Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харків, щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Тель-Авів-Яффо, Ізраїль, громадянина України. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вона - [PERSON] , 18 вересня 1998 року уклала шлюб із [PERSON] , та він взяв її прізвище " [PERSON] ". [INFO] на території Ізраїлю у [PERSON] та [PERSON] син - [PERSON]. Відповідно до Довідки № 4143 від 04.3.2016 р. про реєстрацію особи громадянином України, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Тель-Авів-Яффо, Ізраїль, набув громадянство України та є громадянином України з моменту народження. [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] , бабусею [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 760 від 14.03.2017 р. Батько дитини, відповідач - [PERSON] , тривалий час, а саме понад 10 років, повністю не проявляє уваги до сина, не займається його вихованням, відмовляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує сина матеріально, та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про сина. Вона зі свого боку будь-яких перешкод відповідачу щодо спілкування з сином не чинила та не чинить. Неодноразово намагалась переконати відповідача у необхідності прояви уваги до сина, участі у його вихованні та розвитку, що не призводило до результату. Вважає, що відповідач добровільно відмовляється спілкуватися з дитиною та позивачем з питань виховання та утримання дитини. Позивач вважає, що відповідач не повинен мати прав, які основані на спорідненості з дитиною та не може у майбутньому розраховувати на майнові права, пов`язані з їх батьківством, та його слід позбавити батьківських прав. Також позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. ІІ. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі і прийняття справи до розгляду від 24 січня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року витребувано з Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (61002, м. Харків, вул. Чернишевського, 55) висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . 21.08.2019 року Департаментом служб у справах дітей надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . ІІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ломакін Е.В. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через відсутність зареєстрованого місця проживання (перебування) про час та місце судового засідання був повідомлений у відповідність до п.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач та її представник. Представник третьої особи, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, надав заяву про розгляд справи без участі представника Департаменту служб, при винесенні рішення просить врахувати інтереси неповнолітнього [PERSON] . Крім того, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . ІV. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , 18 вересня 1998 року уклала шлюб із [PERSON] , та він взяв її прізвище " [PERSON] ". [INFO] на території Ізраїлю у [PERSON] та [PERSON] син - [PERSON]. Відповідно до Довідки № 4143 від 04.3.2016 р. про реєстрацію особи громадянином України, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Тель-Авів-Яффо, Ізраїль, набув громадянство України та є громадянином України з моменту народження. [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] , бабусею [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 760 від 14.03.2017 року. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що через відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання сина позивач була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до Відповіді на адвокатський запит № 01-95/384 від 06.10.2016 року Харківська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 73 ХМР Харківської області повідомила, що [PERSON] , [INFO] , навчався в школі з першого класу. Батько, [PERSON] , не відвідував батьківські збори та не цікавився успішністю навчання сина за останні два роки. Відповідно до листа № 401 від 18.09.2017 року КЗ "Міська спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з водних видів спорту Яни Клочкової" [PERSON] , [INFO] , займається на відділенні водного поло з 2015 року. Зі слів старшого тренера-викладача [PERSON] про дитину піклується бабуся - [PERSON] . За час навчання дитини у школі його батьки контакт з тренером не підтримують та батьківські збори не відвідують. З акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що для виховання та повноцінного розвитку неповнолітнього [PERSON] створені всі необхідні умови, та він проживає разом із матір`ю, бабою та дідом. Батько разом із ним не проживає. Відповідач був запрошений на засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, однак не з`явився , про причини неявки не повідомив, жодних документів чи пояснень не надав. Відповідно до висновку від 15.08.2019 року № 540 Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Норми права, що підлягають застосуванню. Норми національного законодавства. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. Положеннями ст.71 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Норми міжнародного законодавства. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться тривале та тотальне ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Позиція суду. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи та позицією позивача по справі підтверджується, що відповідач свідомо вихованням дитини - [PERSON] , не займається, матеріальної допомоги не надає, його розвитком та досягненнями не цікавиться. Таке нехтування з його боку має тривалий та тотальний характер. В той же час, відсутність добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини з боку відповідача примусили позивачку по справі звертатися до суду також з позовними вимогами про стягнення аліментів. Наведене в своїй сукупності, на думку, суду може свідчити про свідоме ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своїх дітей, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина, які б спростували доводи позивачки. Також судом встановлено, що позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та його сином. Також, судом було достеменно встановлено, що дитина забезпечена належними та задовільними матеріально-побутовими умовами проживання, що полягає у наявності окремої дитячої кімнати, забезпеченості його місцями для навчання і виховання, їжею та одягом. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни їх поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. В даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача, оскільки матеріальне забезпечення дитини є його обов`язком. Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, відповідач ухиляється від надання допомоги сину. Згідно ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є працездатними, про наявність у нього будь-яких хронічних хвороб, які б впливали на визначення розміру аліментів, позивачу невідомо. Зважаючи на це, суд вважає за доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але у розмірі не меншому ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 грудня 2017 року до повноліття [PERSON] . Висновки суду. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення аліментів. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved