Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У січні 2015р [PERSON] (Позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (Відповідач) про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів (а.с.2-9). Позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги (а.с.48-51,54-57). З урахуванням доповнень та уточнень до позовних вимог від 03.04.2015р. (а.с. 54-57), свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 19 грудня 2013 року було укладено два договори: - Договір-Заява № 335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, згідно умов якого вона внесла на депозитний рахунок банку кошти в сумі 1270 доларів США на строк до 24 грудня 2014р. з виплатою процентів за ставкою 10,50% річних, а у подальшому поповнювала вклад і відповідно до виписки по особовому рахунку вихідний залишок за вкладом складає 6413.36 доларів США; - Договір-Заява №335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, за яким на депозитний рахунок було внесено кошти в сумі 600,00Євро на строк до 24 грудня 2014р. з виплатою процентів за ставкою 9,50% річних, а у подальшому було поповнено вклад і відповідно до виписки по особовому рахунку вихідний залишок за вкладом складає 4183,47Євро. За умовами договорів Відповідач зобов'язувався по закінченні терміну дії договорів повернути їй суму вкладу та нараховані проценти. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з заявами про повернення коштів. В поверненні сум депозитів за договорами банківських вкладів та нарахованих відсотків в день закінчення договору працівниками Банку Позивачці було відмовлено у зв'язку з відсутністю готівки в касі Відповідача та обмеженнями Відповідача, встановленими останнім на видачу коштів. Таким чином, Відповідач в порушення норм чинного законодавства незаконно заволодів грошовими коштами Позивачки, розпоряджався ними на власний розсуд, не повертаючи їх та не сплачуючи Позивачу за їх залучення. Вважає, що Відповідач обмежив право Позивача вільно користуватися та розпоряджатися такими коштами на рахунку. Позивачка зазначила, що ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено - у разі коли виконавець не може надати послугу (прострочує виконання) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги, якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість послуги не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (у контексті позову - це залучений банком депозит на умовах повернення з виплатою відповідних відсотків). Так, Позивач вважає, що простроченням Відповідача щодо вчасного повернення залучених депозитних коштів та відповідних відсотків, підпадає під дію санкцій, встановлених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексі інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.54-57) Позивачка просила стягнути з Відповідача на її користь: - за Договором-Заявою № 335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» суму боргу в розмірі 6413,36 доларів США, відсотки за користування грошовими коштами за договором за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р. в розмірі 197,40 доларів США, три відсотки річних за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р. в розмірі 56,40 доларів США, пеню в розмірі 20586,89 доларів США; - за Договором-Заявою № 335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» суму боргу в розмірі 4183,47 євро, відсотки за користування грошовими коштами за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р. в розмірі 116,50 євро, три відсотки річних за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р. в розмірі 36,80 євро, пеню в розмірі 13428,90 євро, а також витрати за надання правової допомоги у розмірі 10 000,00грн. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги з уточненнями підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та доповненнях до неї. Представник Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги та уточнення до них не визнав. У письмових запереченнях зазначив, що вимоги позивача необґрунтовані. Банк призупинив свою діяльність та діяльність своїх відокремлених підрозділів на території м.Донецька і наразі позбавлений можливості перевірити заявлені Позивачем вимоги через обставини, які знаходяться поза межами контролю і впливу банку у зв'язку з проведенням антитерористичної операції, фактичними бойовими діями та перебування м.Донецьк на непідконтрольній українській владі території. Просив у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 грудня 2013 року між [PERSON] (Вкладник) та Відповідачем (ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») в особі заступника начальника сектору продаж банківських продуктів відділення №21 філії «Донецьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-Заяву № 335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті. Згідно умов даного Договору позивачка внесла на депозитний рахунок банку кошти в сумі 1270 доларів США на строк до 24 грудня 2014р. з виплатою процентів за ставкою 10,50% річних.(а.с.10). Судом встановлено, що протягом дії договору позивачка поповнювала вклад (а.с.11-14) і вихідний залишок за вкладом складає 6377,00 доларів США, що відповідає сумі, яка вказана у виписці по особовому рахунку за період з 01.11.2014 по 08.01.2015р. (а.с.23). Пунктом 6 Договору встановлено, що після закінчення строку визначеного п.1 договору вклад повертається вкладникові, а саме 24 грудня 2014 року. При закінченні строку зберігання вкладу банк зобов'язується повернути вкладнику суму вкладу та суму нарахованих процентів у валюті вкладу. На виконання умов договору Позивачка в день закінчення дії договору «24грудня 2014р.» з дотриманням п.5.2. Основних умов подала до Центрального регіонального управління Відповідача заяву, в якій просила відмінити функцію автопролонгації по депозитному договору(а.с.25). Того ж дня до Центрального регіонального управління Відповідача (м.Київ, вул.Артема, 60, м.Київ, вул..Вікентія Хвойки, 23) представником Позивача було подано заяву про виплату їй коштів по вказаному депозитному договору готівкою через касу банку (а.с.27). Отримання вказаних заяв у відділенні Відповідача підтверджується відповідними штампами за 24.12.2014р., що містяться на цих заявах. Також, встановлено, що 19 грудня 2013 року між Позивачем та Відповідачем (ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») в особі заступника начальника сектору продаж банківських продуктів відділення №21 філії «Донецьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено ще Договір-Заява №335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, згідно умов якого позивачка внесла на депозитний рахунок банку кошти в сумі 600,00 євро на строк до 24 грудня 2014р. з виплатою процентів за ставкою 9,50% річних (а.с.15). Відповідно до п.4 Договору протягом дії договору позивачка поповнювала вклад (а.с.16-19) і відповідно до виписки по особовому рахунку вихідний залишок за вкладом складає 4162,00Євро (а.с.24). Пунктом 6 Договору встановлено, що після закінчення строку визначеного п.1 договору вклад повертається вкладникові, а саме 24 грудня 2014 року. При закінченні строку зберігання вкладу банк зобов'язується повернути вкладнику суму вкладу та суму нарахованих процентів у валюті вкладу. В день закінчення дії договору «24грудня 2014р.» Позивачка з дотриманням умов Договору та п.5.2. Основних умов подала до Центрального регіонального управління Відповідача заяву, в якій просила відмінити функцію автопролонгації по депозитному договору(а.с.26). Того ж дня до Центрального регіонального управління Відповідача (м.Київ, вул.Артема, 60, м.Київ, вул.Вікентія Хвойки, 23) представником Позивача було подано заяву про виплату їй коштів по вказаному депозитному договору готівкою через касу банку (а.с.28). Отримання вказаних заяв у відділенні Відповідача підтверджується відповідними штампами за 24.12.2014р., що містяться на цих заявах. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Отже суд приходить до висновку, що з урахуванням умов депозитних договорів, положень Цивільного кодексу України Відповідач мав повернути Позивачу грошові кошти в день закінчення дії договорів - 24 грудня 2014р. у розмірах, що там містились на цей день у спосіб, зазначений Позивачем в заявах на видачу коштів від 24 грудня 2014р. Так, за Договором-Заявою №335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, Відповідач мав повернути Позивачу суму вкладу у розмірі, зазначеному у виписці по рахунку за період з 01.11.2014р. по 08.01.2015р., де вказано, що оборот за 25.12.2014р. складає - 6 377,00 доларів США (а.с.23). Сума вказана позивачем в позові 6413,36доларів США не підтверджується матеріалами справи. За Договором-Заявою №335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, Відповідач мав повернути Позивачу суму вкладу у розмірі, зазначеному у виписці по рахунку за період з 01.11.2014р. по 08.01.2015р., де вказано, що оборот за 25.12.2014р. складає - 4 162,00Євро(а.с.24). Сума вказана позивачем в позові 4 183,47Євро не підтверджується матеріалами справи. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про можливість стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів за Договором-Заявою №335816/17128/370-13 у розмірі 6 377,00 доларів США, а за Договором-Заявою №335816/17132/370-13 у розмірі 4 162,00Євро. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України). Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Як вбачається з правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13: зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судом встановлено, що Відповідач всупереч положенням чинного законодавства, в термін повернення Вкладу та нарахованих на нього відсотків не повернув Позивачу в повному обсязі відповідні суми. Таким чином, з урахуванням правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13, суд дійшов висновку, що Позивач має право на отримання процентів за користування депозитними коштами за Договорами банківських вкладів за період з дня витребування вкладу до дня, вказаного Позивачем у позовній заяві, тобто з 24.12.2014р. по 09.04.2015р. (107днів), в розмірах визначених цими Договорами. Так, за Договором-Заявою №335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р.(107днів) з Відповідача на корить Позивача підлягає стягненню сума (6 377,00*10,5%*107/100/365) у розмірі 196,29 доларів США, а за Договором-Заявою №335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р.(107днів) з Відповідача на корить Позивача підлягає стягненню сума (4 162,00*9,5%*107/100/365) у розмірі 115,91Євро. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням наведеної вище Правової позиції Верховного Суду України та положень, зазначеної статті Кодексу, суд вважає що позов в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача суми боргу з урахуванням відсотків, передбачених ст.625 ЦК України підлягає задоволенню за обома депозитними договорами за період з 24.12.2014р. до 09.04.2015р.(107днів). Так, за Договором-Заявою №335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р.(107днів) з Відповідача на корить Позивача підлягає стягненню сума (6 377,00*3%*107/100/365) у розмірі 56,08доларів США, а за Договором-Заявою №335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р.(107днів) з Відповідача на корить Позивача підлягає стягненню сума (4 162,00*3%*107/100/365) у розмірі 36,60Євро. Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за затримку повернення депозитного вкладу та нарахованих по ньому процентів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні (п.20 зазначеної Постанови № 5 від 12.04.1996р.). Разом з тим, судом установлено, що ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачем договором банківського вкладу. Після укладення цього договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу, водночас, положення ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють, а тому позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені за порушення строків повернення вкладу та нарахованих по ньому процентів задоволенню не підлягають. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у Рішенні №6-29925св09 від 31 березня 2010 року «Про стягнення коштів у зв'язку з розірванням договору банківського вкладу», яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи докази по справі, суд критично ставиться до пояснень представника Відповідача про те, що Банк не може перевірити факт того, що Позивачем не отримувались кошти за вказаними депозитними договорами в м.Донецьку, оскільки, як вказано самим Відповідачем у запереченнях на позов, Відповідач відповідно до Постанови Правління НБУ №466 від 06.08.2014р. та розпорядження КМУ від 07.11.2014р. №1085-р. призупинив свою діяльність та діяльність відокремлених підрозділів на території м.Донецька, а отже не міг видати вказані кошти у тих відділеннях. При цьому суд приймає до уваги те, що заяви про виплату грошових коштів за депозитними договорами та заяви про припинення авто пролонгації договорів Позивач та його представник подавали саме в м.Києві, а не в м.Донецьку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню наступні суми: - за Договором-Заявою №335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті: - суму вкладу 6 377,00доларів США; - відсотки за вкладом (10,50% річних) за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р. (107днів) у розмірі 196,29доларів США; - відсотки за ст.625ЦК України (3%річних) за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р. (107днів) у розмірі 56,08доларів США, а всього 6 629,37 доларів США; - за Договором-Заявою №335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті: - суму вкладу в розмірі 4 162,00Євро; - відсотки за вкладом (9,50% річних) за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р. (107днів) 115,91Євро; - відсотки за ст.625ЦК України (3%річних) за період з 24.12.2014р. по 09.04.2015р. (107днів) у розмірі 36,60Євро, а всього 4 314,51Євро. Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача правової допомоги, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 2 ч. з ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 84, 88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Проте стороною позивача, до суду не надано розрахунку вартості виконаних робіт, обчисленого відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. З огляду на викладене, підстав для стягнення витрат на правову допомогу не вбачається. Відповідно до ст.88 ЦПК України ставки судового збору за майнову вимогу згідно Закону України «Про судовий збір» з Відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 660,49грн. При визначенні розміру судового збору суд виходив з еквіваленту стягнутих грошових сум по відношенню до гривні станом на 09.04.2015р., а саме 100доларів США =2351,03грн., 100Євро = 2553,69грн., що становить близько 266 049,08грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 1058, 1060, 1061, 1070 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» , Рішення Верховного Суду України №6-29925св09 від 31 березня 2010 року «Про стягнення коштів у зв'язку з розірванням договору банківського вкладу», та

Outcome: partial