Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Державне територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Пасажирське вагонне депо Чернівці ДТГО «Львівська залізниця», уточнивши в ході розгляду справи в суді свої позовні вимоги, звернулося з позовом до відповідачів про визнання частково незаконним рішення Сторожинецької міської ради, та визнання частково недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, в ході здійснення інвентаризації земель, залізниці стало відомо що рішенням Сторожинецької міської ради, Чернівецької області №948/8-2007 від 17.01.2007 року [PERSON] правонаступником (спадкоємцем) якого є [PERSON], була передана в приватну власність земельна ділянка яка накладається на земельну ділянку залізниці загальною площею 0,0212 га. Зазначаючи про те, що залізниця як суміжний землекористувач, проект відведення земельної ділянки, акт встановлення і узгодження меж землекористування [PERSON] не погоджувала і згоди на вилучення земельної ділянки не надавала, позивач просив визнати частково незаконним рішення Сторожинецької міської ради №48/8-2007 від 17.01.2007 року. Просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та Державний акт на право власності на земельну ділянку в частині посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0212 га. Крім цього, посилаючись на зазначені обставини і норми діючого законодавства, позивач просив також скасувати в державному земельному кадастрі реєстрацію вказаної земельної ділянки. При цьому позивач зазначає, що право користування залізницею вказаною землею підтверджується "Планом границ полоси отвода", який було розроблено у 1959 році, Будівельними нормами і правилами в т.ч. СНіП 11-39-76 і СН 468-74. Представник позивача, в суді підтримав змінені позовні вимоги, посилаючись на викладені обставини. Представник відповідача по справі, Сторожинецької міської ради, в суді позовні вимоги позивача не визнав посилаючись на не представлення позивачем належних документів які б підтверджували право власності чи користування земельною ділянкою, а представлені докази не є належними доказами. Крім того вважав, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду. Просив відмовити в позові. Правонаступник відповідача [PERSON] в судове засідання двічі не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Третя особа - відділ Держземагенства, в судове засідання свого представника не направила, надіслала клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, просила прийняти рішення на розсуд суду. Розглянувши справу та встановивши фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, суд знаходить що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в межах м. Сторожинець, Чернівецької області під об'єктами залізничного транспорту знаходиться земельна ділянка загальною площею 23,093 га. Вказана обставина не заперечувалась сторонами і підтверджується довідкою позивача від 13.12.2011 року №1147 (а.с.14), а тому у відповідності до положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Судом також встановлено і сторонами також не заперечувалося, що на підставі оспорюваного рішення, Сторожинецької міської ради від 17.01.2007 року №48/8-2007 (а.с.12) [PERSON] було виділено 0,3376 га землі в тому числі 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,2376 га для ведення особистого селянського господарства по вул.Видинівського, 103 в м.Сторожинець, видано Державний акт серії ЯД № 109877 від 07.08.2007 року, кадастровий номер 7324510100:01:001:0151, для ведення особистого селянського господарства (а.с.59). Спірну земельну ділянку площею 0,2376 га, після смерті [PERSON] успадкувала його дружина [PERSON] (а.с.66). В склад цієї землі ввійшла земельна ділянка площею 0,0212 га яка відноситься до земель залізниці. Спірна земельна ділянка площею перекриття 0,0212 га, згідно Плану меж смуги відводу лінії "Адинката-Берхомет" Львівської залізниці, в адмінмежах Сторожинецького району, Чернівецької області (а.с.9-11), Акту обстеження земельної ділянки від 02.10.2013 року (а.с.7), розташована в межах смуги відведення залізниці від 22 км. + 310 м. за напрямком Глибока-Буковинська-Берегомет на відстані 21,6 метри від осі колії. Смуга відведення залізниці складає 15 м. від осі колії. Із зазначеного плану меж смуги відводу лінії "Адинката-Берегомет" Львівської з.д. в адмінмежах Сторожинецького району, Чернівецької області, вбачається, що позивач, земельною ділянкою під об'єктами залізничного транспорту на території м.Сторожинець в тому числі спірною земельною ділянкою, користується з 1959 року. Згідно зі ст.68 ЗК України, до складу земель залізничного транспорту входять, у першу чергу, землі, які є смугою відведення залізниць. Крім того, землями залізничного транспорту вважаються землі, зайняті станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, а також землі під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Статтею 11 Закону України "Про транспорт" передбачено, що до земель транспорту належать землі, надані згідно із Земельним Кодексом, підприємствам і організаціям транспорту (залізничного, водного (морського, річкового), автомобільного, авіаційного, міського електротранспорту, а також трубопровідного), для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку відповідних об'єктів. Землями залізничного транспорту є землі, надані його підприємствам і організаціям. До їх складу входять землі, що є смугою відведення залізниць; під залізничним полотном та його облаштуванням; залізничні станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарств, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, землі під захисні та укріплювальні насадження, службові, культурно-побутові будівлі та інших споруд, які створюються для обслуговування роботи залізничного транспорту. Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України. Таким чином, право постійного користування залізницею, частиною спірної земельної ділянки підтверджується Постановами Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року "Про порядок введення в дію Земельного кодексу України" та "Про земельну реформу" із врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, яким визнано неконституційними пункти 6 вказаних постанов Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року, внаслідок чого виготовлення та отримання державних актів на земельні ділянки, що перебувають у користуванні залізниць, не передбачалося. Землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п. 54 та п. 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року та згідно Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 р. і Норм відведення земель для залізниці 468 -74, затверджених постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року № 247, № 247, які були чинними на час передачі земельної ділянки у власність [PERSON] В статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст.155 ЗК України, у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на вказане, суд знаходить, що міська рада не мала права передавати в приватну власність [PERSON] земельну ділянку яка входить в склад земель смуги відведення державної залізниці, а відповідно рішення ради в цій частині є незаконним. Згідно вимог п. "г" ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Підтвердженням цього висновку суду є також і те, що відповідно до п."б" ч.4 ст.84 ЗК України, землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність, а невиконання вказаного положення безумовно тягне за собою скасування незаконного рішення. На думку суду вказане рішення є незаконним в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,0212 га для ведення особистого селянського господарства, яка входить в склад ділянки площею 0,2376 га. Заявляючи вимогу про визнання частково незаконним рішення Сторожинецької міської ради, позивач крім цього, посилаючись на те що це рішення є незаконним, просив також визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 109877 від 07.08.2007 року та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВТО № 548137 від 12.11.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2395 в частині спадкування земельної ділянки площею 0,0212 га., що перетинається із смугою відведення ДТГО «Львівська залізниця». Положеннями ст.155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Виходячи з цього, суд вважає, що державний акт виданий на земельну ділянку площею 0,2376 га для ведення особистого селянського господарства, яка частково накладається на земельну ділянку позивача загальною площею 0,0212 га має бути визнаний незаконним в частині земельної ділянки яка накладається на іншу, а саме в розмірі 0,0212 га. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності до спірних вимог, суд, зважає на заяву Сторожинецької міської ради про застосування наслідків спливу строку позовної давності та виходить з наступного. Згідно вимог ст.ст. 256, 257, 260, 267 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зважаючи на предмет позову та виходячи із правила, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, суд знаходить, що позивачем строки позовної давності не порушені, оскільки про спірне рішення міської ради чи про наявний державний акт, позивач не знав і не міг знати ні в момент його прийняття ні в подальшому. Днем коли позивач довідався про порушення його прав, на думку суду, була дата відповідного акту складеного за результатами інвентаризації земель. Крім того суд вважає, що на вказані вимоги поширюється спеціальна позовна давність визначена п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року № 4176, який набрав чинності з 14.01.2012 року і згідно якого особа має право звернутися до суду в строк до 14.01.2015 року, з позовом про визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право цієї особи. Заперечення проти позову Сторожинецької міської ради, пов'язані з тим що [PERSON] являється добросовісним набувачем земельної ділянки і майно від нього може бути витребуване лише шляхом подачі віндикаційного позову, а не скасуванням державного акту і рішення на думку суду не спростовують висновків суду щодо незаконності цього рішення і Державного акту. Аналіз статті 388 ЦК України свідчить, що витребування майна від добросовісного набувача можливе за умови, якщо це майно було придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, за відплатним договором. В даному випадку [PERSON] отримала спірну земельну ділянку від [PERSON] не за відплатним договором, а внаслідок спадкування, а [PERSON] в свою чергу отримав цю землю від Сторожинецької міської ради в порядку безоплатної її приватизації згідно ст.118 ЗК України, а не на підставі відплатного договору. Виходячи з чого, очевидним є те що правила добросовісності набуття майна, передбачені в статті 388 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини. Судові витрати по справі, зважаючи на правила статті 88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідачів на користь позивача пропорційно долі задоволених позовних вимог, тобто в сумі по 121 (сто двадцять одній) гривні 80 копійок з кожного відповідача. На підставі ст. ст. 67, 68, 80, 83, 84, 116, 118, 126, 152, 155, 158 ЗК України, ст.11 Закону України "Про транспорт" ст.6 Закону України "Про залізничний транспорт" ст.19 Конституції України, ст.ст. 256, 257, 260, 267, 268, 388 ЦК України та

Outcome: approved