Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

В позові вказано, що протягом 2009-2011 років позивач надав відповідачу позики на суму 26000 доларів США. Однак відповідач не повернув вказані позики, уникає зустрічей, ігнорує звернення з вимогами про повернення позик. 02/09/2009 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 9000 доларів США на два місяці, 25/12/2009 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 3000 доларів США на два місяці,12/07/2010 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 6000 доларів США на три місяці, 29/04/2010 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 4500 доларів США на три місяці, 11/08/2010 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 1500 доларів США на два місяці, 17/01/2011 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 2000 доларів США на два місяці. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов, не заперечила заочний розгляд справи. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідач належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду спору за його участі. Отже відповідач реалізував своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідача було достатньо часу для подання суду доказів та обґрунтування його заперечення і спростування позову. 10/12/2014 р. справу передано з Тисменицького районного суду. 03/03/2015 р. позивач подав заяву про збільшення позову, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь 698360 гривень, що становить еквівалент 26000 доларів США. Судом встановлено наступні обставини. 02/09/2009 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 9000 доларів США на два місяці. 25/12/2009 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 3000 доларів США на два місяці. 12/07/2010 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 6000 доларів США на три місяці. 29/04/2010 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 4500 доларів США на три місяці. 11/08/2010 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 1500 доларів США на два місяці. 17/01/2011 р. відповідач видав розписку про отримання від позивача 2000 доларів США на два місяці. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В п. 2 ст. 1047 ЦК України вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач не надав суду жодного доказу або обґрунтованого розрахунку на спростування позову. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Outcome: approved