Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

ПАТ «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19.06.2017 року позов ПАТ «АК Банк «Капітал» задоволено у повному обсязі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.01.2018 року заочне рішення цього ж суду від 19.06.2017 року скасовано та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позовних вимоги звернулася до суду із зустрічною позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що 18.05.2005 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] укладено договір №48 про надання споживчого кредиту. 17.05.2010 року та 15.05.2014 року між сторонами укладено Додаткові угоди до кредитного договору №48 від 18.05.2005 року. Вважає, що під час укладання споживчого кредиту ПАТ «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал» порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України №168 від 15 травня 2007 року та інше цивільне законодавство, що регулює правовідносини у відповідній сфері. Так, у порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору кредитодавець не повідомив позичальника про орієнтовану сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту. Також, посилалася на відсутність доказів відкриття рахунку на підставі договору споживчого кредиту. Просила визнати договір про надання споживчого кредиту №48 від 18 травня 2005 року, укладений між ПАТ «АК Банк «Капітал» та [PERSON] недійсним. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.03.2018 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «АК Банк «Капітал» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним прийнято до спільного розгляду з позовом ПАТ «АК Банк «Капітал» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.05.2018 року у ПАТ «АК Банк «Капітал» витребувано копії кредитної справи, яку сформовано на підставі Договору №48 від 18.05.2005 року про надання споживчого кредиту, укладеного між ВАТ «АК Банк «Капітал» та [PERSON] . Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2018 року дану справу передано даному складу суду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.06.2018 справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.03.2019 визнано явку позивача за первісним позовом ПАТ «АКБ «Капітал» обов`язковою. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.01.2020 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що позовну заяву підписано та подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.03.2018 року, зміненого постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року, які залишені без змін постановою Верховного Суду від 11.06.2019 року, скасовано постанову Національного банку України від 29 жовтня 2015 року № 753 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "КАПІТАЛ" з моменту її прийняття, скасовано рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29 жовтня 2015 року № 195 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "КАПІТАЛ" та делегування повноважень ліквідатора банку" з моменту його прийняття, скасовано рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 листопада 2015 року № 196 "Про зміну уповноваженої особи фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "КАПІТАЛ" та делегування повноважень ліквідатора банку". Також, ухвалою суду від 08.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі за зустрічною позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - Комерційний Банк «Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та призначено справу за зустрічною позовною заявою [PERSON] до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача ПАТ «АКБ «Капітал» та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 18.05.2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 48 зі змінами та доповненнями, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 52 000,00 доларів США зі строком користування з 18.05.2005 року до 15.05.2015 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 15% річних. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18 травня 2005 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал» та [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] , укладено договір іпотеки, зі змінами та доповненнями, згідно з яким згідно з договором про надання споживчого кредиту № 48 від 18 травня 2005 року строком з 18 травня 2005 року до 15 травня 2015 року іпотекодержатель надав [PERSON] , майновим поручителем якої є [PERSON] , кредит у сумі 52 000,00 доларів США під 15% річних. Іпотекодавець передає банку і іпотеку нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 128,9 кв.м, житловою площею 96,50 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] та зареєстровану в Бюро технічної інвентаризації м.Донецька за реєстровим номером 474 в книзі 8/4 від 10.11.1998 року та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру за № [NUMBER] від 05 листопада 1998 року, виданого Представництвом фонду державного майна України в м.Донецьку. Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Заставна вартість предмета застави за згодою сторін складає: 619 406,00 гривень та визначена згідно звіту про оцінку майна, складеного 14.04.2010 року ТОВ «Практика бізнесу»(сертифікат оціночної діяльності № 4482/05 від 28.12.2005 року). Згідно з розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 20.02.2017 року складає: 37 103 долари США 03 центи - заборгованість з повернення кредитних коштів; 15 385 доларів США 05 центів - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, в загальному розмірі 52 488 доларів США 08 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 20.02.2017 рік складає 1 418 550,15 грн. Станом на час укладення кредитного договору вимоги змісту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачав гарантований рівень споживання. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів від 01 грудня 2005 року № 3161-IV внесено зміни та Закон України «Про захист прав споживачів» викладено у новій редакції. Внесені зміни набули чинності 13.01.2006 року. Тобто, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції на яку посилається позивач за зустрічною позовною заявою набула чинності після укладення між сторонами кредитного договору. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Таким чином, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зміст ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 13.01.2006 року, розповсюджується на правовідносини, що виникли між ВАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає права споживача в разі придбання ним продукції у кредит. Так, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. При вирішенні питання щодо визнання кредитного договору недійсним суд враховує роз`яснення викладені у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №444/484/15-ц (провадження № № 61-10156св18). Так, за змістом положень ст.11 закону «Про захист прав споживачів» (у редакції із внесеними змінами станом на 13.01.2006), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається в тому числі загальна вартість кредиту для споживача. Тобто, вимоги ст.11 закону «Про захист прав споживачів» на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов`язку банку надати детальне зазначення сукупної вартості кредиту в окремому документі. Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168 (набрали чинності 6.06.2007), зобов`язують банки надавати детальну інформацію про сукупну вартість кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто вона необов`язково має бути викладена як окремий документ. У даній справі спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. [PERSON] як під час укладення договору та і під час укладання додаткових угод не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Суд звертає увагу, що розділи 1,2,3,4,5,6,7 кредитного договору містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору. Враховуючи зміст наведених пунктів кредитного договору, [PERSON] з моменту підписання спірного договору була обізнана щодо оплатності кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту. Додатковими угодами №1 від 17.05.2010, №2 від 15.05.2012, №3 від 15.02.2013, №4 від 15.05.2013, №5 від 03.06.2013, 15.05.2014 до кредитного договору визначено розмір щомісячних платежів як за тілом кредиту, так і в розрізі процентів. Таким чином, позивач була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку із чим не можна визнати кредитний договір недійсним у цілому. Що стосується посилання [PERSON] на не підтвердження факту відкриття нею поточного рахунку в іноземній валюті та відсутність в матеріалах справи доручень про проведення операцій з поточним рахунком на погашення заборгованості, суд враховує пояснення представника ПАТ «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал», та вважає посилання позивача на Постанову Правління НБУ №492 від 12.11.2003 не спроможними, оскільки дана постанова регулює: порядок відкриття та закриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні поточних, вкладних (депозитних) рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) клієнтів банків; порядок відкриття та закриття банками кореспондентських рахунків банкам (резидентам і нерезидентам), філіям іноземних банків; особливості здійснення операцій за окремими рахунками клієнтів, що відкриваються відповідно до законів України. У даному випадку має місце відкриття кредитного рахунку та п. 3.1. Договору №48 від 18.05.2005, передбачено, що кредитор зобов`язується відкриті позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] для видачі кредиту. Суд звертає увагу, що [PERSON] не оспорює сам факт отримання коштів та укладання споживчого кредиту, а тому відсутність у справі доказів надання доручень про проведення операцій за поточним рахунком не є підставою для визнання договору недійсним. Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір та погодилися на його умови, зокрема кредитор зобов`язався відкрити рахунок та перерахувати на нього кредитні кошти в іноземній валюті, позивач [PERSON] у свою чергу погодилася на вказані умови та здійснювала погашення заборгованості на вказаний у договорі рахунок. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76,77 ЦПК України докази та оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed