Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стерек» (надалі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, витрат від інфляції та 3% річних та моральної шкоди. У подальшому, у жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стерек» про встановлення факту перебування у трудових відносинах. Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року вказані справи об`єднано в одне провадження. Позовні вимоги, з урахуванням позовної заяви від 26.01.2015 року (т. 1 а.с. 1-6), позовної заяви від 18.10.2018 року (т. 2 а.с 1-3), заяви про зменшення позовних вимог від 19.09.2018 року (т. 1 а.с. 208-214) та заяви про зменшення позовних вимог від 10.03.2020 року обґрунтовані тим, що [PERSON] наказом директора ТОВ «Стерек» № 18-к від 30.08.2013 року була прийнята на роботу в ТОВ «Стерек» на посаду адміністратора, а наказом № 02-к від 28.02.2014 року звільнена за власним бажанням. В день звільнення з позивачем розрахунок не проведений, а саме при звільненні позивачу не виплачена заборгованість з виплати заробітної плати за три місяці, у розмірі 15 185,00 грн. Крім того, позивач відпрацювала в ТОВ «Стерек» 6 повних місяців, а тому, має право отримати компенсацію у сумі 3 200,00 грн. за невикористані дні щорічної відпустки Незаконні дії відповідача, а саме, тривала невиплата заборгованості по заробітній платі, завдали позивачу моральних страждань. Позивач вимушена була змінити спосіб життя, шукати кошти для задоволення життєвих потреб. Заподіяну моральну шкоду [PERSON] оцінює у 5 000,00 грн. Крім того, оскільки відповідач заперечує факт перебування у трудових відносинах сторін, позивач вимушена також просити встановити факт перебування у трудових відносинах [PERSON] з ТОВ «Стерек» з 01.09.2013 до 01.03.2014 року. Тому, позивач просила суд встановити факт перебування у трудових відносинах [PERSON] з ТОВ «Стерек» з 01.09.2013 до 01.03.2014 року, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 15 185,00 грн., грошову компенсацію у сумі 3 200,00 грн. за невикористані дні щорічної відпустки, моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що факт перебування у трудових відносинах [PERSON] з ТОВ «Стерек» не доведений. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який на той час займав посаду директора ТОВ «Стерек» вказав, що компанія не мала трудових відносин з позивачем, довідку про заборгованість по заробітній платі від 28.04.2014 року він не підписував, накази про прийняття на роботу та звільнення, а також записи у трудовій книжці він не робив, всі підписи на документах не його, а печатка підприємства може не відповідати оригінальній печатці підприємства. Обставини, що позивач не була найманим працівником відповідача, підтверджені документами від ДПІ в Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві. Крім того, у відповідача на підприємстві не передбачена посада адміністратора. Крім того, позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду з позовом, що є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи, останній не повідомив про причини своєї неявки, що унеможливлює визнати їх поважними, при цьому, це не перша його неявка до суду, а також беручи до уваги, що справа перебуває у провадженні суду з лютого 2015 року, суддя дійшов до висновку про можливість розглянути дану справу за відсутності ТОВ «Стерек». Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва [PERSON]. від 02 лютого 2015 року було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стерек" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію середнього заробітку за затримку її виплати. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2017 року здійснено перерозподіл справи у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. На підставі протоколу повторно автоматизованого розподілу судового справи між суддями від 21.11.2017 року цивільну справу було передану судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. Ухвалою судді від 22.11.2017 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Як відомо, 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Ухвалою суду від 16 січня 2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 26.10.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕРЕК» про встановлення факту перебування у трудових відносинах в порядку спрощеного пощовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 29.10.2018 року прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 19.10.2018 року. Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року об`єднано в одне провадження цивільні справи №761/2537/15-ц провадження №2/761/57/2018 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕРЕК» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію середнього заробітку за затримку її виплати та справи №761/40538/18 провадження №2/761/8117/2018 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕРЕК» про встановлення факту перебування у трудових відносинах під номером №761/2537/15-ц провадження №2/761/57/2018. Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року у справі призначено експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: 1.Чи нанесено відтиск печатки ТОВ «Стерек» в довідці від 28.04.2014 року про заборгованість ТОВ «Стерек» з виплати заробітної плати перед [PERSON] , трудовій книжці [NUMBER] [PERSON] печаткою, експериментальні та вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження? 2.Чи зроблено підпис від імені директора ТОВ «СТЕРЕК» [PERSON]. в довідці від 28.04.2014 року про заборгованість ТОВ «Стерек» з виплати заробітної плати перед [PERSON] , трудовій книжці [NUMBER] [PERSON] , особисто [PERSON] .? 01.08.2019 року до суду надійшов висновок експерта від 19.07.2019 року №13483/19-33/20176/19-33 за результатами проведення судово-технічної експертизи документів, а також висновок експертів від 17.07.2019 №13484-13486/19-32 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та призначено судове засідання. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕРЕК» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію середнього заробітку за затримку її виплати, встановлення факту перебування у трудових відносинах. 15.01.2020 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 16.01.2020 року призначено в порядку спрощеного позовного провадження судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 11.03.2020 року залишено без розгляду позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вислухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Наказом директора ТОВ «Стерек» № 18-к від 30.08.2013 року [PERSON] була прийнята на роботу в ТОВ «Стерек» на посаду адміністратора, а наказом № 02-к від 28.02.2014 року звільнена за власним бажанням, про що міститься відповідна відмітка у трудовій книжці позивача (т. 1 а.с. 7). Як вбачається із довідки про заборгованість по заробітній платі від 28.04.2014, що видана директором ТОВ «Стерек» [PERSON]., розмір заборгованості складає 15 185,00 грн. (т. 1 а.с. 8). Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 19.07.2019 року №13483/19-33/20176/19-33, відтиски печатки від імені ТОВ «Стерек», які містяться на сьомій сторінці внизу під текстом у рядку під порядком номером «6» трудової книжки серії АЕ №316230, виданої на ім`я [PERSON] 09.06.2008, та у довідці про заборгованість по заробітній платі [PERSON] за грудень 2013, січень і лютий 2014, нанесені однією і тією ж печаткою, а саме, печаткою ТОВ «Стерек», вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження (т. 2 а.с. 79-88). Відповідно до висновків експертів за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 17.07.2019 №13485-13486/19-32, підписи від імені [PERSON] у довідці про заборгованість по заробітній платі від 28.04.14 в рядку «Директор ТОВ «Стерк _____ [PERSON]» та справа від рукописного цифрового запису «28.04.14»; підпис від імені [PERSON] на 7 сторінці трудової книжки [NUMBER] - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підписи від імені [PERSON] у довідці про заборгованість по заробітній платі від 28.04.14 в рядку «Директор ТОВ «Стерк ____ [PERSON]» та справа від рукописного цифрового запису «28.04.14»; підпис від імені [PERSON] на 7 сторінці трудової книжки [NUMBER] - виконано [PERSON] (т. 2 а.с. 91-99). Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України). За умовами ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ч. 1 ст. 48 КЗпП України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Оскільки стороною відповідача у ході розгляду справи заперечувався факт перебування сторін у трудових відносинах, але дана обставина була доведена стороною позивача належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне встановити факт перебування у трудових відносинах [PERSON] із ТОВ «Стерек» з 01.09.2013 року по 01.03.2014 року. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З урахуванням того, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено заробітну плату в повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, що підтверджена довідкою про заборгованість по заробітній платі від 28.04.2014 року та становить 15 185,00 грн. За умовами ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. За умовами п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Враховуючи викладене і те, що позивач відпрацювала в ТОВ «Стерек» 6 повних місяців, вона має право отримати компенсацію у сумі 3 200,00 грн. за невикористані дні щорічної відпустки. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (322-08) (набрала чинності 13 січня 2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). У даному випадку позивачем доведено незаконність дій відповідача, що полягали у невиплаті заробітної плати у день звільнення, причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Крім того, суд приходить до висновку, що невиплата позивачу заробітної плати у 2014 року і необхідність звертатись до суду за захистом свої прав завдали позивачу моральну шкоду. При цьому, враховуючи глибину і тривалість моральних страждань, а також обсяги докладання зусиль для відновлення прав свобод внаслідок неправомірних дій відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 3 000,00 грн. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України). Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Оскільки позивач звернулась до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати, до пред`явлення вказаної вимоги строки не встановлені. При цьому, подача позовної заяви про встановлення факту трудових відносин була зумовлена обставиною невизнання відповідачем у межах розгляду справи про стягнення заробітної плату наявність трудових відносин між сторонами, а тому, строки позовної давності до пред`явлення даної вимоги не пропущені. Таким чином, строки звернення до суду позивачем не порушені. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн., а також на користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір сумі 704,80 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи вищевикладене

Outcome: partial