Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

10 листопада 2017 року до суду звернувся перший заступник керівника Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області з позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою № 11-4085/21-15 СГ від 23 жовтня 2015 року; визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки № 11-4272/21-15 від 26 листопада 2015 року; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 27 листопада 2015 року , укладений між ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 98,6981 га , кадастровий номер 3525284600:02:000:9016; зобовязати [PERSON] повернути зазначену земельну ділянку на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [PERSON] з 2008 року є засновником та головою фермерського господарства «Агротехнологія» , яке вже має в користуванні земельні ділянки державної форми власності на умовах оренди. Однак цей факт при зверненні до уповноваженого органу із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення в оренду земельної ділянки він приховав з метою уникнення процедури отримання такого права на конкурентних засадах шляхом участі у земельних торгах. Крім того, в порушення ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» [PERSON] у цій заяві не обґрунтував розміри земельної ділянки з урахуванням можливості її обробітку, необхідність отримання такої великої площі землі, не зазначив про намір створення фермерського господарства та перспективи його діяльності. Також посилається на те, що, приймаючи рішення про передачу в оренду земельної ділянки, ГУ Держгеокадастру всупереч вимогам ст.. 7 Закону України «Про фермерське господарство» не прийняло до уваги, що [PERSON]ОР. не вказано кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність. Всупереч своїм обовязкам управління Держгеокадастру не перевірило дотримання заявником вимог ст.. 7 Закону України «Про фермерське господарство», не встановили його безумовне право на отримання земельної ділянки в оренду, і внаслідок таких його протиправних дій вищезазначена земельна ділянка вибула з володіння держави . В результаті цього держава позбавлена можливості реалізувати право оренди на більш вигідних засадах в умовах конкурентного ринку та попередити неефективне використання землі некомпетентним субєктом господарювання. В ході судового розгляду представник позивача заявлені вимоги підтримав з вищенаведених підстав. Представник Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання не зявився, подав письмове заперечення, у якому позовні вимоги не визнав та, обґрунтовуючи свої доводи, акцентував увагу суду на тому, що дозвіл на розроблення документації із землеустрою було надано відповідно до ст..ст. 15-1, 122. 123 Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» на підставі заяви [PERSON] Наказ про затвердження проекту землеустрою було прийнято на підставі заяви та поданого проекту землеустрою, що відповідав вимогам ст.. 50 Закону України «Про землеустрій». При цьому ч. 13 ст. 123 ЗК України підставою для відмови у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів. Проект землеустрою, на підставі якого було прийнято оскаржуваний наказ про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки не містив недоліків, передбачених ч. 13 ст. 123 ЗК України та був погоджений в порядку, встановленому ст.. 186-1 ЗК України. Підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди , а також для визнання договору недійсним відповідно до закону є відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.. 15 Закону України «Про оренду землі», а також порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 цього закону, проте оспорюваний договір в повній мірі відповідає вимогам зазначеного законодавства. (а.с. 136-139, т.1) Відповідач [PERSON] до суду не зявився. Його представник, який виступав також як представник третьої особи фермерського господарства "[PERSON] В" в судовому засіданні з позовом не погодився, вважає позов необґрунтованим, незаконним та таким, що не підлягає задоволенню. Надав пояснення, з яких вбачається, що 28 листопада 2016 року було зареєстровано та набуло статус юридичної особи Фермерське господарство «Шевченко В.», створене на підставі спірної земельної ділянки, що була передана в оренду [PERSON] для створення та ведення фермерського господарства, що відповідає положенням ч. 1 ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство». Це фермерське господарство здійснює свою господарську діяльність відповідно до статуту, земельна ділянка оброблена та засіяна, орендна плата вноситься згідно умов договору, що спростовує доводи позивача про її неефективне використання та некомпетентність субєкта господарювання. (а.с. 116-118, т.1) Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши в повному обсязі представлені докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені позову, зважаючи на наступні встановлені обставини та відповідні їм правовідносини. 16 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та просив надати дозвіл на розроблення та затвердження в установленому порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Миронівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області загальною площею 98, 6981 га , кадастровий номер 3525284600:02:000:9016 , для надання в оренду для ведення фермерського господарства. До звернення було додано копії паспорта та картки платника податків, викопіювання з кадастрової карти, доказ наявності досвіду, копія трудової книжки, обґрунтування, клопотання Миронівської сільської ради. (а.с. 30, т.1) В результаті розгляду даного звернення наказом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» № 11-4085/21-15-СГ від 23 жовтня 2015 року [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 15 років, розташованої на території Світловодського району Миронівської сільської ради ( за межами населеного пункту). Орієнтовний розмір земельної ділянки 98,6981 га, у тому числі: 98,6981 га рілля, земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.(а.с. 10, т.1) На підставі даного наказу було розроблено проект землеустрою , який наказом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки» був затверджений та надано [PERSON] в оренду вищезазначену земельну ділянку строком на 15 років . (а.с. 11, т.1) 27 листопада 2015 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській та [PERSON] укладено Договір оренди землі, згідно якого [PERSON] було передано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 98, 6981 га , кадастровий номер 3525284600:02:000:9016 строком на 15 років, для ведення фермерського господарства . (а.с. 12-17,18, 19, 20, 21-29, т.1) Вирішуючи спір суд виходив з такого. Ч. 1,ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» в редакції, чинній на час існування правовідносин, що є предметом розгляду, передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Згідно ч. 3 вказаної статті, земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Ст. 8 цього Закону передбачала, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. З вищевикладених норм права не вбачається , що громадяни є обмеженими у праві створити більше одного фермерського господарства. При цьому з матеріалів справи вбачається, що, отримавши у оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 98, 6981 га , кадастровий номер 3525284600:02:000:9016, [PERSON] створив фермерське господарство «Шевченко В.», яке було зареєстроване 28 листопада 2016 року зі статусом юридичної особи, як того вимагає ст.. 8 Закону України «Про фермерське господарство». Види діяльності: вирощування зернових культур ( крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; допоміжна діяльність у рослинництві; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для травин; вантажний автомобільний транспорт; складське господарство. (а.с. 120, 121) З копії «Акту прийому передачі земельної ділянки згідно договору оренди землі від 27 листопада 2015 р. зареєстрованого 30.11.2015 р. за № 432827235252» від 06 грудня 2016 року вбачається, що спірна земельна ділянка була передана на підставі п.1.1 Договору оренди фермерському господарству «Шевченко В.» (а.с. 122, т.1) Копіями договору поставки № 780/17/377 від 10 лютого 2017 року з додатками, договорів оренди сільськогосподарської техніки від 01 грудня 2016 року підтверджується, що фермерське господарство « Шевченко В.» здійснює господарську діяльність.(а.с. 123-124, 125-126, 127-130, т.1) Згідно довідки, виданої виконкомом Миронівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області 06 вересня 2017 року № 282, земельна ділянка площею 98, 6981 га, кадастровий номер 3525284600:02:000:9016, що знаходиться на території сільської ради, обробляється та використовується за цільовим призначенням фермерським господарством «Шевченко В.». При комісійному обстеженні 04 вересня 2017 року земельної ділянки виявлено, що земельна ділянка оброблена та на всій площі знаходяться посіви кукурудзи. Орендна плата щомісячно надходить на рахунок сільської ради відповідно до умов договору оренди. (а.с. 236, т.1) Факт внесення орендної плати підтверджується також копіями відповідних платіжних доручень. (а.с 131, 132, 133, т.1) Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає встановленим, що [PERSON] як громадянин отримав вищезазначену земельну ділянку сільськогосподарського призначення для створення на ній та ведення фермерського господарства «Шевченко В.» у встановленому законом порядку, при цьому його участь у створеному в 2007 році фермерському господарстві «Агротехнологія» не є цьому перешкодою. Посилання позивача на невідповідність заяви [PERSON] вимогам ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» як на підставу скасування наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та незаконність передачі земельної ділянки в оренду не є достатніми та такими, що ґрунтуються на нормах матеріального права. З копії заяви [PERSON] вбачається, що до неї було додано викопіювання з кадастрової карти, докази наявності досвіду роботи заявника у сільському господарстві, обґрунтування, як те передбачено ст.. 7 вказаного Закону. Закон України «Про фермерське господарство» не містить вимоги щодо обовязкової наявності у заявника сільськогосподарської техніки при вирішенні питання про надання в оренду земельних ділянок. Позиція позивача про те, що відсутність у [PERSON] сільськогосподарської техніки свідчить про відсутність у нього намірів та реальної можливості займатися фермерським господарством є припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування. Відсутність у власності сільськогосподарської техніки для обробітку орендованої земельної ділянки не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах. З огляду на викладене вище суд приходить до висновку, що при зверненні [PERSON] з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для надання в оренду для ведення фермерського господарства земельної ділянки вимоги ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» дотримані в повній мірі і з цих підстав необхідності відмови у їх задоволенні у Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не було, крім того можливість відмови з таких підстав взагалі не передбачена чинним законодавством . Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений\~ст. 124 ЗК України, згідно з ч. 3 якого передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним ч. ч. 2, 3\~ст. 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому\~ст. 123 цього Кодексу\~. Частиною 3\~ст. 123 ЗК України\~установлено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зважаючи на викладене суд зазначає, що підстав для визнання протиправними та скасування оспорюваних наказів Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області немає, а прокурором не доведено порушення управлінням Держгеокадастру чинного законодавства України при видачі спірних наказів. Так само судом не встановлено порушення вимог чинного законодавства, які б давали підстави для визнання недійсним договору оренди та повернення земельної ділянки у володіння держави. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст. 21 Цивільного кодексу України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до вимог\~ст.6 Закону України "Про оренду землі",\~ст.126 Земельного кодексу України. Відповідно до\~ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5, 6\~статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1\~ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону є відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених\~ст.15 Закону "Про оренду землі", а також порушення вимог статей\~4-6,\~11,\~17,\~19\~цього\~Закону. Відповідно до вимог ч.1\~ст.6 Закону України "Про оренду землі"\~орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до\~ст. 211 Земельного кодексу України\~наслідком укладання угод з порушенням чинного законодавства є визнання такої угоди судом недійсною. Під час розгляду справи судом не було встановлено порушення вимог вищезазначеного законодавства, тому вимоги позову в цій частині також не є обґрунтованими. Висновки суду в повній мірі відповідають правовим позиціям , викладеним у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року № 676/4463/15-ц. Внаслідок передачі земельної ділянки у оренду громадянину [PERSON] право держави не є порушеним. Доводи позивача про можливе право держави отримати більшу орендну плату у разі передачі землі в оренду шляхом проведення земельних торгів не є в даному випадку слушними. Земельня ділянка отримана [PERSON] як громадянином для створення та ведення на ній фермерського господарства, вона обробляється та використовується згідно її цільового призначення, за що орендар вносить відповідно до договору орендну плату. Судові витрати суд розподіляє згідно правил ст. 94 КАС України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed