Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона була в зареєстрованому шлюб з відповідачем, з яким проживала однією родиною, а 01.07.2008 року шлюб було розірвано. Від шлюбу має сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син мешкає постійно з позивачкою. Відповідач участі у матеріальному утриманні та вихованні сина не приймає, не цікавиться його станом здоров'я та навчанням. В зв'язку з напруженою обстановкою в регіоні вона не має можливості спілкуватися з рідними які мешкають в м. Докучаєвськ, та рідною сестрою яка мешкає в м. Москва, Російська Федерація. Оскільки батько дитини відмовився надавати дозвіл на вивезення дитини за кордон в гості до рідної тітки та на тимчасово окуповану територію де мешкають родичі а саме м. Докучаєвськ, тому просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України особи, яка не досягла 16 річного віку - сина [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, разом з матір'ю - [PERSON] тимчасово на період воєнних дії на Донбасі до м. Докучаєвськ та до Російської Федерації, тобто надати дозвіл на багаторазовий в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї дитини без згоди та супроводу батька, надати їй дозвіл на оформлення відповідних документів. В судове засідання позивачка не з'явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи, в позовній заяві зазначила, розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, що вбачається з розписки про отримання судової повістки, про причину неявки суд не інформував, тому суд визнає причину його неявки не поважною. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав письмове клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, прийняти рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін і третьої особи і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.06.2010 року судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірваний, відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 150 від 01.07.2008 року. Зі свідоцтва про зміну прізвища серії [NUMBER] від 20.08.2011 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області вбачається, що [PERSON] [INFO], змінила прізвище на [PERSON], зроблено актовий запис № 2 від 20.08.2011 року. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що в шлюбі 20.07.2005 року народився [PERSON], актовий запис № 133, в графі батьки зазначено: батько - [PERSON], мати [PERSON]. Згідно з положеннями частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише зі згоди батьків і в їх супроводі або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Порядок виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, регулюється «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМ України N 57 від 27 січня 1995 року. Пунктом 4 вказаних Правил передбачено, що в супроводі одного з батьків або інших осіб, виїзд з України дітей вказаного віку здійснюється за обов'язкової наявність нотаріально посвідченої згоди другого батька, в якій зазначається назва держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд вказаних осіб з України здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, із контексту наведеної норми вбачається, що визначення держави прямування та часового проміжку перебування у цій держави є обов'язковим змістом документу, на підставі якого дитина виїжджає з України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі шостому проголошено, що дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з пунктом № 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 року № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92). На підставі п. 5.1.1 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Пункту 5.1.2 Виїзд з неконтрольованої території громадян України: які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи; Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. Таким чином, судом встановлено, що вихованням, піклуванням про стан здоров'я та навчання, матеріальним утриманням займається мати - позивачка по справі, а відповідач самоусунувся і участі не приймає, що підтверджується поясненнями класного керівника, які є в матеріалах справи. Питання щодо встановлення режиму спілкування батьків з дитиною органом опіки і піклування не вирішувалось і спору з цього приводу між батьками не виникало, відповідач не звертався з такою заявою. Оскільки позивачка постійно проживає разом з дитиною після розірвання шлюбу з відповідачем, з заявою про визначення місця проживання дитини відповідач не звертався. До того ж, в регіоні проводяться воєнні дії, що складає небезпеку для життя та здоров'я дитини, у матері є можливість на період відпустки вивезти дитину у безпечне місце, тому суд вважає за можливе надати їй дозвіл на тимчасове вивезення та виготовлення відповідних документів дитини за межі України без згоди батька до Російської Федерації на період воєнних дій, надати дозвіл на багаторазовий в'їзд на тимчасово окуповану територію України з метою відвідування родичів в м. Докучаєвськ, Донецької області. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved