Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 14.03.2016 р. в позові [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кудрявцева Алла Петрівна про усунення від права на спадкування та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - відмовлено. 16.03.2016 року до суду від представника відповідача надійшла заява, в якій просить ухвалити додаткове рішення, де вирішити питання стосовно стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 633,89 грн. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що в резолютивній частині рішення, судом не вирішено питання про стягнення судових витрат. Учасники судового розгляду, будучи повідомленими про час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. На підставі ст.220 ч.3 ЦПК України їх присутність не є обов'язковою. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 14.03.2016 р. у цивільній справі № 758/2148/16-ц відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кудрявцева Алла Петрівна про усунення від права на спадкування та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Як вбачається з даного рішення, питання щодо судових витрат судом не вирішено. Згідно роз'яснень у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.09 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. У ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно роз'яснень у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи 10 березня 2016 року між Адвокатським об*єднанням «Базиленко та Панченко» та [PERSON] було укладено договір № 45про надання правової допомоги (а.с. 27). Інтереси [PERSON] на підставі ордеру представляла [PERSON] (а.с. 29), яка є адвокатом, що підтверджується свідоством про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 30). Відповідно до квитанції від 11.03.2016 року [PERSON] за правову допомогу сплатив Адвокатську об*єднанню «Базиленко та Панченко» 1508,80 грн. (а.с. 40) Згідно здійсненого рахунку вбачається, що [PERSON] просить стягнути витрати за участь представника у судовому засіданні за 1 год. 09 хв., відповідно до журналу судового засідання від 14.03.2016 р., у розмірі 633,89 грн. Згідно з матеріалами справи позивач є інвалідом 2 групи (безстроково з 06.04.2006 р.), що підтверджено довідкою МСЕК сер.МСЕ № 005781 від 14.04.2006 р. (арк.спр.9). При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.88 ч.4 ЦК України в разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем компенсуються за рахунок держави. З урахуванням документально підтверджених витрат відповідача на правову допомогу та їх розмір, приймаючи до уваги кількість годин, витрачених адвокатом [PERSON] на ознайомлення з матеріалами справи, вивченням документів, складанням заперечень проти вимог позивача та участі в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення понесених відповідачем судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, оскільки ці витрати в розмірі 633,89 грн. підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial