Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 21.05.2016 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. З жовтня 2016 року фактичні сімейні стосунки між позивачем та відповідачем припинені, спільного господарства вони не ведуть. Позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а тому її доходи зводяться лише до виплат державою допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Цих сум недостатньо для повноцінного існування двох людей - її та спільного з відповідачем сина. Відповідач вихованням сина не займається, не відвідує його, не цікавиться його станом здоров'я, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, а також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, тобто не виконує свої батьківські обов'язки. [PERSON] не платить нікому аліментів, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків на утриманні у нього немає. Позивач у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем також потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Однак в добровільному порядку відповідач відмовляється від утримання її як дружини з якою проживає дитина, яка не досягнула трирічного віку. Просила суд стягувати з відповідача [PERSON] аліменти в користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, стягувати з відповідача аліменти в користь позивача в сумі 1000грн. на її утримання до досягнення сином трирічного віку та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3200гривень. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засідані позов визнали частково, посилаючись на письмове заперечення (а.с.13-14), в якому відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі по 900гн. щомісячно. В решті позовних вимог позивача просили відмовити. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживають діти. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.05.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). [INFO] народився [PERSON]. Батьками є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). На даний час позивач та відповідач разом не проживають. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Позивач не працює, отримує допомогу при народженні дитині у розмірі 860 гривень щомісячно. Інших доходів не має. Відповідач працює в КП "Муніципальна варта" на посаді головного інспектора відділу охорони пуллічного порядку та отримує заробітну плату у розмірі 5000 гривень. Відповідачем щомісячно відшкодуваються витрати на навчання у розмірі 2791 гривня. Як зазначила в судовому засіданні позивач щомісячні витрати на утримання дитини складають 3000 гривень. Як вбачається з чеків відповідач придбавав памперси та дитяче харчування для дитини. Разом з тим, здійснення таких витрат не свідчить про те, що відповідач надає регулярну матеріальну допомогу на утримання дитини. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач працює, інших дітей на утриманні не має і спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 28 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Так, відповідно до ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки позивач не працює, та не має змоги працювати через те,що здійснює догляд за дитиною, відповідач працює, та з врахуванням його витрат, суд вважає, що з відповідача також слід стягувати на користь позивача аліменти на її утримання 200 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 640 гривень судового збору в дохід держави. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. За змістом ст. 84 ЦПК України , витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як роз'яснено у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ №10 від 17.10.201 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, стороною позивача розрахунку витрат суду не надано. Крім того, як вбачається з копії договору доручення про надання правової допомоги в цивільній справі від 23.08.2017 року ( п.4.2) гонорар Адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою. Однак додаткова угода на підтвердження визначеної суми гонорару адвокату суду не надана, а тому підстав для стягнення витрат на правову допомогу не вбачаю. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 84, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial