Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У лютому 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. А також, зобов'язання Відділу паспортної реєстрації і міграційної роботи Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, разом зі своєю матір'ю [PERSON] (далі - третя особа) та донькою [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS]. Позивач вказує на те, що оскільки відповідачу, який був її знайомим та приїхав до м.Києва на навчання була потрібна реєстрація у м.Києві на один рік, вони з відповідачем підписали заяву про їх згоду на реєстрацію відповідача у вказаній квартирі з 05.09.2012р. по 05.09.2013р., яка була нотаріально посвідчена. Позивач посилаючись на те, що відповідач ніколи у вказаній квартирі не проживав, а після закінчення вказаного терміну реєстрації, вона зателефонувавши до відповідача, з метою добровільного зняття його з реєстрації, добровільної згоди на це від нього не отримала, а також, зважаючи на те, що уповноважений орган, відмовив провести дані щодо зняття з реєстрації відповідача з посиланням на необхідність рішення суду про це або за добровільною згодою самого відповідача, просила позбавити відповідача права користування вказаним житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач та третя особа позов підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав викладених в ньому, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач, у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, заперечення проти позову не подавав. Оскільки позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.ст.60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та третя особа є власниками в рівних долях кожна по ? частини квартири у квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 08.10.2002р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І., реєстровий номер 10-5051 (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст.319 ЦК України). Частиною 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.150 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 № 5464-X із змінами (далі - ЖК Кодекс), громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що у 2012р. відповідачу, який є її знайомим та прибув до м.Києва на навчання, необхідно було оформити реєстрацію в м.Києві на період навчання. Оскільки відповідач просив допомогти йому та зареєструвати його у її помешканні строком на один рік, вона погодилася на це та дану домовленість вони разом зі своєю матір'ю [PERSON] зафіксували заявою, яка передбачала, що вони дають згоду на реєстрацію відповідача у належній їм квартирі, лише з 05.09.2012р. по 05.09.2013р. Також позивач зазначала, що після закінчення терміну реєстрації вона зв'язувалася з відповідачем, з метою добровільного його зняття з місця реєстрації, проте його згоди на це, вона не отримала. При цьому позивач вказувала, що в подальшому, вона намагалася вийти на зв'язок з відповідачем, але його телефон не працює, а в орендованій ним кімнаті він більше не проживає. Крім цього, з пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що відповідач з моменту реєстрації та до цього часу, у квартирі [ADDRESS] лише зареєстрований з 05.09.2012р. по 05.09.2013р., але фактично ніколи не проживав, що також, підтверджується актами від 17.07.2013р., 16.04.2013р., 08.01.2013р., 16.04.2014р., складеними сусідами позивача, які мешкають по [ADDRESS], у кв.[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчені інспектором тех. дільниці КП «ЖЕК «Татарка» - Дранюком Л.С. (а.с.7, 8, 9, 29). З довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за Вих. №06/01-16 від 12.02.2014р. судом встановлено, що нею, 05.09.2012р. за реєстровим №924,925 було посвідчено справжність підписів на заяві [PERSON] та [PERSON] про їх згоду на реєстрацію відповідача в квартирі [ADDRESS] строком до 05.09.2013р. (а.с.6). Статтею 163 ЖК Кодексу визначено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 Житлового кодексу визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, оскільки на даний час позивач та третя особа є єдиними власниками квартири [ADDRESS], а зареєстрований в цій квартирі відповідач ніколи там не проживав, у родинних відносинах з позивачем та третьою особою не перебуває, не проживає у вказаній квартирі більше строку, який встановлений законодавством для зберігання за наймачами та членами сім'ї власника квартири жилого приміщення, доказів, які б підтверджували поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання в матеріалах справи не міститься, а також, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу та третій особі, як власникам квартири, в повній мірі користуватися належними їм правами власників в зазначеній квартирі та розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою підлягає задоволенню. Водночас, щодо вимоги позивача про зобов'язання Відділу паспортної і міграційної роботи Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві зняти з реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою, суд зазначає наступне. Так, ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо зобов'язання Відділу паспортної і міграційної роботи Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві зняти з реєстраційного обліку відповідача у квартирі [ADDRESS], оскільки в розумінні норм ст.3 ЦПК України дана вимога є передчасною, оскільки права позивача та третьої особи в даному випадку не порушені, оскільки вони до відповідача не зверталися з відповідною заявою про зняття його з реєстрації у казаній квартирі, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача судовий збір у розмірі 121,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial