Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

До суду надійшов позов Приватного підприємства "Агрофірма "Агро-плюс" до Приватного сільськогосподарського підприємства "Заповіт", [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки, площею 6,3713 га., кадастровий номер [NUMBER], укладеного 04.07.2016 року, недійсним з моменту його укладення. Мотивуючи позовні вимоги, представник позивача вказав, що [PERSON] належить вище вказана земельна ділянка, передана для ведення сільськогосподарського виробництва, в межах Болеславчицької сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 20.08.2007р. між [PERSON] та ПП "Агрофірма "Агро-плюс" укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 49 років., який було зареєстровано 15.10.2007р. за №040702200074 у Болеславчицькій сільській раді Первомайського району Миколаївської області. Протягом строку дії договору позивач належно виконував всі обов'язки згідно договору оренди. В серпні 2016 року, позивачу стало відомо, що 04.07.2016 року, між [PERSON] та ПСП «Заповіт», в порушення обов'язків за діючим договором та норм чинного законодавства, був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 року, а тому вважає, що він є недійсним. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та слухати справу без його участі та участі позивача. Представник відповідача, ПСП "Заповіт", позов не визнала, вказуючи, що на момент укладання договору оренди земельної ділянки, [PERSON], не повідомила їх про те, що вказана земельна ділянка вже знаходиться в оренді, та будь-яких відомостей про це у них не було. [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, вказуючи, що позивач, як орендар, не виконував свої обов'язки належним чином, своєчасно не сплачував орендну плату, а тому вона уклала договір з ПСП "Заповіт". Стверджувала, що дізналась про те, що договір з позивачем було укладено строком на 49 років лише у 2013 році. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], від 11.11.2004 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,37га, кадастровий номер [NUMBER], переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Болеславчицької сільської ради Первомайського району Миколаївської області. (а.с.17) Судом встановлено, що 20.08.2007р. між [PERSON] та ПП "Агрофірма "Агро-плюс" укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 49 років до 20.08.2056 року. Того ж дня, 20.08.2007р., було складено акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки внатурі.(а.с.14-15) Згідно довідки, наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області № 29-14.05.0.4-1523/24-16 від 22.09.2016 року, вказаний договір було зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Болеславчицькій сільській раді 15.10.2007р. за №040702200074.(а.с.18) 04.07.2016р. [PERSON] було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки з ПСП «Заповіт», який був зареєстрований приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області, Демченко Т.М., 04.07.2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30339605 від 06.07.2016 року. Того ж дня складено акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки.(а.с.20-21) В судовому засіданні сторони підтвердили факт укладання вказаних договорів. Крім того [PERSON], підтвердила, що договір оренди земельної ділянки, укладений з позивачем, містить її особистий підпис, а тому вона могла і повинна була знати про те, що вказаний договір укладається строком на 49 років. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. [PERSON], стверджувала, що позивач, як орендар, не виконував свої обов'язки належним чином, своєчасно не сплачував орендну плату, однак жодних доказів на підтвердження цього вона не надала, до суду за захистом своїх порушених прав не зверталася, а вказаний договір, укладений з позивачем, у встановленому законом порядку розірваний не був. Вищевказане свідчить про те, що [PERSON] уклала договір вказаної земельної ділянки з ПП "Агрофірма "Агро-плюс" до спливу строку дії договору з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1, 3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що спірний договір був укладений з порушенням вимог чинного законодавства, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 551,20 грн., з кожного, витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved