Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] , о 22:25 год., на персональній сторінці своєї родички - [PERSON] у соціальній мережі Facebook, відповідач [PERSON] розмістив відеозапис в якому він поширив недостовірну інформацію щодо позивачки, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а саме: землі в урочищі Гори виділили на луганських та донецьких атошників внаслідок чого 16 гектарів в с. Угля викрали. До вказаного відео ним додано запис: Без думки села!!! Держгеокадастр на чолі із [PERSON] та [PERSON] співучасники. Крім того, близько 00:30 год. 02.05.2019 р. [PERSON] дописав коментар до цього відео: Нас цікавить, яким чином держгеокадастр вступив у злочинний зговір із углянськими викрадачами та це все і замутив [PERSON] . На сільраді є письмо де рада звертається щоб виділили землю йому, жінці та дітям. Я підняв шум, лишилися і вирішили через [PERSON] та [PERSON] лиш ці поки дурня клеять. Також зазначає, що [INFO] відповідач на своїй персональній сторінці в мережі Facebook (електронне посилання [INFO] поширив записи наступного змісту: Ви дякуєте [PERSON] можливо є за що, але для нас с.Угля вона (співзлочинець) яка є замазана із своїм корупціонерським рильцем у углянському злочині. [PERSON] ти злочинець!!!! та Ця особа [PERSON] земельний (злочинець) яка познущалася із учасників АТО впутавши їх у свою мерзку корупціонерську діяльність. Ганьба лано чи Світлано!!!. Звертаю увагу суду на тому, що вказані записи зібрали масу гнівних коментарів інших громадян, зокрема: НА ЗОНУ її. В КАЧАНІВКУ та Розбити їй голову. Розуміючи те, що своїми гнівними висловами, які містять неправдиву інформацію, відповідач фактично провокує громадян на здійснення насилля щодо неї, замість того, щоб видалити записи або спростувати недостовірну інформацію, відповідач продовжив провокувати громадян, дописуючи до їх коментарів: вона впутала [PERSON] у свій злочин та дуже би було файно (її посадити) і без угризенія совісті. Також до вказаних записів відповідачем додано її фотографію. Пізніше до інформаційного запису про порядок денний засідання сесії Тячівської районної ради, на якому повинно розглядатись питання земельних махінацій в с. Угля, відповідач дописав коментар: в земельних махінаціях приймала та сприяла сама голова облдержгеокадастру [PERSON] (посилання на мій профіль у мережі Facebook). Тепер хоче спригнути, ні ланочко тепер відповісте за всі земельні злодіяння будьте впевнені. Стверджує, що неправомірними діями відповідача принижено її честь та гідність, ділову репутація, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки інформація, яку опублікували відповідачі, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права і свободи, принижує честь, гідність і ділову репутацію, має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про службову діяльність, створити враження про вчинення позивачем корупційних злочинів. Крім того, публічними закликами до вчинення насилля щодо неї, відповідач завдав їй моральної шкоди, яка полягає у переживаннях за своє життя та здоров`я та її близьких (чоловіка та двохрічної дитини), страху продовжувати займатись публічною службою та взагалі знаходитись на робочому місці. Поширені недостовірні відомості в соціальній мережі переглянули тисячі людей, в подальшому їх було поширено понад сотню разів, що зумовило також зниження рівня її ділової та особистої репутації. Відповідач, поширюючи недостовірні відомості у мережі Facebook висвітлював їх так, начебто керівництво Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області систематично вчиняє корупційні злочини та неправомірно передає земельні ділянки селян у приватні руки. Саме тому, інформація, яка міститься в цій публікації, викладена у негативному світлі, є недостовірною, негативно вплинула на суспільну думку, яка уособлювалась в коментарях під записами та дала підстави для невірних висновків. Поширення відповідачем інформації шляхом оприлюднення запису в мережі Інтернет через соціальну мережу Facebooк на персональних сторінках та доведення такої інформації до відома невизначеного кола осіб з власними коментарями відповідача про протиправну діяльність позивача, що мають обвинувальний нахил і сприймається як звинувачення позивача у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень), не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 Закону України Про інформацію. Вважає, що діями відповідача, позивачці завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 75000 грн., та яка полягає в зниженні її авторитету та ділової репутації як державного службовця, а також як особистості. Враховуючи вищенаведене, позивач [PERSON] просить суд визнати інформацію, поширену в мережі Facebook за електронною адресою : [INFO] [PERSON] наступного змісту: Без думки села!!! Держгеокадастр на чолі із [PERSON] та [PERSON] співучасники, нас цікавить, яким чином держгеокадастр вступив у злочинний зговір із углянськими викрадачами, це все і замутив [PERSON] . На сільраді є письмо де рда звертається щоб виділили землю йому, жінці та дітям. Я підняв шум, лишилися і вирішили через [PERSON] та [PERSON] лиш ці поки дурня клеять, Ви дякуєте [PERSON] можливо є за що, але для нас с.Угля вона (співзлочинець) яка є замазана із своїм корупціонерським рильцем у углянському злочині. [PERSON] ти злочинець!!!!, Ця особа [PERSON] земельний (злочинець) яка познущалася із учасників АТО впутавши їх у свою мерзку корупціонерську діяльність. Ганьба лано чи [PERSON] !!!, в земельних махінаціях приймала та сприяла сама голова облдержгеокадастру [PERSON] . Тепер хоче спригнути, ні ланочко тепер відповісте за всі земельні злодіяння будьте впевненою недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Також просить зобов`язати відповідача публічно, через власну персональну сторінку в мережі Facebook та через друковані засоби масової інформації вибачитись перед позивачем за поширення інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 75000 грн. за поширення інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та понесені позивачем судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Стасюк Ю.П. не з`явилися, хоча про\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлялися\~своєчасно і\~належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, однак в матеріалах справи міститься заява адвоката Стасюк Ю.П., згідно якої останній просить розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що користувачем соціальної мережі «Facebook» під псевдонімом « [PERSON] » було опубліковано записи наступного змісту: «Без думки села!!! Держгеокадастр на чолі із [PERSON] та [PERSON] співучасники, нас цікавить, яким чином держгеокадастр вступив у злочинний зговір із углянськими викрадачами, це все і замутив [PERSON] . На сільраді є письмо де рда звертається щоб виділили землю йому, жінці та дітям. Я підняв шум, лишилися і вирішили через [PERSON] та [PERSON] лиш ці поки дурня клеять, Ви дякуєте [PERSON] можливо є за що, але для нас с.Угля вона (співзлочинець) яка є замазана із своїм корупціонерським рильцем у углянському злочині. [PERSON] ти злочинець!!!!, Ця особа [PERSON] земельний (злочинець) яка познущалася із учасників АТО впутавши їх у свою мерзку корупціонерську діяльність. Ганьба лано чи [PERSON] !!!, в земельних махінаціях приймала та сприяла сама голова облдержгеокадастру [PERSON] . Тепер хоче спригнути, ні ланочко тепер відповісте за всі земельні злодіяння будьте впевненою». На думку позивача [PERSON] , вказана в соціальній мережі «Facebook» інформація належить відповідачу і саме ним дана інформація була поширена. Окрім того, позивачка зазначила, що дана інформація є недостовірною та має негативний характер, а тому порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Згідно із частинами четвертою, сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 далі за текстом Постанова). За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб. Позовна заява мотивована тим, що спірні записи в мережі «Facebook» опублікував саме відповідач [PERSON] . В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 6, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукуп-ність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спо-сіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недо-стовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, вказано, що, згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України, саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 46 Постанови Пленуму ВГС України від 17.10.2012 р. № 12 роздруківки Інтернет - сторінок (web-сторінок) самі по собі не можуть бути доказом у справі. Тому ЗМІ утримуються від публікацій своїх матеріалів у соціальних мережах. Згідно із п.18 зазначеної Постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту поширення відповідачем інформації, про яку йдеться в позовній заяві. Враховуючи наведені обставини слід зазначити, що «Facebook» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь - яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет-мережа при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. Таким чином, хоч інформація поширена про позивача, однак є не доведено, що така інформація розміщена саме відповідачем. Надані позивачем скріншоти тексту поширеної інформації в соціальній мережі «Facebook» не доводять факт її поширення саме відповідачем, оскільки будь-хто може зареєструватися у «Facebook» під будь-яким іменем і додати будь-яке фото, завантажене із іншого аккаунта. Соціальна мережа «Facebook» пропонує механізм підтвердження аккаунтів, проте скріншоти, на які посилається позивач, не містять такого підтвердження та доказів, що цей аккаунт створений саме [PERSON] , оскільки створити його могла будь-яка особа. Долучені роздруківки сторінки веб-сайту в мережі «Facebook» з викладеним на ній текстом, що є у вільному доступі, не є доказами в розумінні статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, так як найперше не є достовірними даними з яких можна встановити дійсні обставини, не є офіційними документами, достовірність інформації на зроблених скріншотах не підтверджена. Отже, не є письмовим і електронним доказом і не є доказом розміщення публікації в інтернет мережі саме відповідачем. Публікація тексту сама по собі не є доказом причетності саме відповідача до її висвітлення. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 року справі № 368/655/17. Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 12, ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач є автором інформації, розміщеної на сторінці соціальної мережі «Фейсбук» (http://facebook.com) і що він розповсюдив вказану інформацію. А твердження позивача про те, що саме відповідачем було розміщено таку інформацію є лише припущенням, яке, за відсутності доказів, не може прийматись судом до уваги. Доведення позивачем факту поширення в соціальній мережі Facebook інформації про нього та неспростування цього відповідачем викладено у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 201/6995/17 . Таким чином, позивачем заявлено позовні вимоги до відповідача, але не доведено, що саме він є автором інформації чи особою, яка поширила оспорювану інформацію, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] в частині визнання недостовірною та такою, що порушує права на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену у соціальній мережі «Facebook» та зобов`язання відповідача публічно, через власну персональну сторінку в мережі Facebook та через друковані засоби масової інформації вибачитись перед позивачем за поширення інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , слід відмовити в повному обсязі. Крім цього, враховуючи те, що позивачка на момент поширення зазначеної інформації перебувала на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка поширюється щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо поширення цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Крім того, відповідно до Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. В обґрунтування факту заподіяння моральної шкоди, позивач вказав, що через поширення відповідачем неправдивої інформації, суттєво знизився авторитет та ділова репутація позивача, як державного службовця, а також як особистості. Відповідно до п.27 вищевказаної Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Враховуючи зазначене, з огляду на те, що позивачем не доведено факту, що відповідач є автором, або ж особою, яка поширила оспорювану інформацію, у зв`язку з чим судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену у соціальній мережі "Фейсбук", а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від цієї вимоги, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed