Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

10.04.2019 року ФГ Строгого О.Ф. звернулося до суду з позовною заявою, а 20.05.2019 року з уточненою позовною заявою, до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод Елеватормаш» з вимогами: 1. визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 6321755600:02:003:0629), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський завод Елеватормаш» та [PERSON] , зареєстрований у Державному реєстрі прав 11.10.2018 року за № 28411724; 2. скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6321755600:02:003 :0629 , дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 11.10.2018 року, номер запису про право 28411724, яка була здійснена державним реєстратором Зміївської районної державної адміністрації Харківської області; 3. визнати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6321755600:02:003:0629 поновленим на 10 років (з дня державної реєстрації права оренди) на умовах визначених в договорі оренди земельної ділянки від 03.01.2005 року та додатковій угоді від 29.11.2017 року; 4. судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову зазначено, що 03.01.2005 року між позивачем, як орендарем, та відповідачем, власником земельної ділянки (кадастровий номер 6321755600:02:003:0629), яка розташована та території Комсомольської селищної ради Зміївського району, було укладено договір оренди землі з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Термін дії договору - 08.11.2017 року. До закінчення строку дії договору про оренду землі, позивач, з метою скористатись своїм переважним правом, щодо поновлення такого, направив відповідачу листи - повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було надано проект додаткової угоди. В листопаді 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача з вказаною пропозицією, однак [PERSON] повідомила, що земельна ділянка буде використовуватися для власних потреб. В подальшому, позивачу стало відомо, що у 2018 році між [PERSON] та ТОВ «Харківський завод Елеватормаш», було укладено договір оренди земельної ділянки, яка перебувала у законному володінні позивача. Дата державної реєстрації права в державному реєстрі прав - 11.10.2018 року, номер запису про право 28411724. Позивач вважає, що зазначений договір оренди порушує його переважне право на поновлення договору оренди землі від 03.01.2005 року, оскільки ним було повністю дотримано вимоги, зазначені в ч. ч. 1-5, 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому, позивач не надавав відповідачу [PERSON] згоди про відмову від свого переважного права, після закінчення строку дії договору продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачувати обов`язкові податки та збори. Відповідач [PERSON] не повідомила орендаря про заміну орендодавця, проігнорувала переважне право позивача на поновлення дії договору оренди та уклала новий договір з іншим орендарем. Таку поведінку відповідачів слід розцінювати як недобросовісну. Ухвалою судді від 15.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. 09.07.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень зазначила, що дійсно між нею та позивачем 05.01.2005 року було укладено договір оренди земельної ділянки. Позивач зареєстрував договір лише 08.11.2007 року, тим самим продовжив термін його дії. Протягом дії договору порушення її прав з боку ФГ Строгого О.Ф. носили систематичний характер. Орендар порушував строки розрахунків, виплачував орендну плату та передавав продукцію за договором не в повному обсязі, на протязі 2015-2016 взагалі не отримала жодних доходів від оренди землі, тому, наміру продовжувати дію укладеного договору вона не мала. Про відмову від поновлення договору вона повідомила позивача письмово. 28.07.2016 року, у зв`язку з невиконанням попереднім орендарем умов договору, вона уклала договір оренди землі з ПАТ "Моспанівське", у 2018 року за взаємною згодою припинили договір і вона знайшла нового орендаря - ТОВ «Харківський завод Елеватормаш», з яким уклала договір строком на 15 років на вигідних для себе умовах. Підстав для визнання договору оренди недійсним не має, оскільки вона має право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та укладати будь-які договори. 23.07.2019 року від представника позивача Браславської О.А. надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що повідомлені відповідачем [PERSON] у відзиві не відповідають дійсності. Належним чином повідомлені учасники справи у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача Браславської О.А. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить провести розгляд справи без її участі, прийняти до уваги викладене у відзиві, та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від представника відповідача ТОВ «Харківський завод елеватормаш» будь-яких заяв по суті справи не надходило. Від третьої особи - державного реєстратора Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Штефана О.А. будь-яких заяв по суті справи не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до вимог частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 123193, виданого згідно розпорядження Зміївської районної державної адміністрації № 72 від 26.02.2004 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 3,34 га, розташована на території Комсомольської селищної ради Зміївського району, з кадастровим номером 6321755600:02:003:0629, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а. с. 16) 03.01.2005 року між [PERSON] та ФГ Строгого О. Ф . було укладено договір оренди землі. Відповідно до вказаного договору оренди землі, укладеного між сторонами по справі 03.01.2005, [PERSON] , як орендодавець, надала, а позивач ФГ Строгого О. Ф. , як орендар, прийняв у строкове, оплатне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6321755600:02:003:0629, площею 3,02га, яка розташована на території с. Донець Комсомольської селищної ради. (а. с. 8-11). Передача вказаної земельної ділянки позивачу, як орендарю, підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки в оренду згідно договору оренди землі від 03.01.2005 року, що був складений за участі сторін договору 03.01.2005 року. (а. с. 12). Згідно п. 5 Договору оренди землі строк його дії становить 10 років. Згідно прикінцевих положень договору оренди землі договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір оренди землі зареєстрований у Зміївському районному відділі Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомітеті України по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель зроблено запис від 08.11.2007 року за № 040769100209. За змістом п. 5 Договору оренди землі після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Як вбачається з матеріалів справи, до закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного з [PERSON] 03.01.2005 року та зареєстрованого 08.11.2007 року у Зміївському районному відділі ХРФ ДП «Центр ДЗК» за № 040769100209, позивач, з метою скористатися своїм переважним правом щодо його поновлення, 27.01.2017 року направив [PERSON] за адресою її місця проживання, вказаною у договорі оренди землі, лист з пропозицією поновлення договору оренди землі, до якого було додано проект додаткової угоди, що підтверджується листом ФГ Строгого О. Ф. вих. № 61 та не заперечувалось [PERSON] (а. с. 26, 27). 28.07.2017 року за вих. №239 на адресу [PERSON] було повторно направлено лист аналогічного змісту. (а. с. 28, 29) 30.11.2017 року за вих. №397 ФГ Строгого О.Ф. було направлено лист на відповідь [PERSON] від 23.11.2017 року на лист-повідомлення ФГ про поновлення договору оренди. З урахуванням побажань орендодавця, додано виправлену додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки для підписання. (а. с. 24). Слід зазначити, що копія листа-відповіді, яка була направлена [PERSON] на адресу ФГ Строгого О.Ф. , суду не надана, тому, твердження відповідача про те, що її текст містив відмову від поновлення договору оренди не ґрунтується на доказах. Судом встановлено, що протягом періоду дії договору оренди земельної ділянки, належної [PERSON] , позивач ФГ Строгого О. Ф. належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору виконувало свої обов`язки орендаря, в тому числі, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, сплачувало відповідачу орендну плату. [PERSON] в період дії договору оренди землі від 03.01.2005 року не зверталася до позивача з приводу невиконання чи неналежного виконання ним умов договору оренди. 20.08.2018 року між [PERSON] та ТОВ "Харківський завод ЕлеваторМаш" було укладено договір оренди землі, об`єктом якого була земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6321755600:02:003:0629, площею 3,3409га, належна [PERSON] (а. с. 127-128). 20.08.2018 року [PERSON] за актом приймання - передачі передала ТОВ "Харківський завод ЕлеваторМаш" зазначену земельну ділянку. (а. с. 51). Окрім того, було встановлено, що 28.07.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Мосьпанівське» було укладено договір оренди землі, предметом якого була земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6321755600:02:003:0629, площею 3,3409га. (а. с. 49-50). 22.08.2016 року державним реєстратором Печенізької РДА до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6321755600:02:003:0629 за орендарем ПАТ «Мосьпанівське», індексний номер 31068597. (а. с. 130-131, 134-136). 15.11.2016 року постановою Харківського окружного адміністративного суду у задоволенні позову ФГ Строгого О. Ф. щодо визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31068597, було відмовлено. 23.12.2016 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду, якою було скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 року, був задоволений адміністративний позов ФГ Строгого О. Ф. , а саме, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31068597. (а. с. 198-204). Виконуючи приписи ст. 264 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним учасниками судового процесу, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи з викладеного, об`єктом захисту є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, що пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, викликане поведінкою іншої особи. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу, крім іншого, може бути визнання правочину недійсним. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що звернення позивача по справі ФГ Строгого О. Ф. до суду з позовом про захист свого порушеного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, здійснено у конкретний спосіб, визначений ЦК України, та обумовлене невизнанням [PERSON] , як орендодавцем, переважного права позивача, як орендаря, передбаченого п. 5 Договору оренди землі від 03.01.2005 року, та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», внаслідок чого відповідачем було укладено договір оренди землі тієї самої земельної ділянки з іншим орендарем. Згідно положень ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У відповідності до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Разом з тим, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір. Зазначене переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду. Так, частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Судом встановлено, що пунктом 5 договору оренди землі від 03.01.2005 року, укладеного між [PERSON] та ФГ Строгого О.Ф., визначені умови поновлення вказаного договору оренди землі. Орендар, після закінчення строку дії договору, має переважне право на поновлення його дії на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про свій намір продовжити дію договору (п. 5 договору). Зазначені вище положення ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п. 5 договору оренди землі від 03.01.2005 року узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України, відповідно до якої законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Таким чином, права наймача, що встановлені ст. 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами. У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір. Зазначені правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі № 6-1282цс16 та від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16, і відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Позивач ФГ Строгого О.Ф з метою реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди землі від 03.01.2005 року, до закінчення строку його дії (27.01.2017 року та 28.07.2017 року), що відповідає п. 5 договору, направив [PERSON] на адресу, вказаною нею в договорі оренди землі, лист-повідомлення про свій намір поновити договір оренди разом з проектом додаткової угоди, які були отримані [PERSON] , що не заперечувалося останньою. Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін, а у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 33 цього Закону України орендодавець після отримання пропозиції орендаря поновити договір оренди землі та проекту додаткової угоди, у місячний строк має розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди і у випадку наявності у нього наміру в подальшому здавати земельну ділянку в оренду узгодити з орендарем істотні умови договору або висловити свої заперечення щодо його поновлення. З огляду на викладене, думка орендодавця з приводу поновлення договору оренди землі є обов`язковою і суттєвою для подальших взаємовідносин між сторонами договору, а питання щодо підтвердження факту отримання орендодавцем вказаного вище листа-повідомлення є суттєвим для вирішення спору про переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк. З урахуванням викладеного, відповідач [PERSON] після отримання пропозиції ФГ Строгого О. Ф поновити договір оренди землі та проекту додаткової угоди, у місячний строк мала розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди і, у випадку наявності у неї наміру в подальшому здавати земельну ділянку в оренду, узгодити з орендарем істотні умови договору або висловити свої заперечення щодо його поновлення. Однак, суду не надано відповідь [PERSON] на пропозицію поновити договір оренди від 23.11.2017 року, а з листа від 30.11.2017 року ФГ Строгого О. Ф . на відповідь не можливо зрозуміти про що йшлося у ньому. У будь-якому випадку цей лист не було направлено в місячний термін з дня отримання пропозиції про поновлення договору оренди. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано доказів того, що вона повідомила позивача про свій намір укласти договір оренди з іншим орендарем. Таким чином, виходячи з положень ст. 11 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких права і обов`язки сторін виникають з актів цивільного законодавства й укладеного договору, та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», направлення відповідачем [PERSON] листа, зміст якого невідомий, не створює будь-яких прав та обов`язків для сторін у розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 року у справі №6-1634цс17 та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 року у справі №6-219цс14, аналіз правових норм ст. 33 Закону України «Про оренду землі» дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: - із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб. З огляду на викладене, виходячи з приписів ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець втрачає переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк лише у випадках, коли між ним і орендодавцем не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору або коли власник землі в подальшому використовує земельну ділянку особисто, тобто не передає її в оренду. Натомість, судом встановлено, що [PERSON] не намагалася узгодити з позивачем умови укладення додаткової угоди до договору оренди землі, оскільки не зверталася до позивача ФГ Строгого О.Ф. , як орендаря, з пропозиціями щодо істотних умов договору. Крім того, відповідно до правових позицій, висловлених в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі №6-1282цс16 та від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16, а також в постанові від 06.09.2017 року у справі №6-2539цс16 за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено ст. 777 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, на підставі викладеного, судом встановлено, що позивач ФГ Строгого О.Ф., згідно з вимогами ст. 33 Закону України «Про оренду землі», є добросовісним орендарем, який: з метою скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди, завчасно, з дотриманням вимог п. 5 договору та ст. 33 Закону України «Про оренду землі» направив [PERSON] лист-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до якого було додано проект додаткової угоди; протягом дії строку договору оренди земельної ділянки, належної на праві власності [PERSON] , належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконував свої обов`язки орендаря, використовував земельну ділянку за призначенням, за що сплачував відповідачу орендну плату. Натомість [PERSON] уклала договір оренди належної їй земельної ділянки з іншим орендарем, що свідчить про недобросовісну поведінку, як орендодавця по відношенню до попереднього орендаря позивача по справі ФГ Строгого О.Ф. , якому не було відомо про намір укласти новий договір оренди з іншим орендарем, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості реалізувати своє переважне право, як попередній наймач (орендар). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про порушення [PERSON] переважного права позивача ФГ Строгого О. Ф., як орендаря, у зв`язку з чим це право відповідно до ст. 3 ЦК України підлягає захисту. Щодо вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер 6321755600:02:003:0629), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський завод Елеватормаш» та [PERSON] та скасування державної реєстрації, які є похідними від вимоги про поновлення договору оренди, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1921 грн. в рівних частинах з кожного.

Outcome: approved