Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеною заявою, яку в судовому засіданні повністю підтримали представники та просили її задовольнити повністю, зобов'язавши відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,41 га на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, повернути земельну ділянку позивачеві та привести у придатний для використання за цільовим призначенням. В обґрунтування зазначених вимог пояснили, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,41 га за межами населеного пункту, поблизу с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, що вздовж 139 км + 950 м автодороги "Київ-Чоп". В зазначеному місці, відповідач має у власності земельну ділянку, яку використовує для обслуговування будівель і споруд кафе "ДУБКИ". Однак, відповідач зайняв додаткову площу земель обсягом 0,41 га, що межує із його власною і звів там будівлі. Відповідач та представник в судовому засіданні вимог не визнали та пояснили наступне. Позов вважають не обґрунтованим та не доведеним, а тому він не може бути задоволений судом. Представник третьої особи в судовому засіданні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в ньому. Прокурор Житомирського району Житомирської області, що вступив у справу на стороні позивача, в судовому засіданні його вимоги підтримав, вважав обґрунтованими та просив суд їх задовольнити. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи за доказами поданими сторонами. Начальник інспекції сільського господарства у Житомирській області листом від 22.08.2012 року (а.с.7 абзац 12) повідомив прокурора Житомирського району Житомирської області про встановлення факту самовільного зайняття земель лісогосподарського призначення площею 0,41 га [PERSON] поряд із ділянкою останнього площею 0,1511 га (акт серії ЖТ № 100443). Відповідач є власником земельної ділянки площею 0,1511 га, що розташована поблизу с. Оліївка Житомирського району Житомирської області з цільовим призначенням для обслуговування будівель і споруд кафе "Дубки" (а.с.10). Позивач має право на постійне користування земельною ділянкою площею 123,4035 га Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з цільовим призначенням для ведення лісового господарства (а.с.11). [PERSON], внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,41 га, відповідно до розрахунку № 63 від 14.08.2012 року, заподіяв шкоди на загальну суму 3814,92 гривень (а.с.14). Відповідача, за вказане порушення земельного законодавства, постановою від 14 серпня 2012 року було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 53 - 1 КУпАП - самовільне зайняття земельної ділянки і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 255 гривень (а.с.15). Накладене стягнення і шкоду заподіяну самовільним захватом відповідачем було сплачено у повному обсязі (а.с.126). Приписом від 14 серпня 2012 року за № 29017 державної інспекції сільського господарства в Житомирській області відповідачеві, в строк до 14 вересня 2012 року, було запропоновано усунути порушення вимоги земельного законодавства, а саме зареєструвати державний акт на право власності на земельну ділянку, припинити використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (а.с.123). Розпорядженням голови Житомирської обласної ради № 85 від 26.03.2013 року відповідачу було погоджено надання для довгострокового тимчасового користування терміном на 30 років, без вилучення їх у постійних лісокористувачів розташованих в межах Житомирського району Богунського лісництва ДП "Житомирське лісове господарство" (квартал 37 виділ 18) площею 0,6 га для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо - виховних цілей (а.с.62). Листом від 22 лютого 2013 року позивач попередньо погодив виділити лісову ділянку відповідачеві без права зведення капітальних споруд терміном на 30 років (а.с.63). Чотири споруди розташовані на території ресторанно-готельного комплексу "ДУБКИ" в районі с. Оліївка є аналогом тимчасових споруд без улаштування фундаментів та з полегшених конструкцій (а.с.105, 106). Зазначені правовідносини врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. У разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою (ч. ч. 1, 2 ст. 144 ЗК України). Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 ЗК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Подані позивачем документи, щодо протиправних дій відповідача - самовільного захвата земельної ділянки і які задокументовані інспекцією сільського господарства у Житомирській області, суд вважає, що вони є нелогічними та непослідовними такими, що викликають сумніви і ґрунтуються на припущеннях, що повністю виключає можливість покладатись на них при ухваленні даного рішення, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Вимогами ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значенням для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Посилаючись на доказ порушення вимог земельного законодавства відповідачем, представники позивача в судовому засіданні зазначали результати перевірки проведеної третьою особою. Інших доказів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, суду не надавалось. За наявності рішення про притягнення третьою особою відповідача до адміністративної відповідальності за порушення вимог земельного законодавства у вигляді самовільного захвату земель, третя особа приписом вимагає усунути такі порушення шляхом проведення реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку та необхідністю використання земель за цільовим призначенням. Таким чином, чотири документи складені третьою особою в один день 14 серпня 2012 року (акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення, розрахунок заподіяного збитку та постанова про накладення адміністративного стягнення) за своїм змістом суперечать останньому і основному документу припису, до речі, також складеному в той самий день, адже якщо попередніми документами викривався факт самовільного захвату земель і його наслідки, то як наслідок перевірки відповідачеві пропонується геть не звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести її у попередній стан, що є логічним завершенням перевірки, а зареєструвати акт та використовувати землю за призначенням. Із такого перебігу подій, в ході перевірки, можливо робити висновки про, або не правильно здійснену перевірку, зокрема, що тривала один день, в тому числі із визначенням площі самовільно зайнятої земельної ділянки та обсягу спричиненої шкоди, або про не вірне спрямування відповідача на шляху усунення порушень вимог земельного законодавства. В любому випадку результати даної перевірки, за таких обставин, суд не може прийняти до уваги як доказ підтверджуючий протиправність дій відповідача, підтверджуючий фактичні дані, що обґрунтовують позовні вимоги і здійсненими об'єктивно, повно та обґрунтовано. Крім цього, зазначеними вище вимогами матеріального закону алгоритм дій контролюючих органів не збігається із тим перебігом подій що мав місце, враховуючи матеріали справи. Суд наголошує і на вимогах ст. 19 Конституції України, які були чинними на час проведення перевірки. Відновлюючи ланцюжок подій які передували зверненню до суду із даним позовом, враховуючи надані сторонами письмові докази, слід зазначити і наступне. За наслідком невиконання вимог припису і визначеного згаданим способом, відповідач мав би бути притягнутим до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 188 - 5 КУпАП. Натомість, в судовому засіданні, стороною позивача не було подано доказів, які б підтверджували невиконання відповідачем згаданого припису і як наслідок притягнення його до адміністративної відповідальності і за таким складом адміністративного правопорушення. В завершення мало б бути звернення до суду із позовом, який би поєднав у собі усі виявлені порушення і приписані зобов'язання, адже, на переконання суду, лише після виконання такого повний спектр дій був би виконаний. При цьому, суд не приймає до уваги навіть ту обставину, що відповідач фактично погодився із наслідками проведення перевірки, сплативши штраф і відшкодував спричинену шкоду на підставі наступного. Миттєво проведена і нелогічно завершившись перевірка дотримання вимог земельного законодавства, мала на увазі, самовільний захват земель, однак не вимагала звільняти самовільно зайняту земельну ділянку. Приймаючи саме дане рішення суд зазначає наступне. Вимогами ст. 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд вважає, що права та інтереси позивача порушені не були адже в судовому засіданні не було доведено, у порядку визначеному ЦПК України, факт їх порушення. Єдиним доказом на який посилається сторона позивача як на підставу за якої суд мав встановити обставини, що обґрунтовують позовні вимоги судом до уваги не приймаються за наголошених вище підстав. Вимогами ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Інших, ніж наявних у справі доказів, не надано, як і, відповідно, досліджено судом не було. Оцінивши надані суду докази вищеописаним способом, суд вважає, що заявлені позивачем факти суду не доведені. Досягаючи мети прийняти у даній справі законне і обґрунтоване рішення суд керується і вимогами ст. 213 ЦПК України, а саме її 2 та 3 частинами за яких, вирішуючи дану справу згідно із згаданими положеннями норм матеріального закону, що регулюють дані правовідносини, судом були виконані всі вимоги процесуального закону передбачені ЦПК України. Одночасно, обґрунтовуючи його прийняття, суд з'ясував обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, з дослідженням в судовому засіданні доказів наданих сторонами. За таких обставин, суд вважає, що не може бути прийнято рішення про задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed