Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] господарство «[PERSON]С.» 11.08.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], [PERSON] про тлумачення договорів оренди землі, вказавши на підтвердження своїх вимог, що Підставою для цього позову є наступні обставини. У провадженні Красноармійського міськрайонного суду знаходяться справи за позовом [PERSON], яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], та за позовом [PERSON] до Фермерського господарства "[PERSON] про розірвання договорів оренди. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що вона та її донька є власниками (кожен по 1/2) земельної ділянки загальною площею 6,08 га. ріллі, кадастровий номер 1422786000:03:000:0183 яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] Після оформлення спадщини у нотаріуса вона направила ФГ "[PERSON]С." претензію від 28.11.2016 року про розірвання договору оренди земельної ділянки від 03.07.2007 року за кадастровим номером 1422786000:03:000:0183 укладеного між її померлим чоловіком [PERSON] та ФГ "[PERSON]С." На претензію вона отримала відповідь від 14.12.2016 року про відмову в добровільному порядку розірвати договір що і стало підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки у судовому порядку. Справа № 235/1640/17 за позовом [PERSON] знаходиться у провадженні судді Хмельової С.М. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 5,8096 га. ріллі, кадастровий номер 1422786000:03:000:0870 яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області, договір від 1 грудня 2008 року. Вказана земельна ділянка належить їй від померлої матері [PERSON]. Після оформлення спадщини у нотаріуса вона направила ФГ "[PERSON]С." претензію від про розірвання договору оренди земельної ділянки від 1.12.2006 року укладеного між померлою [PERSON] та ФГ "[PERSON]С." На претензію вона отримала відповідь про відмову в добровільному порядку розірвати договір що і стало підставою для розірвання договору у судовому порядку; Справа № 2/23/511/17 за позовом [PERSON] знаходиться у провадженні судді Філь О.Є. У своїх позовах відповідачі посилаються на одні ж і ті підстави, а саме вони вказують що відповідно до ст. 651 ч. 1, 2 ГК України, є можливість розривати договір у випадках встановлених законом чи договором, ст. 32, ст. 31 ч. З, 4 Закону України "Про оренду землі", з якої йдеться що договір оренди не можливо розірвати у односторонньому порядку, якщо це не передбачено договором. [PERSON] та [PERSON] посилаються і на п. 40 договору оренди між ФГ "[PERSON]С." та її померлими [PERSON] та [PERSON], та тлумачать договори оренди таким чином що відповідно до цих договорів можливо розірвати договір оренди земельної ділянки у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи. ФГ "[PERSON]С." з позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] не погоджуються виходячи з наступного. Так, дійсно відповідно до ч 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендодавця не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. [PERSON] та [PERSON] тлумачать договори з огляду на п. 40 вказаних договорів оренди земельних ділянок виходячи з того що у разі переходу право власності до інших осіб, тобто до них, у них виникає право на розірвання договору в односторонньому порядку. Але п. 40 договорів оренди земельної ділянки які укладені між померлими [PERSON] і [PERSON] викладені по іншому. Так буквальна редакція цього пункту у договорах оренди які надані [PERSON] і [PERSON] така: - перехід права власності на земельну ділянку для другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тобто, ФГ «[PERSON]С.» у судових засіданнях при розгляді позовів [PERSON] та [PERSON] вказують на інше тлумачення цих договорів, а саме, що право розірвання договору у відповідності до цих договорів належить другій особі, а не іншій особі у разі переходу права власності на земельну ділянку. Відповідно до умов договору другою особою є саме ФГ "[PERSON]С.". Це підтверджується преамбулою договору: Цей договір укладено орендодавцем [PERSON] с одного боку і орендарем або уповноваженим ним органом (особою) [PERSON] господарство «Горбенко MC.» в особі голови [PERSON], з другого боку. Така ж редакція преамбули договору, який укладений між [PERSON] та ФГ "[PERSON]С." Тобто, право розірвання вказаних договорів при переході права власності на земельні ділянкии належить ФГ "[PERSON]С." в особі голови [PERSON] як другої особи (сторони з другого боку в особі голови ФГ "[PERSON]С.), а не [PERSON] та [PERSON] Вказана обставина є суттєвою, бо від тлумачення наданих договорів [PERSON] та [PERSON], які укладені з ФГ "[PERSON]С.", залежить доля позовів. Якщо право розірвання договору оренди в односторонньому порядку має особа, до якої переходить право власності на землю, то позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ФГ "[PERSON]С." безумовно підлягають задоволенню та ФГ "[PERSON]С." позбавляється значної частки орендованої землі. Якщо таке право розірвати в односторонньому порядку належить для другій особи - сторони договору, то таке право є тільки у ФГ "[PERSON]С." і вказані договори не підллягають розірванню в односторонньому порядку гр. [PERSON] та [PERSON] Тобто від тлумачення цих договорів залежить доля позовів і подальша господарська діяльність ФГ "[PERSON]С." на земельних ділянках, які належать [PERSON] та [PERSON] Та при тлумаченні цих договорів виникає спір. Це є підставою договору. ФГ "[PERSON]С." вважає що при тлумаченні змісту вказаних договорів, необхідно виходити з положень статей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Земельного кодексу України. Так, відповідно до ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексую Відповідно до ст. ст. 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту лравочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач вважає, що тлумачення правочину вищенаведених договорів судом відноситься до однієї з форм захисту прав особи відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України. Так відповідно до п. 1, ч. 2, статті 16, одним із способів захисту є визнання права. У цьому випадку саме визнання права тільки у ФГ "[PERSON]С" відповідно до умов вищенаведених договорів розірвати їх в односторонньому порядку при виникненні певних умов, а саме переходу права власності на земельну ділянку. Позивач вважає, що саме так необхідно тлумачити ці договори, виходячи з наступного. Так, відповідно до п. З ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Наведені договори мають в своїх змістах однакові значення слів і понять. Так, відповідно до умов вказаних договорів особами по цим договорам виступають сторони договору, другою стороною (особою) з другого боку є ФГ "[PERSON]С." Далі у пункті 26 договорів вказано - на орендовано земельну ділянку не встановлено обмеження та інших прав третіх осіб. Пункт 35 договір викладений такими чином - сторони домовились про те, що у разі невиконання свого обов'язку стороною … Пункт 38 абз. 1 викладений таким чином - дія договору припиняється за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок не виконання другою стороною обов'язку. Тобто, у вказаних договорах, при їх укладенні ФГ "[PERSON]С." та попередній орендодавець виходили з того, що сторонами по договору є саме - орендодавець, у цих випадках - померлі [PERSON], [PERSON], та ФГ "[PERSON]С.". Тобто вказані особи розуміли однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а саме - хто є сторонами по договору - це Орендодавець померлі [PERSON], [PERSON], та Орендар - ФГ "[PERSON]С.". Причому одною стороною (з одного боку) є Орендодавець - померлі [PERSON], [PERSON], другою стороною (з другого боку, особа) - Орендар ФГ "[PERSON]С." Вказана логіка підтверджується і діючим законодавством як загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Так, відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочин є дія особи спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" вказані суттєві умови договору оренди землі. Так одним із суттєвих пунктів договору є відповідальність сторін, ризики сторони при випадковому знищені землі. Причому п. 4 статті 32 Закону України "Про оренду землі" містить в собі вказівки про те, що перехід права власності на орендовану ділянку до іншої сторони не є підставою для розірвання договору якщо інше не передбачено договором оренди землі. Тобто законодавець пов'язує це право саме з іншою, а не для другої особи, як вказано у договорах оренди наведених вище. Аналогічні поняття вказані і в п. 19, 21 Закону України "Про оренду землі", гл. 20 Господарського кодексу України. Тобто, системний аналіз вказаних положень вказує на те що особою по вказаному договору є сторони договору, а другою стороною (з другого боку) є ФГ "[PERSON]С.", яке діє в особі голови з другого боку. Це слідує з однакового для всього змісту договорів значення слів і понять, сторони договору, понять одної та другої сторони договору, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів які вказані у наведених законодавчих актах. Крім цього необхідно відмітити, що як слідує зі змісту правочинів (договорів, які кладені з померлими), то мета цих договорів - укладення довгострокових договорів оренди земельних ділянок. Вказаний висновок слідує з наступних положень договорів: п. 8 договір укладений на 5 років. Як йдеться з додаткових угод - договори укладені на 15 років; п. 30 орендар на орендованій ділянці має право насаджати багаторічні насадження, здійснювати будівництво меліоративних споруд; п. 39 - розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається. Тобто, сторони при укладанні цих договорів, не мали бажання розривати ці договори будь коли, в односторонньому порядку, а їх дії були направлені на довгострокові відносини. Вказані обставини підтверджуються і тим що у ФГ "[PERSON]С." маються і інші договори з такими умовами. Тобто, для ФГ "[PERSON]С." укладання договору з вказаним змістом та змістом ст. 40 договору є звичаєм ділового обороту при укладені договорів оренди земельних ділянок з Орендодавцями. Так в договорах з гр. [PERSON] договір від 1.12.2008 року, [PERSON] договір від 1 липня 2006 року, [PERSON] від 26.06.2007 року, [PERSON] від 26.06.2007 року, [PERSON] від 26.06.2007 року, [PERSON] від 19.03.2007 року також вказаний аналогічний зміст п.40 договору оренди земельної ділянки тому і не можливо вважати, що така норма цього пункту є помилкою чи помаркою. Крім цього, аналогічна практика укладення договорів мається і у інших підприємствах. Так, у ТОВ "Амарант Агро" укладались аналогічні договори з [PERSON] від 20.09.2007 року, з [PERSON] від 13.07.2007 року, [PERSON] від 29.11.2007 року. Красноармійська держадміністрація уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ Агрозахист Донбас аналогічного змісту. Вказані обставини вказують на практику застосування саме таких договорів що також не може бути помилкою при їх укладенні. Тобто при укладені договорі оренди земельних ділянок з гр. [PERSON] та [PERSON] сторони договору мали на увазі що право розірвання договору при переході права масності, належить другій особі - ФГ "[PERSON]С.", а не іншій особі, як це вказується в позовних вимогах відповідачів по справі, тому в договорах і вказано - перехід права власності на орендовану земельну ділянку для другої особи (розуміємо другої сторони по договору), є підставою для зміни умов або розірвання договору. Наведені обстави і є підставою для цього договору. У звязку з тим, що відповідачі по стравам тлумачать вказані договори, а саме про можливість розірвати їх в односторонньому порядку, ФГ "[PERSON]С." і вимушено подавати цей позов до суду про тлумачення договорів, просить розтлумачити зазначені договори щодо порядку розірвання вказаних договорів оренди земельної ділянки в односторонньому порядку, або внесення змін при переході права власності в односторонньому порядку стосовно прав на розірванням цих договорів щодо виключного права для другої особи - сторони по договорам оренди земельних ділянок - Фермерського господарства "[PERSON]С.", а не для будь-якої іншої особи, до якої переходить право власності на земельну ділянку. Відповідач [PERSON] 21.08.2017 року звернулась до суду з зустрічним позовом Фермерського господарства «[PERSON]С.», третя особа [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], про тлумачення договору. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється власником земельної ділянки розташованої на території Сергіївської сільської ради Покровського району Донецької області призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва площею 5,8096 га кадастровий номер 1422786000:03:000:0870 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Другої Красноармійської державної нотаріальної контори 30.09.2016 року, реєстр № 450. Право власності в Державному реєстрі речових прав зареєстровано 05.10.2016 року. Зазначену земельну ділянку вона прийняла у спадщину після смерті матері, [PERSON], яка померла 22.03.2016 року. 01.12.2006 року її мати з ФГ «[PERSON]С.» уклала договір оренди землі терміном на 5 років, який зареєстрований у Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр держаного земельного кадастру при Державному комітеті України про земельним ресурсам» 25.07.2007 року, а надалі 13.12.2011 року підписала з ним додаткову угоду, зареєстровану у відділі Держкомзему у Красноармійському районі 13.12.2011 року, якою визначили строк дії договору оренди 15 років. Згідно п. 40 укладеного договору сторони встановили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку для другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. ФГ «[PERSON]С.» зазначене положення договору тлумачить як розірвання договору лише за ініціативою орендаря, бо таке право встановлено саме для другої особи договору, тобто для орендаря. Вважає, що зазначений пункт договору необхідно тлумачити наступним чином: перехід права власності до другої особи є підставою для зміни умов договору або розірвання з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно частини 4 зазначеної статті якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким законом є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-Х1У, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 31 якого договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку. встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Згідно частини четвертої зазначеної статті Закону № 161-ХІУ перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220 затверджений Типовий договір землі, відповідно до п. 40 якого, перехід права власності на орендовану земельну ділянку (орендовані земельні ділянки) до другої особи, а також реорганізація юридичне: особи-орендаря є (не є) (непотрібне закреслити) підставою для зміни умов або розірвання договору. Враховуючи наведене, пункт 40 Договору оренди землі регулює чи є підставою для розірвання договору перехід права власності до другої особи, чи нема. Тлумачення договору саме в редакції викладеною [PERSON] господарством не кореспондується з чинним законодавством. Тому вона просить здійснити тлумачення пункту 40 Договору оренди землі від 01 грудня 2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] господарством «[PERSON]С.» про надання в оренду земельної ділянки площею 5,8096 га кадастровий номер 1422786000:03:000:0870, яка розташована на територі: Сергіївської сільської ради Покровського району Донецької області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі за № 040716000012 встановивши, що сторони договору дійшли згоди, шо перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни або розірвання договору. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги ФГ «[PERSON]С.» не визнала в повному обсзі, просила відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зараз вона працює бухгалтером ФОП [PERSON], в період з травня 2006 року по травень 2009 року працювала в ФГ «[PERSON]С.». Їй відомо, що проводились збори, на яких звітував [PERSON] про те, як розрахувався з орендодавцями. Було кілька випадків, коли вона їздила до людей підписувати договори оренди землі. В тому числі вона їздила до [PERSON], оскільки вона за станом здоровя не могла самостійно прийти укласти договір. [PERSON] дав їй договір вже підписаний з боку [PERSON], при цьому зауважив, що п. 40 викладений так, як просила [PERSON] Вона з цікавості прочитала цей пункт, там замість слова «до» було вказано «для», але для себе вона ніякої різниці в змісті не побачила. [PERSON] підписала цей договір. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи в їх сукупності, перевіривши їх доказами, суд встановив, що 01.12.2006 року [PERSON] (мати відповідача по справі [PERSON]І.) уклала з ФГ «[PERSON]С.» договір оренди землі терміном на 5 років, який зареєстрований у Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр держаного земельного кадастру при Державному комітеті України про земельним ресурсам» 25.07.2007 року, а надалі 13.12.2011 року підписала з ним додаткову угоду, зареєстровану у відділі Держкомзему у Красноармійському районі 13.12.2011 року, якою визначили строк дії договору оренди 15 років (а.с. 29-32). Відповідач [PERSON] на теперішній час є власником земельної ділянки загальною площею 5,8096 га. ріллі, кадастровий номер 1422786000:03:000:0870 яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області, договір від 1 грудня 2008 року. Вказана земельна ділянка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері [PERSON] (а.с. 37). Після оформлення спадщини у нотаріуса [PERSON] направила ФГ "[PERSON]С." претензію від про розірвання договору оренди земельної ділянки від 1.12.2006 року укладеного між померлою [PERSON] та ФГ "[PERSON]С." (а.с. 40). На претензію ФГ «[PERSON]С.» була надана відповідь про відмову в добровільному порядку розірвати договір що і стало підставою для розірвання договору у судовому порядку (а.с. 41). В провадженні Красноармійського міськрайонного суду знаходиться справа № 2/23/511/17 за позовом ФГ «[PERSON]С.» до [PERSON], ФОП [PERSON] про визнання договору діючим, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом [PERSON] до ФГ «[PERSON]С.», третя особа ФОП [PERSON] про витребування землі з чужого незаконного володіння (а.с. 33-36). 03.07.2007 року [PERSON] (чоловік відповідача [PERSON]А.) уклава з ФГ «[PERSON]С.» договір оренди землі терміном на 5 років, який зареєстрований у Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр держаного земельного кадастру при Державному комітеті України про земельним ресурсам» 03.07.2007 року, а надалі 04.11.2011 року підписав з ним додаткову угоду, зареєстровану у відділі Держкомзему у Красноармійському районі 04.11..2011 року, якою визначили строк дії договору оренди 15 років (а.с. 10-14). Відповідач [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO], є власниками (кожен по 1/2) земельної ділянки загальною площею 6,08 га. ріллі, кадастровий номер 1422786000:03:000:0183 яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 17-18). Після оформлення спадщини у нотаріуса [PERSON] направила ФГ "[PERSON]С." претензію від 28.11.2016 року про розірвання договору оренди земельної ділянки від 03.07.2007 року за кадастровим номером 1422786000:03:000:0183 укладеного між її померлим чоловіком [PERSON] та ФГ "[PERSON]С." (а.с. 21). На претензію ФГ «[PERSON]С.» була надана відповідь від 14.12.2016 року про відмову в добровільному порядку розірвати договір що і стало підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки у судовому порядку (а.с. 22). В провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області знаходиться цивільна справа № 235/1640/17 за позовом [PERSON] до ФГ «[PERSON]С.» про розірвання договору оренди землі (а.с. 15-16). Редакція п. 40 у договорах оренди землі, які укладені між ФГ «[PERSON]С.» та [PERSON], між ФГ «[PERSON]С.» та [PERSON] наступна: перехід права власності на земельну ділянку для другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 11, 30 зворотна сторона). Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 627 ЦК України сторони відповідно до ст. 6 ЦК України є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. При цьому статтею 6 ЦК Передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена у п. 3 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (ст. 213 ЦК України, ст. 37 ЦПК України) в порядку позовного провадження. Тобто лише при наявності спору суд може вирішувати питання про тлумачення правочину. В зазначеному випадку судом встановлено, що між сторонами наявний спір. Стаття 637 ЦК України передбачає, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватись також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. В зазначеному випадку буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, в зазначеному випадку пункту 40 договору оренди землі, оскільки буквальне значення слова «особа» - це істота, наприклад\~людина, яка має певні здібності або атрибути, що становлять індивідуальність, яка у свою чергу визначається по-різному різними авторами в різних дисциплінах та різними культурами в різні часи і місця. Термін\~особа\~має багато значень: соціологічне, філософське, юридичне. Особа\~у\~юридичному значенні\~ загальне поняття для фізичної особи та юридичної особи. Обидва суб'єкти права є носіями прав та обов'язків; законодавством їм надано правоздатність. Щодо словосполучення «друга особа» - то це може бути як друга (наступна) в черзі (по порядку), та, що слідує за попередньою, або інша (відмінна від першої), та, що не співпадає з першою особою. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Порівняння п. 40 договору оренди зі змістом інших його частин, усім змістом, також не дає можливості тлумачити цей пункт, оскільки за всім текстом договору таке ж саме словосполучення «друга особа» більше не вживається, вживаються інші словосполучення - « з другого боку», «друга сторона», «третіх осіб», але не «друга особа». При цьому суд враховує, що по всьому тексту договору оренди сторони договору [PERSON] та [PERSON] іменуються виключно, як орендодавці, а ФГ «[PERSON]С.», як орендар., Встанови намір сторін договору орендодавців [PERSON] та [PERSON] також неможливо, оскільки вони померли, а з показань свідка [PERSON] можна лише зробити припущення про дійсний намір [PERSON], при цьому свідок [PERSON] підтвердила, що сама [PERSON] не пояснювала їй свого волевиявлення під час підписання договору. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо і в такий спосіб, тобто за правилами, встановленими частиною третьою ст. 213 ЦК України, неможливо визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 213 ЦК України до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема у випадках, встановлених договором або законом. Частина 2 ст. 792 ЦК України передбачає, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. В даному випадку відносини між сторонами регулюються Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 31 якого договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Згідно частини четвертої зазначеної статті Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Тобто в самому Законі України «Про оренду землі» йдеться мова про можливість розірвання договору оренди землі у разі переходу права власності до іншої особи лише в разі, якщо це передбачено договором оренди землі. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220 затверджений Типовий договір оренди землі, відповідно до п. 40 якого, перехід права власності на орендовану земельну ділянку (орендовані земельні ділянки) до другої особи, а також реорганізація юридичне: особи-орендаря є (не є) (непотрібне закреслити) підставою для зміни умов або розірвання договору. Враховуючи наведене, пункт 40 Договорів оренди землі, які просять розтлумачити сторони, регулює чи є підставою для розірвання договору перехід права власності до другої особи, чи немає. Тлумачення договору таким чином, як просить позивач ФГ «[PERSON]С.» суперечить тексту типового договору оренди землі. При чому частина 2 ст. 637 ЦК України також передбачає, що у разі тлумачення умов договору можуть враховуватись типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Суд не приймає до уваги посилання представників позивача на інші договори оренди землі, копії яких надані ними: ФГ «[PERSON]С.» з гр. [PERSON] від 1.12.2008 року, [PERSON] від 1 липня 2006 року, [PERSON] від 26.06.2007 року, [PERSON] від 26.06.2007 року, [PERSON] від 26.06.2007 року, [PERSON] від 19.03.2007 року, ТОВ "Амарант Агро" з [PERSON] від 20.09.2007 року, з [PERSON] від 13.07.2007 року, [PERSON] від 29.11.2007 року, Красноармійської держадміністрації з ТОВ Агрозахист Донбас (а.с. 42-64), в яких п. 40 викладений таким же чином: «Перехід права власності на орендовану земельну ділянку для другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору», оскільки позивачем не надано суду жодних доказів про те, що орендодавці за цими договорами, укладаючи договори саме в такій редакції, висловили своє волевиявлення щодо виключного права для орендраря, а не будь якої іншої особи, до якої переходить право власності на земельну ділянку, змінювати або розривати договір оренди. Те, що при укладенні договорів, як тлумачаться, використовувався Типовий договір оренди землі, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220, підтверджується і тим, що абзац другий цього ж пункту 40 регулює перехід право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду, в той час, як орендарем за договорами, що є предметом тлумачення в судовому порядку, є не фізична особа, а юридична особа ФГ «[PERSON]С.» Таким чином, суд дійшов до висновку, що тлумачити пункт 40 Договору оренди землі від 01 грудня 2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] господарством «[PERSON]С.» про надання в оренду земельної ділянки площею 5,8096 га кадастровий номер 1422786000:03:000:0870, яка розташована на територі: Сергіївської сільської ради Покровського району Донецької області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі за № 040716000012 необхідно наступним чином, що сторони договору дійшли згоди, шо перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни або розірвання договору, а не так як просить позивач ФГ «[PERSON]С.» тлумачити п. 40 спірних договорів щодо порядку розірвання вказаних договорів оренди земельної ділянки в односторонньому порядку, або внесення змін при переході права власності в односторонньому порядку стосовно прав на розірванням цих договорів щодо виключного права для другої особи - сторони по договорам оренди земельних ділянок - Фермерського господарства "[PERSON]С.", а не для будь-якої іншої особи, до якої переходить право власності на земельну ділянку. Тому позовні вимоги ФГ «[PERSON]С.» задоволенню не підлягають, а підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги [PERSON] Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: approved