Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною заявою, в який просить суд зобов'язати Приватне підприємство "Жаворонок" видати йому належним чином оформлену трудову книжку, та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою в видачі трудової книжки з часу звільнення 01 листопада 2008 року по 01 грудня 2013 року в сумі 42 595,20 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що в листопаді 2008 року в ході телефонної розмови з директором Приватного підприємства "Жаворонок" [PERSON], остання заявила що він звільнений із займаної посади, а причину звільнення не повідомила. Наступного дня при особистій бесіді директор ПП "Жаворонок" [PERSON] причину звільнення йому не повідомила, трудову книжку не видала. Коли він звернувся до головного бухгалтера йому також було відмовлено в остаточному розрахунку та видачі трудової книжки, а у подальшому на його неодноразові усні вимоги, щодо видачі остаточного розрахунку та трудової книжки йому також було відмовлено, після чого було повідомлено, що трудова книжка загублена. У судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача - Сагдєєв Р.Ф. проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що позивач дійсно працював на підприємстві ПП "Жаворонок" з 01.07.2008 року по 31.10.2008 року, але був звільнений на підставі ст. 38 КЗпПУ. Розрахунок з робітником був проведений у повному обсязі у день звільнення, а трудова книжка була відправлена [PERSON] поштою, у зв'язку з неявкою останнього. Директор ПП "Жаворонок" [PERSON], до суду не з'явилась але надала письмові пояснення, у яких зазначила, що позивач дійсно працював на підприємстві ПП "Жаворонок" у 2008 році, але був звільнений за власним бажанням. Розрахунок з робітником був проведений у повному обсязі при звільненні, трудова книжка була відправлена поштою, у зв'язку з неявкою робітника та відсутністю його по місцю проживання. У телефонній розмові с позивачем, яка відбулася наприкінці 2013 року, [PERSON] повідомила останньому про це та запропонувала йому з'явитися на підприємство для отримання більш детальної інформації по цьому факту, але позивач на підприємстві не з'явився. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши відповідні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 2 ст. 116 КЗпП України, у разі спору про розміри сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Позивач був прийнятий на посаду експедитора ПП "Жаворонок" і звільнений за власним бажанням, про що свідчать наказ № 126 від 01.07.2008 року, наказ № 195 від 31.10.2008 року та заява позивача про звільнення за власним бажанням. Розрахунок був проведений у день звільнення, про що позивач не заперечував. Суд не приймає до уваги пояснення позивача, стосовного того, що не була йому надана трудова книжка, оскільки трудова книжка була вислана позивачу (01.11.2008р.) поштою, про що свідчить запис у книзі руху трудових книжок ПП "Жаворонок" та про це ж наголошую директор ПП "Жаворонок" у своїх письмових поясненнях. З письмовою заявою про видачу трудової книжки позивач звернувся до ПП "Жаворонок" лише 22.10.2013г. Доказів звернення до відповідача за трудовою книжкою в період часу з 1.11.2008г . по 01.11.2013г . позивач не надав. Доказів намірів у влаштуванні на роботу і відмов у прийнятті на роботу позивачем також надано не було. Крім того згідно наданої до позову відомості (форма ОК- 5 ), гр. [PERSON] працював в 2009 і в 2010 роках і йому нараховувалися відрахування в пенсійний фонд, що спростовує твердження позивача про неможливість влаштування на роботу. Згідно п. 32 ППВС України № 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів", оплаті підлягає вимушений прогул, тільки тоді і за той період, коли з вини власника була затримана видача трудової книжки. При стягненні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Вина власника в затримці видачі трудової книжки не доведена, позивач був звільнений за власним бажанням і розрахунок з ним був проведений в день звільнення, а трудова книжка була направлена поштою на наступний день, так як позивач не з'явився за трудовою книжкою, що дає підстави для відмови у позові за цими обставинами. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Так як трудова книжка була направлена працівникові поштою, про що свідчить запис у книзі руху трудових книжок, то місячний термін слід вважати з дня звільнення, тобто з 31.10.2008 р. Згідно ч. 1 ст. 72 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Згідно ч. 2 ст. 72 ЦПК України, документи подані по закінченні процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням який подав їх особи не знайде підстав для відновлення або продовження терміну. Згідно п. 4 ППВС України № 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів", якщо місячний або тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Позивач звернувся до суду з позовом про порушення свого права більш ніж п'ять років з дня звільнення, клопотання про відновлення процесуального сроку позивачем заявлено не було, що дає підстави для відмови у позові за і цими обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed