Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 07.06.2017 року звернувся [PERSON] з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради Глущенка Андрія Олександровича від 17.05.2017 року за №35219220 про внесення запису про право власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ « Перший Український Міжнародний Банк», за номером 20437298; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради Глущенка Андрія Олександровича від 17.05.2017 року за №35219220 про внесення запису про право власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ « Перший Український Міжнародний Банк», за номером 20437298; скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно: реєстрацію права власності за ПАТ « Перший Український Міжнародний Банк» на квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності 20437298, дата та час державної реєстрації 15.05.2017 року 23:07:51, яка була вчинена державним реєстратором Філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Велікобугаївської сільської ради Глущенко А.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.05.2017 року за № 35219220; визнання неправомірними дії ПАТ «ПУМБ» щодо прийняття на реалізацію рішення шляхом звернення до державного реєстратора про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу прав власності [ADDRESS] ; зобов`язання державного реєстратора Великобугаївської сільської ради Глущенка Андрія Олександровича поновити у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч умова іпотечного договору без наявності окремого договору та проведено з порушенням вимог відповідного стягнення, а крім того при прийняті відповідного рішення про позасудове стягнення на предмет іпотеки не враховувалось Закон України « про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземної валюті». Ухвалою суду від 12.06.2017 року було задоволена заява про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ( а/с 31). Ухвалою від 20.09.2018 року було закрито провадження у цивільної справі у зв`язку із необхідністю розгляду даного спору у порядку адміністративного судочинства ( а/с 150). Постановою Одеського апеляційного суду від 14.02.2019 року скасована ухвала суду першої інстанції та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції ( а/с 201). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду головуючим визначено Луняченко В.О. ( а/с 187), та ухвалою суду від 20.03.2019 року справа прийнята до провадження у порядку загального провадження ( а/с 209). Ухвалою суду від 04.1.2020 року закрите підготовче провадження із призначенням справи до судового розгляду. Як встановлено у судовому засіданні 20.06.2006 року між Банком і [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 35 000 доларів США на строк до 20.06.2017 року зі сплатою 12,90% річних за користування кредитом (а.с.11-17). В забезпечення виконання кредитного договору, 20.06.2006 року між Банком і [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.18-23). Згідно умов іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним із таких способів за вибором іпотекодержателя 1) за рішенням суду; 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса;3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цім Договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя ( п. 4.2 Договору). У п.4.7 Договору сторони узгодили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу права власності на предмет іпотеки. 15.05.2017 року, держреєстратор, на підставі іпотечного договору від 20.06.2006 року між Банком та [PERSON] , здійснив реєстрацію за Банком права власності квартири [ADDRESS] (а.с.24,24 зворот). Згідно оглянутої скан-копії реєстраційної справи №1031365951101 здійснення державної реєстрації 15.05.2017 року відбулось державним реєстратором за наявністю копії іпотечного договору, графіком виконання зобов`язань, , копії кредитного договору, , вимоги попередження стосовно ухвалення рішення ПАТ «ПУМБ» про прийняття предмету іпотеки у свою власність від 22.10.2015 року , із зазначенням загальної заборгованості у розмірі 58140,96 доларів США та відомостей про направлення [PERSON] 24.10.2015 року поштового відправлення ( а/с 76). На чисельні звернення до відповідачів а також різних установ встановити місце знаходження паперової реєстраційної справи а також оригіналів повідомлень про відправлення попередження не вдалось. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК) та Законом України « Про іпотеку» N 898-IV . Відповідно до\~статті 1 цього Закону\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої\~статті 35 Закону \~у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями\~статті 37 Закону \~(в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із\~Законом України від 25 грудня 2008 року N 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва"\~(далі -\~Закон N 800-VI) норми\~статті 37 Закону N 898-IV\~передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону N 898-IV\~(в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно правового висновку визначеного у постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~19\~травня 2020\~року у\~справі №\~644/3116/18 Закон України « Про іпотеку» \~прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Водночас Закон "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"\~ № 1304-VII\~ввів тимчасовий мораторій\~на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону N 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що квартира , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за Банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку відповідачами не спростовані посилання позивача що спірна квартира , яка відповідає вимогам зазначеним у Законі N 1304-VII, та визначена в якості забезпечення споживчого кредити в іноземної валюті не є єдиним майном позивач , враховуючи факт його реєстрації в даної квартири та відсутності відомостей про наявне у позивача ( іпотекодателя ) іншого майна. Зазначені обставини дозволяють суду прийти до висновку що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку було здійснено без урахування вимог Закону України "Про\~мораторій на\~стягнення майна\~громадян України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті" а тому є незаконним, наслідок незаконності такого рішення є скасування державної реєстрації за іпотечним майном за Банком. У відповідності до вимог ст.. 267 ЦПК суд вважає за доцільним визначити порядок виконання рішення суду шляхом поновлення державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Одночасно із цим суд вважає що неефективним способом захисту порушених прав вимоги про зобов`язання здійснити поворот державної реєстрації саме Державного реєстратора Філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради Глущенка Андрія Олександровича, враховуючи неможливість встановлення його місця перебування що може привести до тривалого невиконання рішення суду. Крім того позовні вимоги про визнання незаконними дій самого Банку який в порядку позасудового застереження прийняв рішення про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, на думку суду, є недоведеними, тому що Банк як іпотекодержатель вправі захищяти свої інтереси у порядку визначеному Законом і договором однак. Саме на державного реєстратора покладено обов`язок здійснювати відповідну реєстрацію у відповідності до вимог Закону у тому числі і перевіряти можливість або неможливість такого роду звернення стягнення. На підставі викладеного та

Outcome: partial