Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

13.10.2014 ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до суду з указаним позовом, яким представник Баштова Я.А. просила ухвалити рішення про скасування постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №17846777 та звільнити з під-арешту належний [PERSON] будинок [ADDRESS], який перебуває в іпотеці позивача, мотивуючи вимоги тим, що виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем застосовувались вказані заходи завершено поверненням виконавчого документа стягувачеві, а застосовані заходи забезпечення виконавчого провадження, в тому числі накладений при відкритті провадження арешт, перешкоджає банку реалізувати своє право іпотекодержателя та реалізувати предмет іпотеки для задоволення своїх вимог перед [PERSON] В судовому засіданні сторони були відсутні, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, наполягаючи на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач свого представника в судове засіданні не направив. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказавши, що позивачем не вживались заходи для скасування арешту майна в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Вислухавши позицію представника особи, яка бере участь у справі, вивчивши матеріали позову, оцінивши все в сукупності, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 08.07.2008 між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір №131-kjgl-2008, за умов якого останній отримав від банку 800 000 грн. кредитних коштів. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" [PERSON] передав в іпотеку вказаній фінансовій установі належний йому на праві власності будинок [ADDRESS], що було оформлено відповідним іпотечним договором від 08.07.2008 та посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. №97. Неналежне виконання взятих на себе [PERSON] зобов'язань перед банком призвело до примусового стягнення з останнього, солідарно з поручителем [PERSON] суми боргу. 04.03.2010 державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №17846777 щодо примусового стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 841 099.04 грн. боргу. Одночасно із винесенням вказаної постанови державним виконавцем прийнято рішення про арешт належного [PERSON] як боржнику в рамках виконавчого провадження, нерухомого майна, в колі якого знаходився і переданий в іпотеку банку будинок [ADDRESS]. В ході здійснення виконавчого провадження виявилися передбачені пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження " обставини, тобто відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, виконавчий документ повернуто стягувачеві постановою державного виконавця від 29.12.2012, тобто виконавче провадження не було закінчено, а тому підстав для скасування арешту майна в порядку передбаченому частиною другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" не має. Положеннями частини четвертої статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", передбачений обов'язок державного виконавця, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно, або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно та роз'яснити йому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту з заставленого майна. З огляду на те, що виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було повернуто стягувачу, виконавче провадження не є таким, що закінчено, що унеможливлює самостійне скасування державним виконавцем арешту майна, що перебуває в іпотеці банку, суд приходить висновку, що наявність арешту перешкоджає реалізації спірного майна та задоволенню банком своїх вимог як кредитором, що є підставою для задоволення позову в цій частині. Вирішуючи вимогу позову в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження суд виходить з того, що остання є предметом оскарження в порядку статей 383-389 ЦПК та не може бути предметом позовного провадження, проте накладення арешту на майно боржника при винесенні вказаної постанови, суд знаходить таким, що є безпідставним, адже будинок [ADDRESS] на момент відкриття виконавчого провадження вже перебував в іпотеці банку, тобто існувала заборона на його відчуження, а застосування такого заходу як арешт з метою забезпечення виконавчого провадження, в силу положень пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" є правом, а не обов'язком державного виконавця. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що позивачем така вимога не заявлялася. Враховуючи викладене,

Outcome: partial