Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє представник за довіреністю [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] про визнання правочину недійсним та скасування його державної реєстрації, у якій просить: - визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №1644-СГ від 05.11.2015 «Про затвердження документації із землеустрою», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] ; - визнати недійсним Договір оренди землі від 10.03.2016 укладений між [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та скасувати його реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] вказує, що на підставі рішення сесії Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 11.04.2003 між ним та Лохвицькою районної державною адміністрацією Полтавської області (далі - Лохвицька РДА), укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 10 га, розташованою на території Сенчанської сільської ради, термін діїї договору 4 роки. Договір зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №10. 28 липня 2004 року між [PERSON] та Лохвицькою РДА укладено договір оренди земельної ділянки площею 2 га, розташованої на території Сенчанської сільської ради, термін дії договору 5 років. З 2003 року він займався сільським господарством - обробітком землі. Згідно договору оренди земельної ділянки від 18.05.2007 укладеного з Лохвицькою РДА (розпорядження голови Лохвицької РДА від 18.05.2017 №137 «Про надання земельних ділянок на умовах оренди») земельні ділянки площею 12 га використовувала дочка позивача [PERSON] На підставі рішення Сенчанської сільської ради №4 від 20.01.2010 «Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки» надано погодження на продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки №2 від 18.05.2007 площею 12 га розташованою на території Сенчанської сільської ради,термін дії до 20.01.2015. 25 грудня 2014 року він звернувся до Головного управління Держземагенства у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 18 га в оренду на території Сенчанської сільської ради. 17 липня 2015 року Сенчанська сільська рада прийняла рішення «Про погодження щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (ріллі) із земель запасу державної власності орієнтовною площею 16 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. 05 серпня 2015 року повторно звернувся з вищевказаним клопотанням до Головного управління Держземагенства у Полтавській області. Також, зауважив на бездіяльність Головного управління Держземагенства у Полтавській області в частині ненадання відповіді на його клопотання від 25 грудня 2014 року та зволікання в частині розгляду повторного клопотання від 05 серпня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 18,0 га для ведення фермерського господарства на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. При цьому, зауважує на протиправність дій відповідача щодо надання дозволу на таку розробку [PERSON], чим вважає порушено його право. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Держземагенства у Полтавській області в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію правомірністю відмови, оскільки позивачем не надано повного пакету документів, у той час [PERSON] надано документи у повному обсязі, на підставі чого і було видано наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 05 листопада 2015 року № 2379/0/75-15-сг "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою". [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за даної явки. Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держземагенства у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 18,0 га для ведення фермерського господарства на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, для ведення фермерського господарства, разом з доданими до неї: викопіювання із плану сільськогосподарських угідь, копіями паспорту та картки фізичної особи-платника податків, копією документу про освіту, копіями трудової книжки та обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства (т.1 а.с.31). Рішенням тридцять шостої сесії шостого скликання Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 17 липня 2015 року "Про погодження щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", було надано таке погодження [PERSON] щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) із земель запасу державної власності орієнтовною площею 16,0 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області (т.1 а.с.32). Не отримавши відповіді на вказане клопотання, позивач 05 серпня 2015 року повторно звернувся до Головного управління Держземагенства у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 16,0 га для ведення фермерського господарства на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, для ведення фермерського господарства, разом з доданими до неї: викопіювання із плану сільськогосподарських угідь, копіями паспорту та картки фізичної особи-платника податків та іншими документами. Відповідно до листа першого заступника начальника Держгеокадастру Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру [PERSON] від 06.01.2016 №Г-2701/0-19/6-16 [PERSON] на його клопотання від 05.08.2015 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 18 га для ведення фермерського господарства відмовлено з підстав невідповідності матеріалів, поданих до клопотання, статті 7 Закону України "Про фермерське господарство", а саме відсутній досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (т.1 а.с.40-41). На підставі клопотання, поданого 21 жовтня 2015 року, разом з доданими документами 05 листопада 2015 року відповідачем видано наказ від 05 листопада 2015 року № 2379/0/75-15-сг "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким надано дозвіл громадянину [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 17,0 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за межами населених пунктів (т.1 а.с.42). Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 18,0 га для ведення фермерського господарства на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, вважаючи за необхідне визнати незаконним та скасувати наказ від 05 листопада 2015 року № 2379/0/75-15-сг "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", а також зобов'язати розглянути і вирішити відповідно до чинного законодавства клопотання від 25 грудня 2014 року та від 05 серпня 2015 року, позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду. В свою чергу, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 року було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру Полтавській області щодо несвоєчасного розгляду заяви [PERSON] від 25.12.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18.0 га для ведення фермерського господарства на території Сенчанської сілської ради Лохвицького району Полтавської області ; визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 05.11.2015 року №2379/0/75-15-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області розглянути і вирішити відповідно до чинного законодавства клопотання [PERSON] від 25.12.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18.0 га для ведення фермерського господарства на території Сенчанської сілської ради Лохвицького району Полтавської області (т.1 а.с.43-47). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч. 4 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається із клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.2 ст.123 ЗК України). Згідно ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до положень ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до ч.4 ст.123 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин (ч.1 ст.186-1 ЗК України). Відповідно до ч.5 ст.186-1 ЗК України уповноважені органи виконавчої влади зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (абз.1 ч.6 ст.186-1 ЗК України). Наведені норми земельного права, якими встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування громадян, та органи, які уповноважені розглядати ці питання, не передбачають обмеження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо конкретної земельної ділянки лише одній особі, не встановлюють принципу пріоритетності особи, яка звернулася із відповідним клопотанням першою відносно інших осіб з аналогічними клопотаннями, та не передбачають обов'язку автоматичного затвердження вказаного проекту землеустрою і відповідно укладення договору оренди земельної ділянки. Також слід зазначити, що при розгляді клопотання про надання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства необхідно враховувати норми спеціального закону - Закону України «Про фермерське господарство», зокрема статті 7, яка визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених статтею 123 ЗК України. Крім того, як Земельний Кодекс України (ст.123 ЗК), так і Закон України «Про фермерське господарство» (стаття 7 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачають, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми вказаних нормативних актів не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК). В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами по справі, що в порядку, визначеному чинним законодавством України, відповідач [PERSON] звернувся до Головного управління Держземагенства в Полтавській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 17 га розташованої за межами населеного пункту на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Наказом від 05.11.2015 р. [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки та 10.03.2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки розміром 16,9777 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої - для ведення фермерського господарства. Враховуючи, що на час прийняття вказаного рішення у позивача не виникло право на спірну земельну ділянку, а чинним законодавством не передбачена пріоритетність права особи у наданні їй конкретної земельної ділянки в залежності від черговості за часом звернення з відповідним клопотанням, тому колегія суддів приходить до висновку, що затвердження проекту землеустрою та передача в оренду земельної ділянки відповідачу [PERSON] здійснена з дотриманням норм чинного законодавства і не порушує права позивача. Заявлені позивачем підстави для визнання укладеного з [PERSON] договору оренди недійсним у зв'язку з порушення публічного порядку при укладенні договору оренди ґрунтуються на довільному тлумаченні норм права та є неспроможними. Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин. який порушує публічний порядок, є нікчемним. Пунктом 18 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року роз'яснено, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однієї із сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Посилання позивача на те, що оспорюваний ним договір оренди земельної ділянки, на користування якої він претендував, був спрямований на порушення його конституційних прав і свобод щодо користування природними об'єктами права власності народу (земельної ділянки площею 16,9777 га на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області) не заслуговують на увагу, оскільки право користування (оренди) конкретною земельною ділянкою з відповідним цільовим призначенням виникає з моменту державної реєстрації цього права, передумовою якого є проходження передбаченої законом процедури. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що сторони вказаного правочину чи одна із сторін мали умисел на порушення публічного порядку при укладенні договору, зокрема, на порушення його прав і свобод. Досліджені в судовому засіданні докази та аналіз наведених норм земельного права дають підстави для висновку, що договір оренди земельної ділянки від 10.03.2016 року, укладений між ГУ Держземагенства у Полтавській області та [PERSON], відповідає вимогам закону. Набуття відповідачем у передбачений законом спосіб права користування (оренди) спірною земельною ділянкою не може порушувати права позивача на цю землю, оскільки він такого права не мав на час укладення договору оренди з відповідачем. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства,та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №1644-СГ від 05.11.2015 «Про затвердження документації із землеустрою», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] та визнання недійсним договору оренди землі від 10.03.2016 укладений між [PERSON] і Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та скасування його реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Outcome: dismissed