Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач в липні 2014 року звернувся в Печерський районний суд м. Києва з позовом до ПАТ "Міський комерційний банк" з вимогами про повернення банківського вкладу. В листопаді 2014 року Позивачем змінено предмет позову і в останній редакції позовних вимог (з урахуванням уточнень від 18.02.2015р.) він просив суд зобов'язати Відповідача перерахувати з рахунків [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] (МФО 339339) на розрахунковий рахунок Позивача [NUMBER] ПАТ "Альфа-Банк" грошову суму в розмірі 100541,51 гривень, а також стягнути з відповідача штрафні санкції у вигляді пені (13599,27 грн), 3% річних (1801,48 грн) та інфляційних втрат (11863,90 грн), нараховані за період з 18.04.2014р. по 21.11.2014р. Ухвалою від 26 листопада 2014 року справу передано за підсудністю до Солом'янського районного суду м. Києва. Мотивуючи свої вимоги, Позивач посилається на те, що 18 грудня 2013 року між ним та ПАТ "Міський комерційний банк" було укладено договір банківського вкладу №2630/56/147236, відповідно до умов якого Відповідач отримав у Позивача депозит на загальну суму в розмірі 100000 гривень. Строк дії договору становив 121 день зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 21,8% річних, тобто строк дії договору сплинув 18.04.2014 року. Позивач зазначає, що після закінчення строку дії договору він звернувся в банк із заявою про повернення вкладу, та в подальшому отримав повідомлення про те, що банк перерахував його кошти в сумі 100541,51 грн (сума вкладу та невиплачені проценти) на розрахунковий рахунок, відкритий у цьому ж банку. Разом з тим, як зазначає Позивач, фактично банк своїх зобов'язань з повернення вкладу 18 квітня 2014 року не виконав, оскільки кошти перераховані на поточний рахунок станом на сьогодні отримати неможливо. Позивач зазначає, що 25 листопада 2014 року він звертався до банку з вимогою перерахувати його кошти з поточного рахунку на інший, відкритий в ПАТ "Альфа Банк", проте до цього часу таке доручення банком не виконане. У зв'язку з цим Позивач просить у судовому порядку зобов'язати банк виконати свої зобов'язання з переказу коштів на інших рахунок згідно з реквізитами, наданими Позивачем, а також покласти на Відповідача відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 18.04.2014р. по 21.11.2014р. у вигляді 3% річних, інфляційних збитків та пені в розмірі подвійної ставки НБУ на загальну суму в розмірі 27264,65 грн. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання представника повторно не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав, за згоди представника Позивача, для ухвалення по справі заочного рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 18 грудня 2013 року між Позивачем та ПАТ "Міський комерційний банк" було укладено Договір строкового банківського вкладу № 2630/56/147236, відповідно до умов якого Відповідач отримав у [PERSON] в якості депозиту кошти у загальній сумі 100000 гривень під 21,8% річних на 121 день, тобто до 18 квітня 2014 року. У відповідності до п.1.3 Договору у випадку, якщо вкладний за договором не витребовує суму вкладу по закінченню строку договору, сума вкладу в день закінчення цього строку переноситься на рахунок з обліку вкладу на вимогу. Такий рахунок відкривається автоматично наприкінці останнього дня строку дії договору. З матеріалів справи вбачається, що по закінченню строку дії банківського вкладу Банком було відкрито рахунок з обліку вкладу на вимогу на ім'я Позивача [NUMBER], на який перераховано суму вкладу в розмірі 100000 гривень та невиплачені проценти в розмірі 451,51 гривень. (а.с. 17) Вперше із заявою про повернення вкладу Позивач звернувся до банку 24 квітня 2014 року. (а.с.12) Встановлено, що Банком не були виконані його зобов'язання із повернення вкладу. Разом з тим, Позивач, первісно обгрунтовано заявляючи вимоги, спрямовані на захист прав вкладника, змінив предмет своїх вимог та підтримав вимоги саме про зобов'язання банка виконати банківську операцію з переказу грошових коштів (в останній редакції вимог від 18.02.2015р. - навіть у невизначеному розмірі) з кількох рахунків на поточний рахунок [PERSON], відкритий у ПАТ "Альфа-Банк". Таким чином, змінивши предмет позову Позивач фактично оскаржив невиконання банком свого зобов'язання із перерахунку коштів Позивача із зазначених рахунків на підставі поданої ним 25 листопада 2014 року заяви. В даному випадку відносини між Позивачем та Відповідачем регулюються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Пунктом 8.1 Закону визначено, що Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Встановлено, що доручення на переказ коштів з рахунків [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] (МФО 339339) на розрахунковий рахунок Позивача [NUMBER] в ПАТ "Альфа-Банк" подане Позивачем до банку 25 листопада 2014 року. При цьому з матеріалів справи вбачається, що кошти Позивача в сумі 100451,51 гривень обліковуються в ПАТ "Міський комерційний банк" на рахунку [NUMBER]. Враховуючи невиконання Відповідачем доручення про переказ зазначених коштів на рахунок Позивача у ПАТ "Альфа-Банк" вимоги Позивача про зобов'язання Відповідача виконати такий переказ грошових коштів у відповідності до доручення від 25.11.2014р. є законним та обґрунтованими, а тому підстав для відмови у їх задоволенні немає. Разом з тим, враховуючи, що зобов'язання банку з виконання грошового переказу на підстави заяви Позивача порушені лише після 25 листопада 2014 року, підстав для стягнення штрафних санкцій за період з 18 квітня 2014 року по 21 листопада 2014 року суд не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням задоволення позову, стягненню з Відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Підстав для стягнення з Відповідача компенсації витрат Позивача на правову допомогу в розмірі 5000 гривень суд не вбачає, оскільки Позивачем не надано фактичних доказів несення будь-яких витрат в цій частині.

Outcome: partial