Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], та [PERSON] 14.07.2015 року звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - ПАТ "АМКР") про відшкодування моральної шкоди. В уточненій позовній заяві від 19.08.2015 року просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] 9744,00 грн, [PERSON] 19488,00 грн, [PERSON] 29232,00 грн. та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що [PERSON] працював протягом восьми років у ПАТ «АМКР» прохідником (підземним). Під час виконання трудових обов'язків 03.10.2014 року він був травмований та 27.01.2015 року йому встановлено 2-гу групу інвалідності з 27.01.2015 р. на строк до 01.02.2016 року, причина - трудове каліцтво. За висновком МСЕК від 18.03.2015 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності на період з 27.01.2015 р. по 01.02.2016 р. В результаті нещасного випадку йому та його сім'ї спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що він змушений терпіти фізичний біль , змінився спосіб життя: він не може повноцінно обслуговувати себе, потребує сторонньої допомоги, не може продовжувати роботу за фахом , більше часу проводити з дитиною, через що також страждає його сім'я та відчуває моральні страждання. В судовому засіданні позивачі [PERSON], яка представляла також інтереси малолітньої дочки [PERSON], та [PERSON] підтримали позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - Якименко С.Г. ( договір про надання правової допомоги №263/15-2 від 11.08.2015 р.) підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ "АМКР" - Баранова Я.В.( довіреність №14-347юр від 18.09.2015 року, дійсна по 31.12.2015 р.), позовні вимоги визнала частково. Вважає, що у позивачів [PERSON] та [PERSON] відсутні підстави для звернення до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, оскільки право на таке звернення передбачено законодавцем у разі смерті близької людини, тому з такою заявою може звернутися тільки [PERSON] ,також зазначила, що з приводу отриманого позивачем [PERSON] трудового каліцтва він дійсно міг випробувати душевні страждання, але визначений у позові розмір моральної шкоди є завищеним і необгрунтованим належними доказами. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON], представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] працював у ПАТ «АМКР» прохідником (підземним) за професією (посадою) 6 років , загальний стаж роботи 8 років на момент нещасного випадку ( а.с.13). Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку (аварії), що сталася 03 жовтня 2014 року о 2 годині 20 хвилин, складеного 08 жовтня 2014 року , встановлено основну причину нещасного випадку - організаційну: невиконання вимог інструкцій з охорони праці. Порушено п.п.1.42, 2.13 інструкції з охорони праці для прохідника (підземного) шахтоуправління з підземного відобутку руди (на правах шахт) ОП.600.04.13, затвердженої розпорядженням директора департамента з охорони праці від 11.10.2013 №1141 та супутну - організаційну: невиконання вимог посадової інструкції. Порушено п.3.10.3 посадової Інструкції майстра гірничого (підземного) дільниці № 37 (прохідницької) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департамента ПІ. 600.23236.093, затвердженої головою адміністрації по гірничорудному виробництву 15.10.2012. Технічні та психофізіологічні причини комісією не встановлено.Особами, діяльність або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку, встановлено: 1) [PERSON]; 2) [PERSON].(а.с.18-22) Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом складено акт Н-5 від 08.10.2014 року , відповідно до п.7 якого встановлено, що основною причиною нещасного випадку (аварії) визнано невиконання вимог інструкції з охорони праці, супутною причиною встановлено невиконання посадових обов'язків (а.с. 12-17). Висновком МСЕК від 27.01.2015 року ( серія 12 ААА №002831) [PERSON] первинно встановлена 65 % втрата професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом, встановлено 2 групу інвалідності з 27 січня 2015 року по 01 лютого 2016 року, наступний перегляд 01.02.2016 року. Показане медикаментозне лікування, стаціонарне лікування( в т.ч. демонтаж апарату Ілізарова), санаторне лікування через шість місяців, палиця ( а.с.23,24). Аналізуючи вищевикладене, матеріалами справи встановлено часткову вину підприємства та наявність вини позивача [PERSON] у нещасному випадку, що стався 03 жовтня 2014 року. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами) (далі - Постанова) , за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Таким чином, відповідальність за заподіяння моральної шкоди перед [PERSON] несе ПАТ «АМКР». Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом (ч.3 ст.1166 ЦК України). Згідно ч.1,2 ст.1168 ЦК України моральна шкода , завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Оскільки, в наслідок нещасного випадку на виробництві, позивачу [PERSON] не завдано смертельної травми, підстави для відшкодування моральної шкоди його дружині [PERSON] та дочці [PERSON] відсутні, тому суд відмовляє у задоволенні їх позовних вимог. Як вказує позивач [PERSON], у зв'язку із отриманою травмою йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 29232,00 грн.. У відповідності до ст. 4 Закону України "Про охорону праці", державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги пояснення сторони позивача про те, що моральні переживання з приводу травмування призвели до значного емоційного напруження, пов'язаного з сильним і тривалим болем , який позивач відчував і відчуває до цього часу. Крім того, змінився його спосіб життя: він не може працювати за фахом, повноцінно обслуговувати себе, змушений пересуватися за допомогою палиці, періодично проходити курс лікування. Моральні страждання пов'язані з порушення нормального ходу його життя, що призвело до негативних наслідків. Вказані обставини, факт заподіяння моральної шкоди, тривалість і характер моральних страждань були підтвердженні в судовому засіданні. Разом з цим, суд приймає до уваги, що в настанні нещасного випадку винним є відповідач - ПАТ «АМКР» та позивач [PERSON], що підтверджується висновками в акті форми Н-1. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 27000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. В частині стягнення витрат на правову допомогу суд відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Проте, позивач та його представник Якименко С.Г. не надали доказів про кількість годин, які затрачено для надання правової допомоги по справі, розрахунок складу і розміру витрат на правову допомогу, в укладеному між [PERSON] і адвокатом Якименко С.Г. договорі про надання правової допомоги від 11.08.2015 року суми гонорару не оговорювалися. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial