Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

17 лютого 2020 р. АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивований тим, що 23 квітня 2018 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 1 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - березень 2022 р. Відповідач порушує кредитні зобов`язання та має станом на 09.12.2019 р. заборгованість у сумі 16 757,80 грн., з яких: 11 896,84 грн. заборгованість за тілом кредиту, 848,78 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 2 738,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 774,18 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути на його користь зазначену суму та понесені судові витрати на сплату судового збору. Позовна заява була залишена без руху, після усунення недоліків ухвалою суду від 25 березня 2020 р. відкрите провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 21 квітня 2020 р. без виклику сторін. Через відсутність даних про повідомлення відповідача [PERSON] про знаходження позову на розгляді суду судовий розгляд 21 квітня 2020 р. відкладений до 06 липня 2020 р. 06 липня 2020 р. судовий розгляд відкладений з цієї ж причини до 14.07.2020 р., а повідомлення відповідача про судовий розгляд здійснено шляхом публікації оголошення на сайті суду Відповідач [PERSON] відзив чи клопотання про розгляд справи за його участю у наданий строк суду не надав, а тому у відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження на підставі письмових матеріалів справи без участі сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, підписавши відповідну анкету-заяву б/н, в якій погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, ознайомився і погодився з вказаними умовами, які були надані йому у письмовій формі. А також, зобов`язався виконувати Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті "ПриватБанку" www.privatbank.ua та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті "ПриватБанку" www.privatbank.ua. На виконання кредитного договору відповідачу відкритий картковий рахунок № [NUMBER] з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - березень 2022 р. Відповідачеві 23.04.2018 р. встановлений кредитний ліміт у розмірі 1 900 грн., який у подальшому банком змінювався, а 19.01.2019 р. був знижений та становив 0 грн. Банк взяті на себе обов`язки за договором на відміну від відповідача виконав у повному обсязі. Позичальник не у повному обсязі сплачував встановлені договором щомісячні платежі, у зв`язку з чим станом на 09.12.2019 р., у нього за розрахунком позивача заборгованість перед Банком у розмірі 16 757,80 грн., з яких: 11 896,84 грн. заборгованість за тілом кредиту, 848,78 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 2 738,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 774,18 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути на його користь. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із договорів та інших правочинів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Недодержання виписаних вимог у прямо визначених законом випадках робить договір (правочин) нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням. Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним - то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами. Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2018 року між Банком та [PERSON] укладено договір б/н, який складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку»», Умов надання та правил банківських послуг та Тарифів Банку. Анкета позичальника містить підпис відповідача, проте у ній не зазначено, який саме вид банківських послуг він бажав отримати. Крім того, ні суми бажаного кредиту, ні відсоткової ставки за користування коштами, ні штрафні санкції за невиконання умов договору в Анкеті-заяві не зазначено (а.с. 13). Два інших документа АТ КБ «Приватбанк» не містять підпису позичальника. Таким чином, відповідачем надана лише згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті. Анкета-заява позичальника підписана 23 квітня 2018 року на його кредитну картку № [NUMBER] встановлено кредитний ліміт у сумі 1 900 гривень, який в подальшому був зменшений до 1 000 грн., а станом на 19.01.2019 р. кредитний ліміт становив 0 гривень (а.с.54). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] отримав 23.04.2018 р. кредитну картку, строк дії якої - березень 2022 р. (а.с.55). Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку (а.с.56-57 9-12) позичальник користувався кредитними коштами, знімав та погашав періодичними платежами, проте оплату проводив нерегулярно та не в повному обсязі. Відповідно до Умов та правил, кредитодавець в односторонньому порядку на власний розсуд міг змінити ліміт картки, збільшивши чи зменшивши його, в залежності від договірної поведінки позичальника та змінити відсоткову ставку, повідомивши про це позичальника. У них же сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобов`язання більш чим на 30 днів, держатель картки сплачує Банку штраф у розмірі 500 гривень, як фіксована його частина, та у розмірі 5% від суми позову, як процентна складова (а.с.15-31). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У анкеті-заяві позичальника від 23 квітня 2018 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за прострочений кредит, штрафи фіксована та процентна складові. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 квітня 2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Контраст», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Контраст», «Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці - Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. А тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення штрафів, відсотків. Щодо вимоги Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із змісту довідки про надання кредитної картки та розрахунку заборгованості, наданого Банком, вбачається, що відповідно до кредитного договору б/н від 23 квітня 2018 року, відповідач отримав кредитну карту № [NUMBER] з кінцевим строком дії - березень 2022 р., користувався коштами, знімаючи готівку, які потім повертав, але не в повному обсязі. За період користування кредитною карткою [PERSON] зняв кредитних коштів на загальну суму 7 540 грн., проте поповнення здійснив лише на суму 1 425 гривень, а тому заборгованість його перед Банком становить 6 115 гривень за тілом кредиту, яка і підлягає стягненню на користь Банку. Проте Банк, станом на 09 грудня 2019 р. розрахував суму боргу за простроченим тілом кредиту, а також з урахуванням відсотків, нарахованих за прострочений кредит, штрафних санкцій, що недоведене доказами. З урахуванням вищезазначеного стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає заборгованість лише за тілом кредиту у розмірі 6 115 гривень. Інші позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають як не підтверджені доказами. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України на користь позивача стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на суму 767,03 грн. (6 115 х 2 102,00 : 16 757,80 = 767,03 грн.).

Outcome: partial