Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 17 грудня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило TOB «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно зазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1229-07/01 від 26.09.2007 р., що був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою - [PERSON] , на користь TOB «Кредитні ініціативи». 26.09.2007 р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізична особа - [PERSON] уклали кредитний договір № 1229-07/01, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 25800,00 дол. США, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 р. Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (Генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Банк (кредитор) свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 25800,00 дол. США. [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 41455р., має прострочену заборгованість: за кредитом - 10155,49 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 81172,83 грн., за відсотками - 1025,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 8197,62 грн. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити кредитору неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У зв`язку з систематичним порушенням [PERSON] , своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому була нарахована неустойка: пеня - 224,20 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1792,03 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість - 91162,48 грн., а саме: за кредитом - 81172,83 грн.,за відсотками - 8197,62 грн. пеня -1792,03 грн. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 листопада 2013 року позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволена. Стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість - 91162,48 грн., а саме: за кредитом - 81172,83 грн.,за відсотками - 8197,62 грн. пеню -1792,03 грн. 18.08.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 листопада 2013 року за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 19 жовтня 2017 скасовано заочне рішення суду по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до TOB «Кредитні Ініціативи», публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційні промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р. в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1229-07/01 від 26.09.2007 р., посилаючись на те, що лише після ознайомлення з матеріалами справи він довідався про зміну кредитора з ПАТ «Промінвестбанк» на TOB «Кредитні Ініціативи», що свідчить про порушення п. 53.4 кредитного договору щодо повідомлення позичальника про зміну кредитора. Вважає відступлення права вимоги за кредитним договором 1229-07/01 від 26.09.2007 р. є незаконним. На момент укладення договору відступлення прав вимоги існували обмеження щодо виникнення договірних зобов`язальних відносин між сторонами в частині набуття відступленого права грошової вимоги за договорами до боржників - фізичних осіб. 17 грудня 2012 року між ПАТ "Промінвестбанк" і TOB "Кредиті ініціативи" укладено договір відступлення прав вимоги, яким передбачено, що позивач зобов`язався передати за плату грошові кошти в розпорядження ПАТ "Промінвестбанк", а останній зобов`язався відступити на користь TOB "Кредити ініціативи" свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких зазначено в додатку №1 до цього договору, в т.ч. і за кредитним договором № 1229-07/01, що укладений між ПАТ "Промінвестбанк" і Галушком С.М. Умови договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладений між ПАТ "Промінвестбанк" і TOB "Кредитні ініціативи", містить безумовні ознаки договору факторингу і відповідає вимогам ст. 1077 ЦК України. Так, згідно із частиною першою цієї статті за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги | третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078, ст. 1079 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 06.02.2014 р. №352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 3 квітня 2009 року №231 фінансову послугу факторингу визначено сукупністю таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) як: фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, в тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" право щодо здійснення операцій з надання фінансових послуг, виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно до ст. 23 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо інших ринків фінансових послуг - спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг. Тобто, правильним є те, що виняткове право та\\або обмеження щодо надання окремих фінансових послуг визначається законами та нормативно-правовими актами державного органу, який здійснює регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно до п. 1 Положення про державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 року № 157, Держфінпослуг є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством. Пункт 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінспослуг №231 від З квітня 2009 року, встановлює, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Позивач посилається на те, що на час укладення між ПАТ "Промінвестбанк" та TOB "Кредита ініціативи" договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, які встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 3 квітня 2009 року, в частині набутті фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу боржників - фізичних осіб. Крім того, відповідно до підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг визначено, що «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи. Україна приєдналася до Конвенції УНІДРУА відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції УНІДРУА про міжнародний фінансовий лізинг» від 11 січня 2006 року № 3301-ІV. Частиною другою статті 10 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, міститься інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину с недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких обставин є недійсним договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р. в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1229-07/01 від 26.09.2007 р. З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. п`ятому п. 5 своєї постанови від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позивач посилається на те, що оскільки він не був стороною оспорюваних правочинів, проте сам факт їх укладення стосується цивільних прав та обов`язків позивача , а порушено їх під час судового розгляду справи тим, що до [PERSON] заявлено безпідставний позов, а під час примусового виконання органом державної виконавчої служби заочного рішення суду, яке на даний час скасовано, з позивача на користь відповідача було стягнено та перераховано кошти які [PERSON] не повернуто до теперішнього часу. Просить визнати недійсним договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р. в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1229-07/01 від 26.09.2007 р. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2019 року зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р. в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1229-07/01 від 26.09.2007 р. прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У судовому засіданні представник [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у зв`язку з пропуском строку позовної давності . Просив також задовольнити зустрічний позов [PERSON] до позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р. в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1229-07/01 від 26.09.2007 р. з підстав, викладених у зустрічному позову. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у судове засідання не прибув, повідомлений про час та місце судового розгляду, у матеріалах справи наявна письмова заява про розгляд справи у відсутність представника, просив задовольнити позов товариства. Представник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у судове засідання не прибув, повідомлений про час та місце судового розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промисловий банк» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги. Судом встановлено, що 26.09.2007 р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізична особа - [PERSON] уклали кредитний договір № 1229-07/01, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, банк зобов`язується надати [PERSON] кредит у сумі 25800,00 дол. США, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 р. Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Банк (кредитор) свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі 25800,00 дол. США. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним за кредитом - 10155,49 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 81172,83 грн., за відсотками - 1025,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 8197,62 грн., пеню - 224,20 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1792,03 грн. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України). Судом встановлено, що 22 червня 2009 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Стець О.М. та отримав виконавчий напис № 1172 про звернення стягнення на автомобіль який перебував в заставі для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, чим змінив термін повернення кредитних коштів на 22 червня 2009 року, адже згідно кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту був 25 вересня 2014 року. В ході примусового виконання відділом ДВС було реалізовано заставний автомобіль, а кошти отримані від його реалізації в сумі 80210,16 грн. 15 листопада 2010 року перераховано на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». До суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось 19 серпня 2013 року. Отже, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» змінив термін повернення кредитних коштів на 22 червня 2009 року, а відтак, строк звернення з вимогою до [PERSON] у банку та його правонаступника закінчився 23 червня 2012 року. До суду з позовом ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось лише 19 серпня 2013 року, що підтверджується матеріалами справи. Суд приходить до висновку, ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось після спливу трьох років від дня, коли відбулось зміна строку повернення кредиту. Отже, позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Отже, у ТОВ «Кредитні Ініціативи» настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов`язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту зміни строку повернення кредиту та відповідно вимоги про дострокове повернення кредиту. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що між [PERSON] та TOB «Кредитні Ініціативи», договір про збільшення позовної давності не укладався. Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Строки ж позовної давності встановлені законом, є обов`язковими для всіх суб`єктів при зверненні до суду за захистом свого права. Пропуск особою строку позовної давності без поважних причин є самостійною підставою для відмови в позові, однак не позбавляє особу самого матеріального права. Суд приходить до висновку, що TOB «Кредитні Ініціативи» втратило право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, тому слід відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості з підстав пропущення строку позовної давності. Судом встановлено, що 17 грудня 2012 року між ПАТ "Промінвестбанк" і TOB "Кредиті ініціативи" укладено договір відступлення прав вимоги, яким передбачено, що позивач зобов`язався передати за плату грошові кошти в розпорядження ПАТ "Промінвестбанк", а останній зобов`язався відступити на користь TOB "Кредити ініціативи" свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких зазначено в додатку №1 до цього договору, в т.ч. і за кредитним договором № 1229-07/01, що укладений між ПАТ "Промінвестбанк" і [PERSON] . Суд також приходить до висновку, що відсутні підстави у задоволені зустрічного позову [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промисловий банк» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги. Відповідно до ч. 1ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину с недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. п`ятому п. 5 своєї постанови від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. На вимогу особи, яка не була стороною оспорюваного нею договору, договір може бути судом недійсним в тому разі, якщо її порушене право може бути відновлено шляхом повернення сторін договору до первісного стану. [PERSON] не був стороною оспорюваного правочину, сам факт його укладення не свідчить про порушення прав позивача, а твердження [PERSON] про те, що на підставі означеного договору до нього пред`явлено безпідставний позов не може бути підставною визнання визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промисловий банк».

Outcome: dismissed