Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

У квітні 2015 року УПФУ в Подільському районі м. Києва звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої пенсії. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач перебував у них на обліку та отримував пенсію по втраті годувальника. Вказують, що відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", [PERSON] було надано заяву про поновлення пенсії по втраті годувальника та довідку від 05.09.2005 року № 10 видану Київським державним вищим музичним училищем ім. Р.М. Глієра, в якій зазначалося, що відповідач навчається у них з 01.09.2003 року по 01.07.2007 року. Розпорядженнями УПФУ в Подільському районі м. Києва було поновлено пенсію по втраті годувальника відповідачу з 06.09.2005 року по 30.06.2007 року. Зазначають, що 23 січня 2007 року до управління надійшов лист Київського державного вищого музичного училища ім. Р.М. Глієра, в якому зазначалося, що [PERSON] відраховано з навчання з 30.06.2005 року наказом від 30.06.2005 року № 125-ОД. Розпорядженням від 29.01.2007 року управлінням припинено виплату пенсії відповідачу. Посилаючись на те, що відповідача було відраховано з училища, у останнього перед позивачем виникла переплата пенсії за період з 01.07.2005 року по 31.01.2007 року у розмірі 2091,66 грн., яку УПФУ в Подільському районі м. Києва просить стягнути на свою користь з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи бувповідомлена належним чином, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника УПФУ в Подільському районі м. Києва. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що ним відповідно до квитанцій було сплачено всю суму переплати на рахунки пенсійного фонду ще у 2007-2010 роках та надав докази цього. Крім того, просив застосувати строки позовної давності до даних правовідносин. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Подільському районі м. Києва відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та отримував пенсію по втраті годувальника. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", [PERSON] було надано заяву до управління про поновлення пенсії по втраті годувальника та довідку від 05.09.2005 року № 10 видану Київським державним вищим музичним училищем ім. Р.М. Глієра, в якій зазначалося, що відповідач навчається у них з 01.09.2003 року по 01.07.2007 року (а.с. 18-19). Розпорядженнями УПФУ в Подільському районі м. Києва від 07.09.2005 року було поновлено пенсію по втраті годувальника відповідачу з 06.09.2005 року по 31.08.2006 року (а.с. 17). 21 вересня 2006 року відповідачем було знову надано заяву до управління про поновлення виплати пенсії та довідку від 19.09.2006 року № 128 видану Київським державним вищим музичним училищем ім. Р.М. Глієра ( а.с. 21-22). Розпорядженнями УПФУ в Подільському районі м. Києва від 22.09.2006 року було поновлено пенсію по втраті годувальника відповідачу з 01.09.2006 року по 30.06.2007 року (а.с. 20). 23 січня 2007 року до управління надійшов лист Київського державного вищого музичного училища ім. Р.М. Глієра, в якому зазначалося, що [PERSON] відраховано з навчання з 30.06.2005 року наказом від 30.06.2005 року № 125-ОД (а.с. 23). Розпорядженням від 29.01.2007 року управлінням припинено виплату пенсії відповідачу. За період з 01.07.2005 року по 31.01.2007 року позивачем здійснено було відповідачу переплату пенсії у сумі 2 091 грн. 66 коп. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу був надісланий лист від 18.10.2013 року із вимогою добровільної сплати суми надмірно сплачених коштів у розмірі 2 091 грн. 66 коп. (а.с. 5). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Положення ст. 1215 ЦК України мають застосовуватися з урахуванням положень ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка є спеціальною нормою. Відповідно до даної норми суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Аналогічні положення також містяться і у ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14). Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, згідно квитанцій за період з квітня 2007 року по травень 2010 року, відповідачем в рахунок погашення боргу перед позивачем було сплачено 2 500 грн. (а.с.47-55), а отже відповідачем були виконані зобов'язання щодо повернення надмірно сплаченої суми пенсіїі відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того, під час розгляду справи відповідачем було заявлене клопотання про застосування строків позовної давності. Вимогами ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як пояснив у судовому засіданні відповідач, УПФУ в Подільському районі м. Києва дізналося про порушення свого права у січні 2007 року, а позовна заява ними була подана лише у квітні 2015 року. Отже строк позовної давності почав свій перебіг 23 січня 2007 року та сплив 23 січня 2010 р. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що під час розгляду справи відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, про застосування положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, згідно якого сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням зазначених вище обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої пенсії задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed