Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1998 року. За час сумісного життя у шлюбі було набуто (придбано) спільне майно, зокрема: автомобіля «ACURA MDX», 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] від 11.08.2015, ринкова вартість якого відповідно звіту про проведення незалежної оцінки проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » від 08 серпня 2017 року, становить 1373300,00 грн.; автомобіль «MAZDA 3», 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , зареєстрованого на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] від 26.02.2016, ринкова вартість якого відповідно звіту про проведення незалежної оцінки проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » від 08 серпня 2017 року, становить 263000,00 грн. Також за час спільного проживання відповідач по справі придбав у власність квартиру в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 2000 року, ринкова вартість якої відповідно звіту про проведення незалежної оцінки проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » від 08 серпня 2017 року становить 342200,00 грн. Позивачка просить в порядку поділу майна подружжя, виходячи з його вартості, визнати за нею право власності на автомобіль «MAZDA 3», 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] , визнати за нею право власності на квартиру в [ADDRESS] , припинивши право власності відповідача на вказану квартиру. Решту майна залишити у власності відповідача, а їй призначити компенсацію в розмірі 1/2 частини спільного майна що складає 81450,00 грн. Стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 4800,00 грн. Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що позивачка невірно визначила майнову масу, яка підлягає розподілу. Вона не включила до майнової маси квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності і яку вона намагалася реалізувати за 15 тисяч доларів США у 2016 році. Тобто, грошові кошти у сумі 15000 доларів США мають бути включені до складу майнової маси та підлягають розділу між подружжям. Також позивачка не вказала вартість своєї частки (50%) у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «БУХГАЛТЕР ОНЛАЙН» (код 38997548), яке було засноване за її участі у 2013 році, вартість якого є досить значною, що значно впливає на загальну майнову масу спільного майна подружжя. Крім того, за час спільного проживання позивачка вкладала спільні грошові кошти на депозитні рахунки, зокрема, рахунок у АТ «МетаБанк», на якому обліковувалося 7000,00 доларів США. Також позивачка при фактичному припиненні шлюбних відносин отримала від нього грошову суму у розмірі 70000,00 доларів США та які вона обіцяла витратити на освіту доньки [PERSON] , чого нею зроблено не було. Зазначив, що вважає звіти ФОП « [PERSON] » (м. Черкаси) про проведення експертної оцінки зовсім не відповідають дійсності, та, відповідно, таке майно потребує судово-експертної оцінки. Зауважив, що у спірній квартирі проживає їх донька, сама позивачка проживає у м. Києві та не має потреби у цій квартирі, а тому він вважає за можливе врегулювати спір між ним позивачкою у цій частині шляхом дарування цієї спірної квартири їхній доньці [PERSON] . Просив врахувати суд, що автомобіль «ACURA MDX», державний номер [NUMBER] , було придбано під час шлюбу за рахунок кредитних коштів, отриманих від Кредитної спілки «Джерело» за кредитним договором № 1/2015 від 14.01.2015, і за даним кредитним договором на момент подання позивачкою позову обліковується заборгованість за кредитом у розмірі 250000,00 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 260,57 грн., а тому ці боргові зобов`язання повинні також враховуватись при поділі майна подружжя. Також, при вирішенні питання про розподіл майна просив врахувати, що за час спільного проживання з позивачко його заробітна плата значно перевищувала її заробітну плату, все майно, придбане у шлюбі, придбане за рахунок його праці та його заробітної плати, позов не може бути задоволений, оскільки вартість автомобіля «MAZDA 3», державний номер [NUMBER] , проти залишення якого у власності позивачки він не заперечує, перевищує вклад позивачки до їх спільного сімейного бюджету у вигляді її зарплати або інших доходів. Враховуючи наявність у позивачки значних грошових коштів, які вона отримала під час спільного проживання (7000 доларів США на депозиті та 70000 доларів США, переданих в 2016 році на освіту доньки), вважає безпідставною її вимогу про сплату на її користь будь-яких грошових коштів. У відповіді на відзив [PERSON] зазначила, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належала їй на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В., № 1402. Квартира була придбана за особисті кошти її батьків [PERSON] та [PERSON] , а відтак 21.03.2016 року вона подарувала цю квартиру матері [PERSON] , а [PERSON] дав свою письмову згоду на укладення договору дарування. Щодо розподілу частки позивачки (50,16%) у статутному фонді ТОВ «Бухгалтер онлайн» звертає увагу, що за формою 1 підлягають розділу як частки, так і основні засоби, а також борги фірми. За даними фінансового звіту, основні засоби складають 177,5 тис грн., гроші на рахунку - 11,6 тис. грн., статутний фонд - 62,2 тис. грн., а всього 251,3 тис. грн. Частка позивачки, яка може підлягати розділу, становить 126,05 тис. грн. Разом із цим, збитки фірми становлять 436,00 тис. грн., з урахуванням її частки сума збитків складає 218,69 тис. грн., яка також може підлягати розділу з відповідачем [PERSON] . В підсумку, витрати по фірмі в розмірі 218,69 тис. грн. за мінусом 126,05 тис. грн. доходів, складають 92,65 тис. грн. збитків, у зв`язку з чим нею не заявлялось вимог про їх поділ. Стосовно депозитних коштів в розмірі 7000,00 доларів США пояснила, що вказані грошові кошти були отримані нею в борг за договором позики зі [PERSON] строком до 30.09.2018, який на даний час повністю погашений. Твердження [PERSON] про отримання нею після припинення фактичних шлюбних відносин 70000,00 доларів США для освіти доньки не відповідають дійсності. Про укладення відповідачем кредитного договору від 14.01.2015 року № 1/2015 і отримання кредитних коштів у сумі 250000,00 грн. для придбання автомобіля «ACURA MDX» їй не відомо, згоди на його укладання вона не давала. Їй відомо, що був отримай кредит на придбання вказаного автомобіля у розмірі 350000,00 грн. за договором № 2/2015 від 06.08.2015 року, до 06.08.2017 року дані кредитні кошти були повернуті фінансовій установі в повному обсязі, погашення кредиту відбувалося оформленням автоматичного списання з зарплатної картки [PERSON] , за таких обставин вказані кредитні зобов`язання не можуть бути предметом поділу майна подружжя. Вважає, що вартість автомобіля «Mazda 3» складається з її власних коштів у сумі 265000,00 грн., які не підлягають поділу, оскільки 11.12.2012 року за сімейні кошти був придбаний автомобіль HONDA ACCORD, 2012 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , який 22.12.2015 року [PERSON] подарував їй на підставі договору дарування. 28.12.2015 року вона на цьому автомобілі потрапила в ДТП, після чого Страхова компанія «Арсенал» згідно договору страхування виплатила на користь [PERSON] 125180,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 25.01.2016 року (копія додається). 20.01.2016 року [PERSON] продав залишки автомобіля по договору купівлі-продажу за 342000,00 грн., але в договорі указав 140000,00 грн. Таким чином, в силу ст. 57 СК України автомобіль «MAZDA 3» є її особистою власністю та не являється предметом поділу майна подружжя. Ухвалою суду від 23.08.2017 (суддя Добрєв М.В.) відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 24.10.2018 справа прийнята до провадження судді Турбіної Т.Ф. Ухвалами суду від 18.02.2019 у справі призначено судову оціночно-будівельну експертизу і автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 03.10.2019 відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 08.10.2019 у справі повторно призначено судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження зупинено. Ухвалою від 22.01.2020 поновлено провадження у справі. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили постановити рішення з урахуванням їх заперечень проти позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 серпня 1998 року у відділі реєстрації актів громадського стану міської ради м. Запоріжжя, актовий запис №79, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2017 шлюб між сторонами розірваний. Згідно пред`явленого позову, між сторонами виник спір щодо поділу майна, яке було набуте подружжям за час шлюбу: - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана [PERSON] за договором купівлі-продажу від 31 березня 2000 року, зареєстрованим за №307, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; - автомобіля «MAZDA 3», 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , зареєстрованого на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] від 26.02.2016; - автомобіля «ACURA MDX», 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зареєстрованого на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] від 11.08.2015. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що спірне майно придбане в період шлюбу і належить до спільного майна подружжя. При цьому суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У позовній заяві [PERSON] в обґрунтування підстав позову посилалась на належність автомобіля «MAZDA 3» до спільного майна подружжя. Обставини, на які вона посилалась у відповіді на відзив, що автомобіль «MAZDA 3» був придбаний за рахунок коштів від реалізації її особистого автомобіля «HONDA ACCORD», реєстраційний номер [NUMBER] , а тому автомобіль «MAZDA 3» належить до її особистої власності та не являється предметом поділу майна подружжя, в ході судового розгляду доведені не були. На підтвердження ринкової вартості спірної квартири позивачкою надано Звіт про проведення незалежної оцінки, проведений суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » від 08 серпня 2017 року, згідно якого ринкова вартість квартири становить 342200,00 грн. На підтвердження ринкової вартості транспортних засобів позивачкою надано Звіт про проведення незалежної оцінки ринкової вартості рухомого майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » від 08 серпня 2017 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля «MAZDA 3», 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] , становить 263000,00 грн., та Звіт про проведення незалежної оцінки ринкової вартості рухомого майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » від 08 серпня 2017 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля «ACURA MDX», 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] , становить 1373300,00 грн. Щодо вартості спірного майна сторони домовленості не дійшли. З метою встановлення ринкової вартості квартири судом було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, згідно висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №21-63 від 15.11.2019 ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 915029,00 грн. З метою встановлення ринкової вартості спірного автомобіля «MAZDA 3», судом було призначено судову авто товарознавчу експертизу, згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України №13-3/577 від 20.11.2019 ринкова вартість автомобіля «MAZDA 3», 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] , становить 305622,00 грн. На підтвердження ринкової вартості автомобіля «ACURA MDX», 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] , відповідачем надано висновок експертного авто товарознавчого дослідження №105 з оцінки колісного транспортного засобу від 04.09.2020, складений судовим експертом Шаховим О.В., відповідно до якого станом на 02.09.2020 вартість автомобіля «ACURA MDX», 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] , становить 654300,40 грн. Вищезазначені докази щодо вартості спірного майна приймаються судом до уваги як такі, що відповідають вимогам ст.ст.77-79 ЦПК України. До правовідносин з приводу поділу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана в період шлюбу за договором купівлі-продажу від 31 березня 2000 року, застосовуються положення КпШС України та Закону України «Про власність», який був чинним до 20.06.2007 року. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України. Згідно ст. 22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Крім того, у п. 25 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як встановлено судом, спірне спільне майно подружжя наявне у сторін на час розгляду справи. Доводи відповідача щодо наявності у сторін іншого спільного майна та надані докази суд відхиляє, оскільки зустрічних вимог про поділ майна подружжя відповідач не заявляв, а відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем не доведено належними доказами, що ним в порядку добровільного поділу майна було сплачено позивачці певну грошову суму в рахунок вартості її частки у спільному майні подружжя. Крім того, як вказує відповідач у відзиві на позовну заяву, передані ним грошові кошти у сумі 70000,00 доларів США мали інше призначення, а саме, на освіту доньки [PERSON] . Належних доказів придбання у серпні 2015 року автомобіля «ACURA MDX» за рахунок кредитних коштів, отриманих за кредитним договором від 14.01.2015 року № 1/2015, та наявності боргових зобов`язань за цим кредитним договором, які повинні враховуватись при поділі майна подружжя, суду не надано. При здійсненні поділу спірного майна в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності на майно, тобто позивачці і відповідачу належить по Ѕ частці у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «MAZDA 3», 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] , автомобіль «ACURA MDX», 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] . Позивачка просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на зареєстрований на її ім`я автомобіль «MAZDA 3», визнати за нею право власності на квартиру в [ADDRESS] , припинивши право власності [PERSON] на зазначену квартиру, та стягнути з [PERSON] на користь позивачки 81450,00 грн. компенсації за 1/2 частину спільного майна, інше майно, яким згідно позовної заяви є автомобіль «ACURA MDX», 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] , залишити [PERSON] . Тобто, вимоги позову зводяться до того, щоб здійснити поділ майна, відступаючи від засад рівності часток подружжя у спільному майні, шляхом присудження кожному з подружжя окремо визначеного майна і стягнення з відповідача на користь позивачки різниці у його вартості. При цьому обґрунтованих підстав для такого розподілу позивачем не наведено і судом не встановленою. При здійсненні поділу майна суд виходить з того, що кожен із подружжя має право на рівну частку у спільному майні, придбаному за період шлюбу.Спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. До спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, належить один об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою [ADDRESS] , яка згідно пояснень сторін не використовується жодним з них для особистого проживання. Сторони не погодили порядок поділу спірної квартири. Спірні автомобілі за своєю вартістю суттєво відрізняються, а тому виділення у власність кожного з подружжя того транспортного засобу, який за ним зареєстрований, можливе лише у разі присудження відповідної компенсації у вартості транспортних засобів. Частки сторін є рівними, згоди на присудження матеріальної компенсації вартості частки за рахунок вартості іншого спільного майна (транспортного засобу) відповідач не давав. Заявлений позивачкою варіант поділу не відповідає засадам рівності часток подружжя, не є справедливим і порушує вимоги статті 71 СК України. А тому суд приходить до висновку, що в порядку поділу майна подружжя слід визнати за кожним із подружжяправо власності на Ѕ частку вказаної квартири та автомобілів, без їх реального поділу, залишивши їх у спільній частковій власності. З огляду на викладені обставини, позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є законним та обґрунтованим, проте, оскільки судом застосовано інший спосіб поділу майна, ніж зазначено позивачем у справі, то її позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно Закону України «Про судовий збір», за подання позову майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір за ставкою 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання [PERSON] даного майнового позову у 2017 році підлягав до сплати судовий збір за ставкою 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 року, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 640,00 грн., 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 8000,00 грн. При зверненні з позовом до суду позивачкою було сплачено судовий збір за ставкою 1% ціни позову у сумі 6866,50 грн. При вирішенні спору суд виходить з встановленої в ході судового розгляду вартості майна - автомобіля «MAZDA 3» - 305622,00 грн., автомобіля «ACURA MDX» - 654300,00 грн., квартири - 915029,00 грн., що разом становить 1874951,40 грн. Тобто, у даному випадку судовий збір має розраховуватись за ставкою не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та становити 8000,00 грн. Позовні вимоги [PERSON] суд задовольнив частково, визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частину спірного майна, вартість якої становить 937475,70 грн. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4000,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В іншій частині оплата судового збору покладається на позивачку. Оскільки при зверненні з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 6866,50 грн., з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір 1133,50 грн.

Outcome: partial