Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

В обгрунтування зазначеного позову [PERSON] вказує, що із квітня 2015 року працював у ФГ\~ "П'ятигірське" трактористом-машиністом сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва - згідно бестрокового трудового договору. 28 вересня 2015 року звернувся до вказаного господарства із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням з 13 жовтня 2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України. На таку свою заяву позивач отримав письмове повідомлення роботодавця від 07 жовтня 2015 року № 299 про відмову у його звільненні за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку із проведенням службової перевірки щодо його (позивача) причетності до розкрадання паливно-мастильних матеріалів за місцем роботи. вказану відповідь отримав поштою 16 жовтня 2015 року. У зв'язку зі спором щодо звільнення 27 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просив зобов'язати ФГ\~ "П'ятигірське" звільнити його з роботи за власним бажанням з 13 жовтня 2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України та видати йому належно оформлену трудову книжку. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] пред'явлені вимоги підтримали із підстав та обгрунтувань наведених в позовній заяві. Зазнакчили також, що вважають незаконною відмову відповідача у звільненні з роботи позивача. Просили позов задовольнити. Представник відповідача ФГ "Пятигірське" - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Подано письмові заперечення проти позову. Своїми поясненнями, аналогічними за змістом письмовим запереченням, представник відповідача підтвердила обставини щодо прийняття позивача на роботу у ФГ "П'ятигірське" трактористом-машиністом сільськогосподарського (лісогосподарського) господарства із 1 квітня 2015 року, звернення останнього 28 вересня 2015 року із заявою до господарства про звільнення з роботи із 13 листопада 2015 року - за власним бажанням, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Причиною відмови у звільненні позивача з роботи за його заявою та видачі йому трудової книжки вказано на можливу причетність останнього до розкрадання дизпалива за місцем роботи. Матеріали перевірки по господарству за вказаним фактом крадіжки направлено в Здолбунівський РВ УМВСУ в Рівненській області. Пояснила також, що на даний час вироку чи іншого рішення про притягнення [PERSON] до відповідальності за фактом вказаної крадіжки - немає. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 31 березня 2015 року [PERSON] звернувся до голови ФГ "П'ятигірське" про прийняття його на роботу на посаду тракториста машиніста. Згідно наказу голови ФГ "П'ятигірське" [PERSON] від 31 березня 2015 року № 29-ВК [PERSON] прийнято на роботу у вказаному господарстві з 1 квітня 2015 року трактористом-машиністом сільськогосподарського (лісогосподарського) господарства без зазначення строку трудового договору, із визначення тривалості робочого дня (тижня) та оплатою праці згідно штатного розпису. 28 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до голови ФГ "П'ятигірське" про звільнення з роботи із вказаної посади тракторист-машиніста за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України - із 13 жовтня 2015 року. 07 жовтня 2015 року за № 299 ФГ "П'ятигірське" у відповідь на вказану заяву повідомлено [PERSON] про проведення службової перевірки (по господарству) щодо недостачі дизпалива у тракторі JD 8420, д.н. 28428, яким керував [PERSON], до чого - на думку відповідача - [PERSON] може бути причетний. Також вказується у даному повідомленні що остаточне рішення буде прийнято після закінчення вказаної перевірки. Наведені обставини сторонами не оспорюються, та обєктивно підтверджуються із заяви про прийняття на роботу, (а.с. 38), зазначеного наказу (а.с. 37), заяви про звільнення (а.с. 3), повідомлення про відмову у звільненні (а.с.4). 20 жовтня 2015 року ФГ "П'ятигірське" направлено в Здолбунівський РВ УМВСУ в Рівненській області повідомлення та зібрані матеріали про виявлення згаданої недостачі дизельного палива (а.с. 15-22). Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Суд вважає помилковими доводи відповідача, наведені у запереченнях та поясненнях представника ФГ, про наявність достатніх підстав для відмови у звільненні працівника за його заявою за ч. 1 ст. 38 КЗпП - у зв'язку із можливою його (працівника) причетністю до розкрадання за місцем роботи. Згідно положень п. 12 Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» подача працівником заяви, не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. За вказаних обставин, ФГ відмоляючи у звільненні працівника з роботи діє у спосіб не передбачений законом. Для звільнення працівника за власним бажанням достатньо його волевиявлення - подання роботодавцеві відповідної заяви, незалежно від ставлення до його звільнення власника або уповноваженого ним органу. Двотижневий строк попередження працівником роботодавця про звільнення за власним бажанням обчислюється з дня, наступного за днем подачі відповідної заяви. Також згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно положень ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301, а також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58 (далі Інструкція). Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені обставини, суд вважає обґрунтованими пред'явлені позивачем вимоги, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по справі - сплачений судовий збір.

Outcome: approved