Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

У серпні 2014р. [PERSON] звернувся до суду уточненим та доповненим в подальшому позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» (далі - ПАТ «УСК «Гарант - Авто»), [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: СПД «[PERSON].», старший судовий експерт ЛЕТ і АТВІ Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Федорончук В. В., посилаючись на те, що 03 лютого 2014 о 18 год. 45хв., водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мерседес», д/н. [NUMBER] по вул. Прохорівська у м.Одеса, порушив Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «SUZUKI GRAND VITARA», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить останньому на праві власності. Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014р. [PERSON] був визнаний винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнений до адміністративної відповідальності. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу «SUZUKI GRAND VITARA», д/н [NUMBER], була застрахована на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків 24-00/00033062/1.1.2.00 «Каско-класика» від 09.07.2013р., то він, 03 лютого 2014р., як власник пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «SUZUKI GRAND VITARA», д/н [NUMBER] звернувся до страхової компанії із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди. 19 лютого 2014 року судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON] за заявою ПАТ «УСК «Гарант - Авто» був складений акт огляду транспортного засобу, на підставі якого 18 березня 2014р. експертом був виготовлений висновок №076/14 експертного автотоварознавчого визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER] 2007 р.в., відповідно до якого загальна вартість матеріально збитку з урахуванням вартості запчастин склала 25664,18 грн. Позивач зазначав, що 24 липня 2014 року ним була направлена заява на виплату страхового відшкодування до ПАТ «УСК «Гарант - Авто», проте на дату звернення до суду відповідач не здійснив страхове відшкодування. Стверджував, що оскільки ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не здійснило страхове відшкодування, то вартість автозапчастин, яка була встановлена експертом втратила актуальність у зв'язку із підвищенням курсу іноземних валют, а тому він вважає, що ПАТ «УСК «Гарант - Авто» повинно йому виплатити суму страхового відшкодування у розмірі 37876,60 грн., також виплатити за прострочення виплати страхового відшкодування пеню за період з 01 квітня 2014р. по 01 серпня 2014р. в розмірі 3216,77грн., та 3% річних за період з 01 квітня 2014р. по 01 серпня 2014р. в розмірі 389,14грн. Крім того, на думку позивача, відповідач [PERSON], як такий, що визнаний винним у скоєнні ДТП постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014р., повинен відшкодувати матеріальні збитки, завдані йому, як власнику автомобіля SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER] у розмірі, визначеному висновком судової автотоварознавчої експертизи №5274 від 14 грудня 2015 року, у розмірі 40869,55 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд винести рішення, яким визнати дії ПАТ «УСК «Гарант - Авто»з несвоєчасної виплати йому страхового відшкодування по страховому випадку від 03 лютого 2014 року неправомірними, стягнути з ПАТ «УСК «Гарант - Авто»на його користь суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування автотранспортних засобів №24-00/00033062/1.1.2.00 від 09 серпня 2013 року у розмірі 37876,60 грн., пеню за прострочення страхового відшкодування у розмірі 3216,77 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 389,14грн. та судовій збір. Крім того, стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 40689,55грн. на відшкодування вартості матеріальної шкоди, згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 14 грудня 2015 року №5274 та сплачений ним судовий збір. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав. (а.с.187). Представник відповідача ПАТ «УСК «Гарант - Авто»в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК (а.с.195). Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК (а.с.197). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору СПД «[PERSON].»в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК (а.с.196). Третя особа старший судовий експерт ЛЕТ і АТВІ Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Федорончук В. В. у судовому засіданні залишив розгляд позовної заяви на розсуд суду, зазначивши, що розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER], який підлягає відшкодуванню, визначений висновком судової авто товарознавчої експертизи №5274 від 14 грудня 2015 року, та становить 40869,55 грн.(а.с.169,170,171). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України, та тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 03 лютого 2014р. о 18год.00хв., [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес», д/н [NUMBER] по вул.Прохорівська у м. Одесі не вибрав безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, не дотримувався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Сузукі», д/н [NUMBER], в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, який належить на праві власності позивачу (а.с.37). Відповідно до довідки ДАІ, виданої на ім'я [PERSON] в результаті ДТП, яка сталася 03 лютого 2014 о 18 год. 45хв., автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с.26). Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п.12.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014р., відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн. (а.с.162). Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №5274 від 14 грудня 2015 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER], який підлягає відшкодуванню, складає 40869,55 грн. (а.с.112-126). Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Одеській філії ПАТ «УСК «Гарант - Авто», що підтверджується договором добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків 24-00/00033062/1.1.2.00 «Каско-класика» від 09.07.2013р. (а.с.27). Згідно до п.6, 26 Договору страхування предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом, який належить страхувальнику на праві власності або інших правових підставах. З змісту п.п. 27.1.1 п. 27.1 Договору страхування вбачається, що страховими ризиками щодо застрахованого транспортного засобу та/або за цим Договором є ДТП - подія, що сталася під час руху застрахованого ТЗ або іншого транспортного засобу, внаслідок якої завдані матеріальні збитки страхувальникові (ризик «ДТП»). За п. 27.3 Договору страхування страховий випадок - це передбачена договором подія, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування (страхову виплату) страхувальнику, застрахованій особі, третій особі або вигодо набувачу. З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2014р. позивач відповідно до п.32.1.1 договору страхування повідомив страхову компанію у телефонній розмові про дорожньо-транспортну пригоду. З пояснень [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що співробітник ПАТ «УСК «Гарант-Авто» повідомив його про те, що його випадок було визнано страховим і запропонував здійснити попередню оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного для засобу та отримати відповідний рахунок, що і було зроблено позивачем, але страховиком до теперішнього часу виплату страхового відшкодування не здійснено. Відповідно до ч.ч.1,2 частин ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 6 Закону України «Про страхування» встановлено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395 із змінами (далі - Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4.Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2014р. судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON] за заявою ПАТ «УСК «Гарант - Авто» був складений акт огляду транспортного засобу, на підставі якого 18 березня 2014р. був виготовлений висновок №076/14 експертного автотоварознавчого визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER] 2007 р.в., згідно якого загальна вартість матеріально збитку з урахуванням вартості запчастин склала 25664,18 грн. (а.с.5-25). Ухвалою суду від 16 вересня 2014 р. за заявою позивача, який не визнав результати вищевказаного висновку за №076/14 від 18 березня 2014р., була призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с.56). Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №5274 від 14 грудня 2015 р., розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER], яка була спричинена позивачу, складає 40869,55 грн. (а.с.112-126). Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 р. N6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено забезпечений транспортний засіб, є страховим випадком згідно до умов вищезазначеного договору страхування. Відповідно до п. 31.1.3 Договору страхування при настанні страхового випадку страховик ПАТ «УСК «Гарант-Авто» зобов'язаний виплатити страхове відшкодування страхувальнику у порядку та на умовах, що передбачені даним договором та правилами. У разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування страховик ПАТ «УСК «Гарант-Авто» зобов'язаний повідомити про це страхувальника в письмові формі з обґрунтуванням причини відмови протягом 10 робочих днів від дня складання страхового акту. Встановлено, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на підставі зазначеного рахунку не здійснило розрахунок та виплату позивачу страхового відшкодування,та не повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що позивач 15 липня 2014 р. звернувся із письмовою претензією до директора ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про виплату страхового відшкодування, проте жодної відповіді на своє звернення позивач не отримав. Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, а за змістом ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника і страхового акта. Оскільки відповідач ПАТ «УСК «Гарант-Авто» згідно договору 24-00/00033062/1.1.2.00 «Каско-класика» від 09 липня 2013р. зобов'язалося сплачувати страхові платежі у випадку пошкодження застрахованого автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER], суд вважає, що шкода завдана позивачу [PERSON] пошкодженням ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинна відшкодуватись ПАТ «УСК «Гарант-Авто», шляхом виплати страхового відшкодування в межах обумовленої договором страхової суми та в межах заявлених позивачем вимог. Згідно п.п. 14, 29.1.1 Договору страхування страхова сума зі страхування КАСКО встановлюється у межах дійсної вартості застрахованого ТЗ та ДО на дату укладення договору, та становить 150000,00 грн. Відповідно до п. 29.5 Договору страхування розмір безумовної франшизи за кожним страховим випадком зі страхування КАСКО зазначається в п. 8 Договору та складає - 0,5% страхової суми. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. При таких обставинах, з урахуванням заявлених вимог позивача, суд вважає, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» зобов'язане сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну застрахованому автомобілю марки SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER], внаслідок настання страхового випадку - позивачу [PERSON], згідно заявлених ним позовних вимог, зменшеному на суму франшизи, а саме: 37867,60 (вартість матеріальної шкоди, заявлена позивачем до стягення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» ) - 750,00 грн. (сума франшизи) = 37117,60 грн. При розгляді справи позивач наполягав на стягнення матеріальної шкоди, як з ПАТ «УСК «Гарант-Авто», так і з відповідача [PERSON] З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Відповідно до п.36.5. ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування ( регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пеня розраховується за формулою: (пеня) = (сума боргу) х (процентна ставка): (37876,60 грн. х 0,06849 х 124:100). Всього розмір пені складає 3216,77 грн. Три проценти річних від простроченої суми становить 389,14 грн. (37876,60 грн. х 3% х 124:365:100). З огляду на встановлені судом обставини на підставі зібраних доказів, яким суд надає оцінку у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача до ПАТ «УСК «Гарант-Авто», та вважає за необхідне стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 37117,60 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 3216,77 грн., та 3 % річних від простроченої суми в сумі 389,14 грн. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №5274 від 14 грудня 2015 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля SUZUKI GRAND VITARA д.н. [NUMBER], який підлягає відшкодуванню, складає 40869,55 грн. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Встановлено, що автомобіль позивача пошкодив відповідач [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON] не довів відсутності його вини у пошкодженні автомобілю, то саме він є особою, на яку покладається відповідальність по відшкодуванню завданої позивачу шкоди, передбачена ст.1166 ЦК України. Судом не встановлено підстав для звільнення даного відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду. Оскільки позивач не ставив питання про стягнення [PERSON] на його користь франшизи в сумі 750,00 грн., то суд дане питання не розглядав, оскільки не може вийти за межі позовних вимог. Власник майна має право на відшкодування завданої йому шкоди у повному обсязі. Отже позовні вимоги до другого відповідача - [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме є підстави для покладення на вказану особу відповідальності за завдану шкоду у обсязі, визначеному висновком судової автотоварознавчої експертизи №5274 від 14 грудня 2015 року, який зменшений на суму що підлягає стягненню з відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а саме: 40869,55 грн.(вартість матеріальної шкоди, згідно висновку ) - 37117,60 (сума страхового відшкодування, стягнута з ПАТ «УСК «Гарант-Авто») = 3751,95 грн. При цьому суд зауважує, що вимоги про стягнення страхового відшкодування двічі чинним законодавством не передбачено. Відповідачами не було надано до суду жодних обґрунтованих заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачка також розпорядилася на свій розсуд. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст.88 ЦПК України до стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь держави підлягають судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 551,20 грн. Також з [PERSON] на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial