Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

26 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що його дочка [PERSON], [INFO], яка не перебуває у зареєстрованому в законному порядку шлюбі, [INFO] року народила дитину чоловічої статі на тимчасово окупованій території в м. Донецьк Донецької області, про що свідчить медичне свідоцтво про народження, видане 16 лютого 2018 року КЗ "Центральна міська клінічна лікарня № 6 міста Донецька". Але, відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Донецьк Донецької області є населеним пунктом, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Таким чином, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану на тимчасово окупованій території не має змоги. Заявник звернувся до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження йому було відмовлено, оскільки медичне свідоцтво про народження № 167 від 16 лютого 2018 року, видане КЗ "Центральна міська клінічна лікарня № 6 міста Донецька", тобто на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Зазначає, що бажає зареєструвати дитину та отримати свідоцтво про народження на території України, задля чого змушений звернутися до суду. Просить встановити факт народження її дитини. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтвердив викладені в заяві обставини, та суду пояснив, що [PERSON] є його донькою, у шлюбі не перебуває. [INFO] року [PERSON] народила дитину чоловічої статі на тимчасово окупованій території в м. Донецьку Донецької області, про що КЗ "Центральна міська клінічна лікарня № 6 міста Донецька" було видане медичне свідоцтво про народження № 167. Однак, зареєструвати народження дитини на території України немає можливості, оскільки документи, які свідчать про народження дитини, видані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Просить просив встановити факт народження онука. Заінтересована особа [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, до суду не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтвердила у повному обсязі, просила встановити факт народження її дитини (а.с. 6). Представник заінтересованої особи Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просив справу розглянути без участі представника (а.с. 18). Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила обставини викладені у заяві. Суду показала, що є бабусею [PERSON]. [INFO] року в м. Донецьку [PERSON] народила хлопчика. Дитину свідок бачила 21 лютого 2018 року, коли відвідувала онуку. Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, вислухавши заявника, свідка, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив фактичні обставини і прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою заявника [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05 грудня 1997 року Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області (а.с. 10). Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданому 29 квітня 1996 року Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданому 24 жовтня 2013 року Краснолиманським МС ГУ ДМС України в Донецькій області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Згідно медичного свідоцтва про народження № 167, виданого 16 лютого 2018 року Комунальним закладом "Центральна міська клінічна лікарня № 6 міста Донецька" [PERSON] [INFO] року народила хлопчика вагою 3355 г (а.с. 11). Крім того, факт народження дитини, заявник підтверджує фотокартками дитини та породілля (а.с. 12,13). Відповідно до ч. 1 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров"я про народження нею дитини. Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Заявник вказує, що його дочка [PERSON], [INFO], народила дитину в м. Донецьк Донецької області, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану в м. Донецьку Донецької області тимчасово призупинено. Заявник звертався до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження йому було відмовлено, оскільки медичне свідоцтво не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року № 545 (а.с. 7). Відповідно до п.7 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Стаття 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок). Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Суд сприймає надане заявником медичного свідоцтво про народження № 167, видане 16 лютого 2018 року КЗ "Центральна міська клінічна лікарня № 6 міста Донецька" так званої Донецької Народної Республіки як носій конкретної інформації факту народження [PERSON] [INFO] року в медичному закладі дитини чоловічої статі, при цьому не може визнати його належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України. Суд вважає, що досліджені судом докази: надані заявником копія медичного свідоцтва про народження № 167, виданого КЗ "Центральна міська клінічна лікарня № 6 міста Донецька" 16 лютого 2018 року, фотокартки дитини та породілля, результати медичних досліджень вагітної [PERSON] (а.с. 21-24) у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду заявником обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог, а також про неможливість одержання свідоцтва про народження дитини іншим шляхом. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги заявника [PERSON] про встановлення факту народження дитини є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Встановлення вказаного факту для заявника має юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати право на державну реєстрацію народження дитини. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявнику не відшкодовуються.

Outcome: approved