Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

12 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в сумі 21141 грн. 25 коп. Також позивач просив покласти на відповідача понесені судові витрати. Обґрунтовано позов тим, що 04 лютого 2016 року близько 16 год. 45 хв. позивач, керуючи автомобілем марки «Тоуоtа Venza», державний номерний знак [NUMBER], по проспекту Миру у напрямку з центру міста Чернігова, рухаючись заднім ходом у крайній правій смузі через пішохідний перехід біля будинку № 199 по проспекту Миру, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху, внаслідок чого скоїв наїзд на [PERSON], яка перетинала проїзну частину проспекту Миру по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В результаті ДТП [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження та була госпіталізована до Чернігівської міської лікарні. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.12.2016 року позивача визнано винним у скоєнні ДТП. Цивільно-правова відповідальність позивача застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське». Позивач відшкодував потерпілій витратив на лікування, він витратив 21141 грн. 25 коп. Проте, не зважаючи на заяви [PERSON], з якими він неодноразово звертався до відповідача, про виплату йому страхового відшкодування, право на яке у зв'язку із самостійним відшкодуванням позивачем потерпілій особі витрат на лікування, виникло тепер у позивача, відповідач страхове відшкодування так і не виплатив. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, в якій зазначила, що надає згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав клопотання, в якому просив справу розглянути без його участі та зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 04 лютого 2016 року близько 16 год. 45 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Тоуоtа Venza», державний номерний знак [NUMBER], по проспекту Миру у напрямку з центру міста Чернігова, рухаючись заднім ходом у крайній правій смузі через пішохідний перехід біля будинку № 199 по проспекту Миру, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху, внаслідок чого скоїв наїзд на [PERSON], яка перетинала проїзну частину проспекту Миру по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В результаті наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.12.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП (а.с. 8). Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто 04 лютого 2016 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на забезпеченому транспортному засобі марки «TOYOTA VENZA» 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8127486 5727066 в страховика Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (а.с. 10). 05.02.2016 року позивач подав до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Грандвіс" адресоване директору Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 04.02.2016 року за адресою: м. Чернігів, пр.-т. Миру, 199 (а.с .11). 10.03.2016 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на самостійне лікування потерпілої [PERSON] (а.с. 11 на звороті). В позовній заяві позивач зазначає, а також це підтверджується матеріалами справи, зокрема квитанціями та фіскальними чеками, що витрати на лікування потерпілої [PERSON] здійснив позивач. 15.01.2017 року позивач подав до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Грандвіс" адресоване директору Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 12). 25.01.2017 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Грандвіс" направило на адресу відповідача пакет документів по ДТП, яка сталася 04.02.2016 року за участю застрахованого автомобіля «Тоуоtа Venza», державний номерний знак [NUMBER], страхувальник [PERSON] (а.с. 13), які відповідач отримав 30.01.2017 року (а.с. 13 на звороті). 24.05.2017 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату йому страхового відшкодування у розмірі 21141 грн. 25 коп., в якій зазначив, що так як він самостійно компенсував потерпілій [PERSON] витрати та лікування, у зв'язку з чим має право на страхове відшкодування (а.с. 27). Дана заява була отримана страховиком 29.05.2017 року (а.с. 27 на звороті). Проте, до цього часу жодної відповіді по своїх заявах про виплату страхового відшкодування не отримав. Відповідо до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталасяза участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 33 п. 33.1.4. Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страховоговідшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-право відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Згідно п 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п 37.2. ст. 37 Закону рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно ст. 22, 23, 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого. У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Позивачем додано до позовної заяви квитанції та фіскальні чеки на придбанням лікарських засобів на суму 20491 грн. 25 коп. та квитанції про сплату благодійних внесків на рахунок Чернігівської міської лікарні № 2 на суму 650 грн., які він просить стягнути з відповідача. Проте, суд приходить до висновку, що грошові кошти в розмірі 650 грн., які були сплачені позивачем, як благодійні внески стягненню з відповідача не підлягають, так як не відносяться до витрат на лікування, які підлягають страховому відшкодуванню, в розумінні ст. 24 Закону, згідно якої до витрат на лікування відносяться витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Матеріалами справи, зокрема квитанціями та фіскальними чеками, підтверджується понесення позивачем витрат на лікування потерпілої внаслідок ДТП [PERSON] в розмірі 20491 грн. 25 коп., а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 20491 грн. 25 коп. Позивачем до заяви додано квитанцію № 59 від 15 серпня 2017 року про сплату адвокату Стреж В.А. 2026 грн. за надані послуги згідно договору від 15.06.2017 року про надання правової допомоги. Згідно акту № 47 надання послуг правової допомоги до калькуляції вартості правової допомоги включено: юридична консультація, ознайомлення з матеріалами наданими клієнтом, підготовка позовної заяви, участь в судовому засіданні. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про правову допомогу), висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У частині першій ст. 59 Конституції України не міститься обмежень стосовно кола суб'єктів надання правової допомоги та вимог щодо їх професійної підготовки, а у частині другій передбачено, що для забезпечення права на захист та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Такі витрати підлягають компенсації відповідно до положень ст.ст. 84, 88 ЦПК України і з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при складанні позовної заяви (загалом 1 години роботи) у розмірі 640 грн., в розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: partial