Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі договорів дарування від 13 жовтня 2010 року йому належать земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок за адресою: [ADDRESS] 10 квітня 2014 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області у зведеному виконавчому провадженні щодо примусового стягнення з попереднього власника вищезазначеного нерухомого майна [PERSON] грошових коштів на користь ПАТ "Універсал Банк", ПАТ "Діамант Банк" та ПАТ КБ "Приват Банк" було складено акт опису та накладений арешт на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS], а також зобов'язати відділ Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області виключити це спірне нерухоме майно з акту опису від 10 квітня 2014 року та зняти з нього всі арешти, накладені державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні щодо примусового стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь ПАТ "Універсал Банк", ПАТ "Діамант Банк" та ПАТ КБ "Приват Банк". Представник позивача звернувся до суду із заявою про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутність. Представник ПАТ "Універсал Банк" звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, а проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, тому позивач не набув право власності на спірне нерухоме майно, а Відповідачі ПАТ "Діамант Банк" та ПАТ КБ "Приват Банк" про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, їх представники у судове засідання не з'явились. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України). Відповідно до частин третьої та четвертої ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Ст.182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої ст.346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно частини другої ст.719, частин першої та четвертої ст.722 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Частиною 1 ст.210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до ч.7 ст.319, ч.2 ст.321 ЦК України діяльність власника може бути обмежена лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з нотаріально посвідченими договорами дарування від 13 жовтня 2010 року відповідач [PERSON] подарувала, а позивач [PERSON]. отримав у дар земельну ділянку площею 0,05 га та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Зазначені договори дарування зареєстровані у Державному реєстрі правочинів, що підтверджується відповідними витягами з цього реєстру №9111641 та №9111560 від 13 жовтня 2013 року Наведене свідчить про те, що відповідач [PERSON] скористалася визначеними ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правами, розпорядилася своїм нерухомим майном на власний розсуд та з дотриманням вимог ст.ст. 717, 719 ЦК України провела безоплатне відчуження цього спірного майна на користь позивача на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування, які ніким не оспорені та є чинними. Своє право власності на зазначене нерухоме майно обдарований позивач [PERSON] не зареєстрував. Поряд з цим, постановою державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 10 липня 2014 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Малиновського районного суду м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" 20572,17 гривень. Постановою державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 11 липня 2014 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Малиновського районного суду м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" 23748,12 гривень. Постановою державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 16 липня 2014 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Діамант Банк" 109848,29 гривень. Постановою державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Малиновського районного суду м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Діамант Банк" 42061,66 гривень. 10 квітня 2014 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області у зведеному виконавчому провадженні щодо примусового стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь ПАТ "Універсал Банк", ПАТ "Діамант Банк" та ПАТ КБ "Приват Банк" було складено акт опису та накладений арешт на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Але з огляду на положення ст.346 ЦК України, право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS], припинилося з моменту відчуження 13 жовтня 2010 року й станом на час опису зазначеного нерухомого майна 10 квітня 2014 року та накладення на нього арешту державним виконавцем боржник [PERSON]. власником цього майна вже не була. Сам по собі факт відсутності державної реєстрації права власності позивача на спірне нерухоме майно обмежує саме права позивача [PERSON] як власника, однак з урахуванням особливості та характеру спірних правовідносин такий факт не є підставою для накладення арешту на спірне нерухоме майно як нібито на майно боржника [PERSON] З врахуванням встановлених по справі обставин, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що даний позов про звільнення майна з-під арешту заснований на законі та є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню шляхом виключення спірного нерухомого майна з акту опису та звільнення його з-під арешту. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Оскільки право власності за договором дарування нерухомого майна виникає з моменту нотаріального посвідчення такого договору та прийняття дарунку обдарованим суд вважає неможливим застосовувати до спірних правовідносин норми ЦК України та ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відповідно до вищенаведених норм матеріального права позивач вже є власником спірного нерухомого майна і визнання за ними такого права у судовому порядку є зайвим.

Outcome: partial