Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом із наступних підстав : З 20 вересня 2008 року по лютий 2016 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] від шлюбу народився син- [PERSON]. На підставі рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 лютого 2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці надано дошлюбне прізвище - [PERSON]. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо, малолітня дитина залишилась проживати з матір*ю. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач, з власної ініціативи, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. У віці 5 місяців у сина, [PERSON], було виявлено сечовивідних шляхів, внаслідок якого він потребував оперативного лікування. 18 травня 2011 року, в Обласній дитячій лікарні, розташованій в м. Донецьк, сину було проведено операцію лівостороннього мігоуретера, після чого він знаходиться на диспансерному обліку у дитячого лікаря - уролога та потребує щорічного контрольного урологічного обстеження, яке проходив у лікаря, що його оперував, [PERSON] Останнє таке обстеження проведено в серпні 2013 року, після чого, у зв'язку проведенням антитерористичної операції , вони не приїздили до Обласної дитячої лікарні. Оскільки син переніс вказану операцію, потребує постійного спостереження та урологічного обстеження, позивач має намір у серпні - вересні 2016 року забезпечити кваліфіковане спостереження та урологічне обстеження в Обласній дитячій лікарні, розташованій в м. Донецьк, а саме у лікаря, який оперував сина та який має наукову ступінь, професора [PERSON]. Вона неодноразово ,в усній формі, зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина та надати дозвіл на вивіз дитини до Обласної дитячої лікарні, розташованій в м. Донецьк, однак звернення позивачки залишено відповідачем без задоволення. Крім того, позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок та санаторно -курортне лікування сину [PERSON] у в країні дальнього зарубіжжя, для покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, підвищення рівня світогляду дитини, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Позивач у вересні - листопаді 2016 року має можливість вивезти дитину на лікування та відпочинок за кордон, а саме у Чеську республіку, де проживає рідний брат її матері [PERSON], а її дядько - [PERSON]. Позивачка неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за межі країни для санаторно - курортного лікування, однак і це звернення залишено без задоволення. Нотаріально посвідченого дозволу на вивезення сина до Чеської республіки та в м.Донецьк, відповідач не надає. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За умовами ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 р. за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 5.1.1. Розділу V «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річноно віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон або на неконтрольовану територію не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частина 1, 2 ст. З Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Станом на сьогоднішній день, батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Таким чином, виїзди дитини за кордон з усним узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивач постійно і намагається здійснити, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, батьки позивача проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений. Позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду та просить суд : -надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово неконтрольовану територію, а саме до міста Донецьк, неповнолітньому [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у період серпень - вересень 2016 року; -надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Чеської республіки неповнолітньому [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у період вересень - листопад 2016 року; -надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини, [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO]; - стягнути з відповідача на її користь понесені витрати по сплаті судового збору. Позивачка у судове засідання не з*явилася , надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримку позову та про заочний розгляд справи. Справу вирішено розглянути за відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився, ,про слухання справи був повідомлений належним чином ,про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки, яку він отримав 10 червня 2016 року,але відповідач суд не повідомив про причини неявки у судове засідання. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив розглянути дану справу заочно,позивач проти заочного розгляду не заперечує. Позовні вимоги підтверджуються:квитанцією про сплату судового збору /а.с. 1/,свідоцтвом про укладення шлюбу/а.с. 6/,свідоцтвом про народження/а.с.7-8/,свідоцтвом про шлюб/а.с. 10/,свідоцтвом про народження/а.с. 11/,довідкою про консультацію дитячого уролога обласної дитячої лікарні м.Донецька/а.с. 12/,рішенням суду про розірвання шлюбу/а.с. 13/. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах позовних вимог, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 23 лютого 2016 року ,шлюб було розірвано. Згідно ст.150 ч.2, 155 СК України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян в Україну" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення . Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Таким чином, виїзд за межі України та в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду/виїзду малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України та за межі України, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та вважає можливим надати дозвіл позивачу на виготовлення проїзного документа малолітнього [PERSON], [INFO], надати дозвіл на тимчасовий в'їзд/виїзд сина до тимчасово окупованої території України в її супроводі без згоди батька. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон , на перетинання дитиною лінії розмежування для в'їзду на неконтрольовану територію України та виїзду з неї узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон та в'їзду на неконтрольовану територію України та виїзду з неї і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України та в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї неповнолітньої дитини судом не встановлено. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved