Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вимогою зняти заборону відчуження нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка накладена Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н Бердичівського заводу "Прогрес", зареєстрованому 22.03.2006 р. № 2996931 в Єдиному реєстрі заборон і відчужень нерухомого майна. Вимогу обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] та вона є його спадкоємицею. Нотаріусом було відкрито спадкову справу, проте отримати свідоцтво на право на спадщину вона не може, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься заборона, реєстраційний номер обтяження 2996931, зареєстрована 22.03.2006 р. Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н Бердичівського заводу "Прогрес". Між тим, її померлий чоловік - [PERSON], ніколи не працював на Бердичівському заводі "Прогрес", а такої фізичної особи як [PERSON], яка зазначена власником будинку, взагалі не існує. Заборона відчуження будинку накладена безпідставно (помилково). В судове засідання [PERSON] не з'явилась, проте надала суду заяву від 13.12.2017 р., у якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Новоград-Волинської держаної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, надав лист від 15.11.2017 р. № 2723/01-16 про розгляд справи в його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник відповідача - Бердичівської державної нотаріальної контори, надав лист від 12.12.2017 р. № 3277/02-14 про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. З'ясувавши обставини справи на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України та у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] за життя був власником будинку, що за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких на зазначений будинок Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області видано свідоцтво про право власності від 14.05.2010 р. [NUMBER], рішення про державну реєстрацію права власності прийнято 03.06.2010 року. Новоград-Волинська державна нотаріальна контора листом від 15.11.2017 р. № 2723/01-16 повідомляє, що згідно доданої до позовної заяви копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів № 206074156 від 23.03.2017 р. заборона на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], накладена 21.06.1976 р. за реєстровим № 1509 на підставі повідомлення б/н Бердичівського заводу "Прогрес", зареєстрована 14.01.1999 р. за № 69077ZITOMIR4 у реєстрі заборон "Феміда", перереєстрована 22.03.2006 р. № 299931 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Також, під час перевірки "Алфавіту до реєстру заборон Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області за 1967-1976 роки" записів за 1976 р. про заборони на майно власником якого, є [PERSON], не виявлено. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії"(п. 132). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Оскільки судом встановлено, що померлий чоловік [PERSON] був власником будинку за адресою: [ADDRESS], підстав для обтяження майна немає, отже права позивачки порушені, а тому підлягають захисту, а тому Суд вважає, що позовні вимоги є підставними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved