Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

23 лютого 2015 року ПАТ "Банк "Демарк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на період ліквідації ПАТ "Банк "Демарк" [PERSON] звернулося до суду з позовом, в якому просить застосувати відповідні наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу та зареєстрованого за № 1248, а саме повернути у власність ПАТ "Банк "Демарк" нежитлове приміщення загальною площею 51,5 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS], а вразі неможливості фактичного повернення - відшкодувати вартість завданих збитків в грошових одиницях в розмірі 159600 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що при здійсненні уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів перевірки правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, було встановлено, що вищевказаний договір є нікчемним, адже продаж об'єкта нерухомості вчинено за ціною нижчою від звичайної більш ніж на 20 відсотків. На виконання приписів ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженою особою Фонду 15.01.2015 виданий наказ про визнання вищевказаного правочину нікчемним та повідомлено відповідачів про його нікчемність. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та просила суд його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки об'єкт нерухомості був придбаний за ринковою ціною, визначеною експертною фірмою "Еталон", що має відповідний сертифікат. Ні банк, ні відповідачі на час укладення договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості не були платниками ПДВ, а тому сума цього податку при вчиненні угоди не нараховувалася і не сплачувалася до бюджету. Нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу були перевірені всі умови договору на відповідність їх чинному законодавству, а тому відсутні підстави вважати такий договір нікчемним. Відповідач до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи оповіщена, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2014 року між ПАТ "Банк "Демарк" в особі Голови Правління банку Оніщенко Л.О. та [PERSON]було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця нежиле приміщення загальною площею 51,5 кв.м, а покупець зобов'язується прийняти у власність вказане нерухоме майно, а також зобов'язується сплатити грошіза вищезгаданий предмет договору. Предмет договору розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно до п.2.3.1 цього договору вказано, що продаж вчинено за 722400 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору (а.с.7-9). В пунктах 2.1, 2.2 договору зазначено, що ринкова вартість предмету договору, згідно Звіту про оцінку, виданого Експертною фірмою "Еталон" 12.08.2014, становить 688195 грн. За даними бухгалтерського обліку станом на 12.08.2014 балансова вартість предмета договору становить 259139,52 грн. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на який позивач посилається як на підставу свого позову передбачено, передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. На підставі постанови Правління НБУ від 25.09.2014 №600 ПАТ "Банк "Демарк" було віднесено до категорії неплатоспроможних, тобто на час укладення спірного правочину банк не було визнано неплатоспроможним. Позивач, звертаючись до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину, посилається на Звіт про ретроспективну незалежну оцінку цього приміщення, складений ТОВ "Стоун Брідж" м. Києва у період з 24.12.2014 по 15.01.2015, за висновком якого ринкова вартість нежилого приміщення (позабалансового відділення банку "Демарк") загальною площею 51,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] станом на 13.08.2014 становить (з округленням) 735000 грн., без ПДВ, або 882000 грн., з ПДВ (а.с.10-11). При цьому, з резюме до звіту вбачається, що оцінювачу об'єкт для огляду не було надано, а також не були надані правовстановлюючі та технічні документи на приміщення. В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачі, як власники об'єкту нерухомості, були повідомлені про проведення ретроспективної оцінки ТОВ "Стоун Брідж". Крім того, з оглянутого в судовому засіданні повного тексту звіту про оцінку вказаного об'єкту, складеного ТОВ "Стоун Брідж" вбачається, що для порівняння вартості об'єктів нерухомості бралися об'єкти нерухомості, які були виставлені для продажу у грудні 2014 року та січні 2015 року, і в цьому звіті не має жодного рекламного оголошення про продаж подібного об'єкту нерухомості за ціною станом на час укладення договору купівлі-продажу. Разом з тим, доводи позивача щодо різниці в оцінці вартості об'єкту більш ніж на 20% не відповідають дійсності, з огляду на те, що оцінювач з ТОВ "Стоун Брідж" взагалі не оглядав цей об'єкт та не мав технічної документації на нього, про що зазначено у резюме звіту. Підстав для сумнівів у правильності звіту про оцінку нерухомого майна, складеного оцінювачем Експертної фірми "Еталон" у суду не має, адже звіт складений підприємством, що має Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16478/14, виданий Фондом державного майна України 23.05.2014 та дійсний до 23.05.2017. Крім того, спірний об'єкт нерухомості продано фізичній особі, яка не є платником ПДВ, отже цей податок в бюджет при укладенні угоди не сплачувався. Таким чином, позивач не довів, що ринкова вартість об'єкта нерухомості повинна враховуватися з урахуванням 20% ПДВ, адже відсутні докази про перерахування позивачем цього податку до бюджету при укладенні угоди з фізичними особами. Про надуманість претензій позивача до покупця спірного нерухомого майна свідчить лист уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації [PERSON] з повідомленням про продаж майна за ціною значно нижчою за звичайну ціну для здійснення відповідної операції, який датований 03.11.2014, в той час як звіт ТОВ "Стоун Брідж" складений згодом - з 24.12.2014 по 15.01.2015, а наказ про визнання правочину нікчемним виданий 15.01.2015. Крім того, в п.1.4 договору купівлі-продажу зазначено, що продавець гарантує, що до предмету договору не пред'явлені і не будуть пред'явлені за обставин, що існують на момент укладення цього договору, майнові позови, пов'язані з вилученням предмету договору або обмеженням користування, володіння чи розпорядження ним. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За таких обставин, враховуючи дотримання при укладенні договору купівлі-продажу вимог цивільного законодавства, тобто обумовлення та виконаннясторонами всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладення його в установленій законом формі, нотаріальне посвідчення, проведення державної реєстрації права власності за покупцями, законних підстав вважати такий договір нікчемним немає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що із зазначених позивачем підстав позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed