Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

06 червня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS], а також з 1/2 частини земельної ділянки, площею 431 кв.м, на якій знаходиться вказаний будинок. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її рідний син - позивач [PERSON] та її чоловік - відповідач [PERSON] в рівних частках - 1/4. Спадкове майно вони фактично прийняли, оскільки проживали разом з померлою в спадковому будинку. Однак, постановою державного нотаріуса Лиманської Державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки відсутня державна реєстрація на правовстановлюючих документах, які підтверджують право власності на 1/2 частку житлового будинку на ім"я померлої [PERSON] Тому позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на спадкове майно в належній йому частці. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. При цьому представник [PERSON] 22.02.2018 року уточнила позовні вимоги в частині вказівки правильного прізвища спадкодавця як "Філіппової", як зазначено в свідоцтві про смерть, та в документах, що підтверджують її право власності на спірне спадкове майно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, просив відмовити в задоволенні позову. При цьому посилався на ті обставини, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], а також земельну ділянку, площею 431 кв.м, на якій знаходиться вказаний будинок, вони з [PERSON] придбали у 2003 році у подружжя [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. При цьому за порадою приватного нотаріуса Адамовича В.І., щоб не платити велику суму державного мита, [PERSON] відмовилася від 1/2 частини вказаного будинку на його користь. Тому саме в БТІ м. Слов"янська зареєстровано право власності на вказаний будинок лише за ним. У нього відсутній документ згідно якого [PERSON] відмовилася від своєї долі, отримати його копію він не має змоги, бо приватний нотаріус здав справи до архіву в м. Донецьку, який зараз перебуває в зоні АТО. [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в 2009 році на прохання [PERSON], проте не проживав сумісно з ними, і зараз мешкає в м. Донецьку. Свідки Суд, вислухавши позивача, відповідача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується наданаю позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 28 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 439 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0433 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], та 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], загальна ринкова вартість яких станом на жовтень 2017 року згідно висновку № 1127/1133 за результатами судової будівельно-оціночної експертизи, проведеної експертами Донецького НДІСЕ, становить 181663,00 гривень. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки померлою [PERSON] заповіту складено не було, спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно в рівних частках (по 1/4) є відповідач [PERSON] - чоловік померлої, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 29 грудня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис № 206) (а.с. 10), та позивач [PERSON], який є сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER], виданого 30 жовтня 1971 року, де матір"ю зазначена [PERSON], яка згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 29 грудня 2001 року, змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]" (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформації, наданої 13 червня 2017 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. із заявами прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався (а.с. 37). В березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Лиманської нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Семенової І.М. від 28 березня 2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутня державна реєстрація на правовстановлюючих документах, які підтверджують право власності на 1/2 частку житлового будинку на ім"я померлої (а.с. 19). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 липня 2003 року (а.с. 17) та договору купівлі - продажу житлового будинку від 15 липня 2003 року (а.с. 11) власниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0433 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], та житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], є відповідач [PERSON] та померла [PERSON] в рівних частках кожний (тобто по 1/2). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2135412 від 30 листопада 2003 року, наданого Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентарізації" м. Слов"янськ, власником спірного будинку є [PERSON] (а.с. 42). Однак, згідно повідомлення КП "Бюро технічної інвентарізації" м. Слов"янськ у вказаному витягу була допущена помилка в реєстрації кількості власників, та замість двох власників - [PERSON] та [PERSON], вказаний тільки [PERSON] (а.с. 40). Факт допущення вказаної помилки також підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка начальник КП "Бюро технічної інвентарізації" м. Слов"янськ [PERSON], який суду пояснив, що дійсно реєстратором було допущено помилку та не зареєстровано [PERSON] як власника 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Крім того, свідком суду надано копію заяви про реєстрацію права власності на вказаний будинок, яка надана обома власниками - [PERSON] та [PERSON], що не спростував в судовому засіданні відповідач. При цьому у вказаній заяві зазначено в якості додатків: договір купівлі-продавжу житлового будинку та технічний паспорт (а.с. 135). За таких обставин, суд вважає, що померлій [PERSON] дійсно належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS]. При цьому суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] щодо того, що померла розпорядилася своєю часткою на його користь, оскільки вказані обставини не тільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а й спростовані поясненнями свідка [PERSON] та письмовими доказами. Крім того, до спадкового майна входить 1/2 частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0433 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], на якій розташований спірний житловий будинок. Після укладання договору купівлі - продажу земельної ділянки від 15 липня 2003 року, відповідно до якого [PERSON] продала земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0433 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 04 травня 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7655, покупцям: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17), вказана земельна ділянка не була переоформлена. Так, відповідно до інформації, наданої 28 грудня 2017 року Відділом у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0433 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], на даний час зареєстрована та належить [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 04 травня 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7655 (а.с. 106,107). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд повинен керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. Вирішуючи питання чи входить спірна земельна ділянка до складу спадщини після смерті [PERSON], суд виходить із того, що згідно ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963, який діяв на час укладання договору купівлі - продажу 15.07.2003 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. З положень ст. 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З аналізу наведених правових норм вбачається, що при виникненні у іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без "оформлення" припинення права будь-якими актами та документами. Тобто у всіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об'єкти. Подальша "реєстрація земельної ділянки" (ст. 202 ЗК України) та права на земельну ділянку (Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") повинні бути здійсненні з метою запобігання спорам та створення можливості для наступного відчуження земельної ділянки за договором. Отже, відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельну ділянку. З наведеного вбачається, що спірна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, придбаний відповідачем та померлою [PERSON] згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 15 липня 2003 року у [PERSON], правомірно належала їм на праві власності. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3 ст.1296 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст. ст. 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». На теперішній час законні підстави для втручання будь-кого у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися часткою житлового будинку та земельної ділянки, що входить до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування, відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки спадкове майно (1/2 частина житлового будинку та 1/2 частина земельної ділянки), розташовані за адресою: [ADDRESS], правомірно належали [PERSON]. Згідно з вимогами п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У зв"язку з чим підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений останнім судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с.2) та витрати на проведення судової будівельно-оціночної експертизи у розмірі 2851,20 грн. (57, 60). Тому,

Outcome: approved