Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

25.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [PERSON] за життя володіла спірним житловим будинком, який згідно з вимогами закону на той час був зареєстрований на її ім"я в погосподарскій книзі. За життя на ім"я позивача [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Одноробівською Першою сільською радою 17.03.2008 року, згідно якого [PERSON] заповідала позивачеві житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані в [ADDRESS]. Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на будинок. В даний час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право власності не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися. Позивач звернулася до суду з письмовою заявою, в якій позовні вимоги підтримала з наведених мотивів, просила позов задовольнити. Представники відповідача та третьої особи - рєстраційної служби Золочівського РУЮ Харківської області не з'явилися. Представник відповідача - Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області та представник третьої особи - Реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції Харківської області надали суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Представник відповідача одночасно зауважив про визнання позовних вимог у повному обсязі. Співвідповідач [PERSON], залучена до участі у справі ухвалою суду, в судове засідання також не з"явилася. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідкок КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» від 04.08.2015 №172 та Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області від 08.02.2017 року №122 житловий будинок [ADDRESS], згідно з записом погосподарської книги Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської №2, обліковий запис 0109, числиться за померлою [PERSON] (а.с.6, 48). Відповідно до наданого суду технічного паспорту, виданого 04.08.2015 року КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» на будинок [ADDRESS], будинок побудовано у 1958 році, його загальна площа становить 50,2 м.кв., житлова - 26,9 м.кв., будинок складається з приміщень: кухні, двох житлових кімнат, та господарських будівель: веранд літ. «а» ,"б", тамбуру "а-1", ганку "а-2", літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», погрібу літ. «Г», вбиральні "Д", огорожі №1.-2 (а.с.9-11). 17.03.2008 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, склавши заповіт, яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані в [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с.5). Відповідно до інформації Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області від 08.02.2017 року №123 вказаний заповіт був посвідчений того ж дня секретарем сільської ради, згодом він не скасовувався та не змінювався (а.с.47). [INFO] у віці 85 померла [PERSON], про що Одноробівською Першою сільською радою Золочівського району Харківської області в книзі реєстрації актів про смерть 29.01.2015 року зроблено актовий запис №04 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.8). З листа Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 07.09.2016 року №1564/01-16 та копії спадкової справи №29/2015 вбачається, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], до нотаріальної контори 18.02.2015 року надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини за відповідним заповітом - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих в [ADDRESS]; 26.09.2016 року надійшла заява від [PERSON] про прийняття спадщини за відповідним заповітом після [PERSON], померлої [INFO], у вигляді земельної ділянки. Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори області в порядку виконання обов'язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Пашкіним І.О. від 10.08.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з мотивів ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно - будинок [ADDRESS] (а.с.7). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України, ЦК УРСР 1963 року, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до положень Закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року (ВВС УРСР,1968, №28 ст. 177) кожна сільська вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської Ради. У заглавній частині особового рахунку записується прізвище, ім'я, по батькові голови родини, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, та він є власником будинку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статті 1268, 1269 ЦК України обумовлюють порядок прийняття спадщини. Так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 Глави 10, Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] за життя набула у власність житловий будинок [ADDRESS]. Право власності засвідчувалося записом у погосподарській книзі, як того вимагало законодавство, що діяло на момент виникнення правовідносин, так як запис у погосподарській книзі визнавався як акт органу влади (публічних актів), що підтверджує право приватної власності, одночасно виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом згідно із ст. 1223, 1268,1269 ЦК України, подавши відповідну заяву, прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO], та, відповідно успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Проте, враховуючи, що в спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на будинок в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р., позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. та Закону України «Про нотаріат», позбавлена можливості оформити спадщину нотаріально, в зв'язку з чим порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, що відповідає допущеному порушенню.

Outcome: approved