Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

13.11.2020 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" через свого представника Гребенюка О.С. звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивований тим, що із метою отримання банківських послуг до позивача звернувся [PERSON] , у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 21.01.2011, на підставі чого останньому був відкритий картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який згодом був збільшений до 20000,00 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредиту картку. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява від 21.01.2011 разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку із чим станом на 15.07.2020 має заборгованість у розмірі 16225,48 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15100,57 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 1124,91 грн. Посилаючись на норми ст.ст.509,525,526,527,530,598,599,610,615,629,1050,1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 21.01.2011 у розмірі 16225,48 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 2102,00 грн. Провадження за даним позовом було відкрите 25.11.2020 за ухвалою судді та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом сторін) (а.с.59). Своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, на подання відзиву на позов відповідач не скористався. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с.50). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, який повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Поштові відправлення, направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулися на адресу суду без вручення відповідачеві з відміткою поштаря "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" , "адресат відсутній" (а.с.63, 68). Ураховуючи, що відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.58), поштові відправлення направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляв, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, поштові відправлення такими, що доставлені 03.12.2020 та 22.12.2020. Зважаючи на письмову згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Розділу ІІ Глави 11 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що 21.01.2011 [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у зв`язку із чим підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 21.01.2011, на підставі чого останньому був відкритий картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який згодом був збільшений до 20000,00 грн. (а.с.13,15). У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. В анкеті-заяві не вказана сума бажаного кредитного ліміту, тип кредитної картки, термін дії, розмір процентів за користування кредитом або інші умови кредитування. До позовної заяви банк також додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку" (а.с.16-42). За довідкою АТ "ПриватБанк" [PERSON] видавалася одна кредитна картка за № [NUMBER] із датою відкриття 15.03.2017 терміном дії до 03/21 (а.с.14). Отже, установлено, що користуватися кредитною карткою за кредитним договором б/н від 21.01.2011 [PERSON] почав із 15.03.2017, строк дії якої на даний час ще не сплинув. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 15.07.2020 відповідач має заборгованість у розмірі 16225,48 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15100,57 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 1124,91 грн.(а.с.10). Із розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач користується кредитними коштами із 13.05.2017, знімав готівку, поповнював рахунок, придбавав товари у магазинах та ін. (а.с.6-12). Аналізуючи надані позивачем докази у підтвердження того, що між сторонами склалися кредитні правовідносини суд встановив наступне. Наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, строків дії договору, відсоткової ставки, умов щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) тощо. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, суд вважає, що оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які маються в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.01.2011 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. При цьому, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Отже підстави для сплати відповідачем відсотків, які нараховані позивачем на підставі Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не узгоджених з відповідачем - відсутні. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 1124,91 грн. заборгованості за відсотками, розрахованих за ставкою 86,4% щомісячно, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку. З матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві від 21 січня 2011 року відсутні будь-які умови щодо отримання кредитної картки, її виду, кредитного ліміту, процентів. Із виписки про рух коштів та види трансзакцій за кредитною карткою [PERSON] вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки, оплати товарів, послуг, а також повертав використані ним кредитні кошти та відбувалось поповнення його карткового рахунку за рахунок автоматичного погашення заборгованості з іншої картки [NUMBER] . Суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно спрямовувались кошти, які сплачував позичальник, та які були автоматично зараховані з іншого рахунку на оплату відсотків, а також пені, що не передбачено умовами укладеного сторонами кредитного договору, та які безпідставно банком не зараховувалися у повному обсязі на оплату зобов`язань відповідача за тілом кредиту. Враховуючи встановлене та положення ст.ст.1048, 1049, 1054 ЦК України, погашення процентів за користування кредитом за рахунок кредита прямо порушує ст. 1049 ЦК України. Отже як убачається з наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 21.01.2011 року та виписки про рух коштів за кредитною карткою відповідача, за період із 13.05.2017 по 25.05.2020 відповідачем було знято готівки на загальну суму 19769,63 грн., а внесено на картковий рахунок та погашено заборгованість у т.ч. шляхом автоматичного погашення на загальну суму 19640,88 грн. Таким чином, залишок суми заборгованості відповідача за указаний період складає 128,75 грн (19769,63-19640,88 = 128,75 грн.), які слід стягнути із відповідача в рахунок погашення тіла кредиту, а у задоволенні інших позовних вимог банку суд відмовляє. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у сумі 128,75 грн., тобто на 0,8%, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16,81 грн. (2102,00 грн. х 0,8%) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial