Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання мирової угоди, визнаної судом, з підстав невиконання її умов відповідачем та здійснення ним перешкод у користуванні майном (гараж), яке було предметом їх спільних домовленостей. В судовому засіданні позивач свої вимоги з урахуванням уточнень та доповнень підтримав. Представник відповідача проти позову заперечив. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2011 року визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог: Гірська сільська рада Бориспільського району Київської області, управління земельних ресурсів у Бориспільському районі, Бориспільська районна державна адміністрація Київської області, про виділення в натурі земельної ділянки, стягнення коштів, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування судових витрат, на наступних умовах. 1.1. [PERSON] переходить у власність 1/2 частина земельної ділянки, що відноситься до домоволодіння розташованого по [ADDRESS], загальною площею 0,635 га, в тому числі земельна ділянка (на плані 1-1, а.с 93 том 2) з західної сторони будинку і ділянка під сараєм зазначеним літерою "Б", площею 0,0514 га, та земельна ділянка площею 0,0121 га, що залишається в спільному користуванні з [PERSON] (згідно Плану розподілу земельної ділянки). 1.2. [PERSON] не заперечує проти того, що належна [PERSON] на праві власності 1/2 частина гаражу та оглядової ями, будуть знаходитись на належній йому земельній ділянці, а також проти того, що належна йому частина сараю, що згідно технічного паспорту на домоволодіння, означений під літерою "Г", буде знаходитись на земельній ділянці належній [PERSON]. 1.3. [PERSON] переходить у власність 1/2 частина земельної ділянки, що відноситься до домоволодіння розташованого по [ADDRESS], загальною площею 0,635 га, в тому числі земельна ділянка (на плані 1-2, а.с 93 том 2) зі східної сторони будинку, площею 0,0514 га, та земельна ділянка площею 0,0121 га, що залишається в спільному користуванні з [PERSON] (згідно Плану розподілу земельної ділянки). 1.4. [PERSON] не заперечує проти того, що належна [PERSON] на праві власності 1/2 частина сараю, що згідно технічного паспорту на домоволодіння, означений під літерою "Г", буде знаходитись на належній їй земельній ділянці, а також проти того, що належна їй частина гаражу та оглядової ями, будуть знаходитись на земельній ділянці належній [PERSON]. Таким чином, наслідком укладення даної мирової угоди був лише поділ земельної ділянки, яка відноситься до домоволодіння розташованого по [ADDRESS]. Зазначеною мировою угодою не регулювались питання поділу іншого майна, не встановлювався порядок користування певним майном, або виділ частки, тощо. Як вбачається із тексту вищевказаної угоди, відповідач не брав на себе обов'язків, пов'язаних із користуванням гаражем, проходом через земельну ділянку, на що посилається позивач. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (Правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 10.09.2014 року у справі №6-110цс14) Судом не встановлено порушення відповідачем прав та інтересів позивача, а тому у задоволенні даного позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання мирової угоди слід відмовити.

Outcome: dismissed