Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], предмет якого склала вимога про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Клопоталася про покладення судових витрат на відповідача. Як на підставу задоволення позовних вимог посилалась на ст.ст. 3, 4, 10, 15, 27, 30-31, 57, 119, 120, 122, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України та ст. ст. 121, 141, 150, 151, 155, 164 СК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилається на такі документи: паспорт громадянина України на ім'я [PERSON] (а.с.4); свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.5); довідка про склад сім'ї (а.с.6); характеристика з КЗО "Дніпропетровський багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр №9" ДОР" (а.с.7); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8); рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ від 30.10.2013 року (а.с.9); рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ від 10.10.2013 року (а.с.10); довідка-розрахунок по сплаті аліментів № 13.44-65/31 від 31.01.2017 року (а.с.11). В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 25 серпня 2007 року вона та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадського стану Царичанського управління юстиції Дніпропетровської області, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис №82. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона залишила дошлюбне прізвище "[PERSON]". 11 листопада 2015 року вона уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка - "[PERSON]". Зазначила, що фактично шлюбні стосунки між ними були припинені остаточно в березні 2011 року. Вони з відповідачем проживають окремо. Дитина проживає з нею. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявив бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. На сьогоднішній день дитині вже 7 років, він не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив і не спілкувався. Також в спілкуванні з нею ніколи про нього не питав та не цікавився. Весь цей час вона з сином проживає у її матері за адресою: [ADDRESS]. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною та її мамою склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 10 жовтня 2013 року з [PERSON] на користь позивача на утримання сина - [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 600 гривень щомісячно. Останню оплату по аліментам відповідач здійснив в грудні 2014 року. Тобто більше ніж два роки відповідач взагалі аліментів на утримання дитини не сплачував. У відповідності з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у його спілкуванні з дитиною та участі батька в вихованні, а тому переконана, що вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на відповідача законом. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Позивач звертає увагу на те, що відповідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла нотаріально оформлена заява про розгляд справи за його відсутності, а також про визнання ним позову повністю у зв'язку з його згодою на позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні прокурор Сергієнко Л.Г. не заперечувала проти задоволення позову та повідомила, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], а також зазначила, що у розумінні ст. 164 Сімейного кодексу України в даному випадку є ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем. Прохала позов [PERSON] задовольнити повністю. Представник Царичанської райдержадміністрації Бєлова А.О. в судовому засіданні зазначила, що наявні всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], яка діє в інтересах сина [PERSON] Просила прийняти визнання позову відповідачем та задовольнити позовні вимоги. Перевіривши справу, з'ясувавши правову позицію позивача та відповідача, третьої особи, заслухавши думку прокурора, вивчивши матеріали справи, а також встановивши відповідність визнання позову відповідачем вимогам закону за відсутності загрози порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про можливість та необхідність задоволення позову в межах заявлених вимог, виходячи з такого. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( ст. 174 ч.4 ЦПК України). На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, визначеною законом. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання, перестає бути законним представником дитини, втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми, не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником, не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати, у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування), втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідач ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За викладених обставин суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити пред'явлений позов повністю, позбавивши батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO], на підставі пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України. Понесені позивачем судові витрати згідно приписів ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved