Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, де вказала, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.01.2020 р. садовий будинок № [NUMBER], що знаходиться в Садовому товаристві «Черемушки» Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області зареєстрований на праві спільної часткової власності за нею, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2018 р. - на 1/2 ід. часток будинку, та договору дарування від 07.12.2018 р. - на 4/9 ід. часток садового будинку, і за [PERSON] , згідно договору дарування земельної ділянки від 02.05.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. Згідно інформаційних даних з реєстру речових прав вбачається, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано також право приватної власності на земельну ділянку під будинком площею 0,0456 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер 1822083000:07:001:1297. Дана ділянка була подарована відповідачу її племінницею [PERSON] , яка, в свою чергу, отримала в дарунок цю ділянку і садовий будинок від [PERSON] , згідно договору дарування № 545 від 07.02.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. Первинна реєстрація права власності на земельну ділянку № [NUMBER] в Садовому товаристві «Черемушки» була здійснена за [PERSON] 01.02.2018 року згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №66714-17-СГ від 11.12.2017 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» [PERSON] , в порядку відведення. Рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у вигляді наказу № 6-6714-17-СГ від 11.12.2017 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» вважає незаконним і таким, що підлягає частковому скасуванню з огляду на позицію статтей 120 та 125 Земельного кодексу України, а саме: особа, яка набула право власності на частину будівлі або споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на таких самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. У випадку ж переходу випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Дана обставина позбавила позивача володіти та користуватися належною їй частиною земельної ділянки. Відтак, з урахуванням подання заяви про зміну предмету позову (а.с. 181-183), просить суд: - визнати незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у вигляді наказу № 6-6714-17-СГ від 11.12.2017 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва та надано одноосібно у власність гр. [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,0456 га (кадастровий номер 1822083000:07:001:1297) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, СТ «Черемушки», діл. N9 [NUMBER] в частині пункту 2 щодо передачі у власність [PERSON] 5/9 частин даної земельної ділянки; - витребувати з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача [PERSON] у власність [PERSON] 5/9 ідеальних частин земельної ділянки N9 [NUMBER] в Садовому товаристві «Черемушки» Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області для індивідуального садівництва площею 0,0456 га, кадастровий номер 1822083000:07:001:1297; - припинити право власності [PERSON] шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі відомостей про право власності [PERSON] права власності на 5/9 ід.ч. земельної ділянки, загальною площею 0,0456 га (кадастровий номер 1822083000:07:001:1297) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, СТ «Черемушки», діл. [NUMBER]. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву (52-57) просила відмовити у задоволенні позову, оскільки, серед іншого, позивач не може володіти спірною земельною ділянкою, так як є громадянкою іншої держави і не є громадянкою України, що передбачено нормами діючого законодавства України. Представником Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області також подано відзив на позовну заяву (а.с. 81-86), де проти задоволення позовних вимог заперечували. Серед іншого зазначили, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-6714/14-17-СГ від 11.12.2017 року, який просить скасувати позивач, є актом індивідуальної дії, на оскільки виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області індивідуально [PERSON] та не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо покладених на Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області обов`язків; адресовані виключно співвідповідачу; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямовані на виникнення конкретних правовідносин між Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області і [PERSON] не розраховані на багаторазове застосування, а вичерпують дію після реєстрації права. Скасування наказу не породжує будь-яких наслідків для позивача, оскільки в нового власника виникло право власності на земельну ділянку, яке ґрунтується на правовстановлюючих документах, виданих відповідно до вимог закону. Також вказали, що з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка не перебувала у власності дарувальника та спадкодавця Позивачки. Станом на момент отримання у власність Позивачем частини садового будинку, земельна ділянка вже належала на праві власності [PERSON] . Ухвалами суду від 10.02.2021 року та 14.07.2021 року залучено в якості третьіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Службу (управління) у справах дітей Житомирської міської ради (а.с. 126-127) та Реєстраційну службу Житомирського районного управління юстиції відповідно (а.с. 246-247). У судове засідання з`явились представники позивача [PERSON] , яка просила задовольнити позовні вимоги, та відповідача [PERSON] , яка просила відмовити у їх задоволенні. Належним чином повідомлені інші учасники процесу у судове засідання не з`явились. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Служби (управління) у справах дітей міської ради просили слухати справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, суд ввжає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Набуття та реєстрація права власності на спірні об`єкти нерухомості - будинок [NUMBER] та земельну ділянку з кадастровим номером 1822083000:07:001:1297, які розташовані за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Іванівська сільська рада, Садове товариство "Черемушки" хронологіно відображені в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.01.2020 року (а.с. 9-15). У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 16-17), виданого 23.11.2018 року, [PERSON] є спадкоємцем 1/9 частини садового будинку [NUMBER], що знаходиться в Садовому товаристві "Черемушки" Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області , 1/3 частина якого належала спадкодавцю [PERSON] , матері позивача, на праві власності. Також, як вбачається з вказаного вище документа, свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку цього ж садового будинку видано також [PERSON] . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.11.2018 року підтверджується зареєстроване право приватної спільної часткової власності в 1/9 частці даного садового будинку [NUMBER] за позивачем (а.с. 18). Згідно договору дарування 4/9 часток садового будинку, укладеного 07.12.2018 року між [PERSON] (брат позивача) та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Прима Н. В. та зареєстрованого в реєстрі за №2786 (а.с. 19), позивач отримала безоплатно у власність (дар) 4/9 частки садового будинку, розташованого за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Іванівська сільська рада, Садове товариство "Черемушки", будинок [NUMBER] , що також підтверджується Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2018 року (а.с. 20). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-6714-17-СГ від 11.12.2017 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» (а.с. 22) вирішено, зокрема, але не виключно: - затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва гр. [PERSON] на території Житомирського райну, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, СТ "Черемушки", діл. [NUMBER]; - надано у власність гр. [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0456 га (кадастровий номер 1822083000:07:001:1297) для індивідуального садівництва (01.05) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, СТ «Черемушки», діл. [NUMBER]; - приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав. Як вбачається з договору дарування частини будинку, укладеного 02.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Демецькою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за №4156, остання прийняла у власність (дар) 4/9 ід. частин садового будинку [NUMBER], що знаходиться за адресою: СТ «Черемушки» Іванівської сільської ради Житомисрького району Житомирської області (а.с. 67-68). Вказане підтверджується і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.05.2019 року (а.с. 69). 02 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0456 га, яка розташована за адресою: СТ «Черемушки» Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, земельна ділянка № [NUMBER] ; цільове призначення: для індивідуального садівництва; кадастровий номер земельної ділянки: 1822083000:07:001:1297 (а.с. 67-68). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Демецькою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №4157. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.05.2019 року (а.с. 72-73) підтверджується реєстрація права приватної власності вказаної вище земельної ділянки за [PERSON] . Правовідносини, які склалися, регулюються наступними нормами нормативних актів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Правовідносини, які склалися, регулюються наступними нормами спеціальних нормативних актів. У відповідності до частин 1, 2 та 4 ст. 120 Земельного кодексу України: в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належача попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Отже, право [PERSON] на отримання у власність земельної ділянки під садовим будинком виникло у зв`язку з виникненням права власності на счастину садового будинку, який вона успадкувала після смерті батька [PERSON] - на його 1/3 ід. ч., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2012 р., а в подальшому - 1/9 частину будинку після смерті матері [PERSON] . Таким чином, частка [PERSON] у праві власності на садовий будинок, розташований у Садовому товаристві «Черемушки» на земельній ділянці [NUMBER] , складала 4/9 ід.ч. будинку. Відтак, і земельну ділянку під будинком вона мала отримати у спільну часткову власність в тому ж розмірі, що і на будинок. Стаття 152 ЗК України передбачає способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 152). Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на зазначене, суд вважає, що наказ Головного управління Дергеокадастру у Житомирській області № 6-6714-17-СГ від 11.12.2017 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,0456 га (кадастровий номер 1822083000:07:001:1297) для індивідуального садівництва підлягає визнанню недійсним та скасуванню, оскільки в самому наказі не зазначено, що надання у власність даній особі спірної земельної ділянки можливо лише у розмірі лише 4/9 частин. Щодо оргументу відповідача щодо неможливості набуття права власності на частину спірної земельної ділянки, суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] дійсно є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортом (а.с. 228) та посвідкою на постійне місце проживання (а.с. 227), виданими на її ім`я. Відповідно до вимог ст. 22 ч. 5 та ст. 130 ЗК України, існує обмеження щодо набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Однак в законодавстві не встановленно обмежень щодо набуття права власності громадянином іншої країни в порядку спадкування. Позивачем набуто право власності на частку будинку в порядку спадкування, відтак, слідуючи нормам, які регулюють право набуття власності (користування) земельною ділянкою у таких випадках, позивач не позбавлена такого права щодо частки земельної ділянки у даному випадку. Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Щодо витребування з чужого незаконного володіня від добросовісного набувача [PERSON] у власність [PERSON] 5/9 ідеальних частин спірної земельної ділянки суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 1) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року по справі № 1522/25684/12 та постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі № 285/3414/17. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Таким чином, віндикація може застосовуватись лише у випадку доведення позивачем свого права власності на спірне майно. Однак позивачем не доведено право власності на частку спірної земельної ділянки жодними належними доказами, відтак у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Щодо вимоги про припинення права власності [PERSON] шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі відомостей про право власності [PERSON] права власності на 5/9 ід.ч. земельної ділянки, загальною площею 0,0456 га, кадастровий номер 1822083000:07:001:1297), для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, СТ «Черемушки», діл. [NUMBER]. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації такого права. Відтак дана позовна вимога підлягає задоволенню судом. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 1748,79 грн (по 582,93 грн з кожного).

Outcome: partial