Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі наказу № 13-ос від 14.04.2017 року її було звільнено з посади охоронця Іловайської дистанції колії Державного підприємства «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку з виходом на пенсію, про що зроблений відповідний запис у трудовій книжці. Однак у день звільнення остаточного розрахунку проведено не було. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по квітень 2017 року в розмірі 26485 грн, з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів. У своєму відзиві на позов Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філіії «Донецька залізниця» акціонерного товариства "Українська залізниця" вказує, що "Іловайська дистанція колії" структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства «Українська залізниця» знаходиться на непідконтрольній українській владі території у м.Іловайськ. З 16.03.2017 р. у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності підприємства та його структурних підрозділів, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення, нарахування заробітної плати було припинено. За першу половину березня позивачу нараховано аванс в сумі 562,20 грн., який нею не отримано. За інший період заборгованість із заробітної плати відсутня, так як нарахування заробітної плати за цей період не здійснювалося через відсутність первинних документів. 17.03.2017 р. адміністративна будівля Донецької дирекції залізничних перевезень була захоплена невідомими особами так званої "ДНР", тому, надані позивачем розрахунки заробітної плати відповідач оцінив критично. Також вказує, що порушення норм трудового законодавствак виникло через форс-мажорні обставини, тому відповідач підлягає звільненню від відповідальності за такі порушення. Просить суд відмовити в позові, окрім суми 562,2 грн. - аванс за березень 2017 р. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, розгляд справи проводиться у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у період з 04.04.1981 року по 14 квітня 2017 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до наказу №890 від 08.10.2009 р. назва підприємства "Іловайська дистанція колії Донецької залізниці" змінена на Іловайська дистанція колії "Державного підприємства "Донецька залізниця". На підставі наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15.04.2016 року Іловайська дистанція колії "Державного підприємства "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії « Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Постановою Кабінету міністрів України № 938 від 31.10.2018 року, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в АТ «Українська залізниця». На підставі долученого до матеріалів справи наказу (розпорядження) № 13-ос від 14.04.2017 року, [PERSON] звільнено з посади сторожа на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис. Із долучених до матеріалів справи розрахунків заробітної плати позивача вбачається, що: за березень 2017 року - всього нараховано 5091,12 грн, сума до виплати 4048,37 грн; за квітень 2017 року - всього нараховано 27888,88 грн, сума до виплати 22436,63 грн; Також, позивач долучила до матеріалів справи копії табелів обліку використання робочого часу за березень 2017 року - квітень 2017 року. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю Українипередбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, трудова книжка позивача заповнена належним чином із зазначенням наказів про прийняття на роботу та її звільнення з роботи, скріплених печаткою підприємства. Наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачу, яка використала їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обов`язок розрахунку та його невиконання. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Відомості, зазначені в розрахунках заробітної плати за березень - квітень 2017 року, узгоджуються з іншими доказами у справі. Відповідно до Закону «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця». Відповідно до частини 4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. За змістом частини 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Отже, АТ «Укрзалізниця» у повному обсязі несе обов`язок оплати праці перед позивачем. Норма ст. 67 Конституції України покладає обов`язок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Доводи відповідача про те, що форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпПУ, є безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 430 ЦПК України у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв`язку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць - за березень 2017 року в розмірі 4048,37 грн. Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч. 6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що на день звернення до суду сума судового збору для фізичних осіб за звернення до суду з позовною заявою майнового характеру становила 840,80 грн., а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved