Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" про стягнення з відповідачів загалом на її користь 28818,01 грн. у порядку відшкодування матеріальної шкоди та 90000 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.04.2012 року близько 17 год. 15 хв. на 63 км автодороги "Житомир-Чернівці", поблизу будинку № 76 по вул. Леніна в с. Красносілка, Чуднівського району, Житомирської області, [PERSON], керуючи автомобілем "Volskwagen T4 SP8S", н.з. [NUMBER], вчинив наїзд на пішохода - неповнолітнього сина позивачки [PERSON], який перетинав проїзну частину автодороги зліва направо відносно руху автомобіля, який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер, а позивачка на його поховання понесла матеріальні витрати на суму 28818,01 грн., а також вона зазнала моральні страждання внаслідок пов"язаних зі смертю дитини переживань, що негативно вплинуло на стан її здоров"я, які вона оцінює у 100 тис. грн., з яких відповідач їй відшкодував лише 10 тис. грн. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вказані у позовній заяві вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Відповідач та його представник у судове засідання не з"явилися, але представник направив письмову заяву, в якій не заперечив проти розгляду справи у його відсутність. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони куховарили на похоронах сина позивачки і при цьому [PERSON] заколола свиню вагою не менше 130 кг, внаслідок чого було отримано 86-87 кг м"яса, яке все було витрачене на поховання дитини з огляду на величезну кількість людей, що зійшлися на похорон. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до постанови слідчого СВ Чуднівського РВ УМВС України в Житомирській області від 20.12.2013 року про закриття кримінального провадження, яке було внесене до ЄРДР 03.05.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, а також оглянутих у судовому засіданні матеріалів вказаного провадження, було встановлено причетність [PERSON] до ДТП, яка сталася 17.04.2012 року близько 17 год. 15 хв. на 63 км автодороги "Житомир-Чернівці", поблизу будинку № 76 по вул. Леніна в с. Красносілка, Чуднівського району, Житомирської області, де [PERSON], керуючи автомобілем "Volskwagen T4 SP8S", н.з. [NUMBER], вчинив наїзд на пішохода - неповнолітнього сина позивачки [PERSON], який внаслідок порушення п.п. 4.7, 4.10, 14.4 підп "а", "б" "Правил дорожнього руху" вибіг на дорогу перед автомобілем і із-за отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень невдовзі помер. Згідно проведених у кримінальному провадженні огляду місця події (а.с. 4-18 кримінального провадження), численних відтворень обстановки та обставин події (а.с. 80-88, 113-117, 148-176 кримінального провадження) та численних висновків судово-автотехнічних експертиз (а.с. 65-71, 92-100, 123-126, 192-199, 205-218, 231-249, 265-271 кримінального провадження) причиною створення аварійної обстановки та виникнення вказаної вище ДТП є неправомірні дії пішохода [PERSON], який порушив "Правила дорожнього руху". Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, що її завдала. Ст. 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Власник джерела підвищеної небезпеки відповідає за завдану даним джерелом шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, незважаючи на відсутність вини [PERSON] у виникненні ДТП, що призвела до смерті [PERSON], згідно ст. 1187 ч. 5 ЦК України він відповідає за завдану шкоду як власник джерела підвищеної небезпеки, адже останнім не доведено, що шкода завдана внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. При цьому, ст. 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Водночас, [PERSON] застрахував цивільно-правову відповідальність відповідно до укладеного із ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.08.2011 року № АА/7131788. Відповідно ж до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ст. 1201 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Таким чином, суд виходить із положень ст.ст. 1166, 1168, 1187, 1192, 1193, 1201 ЦК України, ст.ст. 9, 17, 22, 23, 27 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", умов полісу обов"язкового страхування 04.08.2011 року № АА/7131788, згідно яких ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" несе відповідальність в межах розміру страхової суми за шкоду, заподіяну життю потерпілого. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення шкоди у порядку відшкодування витрат на поховання її сина та на виготовлення і встановлення пам"ятника, суд приймає до уваги положення ст. 1201 ЦК України з вказаного приводу, адже дані витрати підтверджуються поданими позивачкою документами (товарними чеками магазину "Надія" від 18.04.2012 року, 23.04.2012 року та 25.05.2012 року на суму відповідно 3301,50 грн., 1611,47 грн. та 971,99 грн., накладною ПП Остропольського від 23.04.2012 року на суму 82,60 грн., накладною СТ "Хлібодар-Полісся" від 18.04.2012 року на суму 180 грн., поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] про витрату позивачкою на поховання 86,06 кг м"яса вартістю 4733,30 грн., які підтверджують придбання продуктів харчування на похорон, тризни на дев"ять та сорок днів, що відповідають християнському звичаю обряду поховання померлої особи, накладною магазину "Ритуальний" від 18.04.2012 року та накладної ПП "[PERSON]" від 18.04.2012 року на суму відповідно 750 грн. та 955 грн., що підтверджують придбання поховальних належностей, транспортними витратами витратами на придбання пального в розмірі 432,15 грн. згідно фіскального чеку від 17.04.2012 року, а також накладною ПП [PERSON] про придбання пам"ятника із гранітною плиткою на суму 13800 грн., що разом становить суму 26818,01 грн. Відповідно до ст. 9, п. 22.1 ст. 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика. При цьому суд враховує, що згідно ст. 27 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, що діяла на час настання страхового випадку, право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно умов полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/7131788 від 04.08.2011 року ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 50000 грн., а в порядку страхування життя - 100000 грн. (при встановленні франшизи у 500 грн.) В п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України вказано, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. П. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зобов'язує суди з"ясовувати при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, аналізу наданих суду позивачкою доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди, суд приходить до висновку, про те, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. При цьому, оцінюючи усі обставини справи у їх сукупності та співставленні, зокрема, загибель близького родича позивачки - неповнолітнього сина, враховуючи те, що ця подія потягла для позивачки ряд негативних наслідків, пов"язаних із сукупністю змін негативного характеру в її звичайному житті, моральних стражданнях і переживаннях у зв"язку із втратою близької людини, що являються нормальною нейрофізіологічною реакцією людини на наступивші для неї наслідки, суд визнає доведеною обставину, що позивачці спричинена моральна шкода у зв"язку зі смертю її дитини. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує грубу необережність потерпілого, яка стала причиною ДТП, а також певну ступінь відповідальності самої позивачки, яка згідно ст.ст. 150, 151 СК України зобов"язана належно виховувати дитину та піклуватися про неї, що, зокрема, визначає обов"язок батьків знайомити дитину із елементарними правилами поведінки на дорозі по убезпеченню її від можливих небезпек. Враховуючи викладені вище обставини справи та положення діючого законодавства, в т.ч. розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на день настання страхового випадку, що становив 1134 грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнення із страхової компанії в порядку відшкодування завданої позивачці матеріальної шкоди у розмірі 26818,01 грн. та 13608 грн. (1134 * 12) грн. у порядку відшкодування моральної шкоди, враховуючи добровільну виплату [PERSON] позивачці 10000 грн. З врахуванням вказаної обставини суд вважає, що розмір моральної шкоди на загальну суму 23608 грн. є справедливим і достатнім відшкодуванням, а тому відмовляє у вимогах позивачки до [PERSON] з цього приводу. Ст. 88 ЦПК України передбачає стягнення судових витрат стороні, на користь якої ухвалене рішення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із ПАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" слід тягнути у дохід держави 487,20 грн. (243,60 + 243,60 ) несплоченого позивачкою при подачі позову судового збору, а також слід стягнути на користь позивачки 30,63 грн. у порядку відшкодування понесених нею витрат на оплату правової допомоги та оплату повідомлення у пресі про виклик у судове засідання відповідача пропорційно до суми задоволених судом вимог (34,03 відсотка). На підставі викладеного,

Outcome: partial