Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) Визнати за нею право власності на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року; 2) Визнати за нею право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] року, на день своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ця квартира знаходиться на балансі Житлово-будівельного кооперативу "Будівельник- 8", сума пайового внеску за квартиру була сплачена в повному обсязі, що складає суму паєнакопичення, після його смерті відкрилась спадщина, відповідно до чого позивач подав заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни, зазначивши, що у зазначеній заяві просила нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS], але нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовив, зазначивши, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання спадкоємцем правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві, які подані не були. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. У судове засідання відповідачі не з'явились, звернувшись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курасова Олена Василівна у судове засідання не з'явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, надавши письмові пояснення по справі та копію-витяг зі спадкової справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). У провадженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни знаходиться спадкова справа № 4/2015 [PERSON], який помер [INFO] р. (а.с. 45-89). [PERSON] був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] з 27.10.1988 року по день смерті, та був знятий з реєстраційного обліку як померлий [INFO] року, проживав разом з дружиною [PERSON] до дня смерті, що підтверджується Довідкою №139 від [INFO] року Житлово-будівельного кооперативу "Будівельник- 8" (а.с. 55). [PERSON] був власником особового рахунку квартири за адресою: [ADDRESS], станом на 02.11.2015 року у цій квартирі мешкають та зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується Довідкою №247 від 02.11.2015 року Житлово-будівельного кооперативу "Будівельник- 8" (а.с. 70). [PERSON] був власником кооперативної квартири [ADDRESS], та членом кооперативу на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №061 від 08.01.1987 року, сума пайового внеску за квартиру ним була повністю сплачена, що підтверджується Довідкою №433, виданої 18.10.2006 року Житлово-будівельного кооперативу "Будівельник- 8" (а.с. 71). [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9). [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10). [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). 18.08.2015 року [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни з відповідною заявою про прийняття спадщини (а.с. 12). 06.10.2015 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни з відповідною заявою про прийняття спадщини (а.с. 14). 28.10.2015 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни з відповідною заявою про прийняття спадщини (а.с. 13). 13.11.2015 року [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни з відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 72). 17.11.2015 року Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, в якій зазначено, що розглянувши документи по спадковій справі квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована в установленому законом порядку, видати свідоцтво не можливо (а.с. 76). 17.11.2015 року [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни з відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на майно за законом на 1/6 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 77). 20.11.2016 року Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину на майно за законом на 1/6 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, в якій зазначено, що розглянувши документи по спадковій справі квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована в установленому законом порядку, видати свідоцтво не можливо (а.с. 81). Суд приходить до висновку про те, що 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS], належить позивачці на праві спільної сумісної власності, як дружині, що пережила чоловіка, з таких підстав. У відповідності зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Положенням ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Отже, суд приходить до висновку, що спірна квартира набута подружжям в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і частка померлого спадкодавця становить 1/2 частки. Як роз'яснив Пленумі Верховного Суду України в п. п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Таким чином суд прийшов до висновку, що 1/2 частка спірної квартири належить [PERSON]. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира. Судом встановлено, що сума пайового внеску за квартиру [ADDRESS] [PERSON] була сплачена у повному обсязі, що підтверджується Довідкою №433, виданої 18.10.2006 року Житлово-будівельного кооперативу "Будівельник- 8" (а.с. 71). Відповідно до ч. 3 ст. 384 Цивільного Кодексу України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно зі статтею 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частина 2 статті 370 Цивільного кодексу України зазначає, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Відповідно до матеріалів справи позивач належить до першої черги спадкоємців за законом. Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином суд прийшов до висновку, що 1/6 частка квартири [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, належить [PERSON]. Згідно статті 3 Цивільного Процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приймаючи визнання відповідачами позову, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підстав викладеного,

Outcome: approved