Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

10.07.2013 року до суду звернулось КП "Харківські теплові мережі" із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення вартості спожитої без достатніх на те підстав теплової енергії в сумі 24039, 74 грн. В обґрунтування вимог було зазначено, що відповідач, якому на праві власності належить нежитлове приміщення в житловому будинку [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якої здійснює Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", не уклавши з позивачем договір на постачання теплової енергії, безпідставно отримує теплову енергію за рахунок Комунального підприємства "Харківські теплові мережі". [PERSON] за період з 19.12.2003 року по 01.05.2013 року безпідставно спожито теплової енергії на суму 24 039,74 грн. За кожен розрахунковий період відповідачеві були направлені платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, які відповідачем в добровільному порядку не сплачені. 19.12.2013 року заочним рішенням Червонозаводський районний суд м. Харкова позовні вимоги задовольнив та вирішив стягнути з відповідача вартість спожитої без достатніх підстав теплової енергії у сумі 24 039, 74 грн. Відповідач не погодився із зазначеним рішенням та подав заяву про скасування заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.12.2013 року. 15.01.2014 року суд постановив ухвалу, якою скасував заочне рішення та призначив новий розгляд справи. Представник позивача у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та її представник просили відмовити у задоволені позовних вимог, на тій підставі що приміщення, які належать відповідачу не мають приладів опалення, відповідач не користувався послугами, що надаються позивачем, крім того, при визначені вартості теплової енергії позивач використав у формулі показник теплового навантаження, що не відповідає дійсності та позивачем пропущено строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідачеві на праві власності з 19.12.2003 року належать нежитлові приміщення підвалу № І.ІІ. 1 в будівлі літ «А5», розташовані в житловому будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19.12.2003 року (а.с.18). Актом дослідження системи тепло споживання об'єкту за № 174/6038 від 05.04.2012 року, що знаходиться [ADDRESS], у присутності відповідача встановлено, що система опалення споживача єдина із системою опалення житлового будинку по [ADDRESS], підвальне приміщення має площу 72,1 мІ, система опалення житлового будинку з верхньою розводкою, у підвальному приміщенні проходять 4 стояка обрату довжиною 2,60 м. кожний та стояки врізані в лежаки відвійок. На момент дослідження інших опалювальних приладів споживача не встановлені. (а.с. 20). За таких обставин суд вважає доведеним, що у нежитловому приміщенні, що належить відповідачу з 19.12.2003 року встановлений прилад опалювання у вигляді лежака відвійки «обрату». Відповідач заперечуючи цю обставину, доказів на підтвердження своєї позиції не надав. З наданих позивачем довідок та актів вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] в м. Харкові у період з грудня 2003 року до 01.05.2013 року підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, а отже і нежитлові приміщення відповідача також були підключені до центрального опалення та відповідач споживав послуги з опалення, оскільки система опалення відповідача єдина із системою опалення житлового будинку по [ADDRESS]. (а.с. 36-58). Із розрахунку нарахувань вартості спожитої теплової енергії відповідачем наданого до суду видно, що за період з грудня 2003 року по квітень 2012 року відповідач спожив теплової енергії на загальну суму 12 024,30 грн., а з жовтня 2012 року до квітня 2012 року 12 015,44 грн. (а.с. 22-24). Крім того, із доказів, що досліджувалися у судовому засіданні судом встановлено, що при визначені вартості спожитої без достатніх правових підстав теплової енергії, позивач користувався показником теплового навантаження, який був наданий саме відповідачем по справі і передбачений робочим проектом, що виконаний ТОВ «Капітель-Буд» за замовленням відповідача та погоджений позивачем (а.с. 183-187, 221). Цю обставину у судовому засіданні також визнала відповідач. Також про правомірність показника теплового навантаження свідчать службові записки начальника центру контролю та обліку тепло споживання, листи-відповіді складені позивачем та надіслані відповідачу та безпосередньо розрахунок теплового навантаження на опалення (а.с. 188-195,221-222). Заперечення відповідача щодо необхідності використання показника теплового навантаження, що передбачений у проекті проведення реабілітаційних робіт та розрахунок теплових навантажень, що виконаний ТОВ «Капітель-Буд» в березні 2013 року (а.с. 139-168), судом не приймаються, оскільки даний проект, який містить нові розрахунки відносно попереднього проекту розробленого також ТОВ «Капітель-Буд», не погоджений у встановленому порядку КП «ХТМ». Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу, а споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Як було встановлено, [PERSON] не укладала з Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" договір на постачання теплової енергії. У зв'язку з тим, що приміщення відповідача та житловий будинок в якому знаходиться дане приміщення не обладнані пристроями обліку теплової енергії розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з КТМ 204 України 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» та з урахуванням теплового навантаження. Виходячи з вищевикладеного, суд враховуючи, що відповідач безпідставно споживав теплову енергію та в добровільному порядку не відшкодував позивачеві її вартість, задовольняє в повному обсязі вимоги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" та стягує з [PERSON] вартість спожитої теплової енергії за період з 19.12.2003 року по 01.05.2013 року на суму 24039,74 грн. Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Отже, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Враховуючи ту обставину, що між сторонами виникли зобов'язання, строк виконання яких не визначений, позивач дізнався про власника нежитлових приміщень 05.04.2012 року, про що був скалдений відповідний акт (а.с. 20)., відповідач отримав вимогу про погашення заборгованості 27.07.2012 року (а.с. 25), яку мав би погасити на протязі 7 днів, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. На підставі ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved