Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

12 вересня 2016 року позивачка [PERSON], що мешкає за адресою: м. Білгород Дністровський, вул. Воїнської слави, 4 а кв. 8 звернулася до суду з позовом до відповідача Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока», місцезнаходження якого: 67772, Одеська область, м. Білгород Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, 3 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, відповідно до ст. ст. 3,42,124, 129 Конституції України, ст. ст. 1,2,21,23, 36, 47, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» від 12 серпня 2016 року № 368-К про звільнення її з посади вихователя педагогічної частини Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» з 12 серпня 2016 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору; поновити позивача на посаді вихователя педагогічної частини Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» на 0,5 ставки за сумісництвом з відробленням робочого часу, згідно затвердженого графіку роботи; стягнути з Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2016 року до дня поновлення на роботі; стягнути з Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» на користь [PERSON] компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі заяви від 03.06.2016 року її було прийнято на роботу безстроково до Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» до педагогічної частини на посаду вихователя на 0,5 ставки за сумісництвом з відробленням робочого часу, згідно затвердженого графіку роботи, про що було видано наказ № 265-к від 03.06.2016 року. Основним місцем роботи її була Старокозацька дитяча музична школа Білгород-Дністровського району Одеської області на посаді викладача по класу фортепіано. 17.06.2016 року адміністрація ДЗ «ДСС «Затока», ввівши її в оману, запропонувала написати заяву про переведення її на повну ставку вихователя на період її відпуски за основним місцем роботи з 17.06.2016 року, пояснивши це тим, що в строк літніх відпусток існують вакантні години вихователів педагогічної частини, але після виходу із відпустки за основним місцем роботи в Старокозацькій ДМШ вона знову буде працювати за сумісництвом на посаді вихователя на 0,5 ставки. Однак, 12.08.2016 року, під час тимчасової непрацездатності та знаходженні на лікарняному, її було звільнено на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України з 12.08.2016 року у звязку із закінченням строку трудового договору, про що було видано наказ № 368-К від 12.08.2016 року. Вважає зазначений наказ незаконним, та стверджує, що адміністрація ДЗ ДССС «Затока» грубо порушила норми трудового законодавства та допустила її звільнення в період тимчасової непрацездатності працівника, та до закінчення визначеного відповідачем строку трудового договору, оскільки згідно наказу про звільнення від 12.08.2016 року в ньому чітко зазначено, що днем звільнення [PERSON] є той же день, тобто 12.08.2016 року, а останнім днем відпустки за основним місцем роботи було 13.08.2016 року. Окрім того, у звязку із знаходженням на лікарняному, відпустку їй продовжили до 19.08.2016 року. Також, адміністрацією відповідача в день її звільнення не було видано належно оформлену трудову книжку. При прийомі її на роботу вона укладала трудовий договір від 03.06.2016 року на невизначений строк на 0,5 ставки вихователя педагогічної частини за сумісництвом, а переведення її на повну ставку викладача з 17.06.2016 року на період відпустки за основним місцем роботи носили тимчасовий характер, що повністю відповідало її інтересам на період відпустки за основним місцем роботи. Тож, є усі підстави визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря ДЗ ДССС «Затока» від 12.08.2016 року № 368-К про її звільнення з посади вихователя педагогічної частини зазначеного закладу з 12.08.2016 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору. До того ж, на підставі ч.1, 2 ст.235 КЗпП України, їй має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. Діями адміністрації ДЗ ДССС «Затока», у звязку із незаконним звільненням грубо порушені її права. Порушення її законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків , що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, викликало в неї негативні емоції й переживання, у неї порушився сон, що вплинуло на спокій. Перенесену моральну шкоду оцінює у 10000 грн. На підставі вищевикладеного, вона і звернулась до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Представник відповідача з позовом не погодився, просив суд в його задоволенні відмовити, з підстав, вказаних у письмових запереченнях від 27.04.2017 року. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON], судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно позивачку з 04.06.2016 року було прийнято на роботу на посаду вихователя педагогічної частини державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Затока» на 0,5 ставки за сумісництвом на підставі наказу №265-К від 03.06.2016 року/л.с.80/. 17.06.2016 року згідно заяви [PERSON], на підставі наказу № 281-К від 17.06.2016 року, позивачку переведено на ставку вихователя на період щорічної відпустки за основним місцем роботи з 17.06.2016 року по 13.08.2016 року /наказ № 01-2016/В від 03.06.2016 року, виданий Старокозацькою дитячою музичною школою» з оплатою згідно штатного розпису /л.с.82/. Як вбачається з матеріалів справи, згідно трудової книжки [PERSON], з 01.06.2014 року основним місцем роботи позивача є посада викладача в Старокозацькій дитячій музичній школі /наказ від 01.06.2014 року № 05А-2014/К /л.с.10/. Згідно витягу з наказу № 01-2016/В «Про надання щорічної та додаткової відпустки працівникам Старокозацької дитячої музичної школи», [PERSON] згідно заяви від 03.06.2016 року, за період роботи з 01.09.2015-31.05.2016 року надано відпустку з 17.06.2016 року по 13.08.2016 року /л.с.11/. Наказом № 368-К від 12.08.2016 року, звільнено 12.08.2016 року [PERSON] з посади вихователя педагогічної частини державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Затока» - за ст.36 п.2 КЗпП України, у звязку із закінченням строку трудового договору /л.с.14/. Так, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, пiдставами припинення трудового договору є: закiнчення строку (пункти 2 i 3 статтi 23), крiм випадкiв, коли трудовi вiдносини фактично тривають i жодна з сторiн не поставила вимогу про їх припинення. Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. П. 2 частини першої ст. 23 КЗпП відокремлює трудові договори, що укладаються на строк, визначений за погодженням сторін. Такі договори називають строковими. Вони можуть укладатися як при прийнятті на роботу, так і згодом, якщо є підстави для укладення (переукладення) строкового трудового договору. Строковий трудовий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін. При цьому закон ніяк не обмежує права сторін трудового договору на визначення строку його дії (якщо взагалі не заборонено в даному випадку укладати трудовий договір на строк). Випадками, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк, є такі, які обумовлені характером майбутньої роботи, умовами її виконання, а також інтересами працівника. "Характер майбутньої роботи" - це означає, що за своїм характером робота є такою, яка не виконується постійно (сезонні роботи, хоча б вони і не були включені до списків (переліків) сезонних робіт, а також ті, які виконуються протягом певного строку тощо). "Умови виконуваної роботи" - це таке формулювання, що визначає роботу як постійну, але у зв'язку з конкретними умовами її виконання трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк. Насамперед це може бути пов'язано з тим, що для виконання даної роботи вже прийнятий на роботу працівник, який, однак, протягом певного періоду не може виконувати свої трудові обов'язки. Для заміщення тимчасово відсутнього працівника і здійснюється прийняття на роботу іншого працівника за строковим трудовим договором. Правове становище працівників, що уклали строкові трудові договори, переважно не відрізняється від правового становища працівників, що уклали трудові договори на невизначений строк. Водночас працівник, що уклав строковий трудовий договір, після закінчення обумовленого строку підлягає звільненню. Звільнення здійснюється без його заяви за наказом власника. Наказ про звільнення може бути виданий в останній день дії строкового трудового договору або до цього із зазначенням дати звільнення, що обумовлена строком трудового договору. Але днем звільнення в будь-якому випадку повинен бути останній день роботи, як він визначений трудовим договором (під ним тут розуміється також останній день відпустки у випадках, коли вона надається з наступним звільненням). Крім того, належить звернути увагу на те, що законодавство не встановлює обов'язку власника попереджати працівника про майбутнє звільнення у зв'язку з закінченням строку трудового договору. Підставою для звільнення працівника є п. 2 ст. 36 КЗпП. Тож, у сенсі розуміння коментованої норми вищезгаданої статті чинного законодавства, [PERSON] з безстрокового трудового договору за власною заявою перевелась на підставі спірного наказу на строковий трудовий договір на повну ставку вихователя на період відпустки за основним місцем роботи з 17.06.2016 року до 13.08.2016 року включно /л.с.82/. Ствердження позивача про те, що відбулися зміни істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж кваліфікацією та посадою, за умови яких вона повинна була поперджуватись за два місяці, судом до уваги не приймаються, оскільки в даному випадку не відбувалось зміна в організації виробництва Згідно ч.3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку iз змiнами в органiзацiї виробництва i працi допускається змiна iстотних умов працi при продовженнi роботи за тiєю ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів i найменування посад та iнших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше нiж за два мiсяцi. Під змінами в організації виробництва і праці слід мати на увазі, зокрема, ліквідацію, реорганізацію або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Вказане вище дає підстави суду вважати, що відбулись не зміни істотних умов праці [PERSON], а позивача за її заявою було переведено з безстрокового трудового договору на строковий, оскільки ним чітко встановлений та обумовлений сторонами строк його дії. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що звільнення позивачки відбулося відповідно до закінчення дії строкового договору, відповідно до заяви самої позивачки про переведення її на ставку вихователя на період відпустки за основним місцем роботи. З наказом позивачка була ознайомлена, що підтверджується ї підписом в наказі. Проте, суд вважає, що звільнення [PERSON] відбулось 12.08.2016 року, тобто в період дії строкового договору, що не підпадає під п.2 ст. 36 КЗпП,( у звязку із закінченням строку дії трудового договору), яким мотивував керівник підприємства свій наказ. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що у період з 09.08.2016 року по 14.08.2016 року позивач знаходилась на лікарняному, тобто була тимчасово непрацездатною, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЗ № 268981 /л.с.15/. У відповідності до ч.3 ст.40 КЗпП, не допускається звiльнення працiвника з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу в перiод його тимчасової непрацездатностi (крiм звiльнення за пунктом 5 цiєї статтi), а також у перiод перебування працiвника у вiдпустцi. 27.04.2017 року представником відповідача були надані до суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначено, що звільнення позивача відбувалось на законних підставах, у період перебування [PERSON] на робочому місці. А ствердження, що працівника неможна звільнювати у період тимчасової непрацездатності спростовується листом від 31.01.2012 року № 30/13/133-12 Міністерства соціальної політики, тож наполягає на тому, що звільнення відбулось саме по закінченні строку трудового договору. Так, згідно Листа від 31.01.2012 року № 30/13/133-12 Міністерства соціальної політики вбачається, що звільнити працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України. Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений. Проте, у вказаному вище Листі від 31.01.2012 р. № 30/13/133-12 "Щодо закінчення строкового трудового договору" акцентується увага саме та тому, коли звільнення відбувається за закінченням строку трудового договору. Також, представник відповідача зазначає, що 12.08.2016 року [PERSON] перебувала на робочому місці, що підтверджує табелем обліку робочого часу за серпень 2016 року /л.с.88-90/. До того ж, у своїх заперечення представник відповідача стверджує, що у КЗ ДССС «Затока» не перебувала трудова книжка [PERSON], оскільки це не було її основним місцем роботи, вона працювала з відповідачем за сумісництвом, а тому трудова книжка у вказаному підприємстві не велась та не могла бути видана позивачу у день звільнення. 29.05.2017 року на підставі клопотання представника відповідача ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано з Відділу культури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Миколаївська, 55, відомості про те чи видавався [PERSON] в період з 03.06.2016 року по 12.08.2016 рік наручно оригінал її трудової книжки, чи він знаходився за основним місцем роботи в Старокозацькій дитячій музичній школі Білгород-Дністровського району Одеської області. Зобовязано Відділ культури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Миколаївська, 55, надати на адресу суду відомості про те чи видавався [PERSON] в період з 03.06.2016 року по 12.08.2016 рік наручно оригінал її трудової книжки, чи він знаходився за основним місцем роботи в Старокозацькій дитячій музичній школі Білгород-Дністровського району Одеської області/ л.с.96-97/. Згідно відповіді з відділу культури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, [PERSON] дійсно працює в Старокозацькій дитячій музичній школі за основним місцем роботи. Оригінал трудової книжки в період з 03.06.2016 року по 12.08.2016 рік, директором школи [PERSON] наручно не видавався /л.с.104/. Також, з метою повного та обєктивного розгляду справи, 29.06.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу, згідно якої задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Витребувано з ДЗ «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» засвідчені копії: посадової інструкції вихователя педагогічної частини; правил внутрішнього трудового розпорядку; затверджених графіків роботи вихователів педагогічної частини за період роботи позивачки; колективного договору. Зобовязано ДЗ «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» надати до суду засвідчені копії: посадової інструкції вихователя педагогічної частини; правил внутрішнього трудового розпорядку; затверджених графіків роботи вихователів педагогічної частини за період роботи позивачки; колективного договору /л.с.109-110/. На запит суду представником відповідача надані до суду витребувані документи, а саме: графік роботи вихователів за період червень серпень 2016 року, Посадова інструкція вихователя, Колективний договір на 2017-2019 рр, Правила внутрішнього трудового розпорядку додаток №1 до колективного договору /л.с.124-151/. Також, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 31.08.2017 року, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Витребувано з ДЗ «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» засвідчені копії: правил внутрішнього трудового розпорядку, які діяли станом на 03.06.2016 року; колективного договору, який діяв станом на 03.06.2016 рік. Зобовязано ДЗ «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» надати до суду засвідчені копії: правил внутрішнього трудового розпорядку, які діяли станом на 03.06.2016 року; колективного договору, який діяв станом на 03.06.2016 рік/л.с.157-159/. Тож, на запит суду був наданий колективний договір на 2013-2016 рр. Державного закладу « Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Затока» із Правилами внутрішнього трудового розпорядку /л.с.176-200/. Згідно наданих письмових пояснень позивача від 31.08.2017 року вбачається, що 10.08.2016 року завідуючою педагогичної частини [PERSON] їй було повідомлено про необхідність вийти на зміну 12.08.2016 року, тобто в дату не передбачену графіком роботи на серпень. 12.08.2016 року, [PERSON], перебуваючи у хворобливому стані (бронхіт), змушена була вийти на роботу, де їй і було вручено спірний наказ про припинення строкового трудового договору./л.с.154-156/. Таким чином, на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, слід дійти висновку. По-перше, за заявою позивача її було переведено на повну ставку вихователя на період її відпустки за основним місцем роботи з 17.06.2016 року по 13.08.2016 року включно, що має наслідком зміни трудового договору з безстрокового /наказ №265-К від 03.06.2016 року/ на строковий /наказ № 281-К від 17.06.2016 року/. По-друге, строковим договором було чітко встановлено термін його дії, а саме: на період щорічної відпустки за основним місцем роботи [PERSON] з 17.06.2016 року по 13.08.2016 року. Звільнення позивачки відбулось 12.08.2016 року, тобто коли строковий трудовий договір ще тривав, його дія визначена сторонами до 13.08.2016 року включно, а тому застосування п.2 ст. 36 КЗПП України у якості мотивування та обґрунтування винесеного наказу є неприпустимою. По-третє, звільнення позивача у порушення ч.3 ст. 40 КЗпП України відбулось у період перебування працівника на лікарняному, тобто у період тимчасової непрацездатності [PERSON] Посилання представника відповідача на лист від 31.01.2012 року № 30/13/133-12 Міністерства соціальної політики проте, що звільнити працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, судом до уваги не приймається, оскільки як вказувалось вище строк трудового договору на момент звільнення [PERSON] не закінчився. Таким чином, з огляду на те, що наказ №368-К від 12.08.2016 року про звільнення [PERSON] з посади вихователя педагогічної частини ДЗ ДССС «Затока» виданий 12.06.2016 року, а саме у період дії строкового трудового договору, що тривав до 13.08.2016 року включно, а отже не підпадає під норму ст. 36 п.2 КЗпП України - у звязку із закінченням строку трудового договору, яким він був мотивований, та враховуючи те, що звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності працівника, суд приходить до висновку, що спірний наказ є незаконним, має ряд порушень та є таким, що підлягає скасуванню, а отже позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» від 12.08.2016 року № 368-К про звільнення [PERSON] з посади вихователя педагогічної частини Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» з 12 серпня 2016 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимог про поновлення позивача на посаді вихователя педагогічної частини Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» на 0,5 ставки за сумісництвом з відробленням робочого часу, згідно затвердженого графіку роботи, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Виходячи зі змісту ст.ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду означає обовязок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обовязків. Так, згідно п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Таким чином, у звязку із визнанням наказу головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» від 12.08.2016 року № 368-К про звільнення [PERSON] з посади вихователя педагогічної частини Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» з 12 серпня 2016 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України - незаконним, що також свідчить про незаконність звільнення позивача, суд приходить до висновку, що вона має бути поновлена на посаді вихователя педагогічної частини Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» з відробленням робочого часу, згідно затвердженого графіку роботи, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд приходить до наступного. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Проте, у звязку із тим, що позивач свідомо, що підтверджується її заявою від 17.06.2016 року, перевелась на посаду вихователя на повну ставку на період щорічної відпустки за основним місцем роботи з 17.06.2016 року по 13.08.2016 року, тобто перейшла на умови строкового договору, то вимушеного прогулу судом не вбачається, оскільки у разі закінчення строку дії договору її було б звільнено на законних підставах з видачею відповідного наказу. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В своєму позові, [PERSON] вказує на те, що незаконними діями адміністрації ДЗ ДССС «Затока» у звязку із незаконним звільненням грубо порушені права позивача. Порушення її законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків , що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, викликало в неї негативні емоції й переживання, у неї порушився сон, що вплинуло на спокій. Також зазначає, що її переживання ще більш посилились у звязку із неодноразовими відмовами адміністрації ДЗ ДССС «Затока» поновити її на роботі, що вимагає від неї додаткових затрат сил та енергії. Пережиту моральну шкоду позивач оцінює у 10000 грн. Проте, позивачем не надано суду жодного належного доказу в обґрунтування понесених моральних страждань, до того ж матеріали справи не містять звернення позивачки та відповідно відмови адміністрації ДЗ ДССС «Затока» про поновлення її на роботі. За таких обставин, вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи усе вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON], а саме в частині визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» від 12.08.2016 року № 368-К про звільнення [PERSON] з посади вихователя педагогічної частини Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока» з 12 серпня 2016 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору; поновлення [PERSON], [INFO], паспорт серії КМ 811369, ІПН [NUMBER], що мешкає за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород - Дністровський, [ADDRESS] на посаді вихователя педагогічної частини Державного закладу «Дитячий спеціалізований /спеціальний/ санаторій «Затока», місцезнаходження: 67772, Одеська область, м. Білгород - Дністровський смт. Затока, вул. Приморська, 3, код 01981997, МФО 828011. В іншій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід - відмовити. У відповідності до ч.1 п.6 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує також питання: як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: partial