Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району, Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання не чинити перешкод у встановленні поштової скриньки, відшкодування моральної шкоди, в якому просила зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні земельною ділянкою (адреса місця розташування: [ADDRESS] ), що визначена на схемі розподілу земельної ділянки під № 4 (доріжка загального користування), шириною 1,5 м, затвердженої рішенням Віто-Поштової сільської ради 9 сесії 5 скликання від 30 серпня 2007 року «Про затвердження схеми розподілу земельної ділянки», шляхом знесення самочинно встановленого паркану (сітка рабиця) та приведення даної земельної ділянки у попередній стан, зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у встановленні поштової скриньки на загальних воротах за адресою: [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та понесені судові витрати. В послідуючому позивач [PERSON] подала до суду заяву в порядку вимог ст. 49 ЦПК України, в якій зазначала, що 12.08.2018 року по справі було проведено земельно-технічну експертизу, за результатом якої складено висновок № 3188/18-41. У зв`язку з цим виникла необхідність у поданні заяви про зміну підстави позову. [PERSON] є власником 18/25 часток домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0365 га, кадастровий номер 3222481201010040065 відповідно до договору дарування, укладеного між нею та [PERSON] від 0.07.2015 року. В свою чергу, [PERSON] була власником 18/25 часток домоволодіння на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2007 року про затвердження мирової угоди по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до вказаної ухвали суду за [PERSON] визнано право власності на 1/3 огорожі та 18/25 частин домоволодіння по [ADDRESS] , за [PERSON] - 5/25 частин домоволодіння та 1/3 огорожі, за [PERSON] - 2/25 частин домоволодіння та 1/3 огорожі. Щодо земельної ділянки, на якій було розташоване домоволодіння, рішення не прийнято. 30.08.2008 року Віто-Поштовою сільською радою 9 сесії 5 скликання було прийнято рішення, яким затверджено схему розподілу земельної ділянки, за яким [PERSON] - 0,04 га, [PERSON] - 0,04 га, [PERSON] - 0,01 га. На схемі зображено розподіл земельної ділянки, зокрема, було закріплено, що прохід № 4 на схемі, шириною 1,5 м., виділена [PERSON] та [PERSON] у загальне користування. Фактично, даним рішенням Віта-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області закріпила порядок користування земельної ділянки, який існував з 1996 року. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем майна став її син [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . На протязі багатьох років між [PERSON] та [PERSON] , а в подальшому [PERSON] виникали конфлікти щодо порядку користування земельною ділянкою. Доступ до земельної ділянки [PERSON] можливий лише через земельну ділянку [PERSON] , яка знаходиться у його користуванні. На сьогоднішній день право власності на неї ним не оформлено. У зв`язку з цим Віто-Поштова сільська рада своїм рішенням встановила наявність проходу до земельної ділянки [PERSON] шириною 1,5 м., та виділила цей прохід у загальне користування. В 2013 році [PERSON] самовільно встановив огорожу - сітку, внаслідок чого нормальний доступ до земельної ділянки [PERSON] став неможливим. 28.04.2015 року членами земельної комісії Віто-Поштової сільської ради підтверджено, що погоджена схема розмежування земель не співпадає із встановленими парканами. Висновком експертизи № 3188/18-41 встановлено, що на схемі, затвердженій Віто-Поштовою сільською радою, не вказано на якій відстані проходить доріжка від стін гаражу та будинку, а тому неможливо визначити, чи було дотримано вимоги п. 3.25 ДБН 360-92** в частині відстані 1,0 м від найбільш виступної конструкції стіни для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту. Експертом вказано, що на місці встановлення [PERSON] огорожі, при дотриманні норм ДБН 360-92**, ширина проходу становить від 0,18 м до 0,73 і лише при вході до земельної ділянки [PERSON] складає 1,41 м. Схематично зображено на малюнках 2 та 3. З цього вбачається, що внаслідок встановлення [PERSON] огорожі, [PERSON] не має можливості нормального доступу до свого будинку, а сам [PERSON] порушує вимоги ДБН 360-92** та перешкоджає [PERSON] користуватися своєю земельною ділянкою. Також висновком експерта встановлено, що на схемі, затвердженої Віто-Поштовою сільською радою, не відображено дійсного розташування будівель та споруд в натурі (на місцевості), у зв`язку з чим ця схема не може бути підставою для розподілу земельної ділянки між власниками будівель і споруд, які розташовані на цій земельній ділянці. Дійсно, на даній схемі відсутні проміри між будівлями та спорудами, відстані між суміжними земельними ділянками та масштаб. Проте, схема сільської ради підтверджує порядок користування земельною ділянкою, яка склалась між сторонами по справі та минулими власниками на протязі багатьох років та закріплено рішенням Віто-Поштової сільської ради. Також враховано складну конфігурацію земельної ділянки та наявність щільної забудови. Незважаючи на наявність або відсутність схем щодо порядку користування земельної ділянки між сторонами, [PERSON] має право на доступ до своєї земельної ділянки та будинку. А висновком експертизи підтверджено, що фактичного проходу до земельної ділянки [PERSON] немає зважаючи на місце розташування огорожі. [PERSON] не може проходити до будинку по доріжці шириною 0,18 м. [PERSON] не має право порушувати ДБН 360-92**. Тому встановлення ним огорожі порушує право [PERSON] на вільне володіння і користування своєю земельною ділянкою, порушує доступ до неї. На сьогоднішній день між сторонами по справі постійно виникають сварки та непорозуміння. [PERSON] змушена проходити до свого будинку фактично під стінами [PERSON] та під зливними трубами. Крім того, відповідач перешкоджає позивачу у встановленні поштової скриньки на загальних воротах. 28.12.2013 року, повернувшись додому, [PERSON] з чоловіком побачили, що під їх дверима лежала знята та зіпсована відповідачем скринька. 30.12.2013 року вона звернулась до голови сільської ради та дільничного Боярського району РВВС з заявою про самовільне зняття та пошкодження поштової скриньки. Було проведено перевірку, встановлено відсутність кримінального правопорушення та рекомендовано їй звернутись до суду з приводу відшкодування завданих збитків. Відповідач постійно чинить протиправні дії щодо сім`ї Позивача, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав . За загальним правилом добросусідства, закріплені законодавцем у ст.ст. 103-109 Земельного Кодексу України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається щонайменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Оскільки [PERSON] , встановивши паркан на земельній ділянці, унеможливив доступ [PERSON] до своєї земельної ділянки, при дотриманні норм ДБН 360-92** прохід до її будинку становить шириною від 0,18 м до 0,73, то позивачка посила зобов`язати його усунути перешкоди в користуванні її земельної ділянки шляхом зобов`язання відповідача знести паркан (сітка-рабиця) та привести ділянку у попередній стан. Також вказаними неправомірними діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яку вона оцінила у 10 000 грн.. Постійні конфлікти, неможливість спокійно дістатись до свого будинку, бійки, лайки, виклик та звернення до правоохоронних органів завдає позивачці моральних страждань. Понесені моральні страждання підтверджуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 4.06.2010 року, з якої вбачається, що відповідач наніс тілесні ушкодження матері позивачки під час її проживання разом із нею, постійними зверненнями та скаргами до Віто-Поштової сільської ради та дільничного від [PERSON] .. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 23, 391 ЦК України, ст. ст. 103-109, 152 Земельного Кодексу України, просила усунути перешкоди їй в користуванні її земельною ділянкою кадастровий номер 3222481201 :01: 004 :0065 ( [ADDRESS] ) шляхом зобов`язання [PERSON] знести паркан (сітка - рабиця), який встановлений на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] та привести ділянку у попередній стан, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у встановленні поштової скриньки на загальних воротах за адресою: [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просила його задовольнити У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала і заперечувала проти його задоволення. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що за Договором дарування земельної ділянки від 07 липня 2015 року дарувальниця [PERSON] подарувала, а обдаровувана [PERSON] прийняла у дарунок земельну ділянку площею 0,0365 га (кадастровий номер 3222181201:01:001:0065 ), розташовану за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. За Договором дарування 18/25 часток домоволодіння від 07 липня 2015 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дарунок (безоплатно) належні дарувальниці на праві приватної власності 18/25 часток домоволодіння [ADDRESS] . Рішенням Віто-Поштової сільської ради 9 сесії 5 скликання від 30 серпня 2017 року «Про передачу у власність земельної ділянки» вирішено передати у власність земельну ділянку загальною площею 0,04 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , та зобов`язано [PERSON] замовити в землевпорядній організації виконання робіт по виготовленню Державного акту на право власності на земельну ділянку. Рішенням Віто-Поштової сільської ради 9 сесії 5 скликання від 30 серпня 2007 року «Про затвердження схеми розподілу земельної ділянки» вирішено затвердити схему розподілу земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] , площею 0,04 га [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] по площам 0,04 га та 0,01 га відповідно за їх власною згодою. В свою чергу, [PERSON] була власником 18/25 часток домоволодіння на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2007 року про затвердження мирової угоди по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до вказаної ухвали суду за [PERSON] визнано право власності на 1/3 огорожі та 18/25 частин домоволодіння по [ADDRESS] , за [PERSON] - 5/25 частин домоволодіння та 1/3 огорожі, за [PERSON] - 2/25 частин домоволодіння та 1/3 огорожі. Щодо земельної ділянки, на якій було розташоване домоволодіння, рішення не прийнято. 30.08.2008 року Віто-Поштовою сільською радою 9 сесії 5 скликання було прийнято рішення, яким затверджено схему розподілу земельної ділянки, за яким [PERSON] - 0,04 га, [PERSON] - 0,04 га, [PERSON] - 0,01 га. На схемі зображено розподіл земельної ділянки, зокрема, було закріплено, що прохід № 4 на схемі, шириною 1,5 м., виділена [PERSON] та [PERSON] у загальне користування. Фактично, даним рішенням Віта-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області закріпила порядок користування земельної ділянки, який існував з 1996 року. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем майна став її син [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . На протязі багатьох років між [PERSON] та [PERSON] , а в подальшому [PERSON] виникали конфлікти щодо порядку користування земельною ділянкою. Доступ до земельної ділянки [PERSON] можливий лише через земельну ділянку [PERSON] , яка знаходиться у його користуванні. На сьогоднішній день право власності на неї ним не оформлено. У зв`язку з цим Віто-Поштова сільська рада своїм рішенням встановила наявність проходу до земельної ділянки [PERSON] шириною 1,5 м., та виділила цей прохід у загальне користування. Як зазначала позивачка, в 2013 році [PERSON] самовільно встановив огорожу - сітку, внаслідок чого нормальний доступ до земельної ділянки [PERSON] став неможливим. 28.04.2015 року членами земельної комісії Віто-Поштової сільської ради підтверджено, що погоджена схема розмежування земель не співпадає із встановленими парканами. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 серпня 2018 року фактична ширина доріжки в натурі (на місцевості), у разі дотримання вимог п. 3.25* ДБН 360-92** в частині відстані 1,0 м від найбільш виступної конструкції стіни для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту, не відповідає ширині цієї доріжки згідно із схемою розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] , затвердженою рішенням Віто-Поштовою сільською радою 9 сесії 5 скликання від 30 серпня 2007 року «Про затвердження схеми розподілу земельної ділянки», на якій вказана доріжка, позначена цифрою 4. В тому ж випадку, якщо фактична ширина доріжки в натурі ( на місцевості) буде 1,5 м, то в даному випадку не будуть дотримані вимоги п. 3.25* ДБН 360-92* в частині відстані 1,0 м від найбільш виступної конструкції стіни для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту. Також фактичне розташування будівель і споруд по [ADDRESS] не відповідає розташуванню цих будівель і споруд на схемі розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] а, затвердженій рішенням Віто-Поштової сільської ради 9 сесії 5 скликання від 30 серпня 2007 року, дана схема складена без масштабу, на схемі не відображені проміри між будівлями та спорудами, крім ширини доріжки та відстані від межі суміжної земельної ділянки. Тобто, вказана схема не відображає дійсного розташування будівель і споруд в натурі (на місцевості), у зв`язку з чим ця схема не може бути підставою для розподілу земельної ділянки між власниками будівель і споруд, які розташовані на цій земельній ділянці. Однак, схема сільської ради підтверджує порядок користування земельною ділянкою, яка склалась між сторонами по справі та минулими власниками на протязі багатьох років та закріплено рішенням Віто-Поштової сільської ради. Також враховано складну конфігурацію земельної ділянки та наявність щільної забудови. Незважаючи на наявність або відсутність схем щодо порядку користування земельної ділянки між сторонами, [PERSON] має право на доступ до своєї земельної ділянки та будинку. А висновком експертизи підтверджено, що фактичного проходу до земельної ділянки [PERSON] немає, зважаючи на місце розташування огорожі. Тому встановлення відповідачем огорожі порушує право [PERSON] на вільне володіння і користування своєю земельною ділянкою, порушує доступ до неї. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою підлягають задоволенню, і слід усунути перешкоди [PERSON] в користуванні її земельною ділянкою, кадастровий номер 3222481201:01:004:0065 за адресою: [ADDRESS] а шляхом зобов`язання [PERSON] знести паркан (сітка-рабиця), який встановлений на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , та привести земельну ділянку у попередній стан. Крім того, як зазначала позивач [PERSON] у позовній заяві, відповідач перешкоджає їй у встановленні поштової скриньки на загальних воротах. 28.12.2013 року, повернувшись додому, [PERSON] з чоловіком побачили, що під їх дверима лежала знята та зіпсована відповідачем скринька. 30.12.2013 року вона звернулась до голови сільської ради та дільничного Боярського району РВВС з заявою про самовільне зняття та пошкодження поштової скриньки. Було проведено перевірку, встановлено відсутність кримінального правопорушення та рекомендовано їй звернутись до суду з приводу відшкодування завданих збитків. Також, як вказувала позивачка, вказаними неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінила у 10 000 грн.. Постійні конфлікти, неможливість спокійно дістатись до свого будинку, бійки, лайки, виклик та звернення до правоохоронних органів завдає їй моральних страждань. Як зазначала позивачка, понесені моральні страждання підтверджуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 4.06.2010 року, з якої вбачається, що відповідач наніс тілесні ушкодження її матері під час її проживання разом із нею, постійними зверненнями та скаргами до Віто-Поштової сільської ради та дільничного від [PERSON] .. З огляду на викладене слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди. Також статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 11.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних ), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються етап здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд, з"ясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкод у встановленні поштової скриньки, відшкодування моральної шкоди, оскільки з тих доводів і наданих суду доказів в обгрунтування вказаних вимог суд не вбачає підстав для їх задоволення. Позивачкою не доведено і не надано суду належних і допустимих доказів в обтунтування позову у вищевказаній частині вимог, і тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: partial