Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

20 січня 2015 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", та 09 лютого 2015 року збільшивши розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь за Договором - заявою №300937/32898/7-14 від 02.06.20014 року 5805,63 євро, що за курсом НБУ станом на 20.01.2015 року еквівалентно 106347,53 грн. вкладу та нарахованих відсотків, три відсотка річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання - з 05 січня 2015 року по 09 лютого 2015 року, в сумі 305,93 грн. та 2425,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на послуги з правової допомоги. Позов мотивовано тим, що 02 червня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір-заява №300937/32898/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на сім місяців в іноземній валюті на строк до 02 січня 2015 року з процентною ставкою 12% річних. 06 січня 2015 року позивач звернувся з заявою до відповідача про повернення вкладу та нарахованих процентів, однак вклад не повернуто. На підставі зазначеного, позивач вважає, що відповідач порушує норми чинного законодавства та умови укладеного між сторонами Договору, а тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання сторони не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі та заперечення на позовну заяву, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 02 червня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит"" укладено Договір-заява №300937/32898/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на сім місяців в іноземній валюті (а.с. 4). Згідно умов п. 1. Договору-заяви його предметом є розміщення позивачем у відповідача грошових коштів у розмірі 5460,00 євро на строк до 02 січня 2015 року. Також, відповідно до п. 2 Договору-заяви за користування розміщеними на рахунку вкладника коштами відповідач зобов'язався нараховувати і сплачувати проценти по вкладу із розрахунку 12,00 % річних. Позивач свої зобов'язання за Договором-заявою виконав належним чином, що підтверджується меморіальним валютним ордером №13612281 від 02 червня 2014 року (а.с. 5). З матеріалів позовної заяви вбачається, що 06 січня 2015 року позивачем була надіслана, рекомендованим листом на адресу відповідача, заява щодо повернення його вкладу та процентів у повному обсязі. Однак, відповідачем не надано відповіді на дану заяву та не повернуто вклад. При цьому, в запереченнях на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що під час звернення позивача із заявою про повернення вкладу, діяла постанова НБУ "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України" від 03 грудня 2014 року № 758 якою встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Однак, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму", як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу не виконав, вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання представника відповідача на постанову Правління НБУ "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України" від 03.12.2014 року № 758, як на підставу для неповернення належних позивачу грошових коштів, є безпідставними, оскільки в даному випадку правовідносини між сторонами, в першу чергу, регулюються ЦК України та двостороннім договором, укладеним між сторонами, а відмова в видачі коштів порушує права позивача, регламентовані, у тому числі, ст. 41 Конституції України. Більш того, згідно вимог ч. 2 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" нормативно-правові акти НБУ, у тому числі постанови Правління НБУ, не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1090,78 грн., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 612, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" та

Outcome: approved