Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

30.06.2015р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" про стягнення суми у розмірі 7753,11 доларів США, з яких 7354,73 долари США - сума вкладу, та 398,38 доларів США - нараховані відсотки по вкладу. В обґрунтування позову позивач вказала, що 23.01.2015р. вона уклала із відповідачем договір № 326933/8251/5-15 банківського строкового вкладу (депозит) "Класік" на 5 місяців, тобто до 23.06.2015р., в іноземній валюті. Позивач повністю виконала умови договору, і 23.01.2015р. передала відповідачу 7353,73 долари США. А 22.06.2015р. позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу та відсотків по ньому, однак банк ухиляється від повернення вкладу та відсотків. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн. Від відповідача надійшли заперечення проти позову, згідно яких зазначено, що за вказаним позивачем договором кошти були повернуті позивачу на поточний рахунок, тому дія договору припинилась, а зобов'язання є виконаним. Крім того, відповідно до п.10 Постанови правління НБУ від 03.09.2015р. №581, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті з поточних і депозитних рахунків клієнтів до 20000 грн. на добу на одного клієнта. Постановою правління НБУ від 17.09.2015р. №612 ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015р. №171 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" із ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18.09.2015р. до 17.12.2015р. Згідно п.1,2 ч.5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів [PERSON], примусове стягнення майна (в тому числі коштів) банку. На підставі викладеного, вважають позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2015р. між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] був укладений договір-заява банківського строкового вкладу (депозит) "Класік" №326933/8251/5-15, відповідно до якого банк прийняв від вкладника грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2630.5.012706.005 у сумі 7354,73 доларів США, вклад на строк з 23.01.2015р. по 23.06.2015р. Процентна ставка - 13 % річних. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку № 2638.9.012706.0110 /а.с.5/. Позивач виконала умови договору, та передала банку грошові кошти у сумі 7354,73 долари США, що підтверджується меморіальним ордером №58 від 23.01.2015р. /а.с.9/. 22.06.2015р. [PERSON] звернулась із заявою до відповідача про повернення банківського вкладу /а.с. 6/. Згідно наданої банком виписки з особового рахунку [PERSON] станом на 29.09.2015р., загальна сума за вкладом та відсотками, що знаходиться на поточному рахунку позивача складає 7567,44 долари США, після закінчення строку дії договору депозиту, позивачу було сплачено 100 доларів /а.с. 72/. Згідно зі ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України,\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу\~у встановлений строк його виконання. Згідно зі ст.ст.610,611,623 ЦК України,\~\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1, 2\~ст. 1060 ЦК України,\~\~договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6\~ст. 1061 ЦК України,\~\~банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього кодексу). Так, на виконання умов договору, позивач 22 червня 2015 року звернулась до відповідача з заявою про повернення строкового вкладу (депозиту) /а.с. 6/. На теперішній час відповідач не повернув позивачу суму вкладу. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача становить 7753,11 доларів США, з яких 7354,73 долари США - сума вкладу, та 398,38 доларів США - нараховані відсотки по вкладу (7354,73 долари СШАх13%:12 місяців х 5місяців= 398,38 доларів США). Однак, згідно виписки з особового рахунку позивача, загальна сума за вкладом та відсотками, що знаходиться на поточному рахунку позивача складає 7567,44 долари США. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача у розмірі 7567,44 долари США. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України, докази мають бути належними та допустимими. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача вказав, що договір між сторонами припинив свою дію, так як кошти переведені на поточні рахунки позивача, тому зобов'язання банку за вказаним договором депозиту є виконаним. Однак, це твердження відповідача про виконання банком свого грошового зобов'язання, є помилковим. Так, відповідно до змісту ст.ст.526 та 1058\~ЦК України\~зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13. Посилання представника відповідача на те, що судом мають бути застосовані норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки на даний час відбувається процедура виведення ПАТ\~"Банк "Фінанси та кредит" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 18 вересня 2015 року, суд не приймає до уваги, виходячи з наступних підстав. Дійсно на підставі постанови правління Національного банку України від 17.09.2015р. №612 "Про віднесення ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015р. прийнято рішення №171 про початок процедури виведення ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18.09.2015р. по 17.12.2015р. (включно). Однак, за правилами\~ст.1074 ЦК України\~обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Отже, випадки обмеження прав клієнтів щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунках, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"\~, який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини, тобто у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація, та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми вказаного вище закону є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~\~врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, згідно з п.1 ч.5\~ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч.6\~ст.36 вказаного Закону\~встановлено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Разом з тим, оскільки строк договору депозиту, укладений між сторонами закінчився 23 червня 2015 року, а введення тимчасової адміністрації відбулося з 18 вересня 2015 року, тобто строк виконання зобов'язань за договором банківського вкладу сторін закінчився ще до початку введення у банку тимчасової адміністрації, тому спеціальний порядок повернення коштів вкладникам, передбачений\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~не підлягає застосуванню до вказаних правовідносин. До того, відповідно до\~ст.41 Конституції України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Застосування\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті, за системою гарантування, виходячи із наведених норм\~ЦК України\~та умов договорів банківського вкладу. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена також спеціальним\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені\~ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Доводи відповідача, щодо обмежень у видачі готівки, які встановлені постановою Національного [PERSON] України №581 від\~\~\~03.09.2015р. стосуються банківських установ та не можуть служити законними підставами для обмеження прав фізичних осіб - вкладників та власників банківських рахунків щодо повернення належних їм коштів за першою вимогою. Представником позивача заявлено про стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн. Так, відповідно до ч.ч.1,2\~ст.84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З 01 січня 2012 року набрав чинності\~Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Статтею 1 вказаного закону\~передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015р.", з січня 2015р. встановлено у 1218 грн. Представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача понесені витрати на надану правому допомогу у розмірі 3500 грн., надавши квитанції на підтвердження понесених витрат, які складаються із наступних витрат: 23.06.2015р. - ознайомлення з договором про банківський депозит, консультація з питання виконання зобов'язань, роз'яснення ЗУ "Про захист прав споживачів" 2,5 години (1218 грн. х 40% х 2,5 год. = 1218 грн.), 26.06.2015р. підготовка позовної заяви 1,5 год. (1218 грн. х 40% х 1,5 год. = 730,80 грн.), 28.07.2015р. участь у судовому засіданні 1 год. (1218 х 40% = 487 грн.), 18.08.2015р. консультація з питань цивільно-процесуального законодавства 1 год. (1218 х 40% = 487,20 грн.), 18.08.2015р. участь у судовому засіданні в апеляційному суді 1 год. (1218 х 40% = 487,2), а всього 1218+ 730,80 + 487 +487,20 + 487,20 = 3410,2 грн. Суд вважає можливим задовольнити вказані вимоги частково, а саме у розмірі 2541,56 грн., виходячи із наступного: 23.06.2015р. - ознайомлення з договором про банківський депозит, консультація з питання виконання зобов'язань, роз'яснення ЗУ "Про захист прав споживачів" 2,5 години (1218 грн. х 40% х 2,5 год. = 1218 грн.), 26.06.2015р. підготовка позовної заяви 1,5 год. (1218 грн. х 40% х 1,5 год. = 730,80 грн.), 18.08.2015р. консультація з питань цивільно-процесуального законодавства 1 год. (1218 х 40% = 487,20 грн.), 18.08.2015р. участь у судовому засіданні в апеляційному суді з 9-15 год. до 9-28 год. - 13 хвилин (1218 х 40% х = 487,2, 487,20 х 13 хвилин/60 хвилин = 105,56 грн.), а всього 1218+ 730,80 + 487,20 + 105,56 = 2541,56 грн. При цьому суд не бере до уваги вказані витрати про участь у судовому засіданні у суді 1 інстанції 28.07.2015р. тривалістю 1 годину, оскільки судового засідання 28.07.2015р. не було, слухання справи відкладено через неявку відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст. 88 ЦПК України,\~\~з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1611,53 грн. : 1% ціни позову 7567,44 доларів США, що згідно встановленого курсу НБУ станом на 01.10.2015р. (2129.5636 грн. за 100 доларів) складає 161153,18 грн. х 1% = 1611,53 грн.\~

Outcome: partial