Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

04.03.2021 Орган опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центр соціальних служб Савранської селищної ради Одеської області, староста села Осички Савранської селищної ради Одеської області, КНП Савранський ЦПМСД Савранської селищної ради Одеської області про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначалось, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини внесені відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Малолітній [PERSON] рішенням Савранської селищної ради від 25.02.2021 №2/1 відібраний від матері у зв`язку з загрозою для його життя та здоров`я. На час відібрання дитини від матері, умови в житловому будинку для проживання новонародженого не створені, в помешканні було чути чадним газом. Мати дитини - відповідачка проживає в будинку разом зі співмешканцем без реєстрації. За час проживання в селі Осички відповідачка характеризується негативно, разом зі співмешканцем вживає алкогольні напої, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно своєї старшої дитини. Відповідачка потребує постійного контролю, вона не може забезпечити первинні потреби новонародженої дитини, співмешканець не завжди контролює свою поведінку та схильний до агресії. Сім`я відповідачки перебуває на обліку в центрі соціальних служб під соціальним супроводом з 07.10.2020. З метою набуття навиків догляду за новонародженою дитиною відповідачці було запропоновано тимчасове влаштування її разом з дитиною до Центру матері і дитини в м. Кіровоград, проте остання не погодилась написавши відповідну заяву. Ухвалою Савранського районного суду від 17.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачці за адресою, що вказана в позовній заяві, а саме: [ADDRESS] . За наданою суду інформацією Савранської селищної ради Одеської області відповідачка [PERSON] проживає без реєстрації у будинку свого співмешканця (а.с.19). Ухвалою Савранського районного суду від 25.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17.06.2021. В подальшому судовий розгляд призначений на 09.08.2021. В судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області - Бевзюк О.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог і відібрання у неї її малолітньої дитини. В судовому засіданні представник Центру соціальних служб Савранської селищної ради Одеської області Рябецька О.Г. та сімейний лікар КНП Савранський ЦПМСД Савранської селищної ради Одеської області Шабуніна С.І. позовні вимоги підтримали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с.3). 24.02.2021 староста села Осички О. Сивак звернувся до голови Савранської селищної ради з клопотанням про влаштування на тимчасове перебування новонародженої дитини [PERSON] до лікарні. Клопотання обґрунтоване тим, що [PERSON] потребує постійного контролю своїх дій, вона не в змозі забезпечувати первинні потреби дитини через свої психофізичні якості. Її співмешканець не завжди контролює свою поведінку та схильний до агресії. Чоловік та жінка палять та вживають алкогольні напої (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області від 25.02.2021 №2/1 малолітнього [PERSON] , відібрано у матері [PERSON] та тимчасово влаштовано до дитячого відділення КНП «Савранська лікарня» Савранської селищної ради (а.с.6). З довідки - характеристики №12 від 23.02.2021 виданою Головою селищної ради Дужієм С.Г. вбачається, що [PERSON] виховувалась в інтернат них закладах м. Балти та м. Кодими через те, що її мати померла, а батька позбавлено батьківських прав. [INFO] вона народила дитину [PERSON] в м. Одесі. Мати не проявляла піклування про дитину. На декілька днів зникла з лікарні, де вона перебувала з дитиною, без поважних причин на декілька днів. Через це [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її дочки [PERSON] . На даний час [PERSON] проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] . Разом зі співмешканцем вони вживають алкогольні напої. Сім`я знаходиться на обліку в центрі соціальних служб, як сім`я, яка перебуває в складних життєвих обставинах. Виховний потенціал [PERSON] низький, в неї відсутні навики догляду за новонародженою дитиною, вона потребує постійного контролю своїх дій, настанов та рекомендацій. [PERSON] не створила належних умов для виховання та повноцінного розвитку дитини. Існує загроза життю та здоров`ю дитини в даній сім`ї. Крім того, [PERSON] потребує обстеження так як має вади здоров`я (а.с.8). З довідки-характеристики №13 від 23.02.2021 виданою Головою селищної ради Дужієм С.Г. вбачається, що [PERSON] з числа осіб, який позбавлений батьківського піклування, він виховувався в інтернатному закладі. Проживав громадянським шлюбом з декількома жінками та має двох неповнолітніх дітей з якими не спілкується та не приймає участі в їх вихованні. Мав судимість. Був засуджений до відбування покарання без позбавлення волі. На даний час проживає з [PERSON] у якої народився [PERSON] .. Сім`я знаходиться на обліку в центрі соціальних служб, як сім`я, яка перебуває в складних життєвих обставинах. Чоловік не проявляє зацікавленості у створенні належних умов для новонародженої дитини. Не здатний до раціонального використання коштів. Часто витрачає кошти для задоволення своїх особистих потреб. Разом зі своєю співмешканкою [PERSON] вони не створили належних умов для виховання та розвитку дитини. Існує загроза життю та здоров`ю дитини в даній сім`ї (а.с.9). З наявних в матеріалах справи результатів соціального супроводу вбачається, що [PERSON] коли була вагітна двічі без поважної причини не приходила на відвідування лікаря не попередивши про це ні лікаря ні соціального працівника. З її сім`єю проводилась робота щодо створення належних побутових умов в будинку, в якому потрібно було створити умови як для батьків так і для дитини. Проводилась роз`яснювальна робота щодо дотримання санітарно - гігієнічних норм. Сусіди допомогли зробити незначний косметичний ремонт в двох кімнатах будинку. Проте, під час пиятики [PERSON] розбив тумбочку, вибив шибки у вікнах та поламав вхідні двері. Холодильника, електроплитки, посуду для приготування їжі в сім`ї немає. Коштів для придбання необхідного у сім`ї немає. З сім`єю проводилась робота щодо формування сімейного бюджету та ведення домашнього господарства. Чоловік та жінка не в змозі раціонально використовувати кошти. Крім того, вони палять та вживають алкогольні напої (а.с.10). З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини вбачається, що [PERSON] проживає разом [PERSON] та [PERSON] , які вживають алкогольні напої. В будинку наявний чадний газ. Зі слів [PERSON] її співмешканець курить в будинку. Для дитини немає посуду та плити для готування їжі (а.с.11-13). Із заяви [PERSON] від 25.02.2021, вбачається, що вона відмовляється від влаштування її з дитиною в центр матері та дитини в місті Кіровограді до виповнення дитині одного року (а.с.14). Відповідно до протоколу бесіди з батьками дитини, з [PERSON] проведена роз`яснювальна робота щодо відповідального батьківства, належного догляду за дитиною та виконанням батьківських обов`язків. [PERSON] надані відповідні рекомендації (а.с.15). З наявного в матеріалах справи Акту про результати відвідування та піклування дитиною від 24.05.2021 № 02/06-49 виданого КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради вбачається, що малолітнього [PERSON] [INFO] , який перебуває на повному державному забезпеченні з 09.04.2021 мати [PERSON] жодного разу його не відвідувала,не цікавилися його долею ні в усній ні в письмовій формі. Тобто, фактично, самоусунулась від виховання та утримання своєї дитини (а.с.46). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області щодо доцільності відібрання дитини від 17.06.2021 № 02-17/1068, Виконавчий комітет Савранської селищної ради Одеської області, як орган опіки та піклування, вважає доцільним відібрання дитини [PERSON] [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с. 56). З наявного в матеріалах справи Акту про результати відвідування та піклування дитиною від 06.08.2021 № 02/06-105 виданого КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради вбачається, що малолітнього [PERSON] [INFO] , який перебуває на повному державному забезпеченні з 09.04.2021 мати [PERSON] жодного разу його не відвідувала,не цікавилися його долею ні в усній ні в письмовій формі. Тобто, фактично, самоусунулась від виховання та утримання своєї дитини. За змістом частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На підставі частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. За змістом пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері, а саме те, що вона зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням дітей належними чином, не дбає повною мірою про здоров`я дітей, не дотримується належних соціально-побутових умов проживання дітей, відсутня модель сім`ї, профілактичні бесіди, перебування під соціальним супроводом з метою підвищення батьківського потенціалу, створення належних умов для проживання дитини результатів не дали, поведінка відповідачки є нестабільною, тому відібрання дитини [PERSON] [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав є достатнім заходом впливу на матір. Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] , у порушення вимог статті 150 СК України, належним чином не виконує покладені на неї Конституцією України обов`язки щодо виховання та розвитку малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що таке втручання держави в особисте життя відповідачки відповідає вимогам закону і має законну мету - захист інтересів дітей, їх емоційного здоров`я та моралі, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дітей, поведінка матері щодо якої свідчить про ризик неналежного їх виховання та виконання батьківських обов`язків, тому таке втручання є необхідним. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.п.15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини 3 статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали вихованню дітей, [PERSON] може звернутися до суду з позовом про повернення їй дітей. Разом з тим, як встановлено частиною 4 статті 170 СК України та частиною 4 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Так, в судовому засіданні представник позивача, Органу опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області зазначила, що розмір аліментів на утримання дітей має дорівнювати мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 статті 184 СК України гарантовано, що розмір аліментів, стягнутих на дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 191 СК України суд ухвалює про присудження аліментів від дня пред`явлення позову. Датою подання позову є 04 березня 2021 року. З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітньої дитини [PERSON] також підлягають задоволенню. Отже, з відповідачки підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.03.2021 та до досягнення дитиною повноліття. В силу пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved