Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що вироком Краматорського міського суду від 14.04.2020 року [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 51 54) Згідно вироку\~Краматорського міського\~суду від\~14.04.2020\~року встановлено, що 04.05.2019 року, приблизно о 01-00 год., у приміщенні нічного клубу «Ріа-Піцца», яке знаходиться за адресою: м. Краматорськ, вул. В. Стуса, 45, між відвідувачами, які перебували в стані алкогольного сп`яніння: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, сталася сварка. В ході сварки у [PERSON] виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] 04.05.2019 року, приблизно о 01-10 год., [PERSON] знаходячись біля будинку [ADDRESS] разом із [PERSON] та [PERSON] , реалізуючи свій злочинний умисел, не бажаючи настання смерті іншій людині, дістав ніж, який мав при собі та тримаючи його у правій руці наніс ним [PERSON] один удар у черевну порожнину та два удари у грудну клітину, а [PERSON] наніс один удар у ребра зліва, один удар у черевну порожнину та три удари у грудну клітину, після чого [PERSON] та [PERSON] сіли на асфальт. В результаті умисних противоправних дій [PERSON] було заподіяно [PERSON] наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з наявністю рани в області передньої бокової стінки живота зліва, пошкодження тонкого кишечника і його бризжейкі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення; дві колото-різані рани грудної клітини зліва в проекції 6-го міжребер`я по середньо ключичній лінії і в поперековій ділянці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я і вимагає для свого загоєння термін понад шести але не більше двадцяти одного дня (3-х тижнів). Отримані тілесні ушкодження відносяться до тяжких та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями [PERSON] . В результаті умисних противоправних дій [PERSON] було заподіяно [PERSON] наступні тілесні ушкодження: проникаюче торакоабдомінальне колото-різане поранення зліва по передньо-пахвовій лінії на рівні реберної дуги з пошкодженням хрящових частин 7, 8 ребер зліва, стінки тонкої кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення; колото-різане поранення живота зліва по задньо-пахвовій лінії, проникаюче в черевну порожнину і зачеревного простору зліва з пошкодженням вени лівої нирки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення; непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини зправа та зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, та вимагає для свого загоєння строк лікування понад шести, але не менше двадцяти одного дня (3-х тижнів). Отримані тілесні ушкодження відносяться до тяжких та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями [PERSON] .. Смерть [PERSON] настала [INFO] о 09-30 год. в результаті отриманих множинних колото-різаних ран грудної клітини та живота з пошкодженням внутрішніх органів, ускладнених гострим недокрів`ям внутрішніх органів і знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Вироком Донецького апеляційного суду від 22.12.2020 року вирок Краматорського міського суду Донецької області від 14.04.2020 року стосовно [PERSON] скасовано в частині призначеного покарання, в решті вирок залишено без змін (а.с. 55-62) Постановою Верховного суду від 02.09.2021 року вирок Краматорського міського суду від 14.04.2020 року та вирок Донецького апеляційного суду від 22.12.2020 року щодо [PERSON] залишено без змін. (а.с. 47 -50) По кримінальному провадженню № 12019050390001702 [PERSON] визнана потерпілою. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 75) Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5) Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За приписами ст.\~22, 23, 1166, 1167 ЦК України\~особа, якій завдано матеріальної та моральної шкоди, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загального правила, встановленого ч. 2\~ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Тобто тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини у заподіянні шкоди. Аналіз положень статей 11, 1166, 1167 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду. Відповідно до ст. 1177 ЦК Кодексу, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Судом встановлено, що внаслідок винних дій [PERSON] настала смерть [PERSON] , що підтверджується вироком суду, який набрав законної сили. Згідно накладної від 08.05.2019 року витрати на організацію поховання становлять 14\~726 грн. (а.с. 6) Згідно квитанції № 222 та № 223 від 08.06.2019 року витрати на поминальний обід становлять 9304 грн. та 3020 грн, а всього на суму 12\~324 грн. (а.с. 7) Згідно квитанції № 233106 від 07.05.2019 року та квитанції від 11.09.2020 року витрати на спорудження надгробного пам`ятника та облаштування і монтаж надгробного пам`ятника становлять 23\~000 грн. (а.с. 7 8) Відповідно до вимог\~ст. 1201 ЦК,\~ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»\~визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до вказаного\~Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Більше того, зі змісту правових норм\~статті другої Закону України "Про поховання та похоронну справу"\~випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями. Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд в своїй постанові від 19.03.2018 року по справі № 554/1793/15-ц, в якій зокрема вказав, що витрати на поминальні обіди не входять до витрат на поховання. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язана винна особа. Суд дійшов висновку, що кошти які були витрачені позивачем [PERSON] на заходи поховання та ритуальні послуги, встановлення пам`ятника у розмірі 14\~726 грн. та 23\~000 грн., задоволенню підлягають, оскільки підтверджується рахунками, накладними та чеками, які є в матеріалах справи. Разом з цим, з урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення витрат на поминальний обід. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 37\~726 грн. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від майнової\~шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Судом встановлено, що внаслідок трагічної смерті [PERSON] його мати [PERSON] зазнала душевних та моральних страждань, спричинених раптовою смертю сина. Вина [PERSON] в скоєнні злочину встановлена і відповідачем не оспорюється, що відповідно до вищеназваної норми закону є підставою для стягнення морального відшкодування. Суд вважає доведеним, що позивачці неправомірними діями, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що позивач іспитувала та іспитує фізичну біль, втратила молодшого сина, іспитувала та іспитує душевні, психічні страждання, які неможливо відновити. Всі ці обставини порушили її звичайний спосіб життя та потребували від неї додаткових зусиль для організації її життя. Враховуючи настання тяжких наслідків - загибель [PERSON] , тяжкість вимушених змін у житті позивачки, понесені позивачкою цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їй людини, наявністю фізичного болю, тривалістю страждань, характеру негативних наслідків, вимушеністю змін у повсякденному житті, характеру і глибини моральних страждань та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди на користь позивачки [PERSON] в розмірі 100 000 ( сто тисяч) грн. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 908 грн. (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки позивачка [PERSON] відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5\~Закону України «Про\~\~судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, то на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1816 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial