Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

У жовтні 2010 року позивач Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 26 червня 2006 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою на отримання кредиту в сумі 59 000,00 дол. США. 10 липня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №07-06-И/24 про надання в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 58990 дол. США 00 центів з оплатою по процентній ставці 12 % річних та комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів в сумі 566,01 грн. щомісячно, а позичальник зобов`язується щомісяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами згідно графіка зниження розміру заборгованості. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, а саме не сплачує кредит, проценти та щомісячну комісію за користування кредитними ресурсами, про що відповідача [PERSON] неодноразово повідомлено, але відповідач ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору, відповідно до чого і виникла заборгованість по кредиту, процентам, комісії. Відповідно до п.6.1 кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсі та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Сума заборгованості станом на 04.10.2010 року за кредитом загалом становила 965204,52 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 425084,81 грн.; заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитом - 8370,52 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 117429,66 грн.; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне повернення кредиту, відсотків та щомісячної комісії - 414319,43 грн. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 10 липня 2006 року між Банком, позичальником та [PERSON] був укладений договір поруки №07-06-П1/24, а також 10 липня 2006 року між Банком, позичальником та [PERSON] був укладений договір поруки №07-06-П2/24. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, на виконання вимог Кредитного договору, 10 липня 2006 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір №б/н, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №10231. У зв`язку з цим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 965204,52 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2010 року (суддя Кочетов Л.Г.) відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. 10.08.2011 представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження боржників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобов`язань за кредитним договором №07-06-И/24 від 10.07.2006 року. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12.08.2011 року (суддя Галасюк Р.А.) заяву представника позивача задоволено та обмежено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві на виїзд за межі України, без вилучення паспорта, до виконання своїх зобов`язань перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит». 12.07.2011 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання зобов`язань по кредитному договору. За змістом збільшених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором №07-06-И/24 від 10 липня 2006 року в сумі 1362062,39 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача державне мито у розмірі 1700,00 грн. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. 14.09.2011 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання зобов`язань по кредитному договору. За змістом збільшених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором №07-06-И/24 від 10 липня 2006 року в сумі 1398654,32 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача державне мито у розмірі 1700,00 грн. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.10.2011 року позов задоволено та стягнуто з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь АТ Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитом з урахуванням пені в сумі: 74647 дол. США 47 центів (за курсом НБУ 1 дол. США/79727 грн. - 801477,18 грн.) та сплачені 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. 10.03.2016 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03.10.2011 року. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23.05.2016р. (суддя Галасюк Р.А.) в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03.10.2011 року відмовлено. 28.09.2016 року відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03.10.2011 року. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29.09.2016р. (суддя Галасюк Р.А.) прийнято заяву [PERSON] та призначено судове засідання. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26.10.2016 року заяву [PERSON] задоволено та скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03.10.2011 року. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24.11.2016р. зупинено провадження у справі. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10.01.2018р. відновлено провадження у справі. 10.12.2018 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог згідно якої просить: стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» загальну суму заборгованості за кредитним договором №07-06-И/24 від 10.07.2006 року в розмірі 11520689,67 грн.; стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» загальну суму заборгованості за кредитним договором №07-06-И/24 від 10.07.2006 року в розмірі 11520689,67 грн. Судові витрати просить покласти на відповідачів в рівних частинах (пропорційно) на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.94-97 т.2). Отже, остаточно заявлена до стягнення сума боргу в гривневому еквіваленті станом на 11.07.2018р. ставить 11520689,67 грн. з них: 616143,56грн. - заборгованість по основному боргу; 792360,14грн. - сума простроченої заборгованості по основному кредиту; 19249,59 - сума строкової заборгованості по відсоткам; 1214865,36грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 566,01грн. - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії; 60063,13грн. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 8817441,88грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргукредиту, відсоткам та комісії. На підставі розпорядження керівника апарату Корольовського районного суду м. Житомира №513 від 25.09.2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2019 року справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості передано судді Адамовичу О.Й. для розгляду. Ухвалою суду від 07.10.2019 року дану справу прийнято до провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.03.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, згідно поданого клопотання просив розгляд справи проводити без участі представника банку, за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися неодноразово, належним чином, причини неявки суду не відомі, відзив на позов до суду не надали. Свої заперечення щодо позову відповідач [PERSON] виклала в заяві про скасування заочного рішення (а.с. 183-186 т.1). Зокрема послалась на відсутність солідарної відповідальності між поручителями; на невідповідність розміру пені Закону України " Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"; на безпідставність стягнення комісії; на відсутність доказів отримання кредитних коштів; на припинення поруки [PERSON] виходячи з дати направленої вимоги про сплату заборгованості (а.с. 53 т.1) та датою подання позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд при вирішенні справи доходить наступних висновків. Спір підлягає вирішенню з урахування заяви про збільшення та уточнення позовних вимог від 10.12.2018р. Встановлено, що 26 червня 2006 року [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою на отримання кредиту в сумі 59 000,00 дол. США (а.с.19 т.1). 10 липня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", та [PERSON] був укладений кредитний договір №07-06-И/24 (а.с.34-36 т.1). Відповідно до п.2.1 кредитного договору банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 58990,00 дол. США з оплатою по процентній ставці 12 процентів річних. Згідно п. 2.3 кредитного договору кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 48,32 кв.м., житловою площею - 29,70 кв.м. Відповідно до п.3.1. кредитного договору видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника за погодженням з банком. Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 09 липня 2026 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Згідно п. 3.4. кредитного договору банк має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів, неустойки відповідно до умов цього договору, зокрема, у наступних випадках: позичальник надав банку підроблені документи або будь-які документи, що містять неправдиві відомості; позичальник у період дії цього договору порушував будь-які умови цього договору, у тому числі: заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів, відповідно до пунктів 3.2,4.3,4.4,4.7; не надав банку у встановлений термін будь-які документи, якщо обов`язок подання таких документів позичальником передбачений цим договором; не поінформував банк у встановлені строки про факти, зазначені у п.5.7 цього договору; припускався інших порушень. Також у вищевказаному пункті зазначено, що у випадку банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів. Позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги банку. Банк повинен повідомляти позичальника по телефону, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою. Дострокове повернення кредитних ресурсів та сплата процентів не звільняють позичальника від відповідальності, передбаченої розділом 6 цього договору, за порушення умов кредитного договору. Відповідно п.4.1 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 12 процентів річних. Згідно п.4.3 кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, згідно Графіка зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до цього договору). У строк до 10 числа кожного сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Пунктом 4.7 кредитного договору передбачено, що позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 566,01 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Зазначена у цьому пункті Договору комісійна винагорода банка сплачується позичальником щомісячно, за весь період до момента повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів. Згідно п.5.1 забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека): двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 48,32 кв.м., житловою площею - 29,70 кв.м. Отже, кредитний договір був забезпечений іпотечним договором від 10.07.2006 р., за яким в рахунок забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №07-06-И/24 від 10.07.2006 року, останній передав у заставу банку нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . Відповідно до п. 5.2 кредитного договору додатковим забезпеченням зобов`язань за цим договором є порука фізичної особи [PERSON] , оформлена договором поруки №07-06-П1/24 від 10 липня 2006 року та порука фізичної особи [PERSON] , оформлена договором поруки №07-06-П2/24. Згідно п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2.3.4,4.3,4.4,4.6 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Стосовно стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам суд зазначає наступне. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення боргу та вручив відповідачу [PERSON] лист-повідомлення щодо усунення порушень, який позичальник отримав 09.04.2010 року, розписавшись про це у самому повідомленні (а.с.50 т.1). Зокрема, в повідомленні вказується, що станом на 07.04.2010 року заборгованість [PERSON] складає 65277,36 дол. США, а саме: заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 11536,49 дол. США, з неї прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9368,94 дол. США; заборгованість по щомісячній комісії - 7348,66 грн., з неї прострочена заборгованість по щомісячній комісії - 5084,62 грн., заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 323581,66 грн. В листі-повідомленні також міститься вимога про погашення заборгованості не пізніше 15-ти днів з дня отримання повідомлення про усунення порушень. Отже, надіславши лист-повідомлення про погашення заборгованості, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом і використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Таким чином, слід дійти висновку, що з 25.04.2010 року настав строк виконання кредитного зобов`язання позичальником у повному обсязі, а у банку - припинилося право нараховувати проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом нарахованих банком поза межами строку кредитування, тобто з 25.04.2010 року. Така позиція суду відповідає правовому висновку наданого Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2020 року у справі №753/3403/18 (провадження № 61-113св20). Отже, виходячи з наданого позивачем розрахунку суми основної заборгованості по кредиту, який наданий представником позивача при подачі заяви про збільшення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредиту в розмірі 53740,87 дол. США станом на 25.04.2010 року та 11940,90 дол. США нарахованих процентів по кредиту станом на 25.04.2010 року (а.с. 102-114 т.2). Стосовно стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом суд зазначає наступне. Пунктом 4.7 кредитного договору передбачено, що позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 566,01 грн. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2020 року № 236/2227/17 (провадження № 61-44007св18). Суд зазначає, що нарахування винагороди за надання кредитних ресурсів (комісії) суперечить вимогам чинного законодавства України. Позивач не мав права встановлювати такі платежі, оскільки вони покладають на боржників обов`язок компенсувати можливі фінансові ризики банківської установи. Оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої неможливе встановлення комісії, то позовні вимоги банку в частині стягнення комісії у розмірі 60063,13 грн. та 566,01 грн. не підлягають задоволенню. Стосовно стягнення пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту суд зазначає наступне. Згідно п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Як вказувалося вище, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача як від сторони, що прострочила зобов`язання, сплату неустойки, передбаченої договором за період з 10.07.2006 року по 25.04.2010 року, оскільки визначена обставина дострокового погашення кредитних зобов`язань, припиняє право на нарахування пені після настання цього строку. Така позиція суду відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року у справі №757/30494/15-ц (провадження № 61-12882св19). З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2018 року представником позивача було подано заяву про збільшення та зміну позовних вимог, згідно якої останній просить стягнути також 8817441,88 грн. пені, яка нарахована за прострочення заборгованості по тілу кредиту, річних та комісій. Разом з тим, з розрахунку позивача, який доданий до заяви про збільшення та зміну позовних вимог (а.с.102-114 т.2) вбачається, що пеня нарахована за період з 11.07.2017 року по 11.07.2018 року, тобто за межами виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, яке як вказувалося було змінене позивачем та строк виконання якого настав в повному обсязі 25.04.2010 року. Враховуючи наведену вища правову позицію Верховного суду суд вважає, що позивачем безпідставно нараховано та заявлено до стягнення пеню за вказаним договором. Крім того, оскільки судом встановлено необґрунтоване нарахування комісії за кредитним договором, суд вважає безпідставне нарахування пені за такою вимогою. Щодо договору поруки укладено між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] і [PERSON] , а також договору поруки укладеного між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] і [PERSON] суд зазначає таке. Відповідно до п.1.1 договору поруки №07-06-П1/24, укладеного між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (боржник), поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №07-06-И/24 від 10 липня 2006 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 58990,00 доларів США, зі сплатою 12% річних (а.с.41 т.1). Відповідно до п.1.1 договору поруки №07-06-П2/24, укладеного між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (боржник), поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №07-06-И/24 від 10 липня 2006 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 58990,00 доларів США, зі сплатою 12% річних (а.с. 43 т.1). Пунктом 2.1 договору поруки №07-06-П1/24 та №07-06-П2/24 передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно п.2.3. договору поруки №07-06-П1/24 та №07-06-П2/24 у випадку непогашення боржником заборгованості за кредитним договором протягом 1-го календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором, у кредитора виникає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі до поручителя. Згідно п.3.1 договору поруки №07-06-П1/24 та №07-06-П2/24 у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором у зазначені у договорі строки, поручитель зобов`язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмового або телетрансмісійного) про невиконання боржником прийнятих на себе зобов`язань сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, шляхом її перерахування на рахунок кредитора будь-яким способом, вказаним кредитором. Відповідно до п.5.1 та 5.2 договору поруки №07-06-П1/24 та №07-06-П2/24 порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Згідно п.6.2 договору поруки №07-06-П1/24 та №07-06-П2/24 це договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Outcome: partial