Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зняти арешт, обтяження №4907135, накладений на підставі постанови ВП №41736244 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.01.2014 року по виконанню ВП №41736244 по примусовому виконанню виконавчого листа №641/8765/13 від 27.12.2013 року Комінтернівського районного суду м.Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу у розмірі 24017, 96 грн. В обґрунтування позивач зазначив, що йому на праві власності належить будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . У серпні 2018 року позивачу стало відомо, що все його майно перебуває під арештом на підставі постанови ВП №41736244 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.01.2014 року, по виконанню ВП №41736244 по примусовому виконанню виконавчого листа №641/8765/13 від 27.12.2013 року Комінтернівського районного суду м.Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу у розмірі 24017, 96 грн. 25.08.2019 року позивач звернувся до виконавчої служби щодо припинення чинності арешту, однак йому повідомили про те, що справа у зв`язку з закінченням строку зберігання, була знищена. Враховуючи неможливість вирішення питання щодо зняття арешту самостійно та через інші установи, позивач звернувся до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні вимог наполягав. Відповідач в судове засідання не з`явився, представником надано заяву про розгляд справи за його відсутності та вирішення справи на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] на праві власності належить будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать відомості з Державного реєстру(а.с.4-7). У серпні 2018 року позивачу стало відомо, що все його майно перебуває під арештом на підставі постанови ВП №41736244 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.01.2014 року, по виконанню ВП №41736244 по примусовому виконанню виконавчого листа №641/8765/13 від 27.12.2013 року Комінтернівського районного суду м.Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу у розмірі 24017, 96 грн. Згідно відповіді ПАТ КБ "ПриватБанк" від 06.12.2019 року(а.с.12), [PERSON] заборгованості не має, рішення суду №641/8765/13-ц виконане в повному обсязі. 25.08.2019 року позивач звернувся до виконавчої служби щодо припинення чинності арешту, однак йому повідомили про те, що справа у зв`язку з закінченням строку зберігання, була знищена, станом на 03.07.2019 року відкриті провадження відносно [PERSON] відсутні у відділі(а.с.11). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч. 2ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження»,у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved