Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Прокурором м. Львова в інтересах держави в особі Львівського комунального підприємства «Зелений Львів», Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області подано до суду позов до [PERSON], [PERSON], Львівської міської ради, треті особи - [PERSON], Львівська обласна рада, Державна інспекція сільського господарства у Львівській області про визнання нечинними та скасування ухвали сесії Львівської міської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: визнати нечинною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №336 від 31.03.2011 «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS]»; визнати нечинною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №337 від 31.03.2011 «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS]»; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №461010001000497 від 22.07.2011; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №461010001000496 від 22.07.2011; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,0650 га, кадастровий номер [NUMBER], на [ADDRESS], вартістю 1006941,00 грн. та привести її у придатний для використання стан; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,0850 га, кадастровий номер [NUMBER], на [ADDRESS], вартістю 1316769,00 грн. та привести її у придатний для використання стан (т.1, а.с.129-131; т.2, а.с.222-225,234-236). В обґрунтування позовної заяви прокуратура м. Львова покликається на те, що нею із залученням спеціалістів Державної інспекції сільського господарства у Львівській області проведено перевірку додержання вимог чинного земельного законодавства України у діяльності Львівської міської ради, в ході якої було з'ясовано, що 08.07.2010 року на сесії Львівської міської ради було прийнято ухвали № 3785 та № 3786, якими [PERSON] та [PERSON] погоджено місце розташування земельних ділянок на [ADDRESS] та надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення зазначеним особам цих земельних ділянок. В подальшому на підставі розроблених проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ухвалами сесії Львівської міської ради від 31.03.2011 року № 336 та № 337 [PERSON] та [PERSON] затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок на [ADDRESS] та передано їх у власність зазначеним особам, які отримали на них Державні акти про право власності на земельні ділянки. Прокурор вважає, що ухвали Львівської міської ради № 336 та № 337 від 31.03.2011 року суперечать вимогам законодавства та підлягають скасуванню у зв'язку з тим, що при наданні [PERSON] та [PERSON] спірних земельних ділянок сесією Львівської міської ради вилучено частину належної Парку-пам'ятці садово-паркового мистецтва «Парк «Снопківський» земельної ділянки з порушенням ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд», внаслідок чого змінено межу парку, яка затверджена рішенням Львівської міської ради № 53 від 19.02.1981 року, рішенням Львівського облвиконкому № 495 від 09.10.1984 року, рішенням виконкому Львівської міської ради № 492 від 19.11.1987 року, ухвалою сесії Львівської міської ради № 1002 від 29.03.2001 року, картографічними матеріалами. У зв'язку з цим, просить суд зобов'язати відповідачів, як добросовісних набувачів, повернути спірні земельні ділянки з приведенням їх у придатний для використання стан. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених у фабулі позову та уточненнях до позову. Просив позов задоволити. ЛКП «Зелений Львів» - позивач у справі, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проти позову у встановленому законом порядку не заперечив. Державне управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області - позивач у справі, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, проти позову у встановленому законом порядку не заперечив. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, подала заперечення на позов, в яких покликається на те, що передана їй у власність земельна ділянка на підставі оскаржуваної ухвали Львівської міської ради, отримана нею у встановленому законом порядку та не входить в межі Парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Снопківський», ухвали Львівської міської ради та виконкому Львівської обласної ради про затвердження меж Парку до сьогодні не виконані, межі парку у визначеному законом порядку не встановлені, крім того, нею не було допущено порушення вимог закону при набутті у власність спірної земельної ділянки із земель комунальної власності, що унеможливлює повернення нею земельної ділянки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є частиною національного законодавства України. За таких обставин, [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позову. Представники відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, надали суду додаткові пояснення, в яких просять відмовити в задоволенні позову у зв'язку із недоведеністю позовних вимог. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак, подала суду письмові заперечення на позов, в яких просить суд слухати справу за її відсутності, та зазначає, що вона набула у власність спірну земельну ділянку на підставі договору дарування від 17.08.2012 року, укладеного у встановленому законом порядку із дотриманням нотаріальної форми правочину. На момент укладення договору дарування попередній власник земельної ділянки - [PERSON], не був обмежений у праві розпорядження цією земельною ділянкою, його право власності підтверджувалося чинними правовстановлюючими документами, незаконність права власності відчужувача на момент нотаріального посвідчення договору дарування не була встановлена судом. Також [PERSON] зазначила, що на момент передачі [PERSON] спірної земельної ділянки у власність із земель комунальної власності межі Парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Снопківський» не були винесені в натуру та затверджені у встановленому законом порядку, оскільки лише станом на сьогодні Львівською міською радою ведуться роботи з їх затвердження, на підтвердження чого відповідачем надано лист Департаменту містобудування Львівської міської ради 2403-3вих-1376 від 23.07.2014 року, в якому повідомляється, що Управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин через спеціалізовані землевпорядні організації проводяться роботи з виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення меж парків. Враховуючи наведені обставини, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник Львівської міської ради в судовому засіданні позов визнав та просив такий задоволити. Представник Львівської обласної ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. В той же час, суд враховує пояснення представника [PERSON], які були надані суду в попередніх судових засіданнях, згідно яких останній позов підтримав та пояснив, що Львівська обласна рада не є правонаступником виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів, який приймав рішення про створення парку «Снопківський», а тому не може надати пояснення з приводу виконання цих рішень. В той же час, Львівська обласна рада рішень про створення Парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Снопківський» не приймала. При цьому, представник Львівської обласної ради повідомив, що межі парку були встановлені, однак, не винесені в натуру через невиконання рішень ВК Львівської обласної ради народних депутатів та Львівської міської ради про створення парку. Згідно пояснень представника, в чинному на момент прийняття Львівською міською радою оскаржуваних ухвал законодавстві була відсутня вказівка про обов'язок Львівської міської ради звертатися до Львівської обласної ради за отриманням погоджень для передачі земельних ділянок фізичним особам із земель комунальної власності. Просив позов задоволити. Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства у Львівській області позов підтримав та повідомив суду, що Державною інспекцією сільського господарства у Львівській області проведено перевірку, в ході якої на підставі вивчення картографічних даних було встановлено, що земельні ділянки, передані у власність [PERSON] та [PERSON] на підставі оскаржуваних ухвал, входять в територію парку «Снопківський», а також частково входять в межі першого поясу зони санітарної охорони (підземний резервуар для зберігання резервного запасу води, що належить ЛМКП «Львіводоканал»), тобто є земельними ділянками з обмеженим використанням. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак, надав суду письмові пояснення, в яких посилається на те, що при набутті ним у власність спірної земельної ділянки із земель комунальної власності було дотримано вимог земельного законодавства та зібрано документи, які підтверджують, що ця земельна ділянка не входить в межі парку «Снопківський». У зв'язку з цим, будучи власником спірної земельної ділянки, він в законний спосіб розпорядився нею та на підставі договору дарування від 17.08.2012 року відчужив її [PERSON] Внаслідок цього, просить суд відмовити в задоволенні позову, покликаючись, в тому числі, й на практику Європейського суду з прав людини. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів безпідставності. Надав пояснення, аналогічні письмовим поясненням [PERSON] Заслухавши пояснення сторін по справі, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, подані сторонами з дотриманням принципу змагальності сторін та вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступне. Ухвалою Львівської міської ради № 3785 від 08.07.2010 року погоджено [PERSON] місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0650 га на [ADDRESS] у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі житлової забудови. Цією ухвалою [PERSON] зобов'язано внести зміни до містобудівної документації; подати у встановленому порядку міській раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; приступити до освоєння земельної ділянки після оформлення документів на землекористування та виносу меж в натуру. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог зазначеної ухвали [PERSON] отримано наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № 193 від 26.08.2010 року «Про надання дозволу [PERSON] на розроблення містобудівного обґрунтування будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] (з внесенням змін до затвердженої містобудівної документації)»; містобудівне обґрунтування розміщення земельної ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] із містобудівними умовами та обмеженнями, розроблене ЛКП «Архітектурно-будівельний нагляд», яке також погоджене Управлінням Держкомзему у м. Львів, ДЗ «Галицька районна СЕС м. Львова» МОЗ України, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Львівській області, Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради, Головним управлінням МНС України у Львівській області. Крім того, ЛМКП «Львіводоканал» видано технічне заключення про можливість інженерного забезпечення індивідуального житлового будинку, будівництво якого передбачається на земельній ділянці біля будинку на [ADDRESS], біля будинку [NUMBER]; ВАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» видано попередні технічні умови щодо можливості газифікації житлового будинку від існуючого газопроводу. Згідно довідки Управління Держкомзему у м. Львів № 40/01-14/2075 від 17.03.2010 року про правовий статус земельної ділянки земельна ділянка на [ADDRESS], біля будинку [NUMBER] відноситься до земель м. Львова, що не надані у власність або користування. На замовлення [PERSON] ТзОВ «Геодезично-будівельний стандарт» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку на [ADDRESS], в склад якого входять схема розташування земельної ділянки, пояснювальна записка, технічне завдання, план земельної ділянки, погоджений начальником Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, начальником Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, начальником управління охорони історичного середовища виконавчого комітету Львівської міської ради, начальником управління Держкомзему у м. Львів, начальником відділу землеустрою та земельної реформи, інженером-землевпорядником, головним спеціалістом відділу інженерних споруд, транспорту, геослужби; кадастровий план земельної ділянки, карточки закладки межових знаків, акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки; обмеження щодо режиму використання земельної ділянки, видані Управлінням Держкомзему у м. Львів; висновок про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради; лист ЛМКП «Львіводоканал» про погодження місця розташування земельної ділянки; експлікація земельної ділянки, складена Управлінням Держкомзему у м. Львів; висновок щодо вибору (відведення) земельної ділянки ДЗ «Галицька районна СЕС м. Львова» МОЗ України; висновок про погодження проекту відведення земельної ділянки Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Львівській області; висновок щодо проекту землеустрою відведення земельної ділянки Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради; лист Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради про те, що земельна ділянка не входить в межі парку «Снопківський»; висновок про погодження проекту землеустрою Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Також ухвалою Львівської міської ради № 3786 від 08.07.2010 року погоджено [PERSON] місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0850 га на [ADDRESS] у власність для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі житлової забудови. [PERSON] доручено внести зміни до містобудівної документації; подати у встановленому законом порядку раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; дозволено приступити до використання земельної ділянки після оформлення документів землекористування та виносу меж в натуру. На виконання цієї ухвали [PERSON] отримано наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № 192 від 26.03.2010 року про надання йому дозволу на розроблення містобудівного обґрунтування; розроблене ЛКП «Архбуднагляд», із містобудівними умовами та обмеженнями, яке погоджене Управлінням Держкомзему у м. Львів, ДЗ»Галицька районна СЕС м. Львова» МОЗ України, Управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Львівській області, Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради, Головним управлінням МНС України у Львівській області. У зв'язку з цим, ЛМКП «Львівводоканал» видано технічне заключення про можливість інженерного забезпечення індивідуального житлового будинку, будівництво якого передбачається на земельній ділянці біля будинку [NUMBER] по [ADDRESS]; ВАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» видано попередні технічні умови. Згідно довідки Управління Держкомзему у м. Львів земельна ділянка [PERSON] відноситься до земель м. Львова, що не надані у власність або користування. Судом на підставі досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що розроблений ТзОВ «Геодезично-будівельний стандарт» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], містить в собі схему розташування земельної ділянки, пояснювальну записку, технічне завдання, план відведення земельної ділянки, погоджений в.о.начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Львівській області, начальником управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, начальником управління охорони історичного середовища ВК Львівської міської ради, начальником Управління Держкомзему у м. Львів, начальником відділу землеустрою та земельної реформи Львівської міської ради, районним інженером-землевпорядником, головним спеціалістом відділу інженерних споруд, транспорту, геослужби; кадастровий план земельної ділянки; обмеження щодо режиму використання земельної ділянки Управління Держкомзему у м. Львів; висновок про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради; лист ЛМКП «Львіводоканал» про погодження місця розташування земельної ділянки про дотриманні певних умов; експлікацію земельної ділянки, сформовану Управлінням Держкомзему у м. Львів; висновок щодо вибору земельної ділянки ДЗ «Галицька районна СЕС м. Львова» МОЗ України; висновок про погодження проекту відведення земельної ділянки Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Львівській області; висновок щодо проекту землеустрою відведення земельної ділянки Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради; висновок Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин про те, що надана [PERSON] земельна ділянка не входить в межі парку «Снопківський»; висновок Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України в редакції, чинній на момент розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на момент розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 5 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року, який діяв до 21.03.2013 року, проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. З врахуванням вказаних законодавчих положень та наявних в матеріалах справи доказів про погодження проектів землеустрою, суд приходить до висновку про те, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] площею 0,0650 га та [PERSON] площею 0,0850 га на [ADDRESS] у м. Львові розроблені з дотриманням встановленої законодавством процедури. У відповідності до ч.9, 10 ст. 118 ЗК України в редакції, чинній на момент вирішення питання про затвердження проектів землеустрою, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У зв'язку із поданням [PERSON] та [PERSON] проектів землеустрою на затвердження, у відповідності до діючого на той час законодавства, Львівською міською радою прийнято ухвалу № 336 від 31.03.2011 року «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS]», якою надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0850 га на [ADDRESS] у м. Львові для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі житлової забудови; а також ухвалу № 337 від 31.03.2011 року «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS]», якою [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,0650 га на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі житлової забудови. Підстав для відмови в затверджені проектів землеустрою [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено, належних доказів до матеріалів справи не долучено. У зв'язку з цим, [PERSON] отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 227447 від 22.07.2011 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 461010001000497, згідно якого йому на підставі ухвали Львівської міської ради № 336 від 31.03.2011 року належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0850 га у м. Львові на [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2012 року [PERSON] відчужено належну йому земельну ділянку, отриману із земель комунальної власності, на підставі договору дарування, укладеного з [PERSON], яка станом на сьогодні є її власником. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.07.2011 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 461010001000496, [PERSON] на підставі ухвали Львівської міської ради № 337 від 31.03.2011 року належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0650 га в м. Львові на [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак, прокурор м.Львова вважає, що набуття [PERSON] та [PERSON] вказаних земельних ділянок відбулося з порушенням земельного та природоохоронного законодавства, які були допущені відповідачем - Львівською міською радою. На думку прокурора, таке порушення полягає в тому, що надані відповідачам земельні ділянки входять в межі парку «Снопківський», а тому не могли буди передані у приватну власність фізичним особам. Судом встановлено, що 19.02.1981 року Львівською міською радою прийнято рішення № 53 «Про встановлення меж парку «Дружба», яким встановлено межі парку по фактичному використанню 36,36 га; зобов'язано архітектурно-планувальне управління м. Львова встановити межі парку та ділянок, зарезервованих під його перспективне розширення; зобов'язати керівництво міського виробничого тресту зеленого господарства зареєструвати відвод земельної ділянки в міськкомунгоспі. 09.10.1984 року виконавчим комітетом Львівської обласної ради прийнято рішення № 495 «Про мережу територій і об'єктів природо-заповідного фонду», яким вирішено нанести границі територій і об'єктів природо-заповідного фонду, в тому числі й парку «Снопківський», на планово-картографічні матеріали, до 01.01.1985 винести їх в натуру, встановивши біля них охоронні знаки і інформаційні аншлаги. 19.11.1987 року виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення № 492 «Про уточнення меж парку «Дружба», яким вирішено вилучити з меж користування ВО «Електрон» територію площею 2,70 га і включити її в межі парку «Дружба», зобов'язати архітектурно-планувальне управління м. Львова встановити межі нововідведеної території; зобов'язати керівництво міського виробничого тресту зеленого господарства зареєструвати відвод земельної ділянки в міськкомунгоспі. 06.12.1999 року Міністерством навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України видано охоронне зобов'язання, згідно якого площа парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва «Парк Снопківський» становить 35,66 га (згідно рішення ВК ЛОР № 495 від 09.10.1984). 29.03.2001 року Львівською міською радою прийнято ухвалу № 1002 «Про затвердження меж парку «Снопківський», якою вирішено затвердити межі парку орієнтовною площею 39 га; КП «Львівський виробничий трест зеленого господарства» через спеціалізовану організацію виготовити технічну документацію на землекористування, зареєструвати в міському управлінні земельних ресурсів та подати на затвердження міською радою; ухвалу подати на затвердження обласної ради. За твердженням прокурора, зміни, які передбачались цією ухвалою, Львівською обласною радою не затверджені, а відтак не набули чинності відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд». Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази виконання рішення Львівської міської ради № 53 від 19.02.1981 року, рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 495 від 09.10.1984 року, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 492 від 19.11.1987 року та ухвали Львівської міської ради № 1002 від 29.03.2001 року, докази винесення меж парку «Снопківський» в натуру на підставі розробленої та затвердженої у встановленому порядку технічної документації та докази остаточного визначення площі парку, оскільки у наведених ухвалах містяться розбіжності у визначенні її розміру. Доказів протилежного суду не представлено. Натомість, в матеріалах справи містяться листи Департаменту містобудування Львівської міської ради № 2403-вих-1376 від 23.07.2014 року та № 2403-3вих-1245 від 11.07.2014 року, згідно яких роботи із виготовлення проекту відведення земельної ділянки парку «Снопківський» ведуться станом на сьогодні та ще не завершені. Відповідно до ст.ст. 109, 110 ЗУ УРСР від 08.07.1970 року, землями промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення визнаються землі, надані в користування підприємствам, організаціям та установам для здійснення покладених на них спеціальних завдань (промислового виробництва, транспорту, організації курортів, заповідників і т. ін.). Розміри земельних ділянок, що надаються для цілей, вказаних у статті 109 цього Кодексу, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації. Відведення земельних ділянок в натурі здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння. Згідно з пунктами 25, 29 Положення про порядок порушення і розгляду клопотань про створення (оголошення) і реєстрації об'єктів природно-заповідного фонду Української РСР, затвердженого наказом Держкомприроди УРСР від 29.02.1984 року № 13, яке діяло на момент прийняття виконавчим комітетом Львівської обласної ради прийнято рішення № 495 від 09.10.1984 року, питання про винесення в натуру меж парків-пам'яток садово-паркового мистецтва покладається на підприємства, установи та організації, які прийняли їх під охорону. Межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду оформляються в натурі охоронними знаками за зразком, встановленим Державним комітетом УРСР з охорони природи, а також інформаційними аншлагами. Виходячи з наведених законодавчих положень та встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що межі парку «Снопківський» на момент прийняття Львівською міською радою оскаржуваних ухвал № 336 та № 337 від 31.03.2011 року винесені в натуру у визначеному чинним законодавством порядку не були, що спростовує доводи прокурора про приналежність спірних земельних ділянок до меж парку «Снопківський». Суд відхиляє доводи представника Державної інспекції сільського господарства у Львівській області про те, що доказом визначення меж парку є картографічні дані, оскільки такі документи не є належними та допустимими доказами винесення меж в натуру в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України. За таких обставин, доводи прокурора про неправомірне вилучення частини парку «Снопківський» внаслідок прийняття Львівською міською радою оскаржуваних ухвал не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Доводи прокурора в цій частині спростовуються й довідками Управління Держкомзему у м. Львів № 40/01-14/1590 від 26.02.2010 року та № 40/01-14/2075 від 17.03.2010 року, згідно яких земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] до моменту їх передачі відповідачам у власність згідно земельно-кадастрових даних відносилися до таких, що не надані у власність або користування. Крім того, згідно листа Управління Держкомзему у м. Львів № 40/7/252 від 07.09.2012 року земельні ділянки на [ADDRESS], надані у власність [PERSON] та [PERSON], згідно виданих Державних актів на право власності на земельні ділянки в межі парку «Снопківський» не входять. Згідно п. п. 1-4 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 12.01.1993 року, який діяв до 01.01.2013 року, державний земельний кадастр призначений для забезпечення Рад народних депутатів, заінтересованих підприємств, установ, організацій і громадян вірогідними і необхідними відомостями про природний, господарський стан та правовий режим земель з метою організації раціонального використання та охорони земель, регулювання земельних відносин, землеустрою, обгрунтування розмірів плати за землю. Державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування грунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки земель. Державний земельний кадастр ведеться за єдиною для України системою на базі нормативних документів, затверджуваних Держкомземом. Державний земельний кадастр ведеться Держкомземом та його територіальними органами, які здійснюють його формування, ведення, збереження і забезпечують доступ до відповідної інформації органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. З врахуванням відсутності в Державному земельному кадастрі відомостей про приналежність спірних земельних ділянок до меж парку «Снопківський», суд вважає підставними доводи представників відповідачів про те, що станом на момент набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на земельні ділянки вони вважалися вільними та могли бути передані їм у власність. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються доводи прокурора про порушення Львівською міською радою вимог земельного та природоохоронного законодавства при наданні у власність [PERSON] та [PERSON] спірних земельних ділянок та неправомірність набуття ними права власності на них. Також суд вважає безпідставними посилання прокурора, як на підставу задоволення позову, й на те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель з обмеженим використанням у зв'язку з тим, що частково входять у межі першого поясу зони санітарної зони охорони, оскільки ЛМКП «Львіводоканал» погодив [PERSON] та [PERSON] місце розташування їхніх земельних ділянок з за умови дотримання ними відстаней до межі першого поясу зони санітарної охорони (лист № 20-581 від 07.02.2011 року). Доказів порушення [PERSON] та [PERSON] чи [PERSON] зазначених умов в матеріалах справи не міститься. Крім того, суд критично оцінює доводи представника Львівської міської ради про визнання позову, оскільки таке визнання позову не ґрунтується на вимогах Закону. У відповідності до ч.2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на те, що в ході розгляду справи судом не здобуто доказів неправомірності набуття [PERSON] та [PERSON] спірних земельних ділянок у власність, позовні вимоги про визнання нечинними та скасування ухвал Львівської міської ради від 31.03.2011 року № 336 та № 337, як підстави набуття відповідачами права власності, не можуть бути задоволені судом. Також суд вважає, що оскаржувані прокурором ухвали Львівської міської ради, про скасування яких заявлено позов в інтересах держави в особі Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, не порушують прав останнього,оскільки Державне управління охорони навколишнього природного середовища погоджувало містобудівні обґрунтування при розробці проектів землеустрою, як [PERSON], так і [PERSON], погоджувало плани земельних ділянок, про повернення яких заявлено позовні вимоги, а також надавало висновки про погодження проектів відведення. Зокрема, згідно висновків Державного управління охорони навколишнього природного середовища від 17.03.2011 року про погодження проекту відведення земельної ділянки [PERSON] та про погодження проекту відведення земельної ділянки [PERSON], земельна ділянка [PERSON] площею 0,0650 га та земельна ділянка [PERSON] площею 0,0850 га на [ADDRESS] вважалися такими, що не надані у власність та користування, та відносилися до земель міста, при цьому, межують з парком «Снопківський», а не входять в його межі. Крім того, суд зазначає, що згідно оскаржуваних ухвал Львівської міської ради [PERSON] та [PERSON], який станом на сьогодні відчужив своє право власності [PERSON], набули право власності на спірні земельні ділянки на підставі рішення органу місцевого самоврядування - Львівської міської ради, яка є суб'єктом публічного права, у відповідності до вимог ст. ст. 118, 121 ЗК України, які надають громадянам України право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. При зверненні до суду з позовом прокурор стверджував, що порушення при наданні у власність земельних ділянок були допущені Львівською міською радою, натомість, власники спірних земельних ділянок є добросовісними набувачами. За таких обставин, прокурором заявлена вимога про зобов'язання власників земельних ділянок - фізичних осіб, повернути надані їм земельні ділянки через допущення Львівською міською радою норм закону при їх передачі у власність. Однак, суд не погоджується з доводами прокурора про можливість позбавлення [PERSON] та [PERSON] права власності на належні їм земельні ділянки з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основнихсвобод людини" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципамиміжнародного права. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 "[PERSON] проти Сполученого Королівства" майном у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 "[PERSON] проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лишез тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 14.03.2007 у справі №21-8во07. Таким чином, враховуючи обов'язкові до застосування рішення Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про неможливість зобов'язання [PERSON] та [PERSON] повернути належні їм земельні ділянки в будь-якому разі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З врахуванням того, що ні прокурором м. Львова, ні позивачами, в ході розгляду справи не було доведено допущення відповідачами порушення вимог закону при набутті у власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок із земель комунальної власності, та наявність підстав для їх повернення, натомість, відповідачами у встановленому законом порядку спростовано доводи прокурора, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову Прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівського комунального підприємства «Зелений Львів», Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області.

Outcome: dismissed