Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

29.12.2020 р. Миколаївський міський центр зайнятості звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на свою користь суму допомоги по безробіттю у розмірі 1765,62 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.06.2020 р. до відділу сприяння зайнятості в Корабельному районі Миколаївського міського центру зайнятості звернувся відповідач [PERSON] , якому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. 31.07.2020 р. було припинено реєстрацію за невідвідування центру зайнятості більше 30 днів. Під час перебування відповідача у статусі безробітного, спеціалістом центру було встановлено факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ "ЕКІПА". Для підтвердження даної інформації позивачем було здійснено розслідування страхового випадку за результатами якого був складений Акт, яким виявлено, що відповідно до наказу № 74-к від 13.07.2020 р. відповідача було прийнято на роботу на посаду електромонтажника до ТОВ "ЕКІПА". Зазначив, що нормами законодавства передбачений обов`язок застрахованих осіб, зареєстрованих у встановленому порядку як безробітній, своєчасно подавати відомості, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Проте, відповідачем була прихована інформація, що мала суттєве значення для перебування в статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю. Відповідно до розрахункової довідки за період з 14.07.2020 р. по 30.07.2020 р. відповідачу була нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 1765,62 грн. на отримання якої він не мав права. 22.10.2020 р. на адресу відповідача позивач направив претензійну вимогу з викладенням всіх встановлених обставин та проханням добровільно повернути претензійну суму однак, відповідачем такі дії не виконані. У зв`язку з тим, що безпідставно отримана відповідачем сума допомоги по безробіттю відповідачем у добровільному порядку не повернута, позивач був змушений звернутися в суд з вказаним позовом. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.01.2021 року відкрито провадження у справі, відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 18.06.2020 року [PERSON] звернувся до відділу сприяння зайнятості в Корабельному районі Миколаївського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного. 31.07.2020 р. відповідача було знято з обліку в центрі зайнятості за невідвідування центру зайнятості більше ніж 30 робочих днів без поважної причини. Згідно з Актом Миколаївського міського центру зайнятості № 642 від 22.10.2020 р. про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" було встановлено, що під час перебування в статусі безробітного, відповідач [PERSON] відповідно до наказу № 74-к від 13.07.2020 р. був прийнятий на роботу на посаду електромонатжника до ТОВ "ЕКІПА" однак, не повідомив про це позивача, чим порушив норми ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Відповідно до розрахункової довідки від 22.10.2020 р. щодо виплати допомоги по безробіттю [PERSON] за період з 14.07.2020 р. по 30.07.2020 р. були нараховані виплати в сумі 1765,62 грн. Наказом заступника директора Миколаївського міського центру зайнятості № 81 від 22.10.2020 р. було прийнято рішення про відшкодування коштів безробітним [PERSON] виплачених, як допомога по безробіттю та занесення її до дебіторської заборгованості. Про необхідність повернення виплаченої допомоги, як незаконно отриманої, було повідомлено відповідача шляхом надсилання на його поштову адресу Претензії про стягнення 1765,62 грн. однак, відповідачем названі кошти не повернуті. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч. 2ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення"). Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені у Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Відповідно до ч. 1 ст 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. Разом з тим, перебуваючи на обліку в Миколаївському міському центрі зайнятості, [PERSON] не повідомив центр зайнятості про те, що з 14 липня 2020 року перебуває у трудових відносинах з підприємством ТОВ «ЕКІПА», що є порушенням вимог частини 2 статті 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», якою передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. При цьому, відповідач був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що підтверджується його підписом у заяві про надання статусу безробітного від 18.06.2020 року. На підставі викладеного, оскільки відповідач не повідомив Миколаївський міський центр зайнятості про те, що 14 липня 2020 року по 30 липня 2020 року включно перебував у трудових відносинах з підприємством ТОВ «ЕКІПА», то останнім було незаконно отримано допомогу по безробіттю на загальну суму у розмірі 1765,62 грн., що підтверджується наданою позивачем довідкою від 22.10.2020 р. Згідно з ч. 3 ст. 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Однак, як встановлено під час розгляду справи, відповідач незаконно отриману допомогу по безробіттю у загальному розмірі 1765,62 грн. так і не повернув. Під час розгляду справи позивачем доведено недобросовісність відповідача в отриманні допомоги по безробіттю за період з 14 липня 2020 року по 30 липня 2020 року в сумі 1765,62 грн., оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач не повідомив центр зайнятості про факт того, що перебував у трудових відносинах, хоча був під підпис ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, в тому числі з обов`язком повідомити про працевлаштування. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому незаконно отриманої допомоги по безробіттю. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню незаконно отримана допомога по безробіттю за період з 14 липня 2020 року по 30 липня 2020 року в сумі 1765,62 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Згідно з приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, які узгоджуються з вимогами ч. З ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved