Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

07.09.2017 р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.11.2013 року у розмірі 19943,46 грн., яка складається з наступного: 499,18 грн. тіло кредиту, 14718,40 грн. заборгованість за відсотками, 3300 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. та 925,88 грн., посилаючись на порушення [PERSON] умов кредитного договору. Позовні вимоги мотивував тим, що [PERSON], будучи позичальником, не виконує умови кредитного договору № б/н від 25.11.2013 р. не сплачує кошти на погашення кредитного зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 28.02.2018 р. в розмірі 110155,66 грн. Ухвалою суду від 15.02.2018 р. справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд по суті. Ухвалою суду від 19.03.2018 р. судове засідання відкладено. До судового засідання представник позивача не заявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином. До позовної заяви представник позивача долучив клопотання, в якому просив розглянути справу за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII Цивільно-процесуальний кодекс України викладено у новій редакції, який набрав чинності 15.12.2017 року. Відповідно до пункту 10 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм Кодексу цивільного судочинства України від 03.10.2017 року в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року. З відома позивача та її представника, суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані докази, судом приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 25.11.2013 р. Згідно вищезазначеного договору [PERSON] надав останнньому кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з умовами вищезазначеного договору позичальник зобов'язується точно в строки передбачені вищевказаним кредитним договором сплачувати проценти за користування Кредитом та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за кредитним договором. Проте в порушення умов, передбачених Кредитним договором, у встановлений строк відповідач грошові зобов'язання перед Банком не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 1054 - 1057 цього ж Кодексу регулюються правила виконання зобов'язань по кредитному договору. Зокрема: - за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; - розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Як вбачається з матеріалів справи позивачем зазначене зобов'язання виконано в повному обсязі, однак відповідач кредитне зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 27.07.2017 р. становить 19943,46 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 499,18 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 14718,40 грн.; 3300,00 - заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 925,88 грн. Відповідно до п. 1 ст. 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, на теперішній час кредитна заборгованість не ліквідована, невиконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором по своєчасній і належній сплаті заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом є порушенням умов договору та норм ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та пенеюуу повному обсязі. Крім того, позивач просив стягнути з [PERSON] пеню за порушення строків повернення кредиту у розмірі 3300 грн. та штрафи у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 925,88 грн. (процентна складова). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).Що стосується стягнення штрафів, то суд вважає потрібним відмовити у задоволені вимог в цій частині, виходячи з наступного. В постанові Верховного суду України від 11.10.2017 року роз'яснено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. З огляду на викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Отже, на підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення шрафів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial