Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

11.06.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, до якого 02.03.2015 року в порядку ст. 31 ЦПК України надала заяву про зміну предмету позову, та просить стягнути з відповідача ТДВ СК "Альфа Гарант" на свою користь матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля у розмірі 30 497,03 грн., стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., та стягнути судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що 14.06.2013 року внаслідок ДТП, з вини [PERSON] було пошкоджено автомобіль позивача. У зв'язку із тим, що матеріальна шкода та заподіяна моральна шкода, позивачу не відшкодовані, вона була змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить його задовольнити. При цьому пояснив, що матеріальну шкоду просить стягнути саме з відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант», моральну шкоду з водія [PERSON] Представник відповідача ТДВ СК "Альфа Гарант" Добровольський О.В. у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення та зазначив, що ДТП відбулося 14.06.2013 року, а позивач звернулася до страхової компанії із заявою про страхову відшкодування 16.10.2014 року. У зв'язку із пропуском строку на звернення потерпілого до страхової компанії із заявою про страхову відшкодування, на підставі п. 1.4. ст. 37 України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ СК "Альфа Гарант" було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку із чим просить суд відмовити у задоволені позову. Представник відповідача ДП "Морський торговельний порт "Южний" Бакало Ю.С. у судовому засіданні підтримала надані 09.02.2015 року письмові заперечення на позов, оскільки позивачем не заявлено жодних вимог до ДП "Морський торговельний порт "Южний". Представник підтримала позицію страхової компанії про правомірну відмову позивачу у страховому відшкодуванні, у зв'язку із пропуском нею строку на таке звернення. Крім того пояснила, що розмір страхової суми по полісу був достатнім для покриття витрат на ремонт автотранспортного засобу позивача, а тому відповідальність щодо виплати відшкодування не може бути покладена на підприємство. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи був присутній у судових засідання, призначених на 01.09.2014 року, 29.09.2014 року, 23.10.2014 року, 27.11.2014 року, 09.12.2014 року, 24.12.2014 року, 27.01.2015 року, 09.02.2015 року та пояснював, що проти позову заперечує, оскільки немає коштів на відшкодування моральної шкоди позивачу. До судового засідання 02.03.2015 року [PERSON] повторно не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 14.06.2013 року о 08.30 [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота», державний номер [NUMBER] по вул. Довга, 75 в м. Одесі, при зміні напрямку руху, не переконався в безпеці свого маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Нісан», державний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON] Внаслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Тонконоженка М.М. від 11.09.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України /а.с.9/. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Федулеєвою Ю.О. від 16.09.2013 за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 767899 від 14.06.2013 з відповідними матеріалами, у відношенні [PERSON], провадження по справі закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КпАП України /а.с. 10/. Штраф, накладений постановою суду, було оплачено, що вбачається із дослідженої у судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] № 520/10662/13-п. Судом досліджено висновок № 3498 з експертного дослідження обставин зіткнення автомобілів Тойота-Хайлюкс та Ніссан-Тііда, складений 25.07.2013 року, яким встановлено, що дії водія Тойота-Хайлюкс, не відповідають вимогам п.п. 9.4, 10.1 ПДР, з технічної точки зору, привели до виникнення аварійної ситуації і наступному зіткненню транспортних засобів /а.с. 11-12/. Тобто винним у вчиненні ДТП є водій [PERSON] Згідно з свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля Нісан», державний номер [NUMBER], 2007 року випуску /а.с. 117/. Відповідно до висновку експерта № 3519 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику КТС, складеного 16.08.2013 року судовим експертом О.В. Шпаком, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого при ДТП 14.06.2013 року визначається розміром 30 497,03 грн. огляд здійснювався за участі власника ТЗ та представника СК «Альфа-Гарант» Добровольського О.В. /а.с. 96-101/. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ / 9985077 ДП "Морський торговельний порт "Южний" застрахувало автомобіль «Тойота», державний номер [NUMBER] в ТДВ СК "Альфа Гарант" /а.с. 40, 129/. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] власником автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER], 1993 року випуску є ДП "Морський торговельний порт "Южний" /а.с. 41/. З подорожнього листа службового легкового автомобіля № [NUMBER] від 14.06.2013 року вбачається, що автомобілем «Тойота», державний номер [NUMBER], 1993 року випуску керував [PERSON] /а.с. 42/. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заявлені до СК «Альфа-Гарант» є такими, що пред'явлені до належного відповідача. Як вбачається із дослідженої судом копії страхової справи до ДТП, що відбулося 14.06.2013 року /а.с. 94-130/, [PERSON] особисто 02.07.2013 року звернулася до страхової компанії із повідомленням про ДТП від потерпілого, надавши до повідомлення необхідні документи, а саме: копію паспорту, копію полісу ОСЦПВ, копію ІПН, копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ, копію первинної довідки про ДТП, копію посвідчення водія, а також адміністративний протокол від 14.06.2013 року /а.с. 114/. Позивач звернулась до суду з заявою про відшкодування шкоди 11.06.2014 року. При розгляді справи представником відповідача разом з представником позивача обговорювалось питання про позасудове вирішення спору, в зв'язку з чим представник позивача [PERSON] за довіреністю повторно звернувся до ТДВ СК "Альфа Гарант" 16.10.2014 року, подав заяву про страхове відшкодування /а.с. 110/. Однак, листом № 12/2807 від 25.11.2014 року ТДВ СК "Альфа Гарант" повідомило, що відповідно до вимог ст. 37 п. 1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхову відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, а тому в зв'язку із не подачею заяви на відшкодування і терміни передбачені законодавством, ТДВ СК "Альфа Гарант" не має правових підстав для здійснення виплати /а.с. 94/. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Законом України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Крім того, відповідно до положень п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Таким чином, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення майнової шкоди у розмірі 30 497,03 грн. підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Оскільки, судом встановлено, що позивач внаслідок вчиненого ДТП є потерпілою, зверталася до страхової компанії із повідомленням про ДТП від потерпілого, та звернулася до суду за захистом своїх прав 11.06.2014 року до спливу 1 року від дати вчинення ДТП, а саме 14.06.2013 року. Доводи, викладені представником ТДВ СК "Альфа Гарант" у наданих письмових запереченнях спростовуються положеннями ст. 979 ЦК України, ст. 16 Законом України "Про страхування" та роз'ясненнями п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, а тому відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування позивачу є безпідставною, та свідчить про неналежне виконання ТДВ СК "Альфа Гарант" своїх обов'язків, передбачених договором страхування та вимогами чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до абз. 3, 4 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при заподіяні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ст. 454 ЦК України відшкодування моральної шкоди може бути зменшено судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина). Суд погоджується з доводами позивача, викладеними в позові про те, що їй завдано моральну шкоду душевними стражданнями внаслідок ушкодження транспортного засобу, порушення способу життя всієї родини. Також суд враховує, що протягом з дня вчинення ДТП, а саме 14.06.2013 року, та з часу звернення до суду, а саме з 11.06.2014 року, і до прийняття рішення по справі, [PERSON] не було відшкодовано відповідачами у добровільному порядку грошових коштів на відшкодування майнової шкода, та моральної шкоди. За встановлених обставин суд вважає, що вимоги стосовно стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, однак, позивачем заявлено завищений розмір моральної шкоди, в зв'язку з чим вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково доведені та обґрунтовані. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial