Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] 23.05.2013 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначив, що він є рідним сином [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Він своєчасно у встановлений законом термін звернувся до П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як йому стало відомо з листа П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 05.04.2013 р., 30.07.2012 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Самчук Т.В. в реєстрі за № 447. Відповідно до умов цього заповіту, його мати усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, заповіла [PERSON] Вважає, що заповіт, складений 30.07.2012 р. від імені [PERSON], посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Самчук Т.В. за № 447, є недійсним. Перш за все, причиною смерті [PERSON] стала тяжка хвороба, а саме рак прямої кишки. Зазначена хвороба супроводжується прийманням хворою значної кількості знеболюючих та психотропних препаратів, які мають властивості знижувати активність мозку та тягнуть за собою помутніння розуму та, як наслідок, його мати не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, стверджує, що оскаржуваний заповіт від 30.07.2012 р. складений та підписаний не рукою [PERSON], а якоюсь іншою особою. Посилаючись на ст.ст.203, 225, 1247, 1248, 1257 ЦК України, за позовом [PERSON] просить визнати недійсним заповіт, складений 30.07.2012 р. від імені [PERSON], посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Самчук Т.В. в реєстрі за № 447, судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання 16.04.2015 року позивач, його представники не з'явились, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання судових повісток представниками позивача (т.2 а.с.24, 30), причини неявки до суду ані позивач, ані його представники суду не повідомили, будь-яких заяв до суду не надходило. Суд визнав неявку позивача та його представників неповажною та у відповідності до вимог ч.2 ст.77, ч.2 ст. 169 ЦПК України, визнав за необхідне продовжити розгляд справи та провести судові дебати за їх відсутності, з врахуванням наданих раніше пояснень представників позивача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимоги через їх недоведеність та з підстав, викладених в письмових запереченнях (т.1 а.с.17-19). Представник третьої особи - П"ятої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, в процесі розгляду справи до суду була подана заява про розгляд справи без їх участі (т.1 а.с.31). Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Самчук Т.В., повідомлена належним чином про розгляд даної справи в судове засідання не з»явилась, заяви про бажання приймати участь у розгляді справи до суду не подавала. Представник третьої особи - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Запорізьке РУ ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", до суду не з»явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, заяви про бажання приймати участь у розгляді справи до суду не надходила. На підставі ч.3 ст.36 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності третіх осіб та їх представників. Вислухавши пояснення в процесі розгляду справи представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений [PERSON] позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1,2 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто. За змістом ч.2 ст.1247 ЦК України, заповіт має бути підписаний заповідачем. Позивач в позовній заяві вказує, що заповіт 30.07.2012 р., посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Самчук Т.В. в реєстрі за № 447, [PERSON] не підписувала. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 137-14 від 28.08.2014 р. (т.1 а.с.207-216), рукописний текст «Цей заповіт, який на моє прохання, та з моїх слів написано нотаріусом, прочитаний мною, заповідачем, вголос і особисто підписаний [PERSON]», розташований на зворотній стороні заповіту від 30.07.2012 р. від імені [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 447 від 30.07.2012 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Самчук Т.І.), виконаний, ймовірно, самою [PERSON] (зробити категоричний не виявилося можливим у зв»язку з недостатнім об»ємом наданих для проведення порівняльного дослідження зразків почерку [PERSON] та значним розривом у часі виконання зразків та досліджуваного почерку). Підпис, розташований на зворотній стороні заповіту від 30.07.2012 р. від імені [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 447 від 30.07.2012 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Самчук Т.І.), виконаний, ймовірно, самою [PERSON] (зробити категоричний не виявилося можливим у зв»язку з недостатнім об»ємом наданих для проведення порівняльного дослідження зразків почерку [PERSON] та значним розривом у часі виконання зразків та досліджуваного підпису, варіаційністю підписів та наявністю збиваючих факторів, а саме хворобливим станом [PERSON]). Оцінюючи висновок вказаної експертизи, враховуючи положення ст.ст.10, 60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що заповіт 30.07.2012 р., посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Самчук Т.В. в реєстрі за № 447, підписала [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Правила зазначеної статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними. Судом встановлено, що 30.07.2012 р. [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 447 (т.1 а.с.9, 10), яким призначила спадкоємцем всього майна, яке на день її смерті виявиться їй належним, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, [PERSON] [INFO] [PERSON] померла (т.1 а.с.11, 12). [PERSON] та [PERSON] звернулись до П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.1 а.с.33, 34зв.). Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 747 від 11.12.2013 р. [PERSON], 1955 р.н., на момент складання заповіту 30.07.2012 р. хронічним психічним захворюванням не страждала, а виявляла психічні розлади у вигляді помірно вираженого астенічного синдрому внаслідок ракової інтоксикації, викликаної раком прямої кишки, що супроводжувалась помірно вираженим больовим та адинамічним синдромами. Відомості про вживання наркотичних анальгетиків, психотропних препаратів, в період, що цікавить суд, у наданій медичній документації, відсутні. Внаслідок чого 30.07.2012 р. вона обмежено мала можливість розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.115-120). За клопотанням представника позивача у справі була проведена повторна судово-психіатрична експертиза, за висновком № 90 від 09.02.2015 р. якої, станом на 30.07.2012 р. [PERSON] виявляла ознаки органічного емоційно лабільного (астенічного) розладу (F06.6 за МКХ-10); станом на 30.07.2012 р. у [PERSON] не відмічалося втрати когнітивних функцій; в період укладення правочину - підписання заповіту 30.07.2012 р. [PERSON] за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т.2 а.с.15-17). П.2 ч.1 ст.145 ЦПК України передбачає, що призначення експертизи є обов»язковим також за клопотанням хоча б однією із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Будь-яких допустимих доказів, які б спростовували висновки проведених у справі експертизи, позивач суду не надав. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Проведеними у справі посмертними судово-психіатричними експертизами не зроблено висновку про неспроможність [PERSON] у момент підписання нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання оспорюваного правочину недійсним не підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають судові витрати.

Outcome: dismissed