Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Представник позивача пояснила, що за даними абонентського відділу відповідач є користувачем послуг з надання централізованого опалення за адресою квартири [ADDRESS] . Разом із тим відповідач допустила заборгованість за період з 01 вересня 2017 року по 01 травня 2021 року, у зв`язку із чим просить стягнути з [PERSON] реєстраційний\~номер облікової\~картки платників\~податків на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» ЄДРПОУ 0551441, банківський paxунок [NUMBER] заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 42092,82 грн., за послуги по обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення 1263,80 грн., а також судові витрати судові витрати 2102 грн. Відповідач проти позовних вимог заперечує, пояснила, що вона не отримує послуги з централізованого опалення за адресою квартири [ADDRESS] через відключення від мережі. Окрім вказаного вважає, що постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі за № 500/5362/17 визначено про її право на отримання грошової компенсації з позивача за незаконну вимогу про стягнення з неї заборгованості. Вислухавши пояснення, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією доведено, що за даними абонентського відділу відповідач є користувачем послуг з надання централізованого опалення за адресою квартири [ADDRESS] . Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі за № 500/5362/17, на яку посилається відповідач визначено, що залишено без змін рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2018 року, яким на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» з відповідача стягнута заборгованість за послуги з централізованого опалення і за послуги по обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення за період з серпня 2015 року по серпень 2017 року. Вказаним судовим рішенням визначено про самовільне відключення квартири відповідача від централізованого опалення, що за правовим висновком Верховного Суду України від 16 травня 2011 року у справі № 6-9цс11 та від 19 грудня 2012 року у справі № 6-149ц12 не є підставою для звільнення відповідача від оплати за послуги з централізованого опалення і за послуги по обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення. Вказана обставина є такою, що у відповідності до вимог ст. 82 ч.4 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню. Інші докази, які підтверджують законне відключення відповідача від системи централізованого опалення, що у свою чергу може звільнити від оплати за вказані послуги, до матеріалів справи не долучені. Таким чином відповідач вважається споживачем послуг з централізованого опалення, що у свою чергу зумовлює право позивача на здійснення нарахувань за послуги централізованого опалення згідно діючим тарифам. Відповідно до вимог ст. 9 ч.1 та 20 ч.3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України за № 630 від 21 липня 2005 року плата за послуги вносить не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, а розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Розрахунки помісячної вартості послуг проводяться у відповідності до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої воді і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 630 від 21 липня 2005 року з урахуванням тарифів за постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31 березня 2015 року з рішеннями виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №461 від 07 червня 2013 року, № 49 від 19 січня 2018 року, №1106 від 08 жовтня 2018 року та №1285 від 26 листопада 2018 року. Вказані обставини є такими, що зумовлюють обов`язок відповідача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо відповідач фактично користується ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Разом із тим у порушення вимог ст. 20,32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач заборгувала за послуги з централізованого опалення в розмірі 42092,82 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 1263,80 грн. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати в розмірі 2102,00 грн., оплата яких підтверджена платіжним дорученням № 56 від 28 січня 2020 року.

Outcome: approved