторно, не з'явилися. Однак голова сільської ради - [PERSON], будучи присутнім в під час розгляду справи в інших судових засіданнях пояснив, що до нього особисто звернулися позивачі за первинним позовом [PERSON] і [PERSON], які повідомили, що вони отримали у спадщину після смерті батька наступне майно: житловий будинок, [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Громадянин, [PERSON] не заперечував проти того, щоб [PERSON] доживала вік у прибудові до житлового будинку. В зв'язку з наведеним, виконавчий комітет Косівсько-Полянської сільської ради виніс рішення про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON]. Однак, бюро технічної інвентаризації зробило подвійну реєстрацію спірного житлового будинку. Вважає, що вони діяли в межах чинного законодавства. Представник відповідача реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, як первинного так і зустрічного позовів залишив на розсуд суду, однак не підтримав позовні вимоги в частині скасуванні записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання, повторно, не з'явився. Однак будучи присутньою під час розгляду справи в інших судових засіданнях, завідуюча Рахівської ДНК, Пріц О.І., зазначила про те, що вона не вбачає жодних порушень при видачі нею свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом. Окрім того, вважає заяву гр. [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, законною, оскільки [PERSON] ніхто не змушував писати цю заяву. Нею, як посадовою особою, під час прийняття заяви про відмову від прийняття спадщини, було роз'яснено [PERSON] її зміст та наслідки, які випливають після подачі такої заяви. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Маріна Алла Степанівна, в судове засідання не з"явилася, однак надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Суд вважає за можливе поновити строк звернення до суду позивачеві за первісним та позивачеві за зустрічним позовом, оскільки, відповідачами по справі до винесення судом рішення не ставилось питання про застосування строку позовної давності, тому суд у відповідності до положень ч.5 ст.267 ЦК України, визнає поважними причини пропущення позовної давності, а порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер громадянин [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 квітня 2003 року. Після смерті громадянина [PERSON], відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі, і на земельні ділянки: площею 0.11 га , для обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель, яка знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0.08 га. в урочищі "Банський" для ведення особистого підсобного господарства. Дані земельні ділянки належали на праві приватної власності нині померлому громадянинові [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER] від 03 липня 2001 року. Окрім того, померлому [PERSON], на праві приватної власності належали земельні ділянки площею 0.63 га., 0.07 га., 0.07 га. та 0.13 га., загальною площею 0.9 га. для сільськогосподарського використання, які розташовані на території Косівсько-Полянської сільської ради, що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23 липня 2001 року. Поряд з цим, суд з наявних матеріалів справи не має можливості встановити, чи належав померлому [PERSON] на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS]. Суд не бере до уваги, як належний та допустимий доказ, підтвердження права власності громадянина [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] - свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.04.2004 року, оскільки останнє видане на підставі рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради №62 від 28.08.2003 року, тобто після смерті [PERSON]. Суд констатує, що правомірність винесення виконавчим комітетом Косівсько-Полянської сільської ради рішення №62 від 28.08.2003 року "Про оформлення права власності на домоволодіння гр. [PERSON]." та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане на підставі цього рішення, предметом судового розгляду не являлося, оскільки жодна із сторін не просила їх скасувати. Відповідно до положень частин 1,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Положеннями ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки спадщина за померлим [PERSON] відкрилася [INFO], а спадкоємці за заповітом вони ж спадкоємці першої черги за законом, [PERSON] та [PERSON], вступили в оперативне управління та володіння спадковим майном протягом строку, передбаченого ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що свідчить про прийняття ними спадщини, суд вважає що дані цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Розділу VІІ Спадкове право ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Згідно із положеннями статей 524, 525 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом (ст. 534 Кодексу). Відповідно до ст. 537 Кодексу, частина майна, що залишилась не заповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529 - 533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Судом встановлено, що 19.02.2003 рок,у громадянин [PERSON], склав заповіт, яким, після своєї смерті, заповів 1/2 частину індивідуального житлового будинку, надвірні споруди (хлів, надвірну літню кухню, інші будівлі), земельну ділянку площею 0.09 га., що знаходиться в [ADDRESS] та сінокіс, що знаходиться в урочищі "Банський", співмешканці [PERSON], 1936 року народження. Іншу 1/2 частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0.02 га. заповів синові [PERSON], 1957 року народження. Згідно запису у заповіті від 15.09.2003 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради даний заповіт не скасований, у зв'язку із чим спадкове майно, охоплене даним заповітом успадковується в порядку ст. 534 ЦК УРСР (в ред.1963 р.). Поряд з цим, судом встановлено, що не все майно, яке належало на праві приватної власності [PERSON] було охоплено заповітом від 19.02.2003 року. Так, частина майна, зокрема земельна ділянка загальною площею 0.9 га. належна спадкодавцю згідно Державного акту серії [NUMBER] від 23 липня 2001 року залишилась не заповіданою. На підставі наведеного, суд, констатує, шо дана земельна ділянка повинна була розподілена між спадкоємцями закликаними до спадкоємства за законом в порядку ст. 529 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) У відповідності до ст. 529 Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. В судовому засіданні встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON], [INFO], являється сином нині померлого [PERSON], отже він являється спадкоємцем першої черги за законом спадщини, яка відкрилася після смерті його батька. Іншим спадкоємцем першої черги за законом, являється позивачка за зустрічним позовом [PERSON], яка являлася дружиною нині померлого [PERSON]. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 Кодексу) У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном. 22 квітня 2004 року спадкоємець за заповітом [PERSON], в приміщенні Рахівської ДНК, відмовилася від належної їй долі спадщини по заповіту, що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON]., що стверджується її особистою заявою від 22.04.2004 року, посвідченою Державним нотаріусом Рахівської ДНК, Пріц О.І., яку зареєстровано в реєстрі за № 817. Суд вважає безпідставними, посилання представника [PERSON], [PERSON], про те, що заява його довірительки про відмову від прийняття спадщини являється недійсною в силу положень ч.1 ст. 553 ЦК УРСР (в ред.1963 р.), оскільки [PERSON] подала заяву після закінчення строку, який встановлений для подачі такої заяви, виходячи з наступних правових підстав. Заява про відмову від прийняття спадщини, являється одностороннім правочином. Оскільки даний правочин був укладений 22.04.2004 року, суд вважає, що вирішуючи питання про визнання недійсним правочину, в даному випадку, визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини слід керуватися нормами ЦК України (в редакції 2003 року). Зумовлені встановленими фактами правовідносини стосуються недійсності угод і регулюються главою 16 Цивільного кодексу України. Роз'яснення з цього приводу містяться також у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року" Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.ст. 229, 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно з роз'ясненнями Пленуму ВСУ (п.п. 4,5 указаної постанови) судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Позивачка за зустрічним позовом та її представник ставили саме вимогу про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною. Частина 5 ст. 1274 ЦК України визначає вичерпний перелік коли відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом не дійсною з підстав встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Натомість, [PERSON] та її представником [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу того, що позивачка за зустрічним позовом на момент підписання нею заяви про відмову від прийняття спадщини не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Не надано доказів і того, що [PERSON] підписала оспорювану заяву під впливом помилки, обману, насильства чи тяжкої хвороби. Натомість Державний нотаріус Рахівської ДНК, Пріц О.І., у судовому засіданні ствердила, що гр. [PERSON] ніхто не примушував підписувати заяву про відмову від спадщини. Остання усвідомлювала значення своїх дій. Окрім того, нею, як державним нотаріусом було роз'яснено гр. [PERSON] зміст та наслідки написання такої заяви. Згідно положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки гр. [PERSON] та її представником [PERSON] не доведено жодну із підстав передбачених ст.ст. 225, 229-231 і 233 ЦК України, на підставі, яких можна визнати недійсною заяву про відмову у прийнятті спадщини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсною заяви про відмову у прийнятті спадщини - слід відмовити. Поряд з цим, судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця [PERSON], його дружина [PERSON], являлася особою пенсійного віку, тобто непрацездатною особою і незалежно від змісту заповіту, у відповідності до ст. 535 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) має право на обов'язкову частку у спадщині (не менше двох третин частки, яка належала б їй при спадкоємстві за законом). У відповідності до ст. 535 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. З свідоцтва про право на спадщину за законом №1787 від 06.08.2004 року виданого [PERSON] слідує, що остання являється спадкоємцем майна гр. [PERSON], яке складається з земельної ділянки, розміром 500 кв. м., що стверджується Державним актом серії [NUMBER] від 03.07.2001 року та земельної ділянки, розміром 7700 кв. м., що стверджується Державним актом серії [NUMBER] від 23.07.2001 року. Натомість, з матеріалів справи судом достовірно встановлено, що [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 2/6 частини на земельну ділянку площею 0.11 га згідно Державного акту серії [NUMBER] від 03.07.2001 року, що становить 0.0366 га. Окрім того, громадянка [PERSON], має право на 1/2 частини спадщини за законом на земельну ділянку загальною площею 0.90 га., згідно Державного акту серії [NUMBER] від 23.07.2001 року, що становить 0.45 га. З вище наведеного суд констатує, що [PERSON], як особа якій видане свідоцтво про право на спадщину за законом №1787 від 06.08.2004 року, не мала права на спадкування на майно, у тому розмірі, яке зазначено в свідоцтві. У відповідності до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом №1787 від 06.08.2004 року підлягає скасуванню, як таке, що суперечить вимогам закону та порушує законні права та інтереси іншої особи. Підлягають скасуванню і свідоцтва про право власності за заповітом № 816 від 22 грудня 2004 року та частково свідоцтво №858 від 06 травня 2004 року видані [PERSON], оскільки такі порушують цивільні права [PERSON] на обов'язкову частку у спадщині. На підставі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] видано Державний акт серії [NUMBER] від 08 липня 2011 року на право власності на земельну ділянку розміром 0.05 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також судом встановлено, що 26.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу - Маріна А.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1334. Згідно умов даного договору [PERSON] подарувала гр. [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0.0500 га., яка належить [PERSON] на підставі [NUMBER] від 08 липня 2011 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1787 від 06.08.2004 року. На підставі цього договору дарування, приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу - Маріна А.С. було зареєстровано земельну ділянку за [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст.21, ч.ч.1-2 ст. 393 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси інших осіб. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року у справі № 6-123цс13. Враховуючи вище наведені норми закону та правову позицію Верховного суду України, суд приходить до висновку, що Державний акт серії [NUMBER] від 08 липня 2011 року та договір дарування земельної ділянки укладений 26.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON], слід визнати недійсними. Також сторонами ставляться вимоги про скасування рішень Косівсько-Полянської сільської ради №135 від 02.09.2009 року та № 27 від 27.06.2014 року. Оскільки зазначені рішення органу місцевого самоврядування видані всупереч змісту спадкових правовідносин, які склалися між спадкоємцями [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що такі підлягають скасуванню. Враховуючи те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.11.2009 року видане на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування - останнє підлягає скасуванню. Відповідно до положень ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. В зв'язку з наведеним, підлягають внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи щодо скасування відомостей внесені на підставі незаконних правовстановлюючих документів. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, слід залишити за сторонами. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial