Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

У червні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 09 лютого 2012 року був укладений договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 1800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим [PERSON] станом на 30.06.2018 року має заборгованість 109 925,02 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1795,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 108 130,02 грн. Тому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 109 925,02 грн.; судові витрати стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 09.11.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, який складається із заяви та Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послугу разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди Банку. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. З поданого суду розрахунку, встановлено, що [PERSON] у порушення вимог кредитного договору не вносила, передбачених платежів. Станом на 30.06.2018 року банком нарахована заборгованість - 109 925,02 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1795,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 108 130,02 грн. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем, позичальником, строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з нормою ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Так, звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «Приватбанк», в частині позовних вимог щодо стягнення коштів, які утворились внаслідок заборгованості за кредитом, а саме заборгованість за процентами - 42 180,87 грн., свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] має сплатити на його користь вказані кошти відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, що підтверджується підписом [PERSON] у анкеті - заяві. Однак, з матеріалів справи вбачається, що будь-які докази того, що відповідач у справі - [PERSON] ознайомлена та погоджувалася із вказаними умовами та правилами надання банківських послуг, згідно яких нараховуються проценти по нарахуванню пені, комісії та штрафів - відсутні. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме долучені до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів , їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом підлягають задоволенню, а їх розмір відповідно до ст. 1048 ЦК України визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розрахунок відсоткових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання [PERSON] за період з 09.11.2012 року по 02.03.2018 року, на рівні облікової ставки Національного банку України, судом здійснюється за формулою: [Сума боргу] х [ Ставка НБУ (%)] /100% / 365 днів х [ Кількість днів ] =[Сума] Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня 09.11.201209.06.20132131 800.007.57.578.78 10.06.201312.08.2013641 800.007722.09 13.08.201314.04.20142451 800.006.56.578.53 15.04.201416.07.2014931 800.009.59.543.57 17.07.201412.11.20141191 800.0012.512.573.36 13.11.201405.02.2015851 800.00141458.68 06.02.201503.03.2015261 800.0019.519.525.00 04.03.201527.08.20151771 800.003030261.86 28.08.201524.09.2015281 800.00272737.28 25.09.201521.04.20162101 800.002222227.21 22.04.201626.05.2016351 800.00191932.70 27.05.201623.06.2016281 800.00181824.79 24.06.201628.07.2016351 800.0016.516.528.40 29.07.201615.09.2016491 800.0015.515.537.35 16.09.201627.10.2016421 800.00151530.98 28.10.201613.04.20171681 800.001414115.99 14.04.201725.05.2017421 800.00131326.93 26.05.201726.10.20171541 800.0012.512.594.93 27.10.201714.12.2017491 800.0013.513.532.62 15.12.201725.01.2018421 800.0014.514.530.03 26.01.201801.03.2018351 800.00161627.62 02.03.201830.06.20181211 800.001717101.44 Всього: 1 490.17 Тобто, сума заборгованості по відсоткам за несвоєчасне виконання зобов'язань складає 1 490,17 грн. Таким чином загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON], становить 3 285 грн 17 коп ( три тисячі двісті вісімдесят п'ять грн. сімнадцять коп), яка складається із заборгованості за кредитом - 1795,00 грн.;. відсотків за користування кредитом - 1 490,17 грн. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 762 грн. відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial