Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона з 2004 по 2014 р.р. проживала в громадському шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося і з 2014 року відповідач повернувся проживати до своїх батьків. Позивач зазначає, що [PERSON] жодної участі у вихованні сина не приймав і матеріальної допомоги на утримання не надавав, хоча має таку можливість, оскільки займається приватним перевезенням, та має чималі прибутки. [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за трьохмісячною донькою до досягнення нею трирічного віку, також має 19-ти річного сина, який навчається, має малий дохід у вигляді допомоги на дитину та забезпечувати сім'ю у повному обсязі не може, в зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 700 грн. щомісячно, до його повноліття, але не менше встановленого законом мінімуму для дітей певного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Додала, що їй не відомо, де працює відповідач останніх два роки. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність, на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З пояснень наданих в судовому засіданні позивача вбачається, що сторони з 2004 по 2014 р.р. проживала в громадському шлюбі. Також судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії 1-АМ № 040190, виданого 18.04.2006 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 3). З довідки ТОВ "ЖЕО" № 2445 від 21.05.2016 року судом встановлено, що син [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині. Так, судом враховується, що дитина проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою, місце його роботи не відоме та інших утриманців немає. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів малолітнього сина [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 600 грн., щомісячно, до його повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути - 551,20 грн. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial