Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

09 червня 2015 року позивачка звернулась з позовом до відповідача, в якому просить стягнути на її користь компенсацію завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди з врахуванням індексу інфляції за період з 19 листопада 2014 року по 30 квітня 2015 року у загальному розмірі 61894,07 гривень. Свій позов вона обґрунтувала тим, що 20 липня 2013 року приблизно об 11 годині 45 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем "ВАЗ-2108", реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по автодорозі Стара Царичанка - Миколаївка-Новоросійська, від села Крива Балка в напрямку села Миколаївка-Новоросійська на 15 км + 50 м території Саратського району, порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням батька позивачки [PERSON], що рухався у зустрічному напрямку, в якому позивачка знаходилась в якості пасажира. Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження. Вироком Саратського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.286 КК України та стягнуто з НАСК "Оранта" на користь позивачки 4075 гривень матеріальної шкоди. Під час проходження подальшого лікування у приватній стоматологічній клініці ФОП [PERSON] з 19 листопада 2015 року нею було витрачено 45000 гривень та на придбання ліків 157,65 гривень і 55,45 гривень. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, надала згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача НАСК «Оранта» двічі належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток (а.с.28, 34) до суду не з'явився, не повідомив суд про поважні причини неявки. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, не повідомив суд про поважні причини неявки. Згідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначені обставини справи та норми закону, а також те, що позивачка погодилась на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановив заочне рішення). Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Саратського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року у справі № 513/332/14-к, який набрав законної сили, [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а. с. 13-16). Вказаним вироком встановлені обставини, які є преюдиціальними для розгляду даної цивільної справи, а саме те, що 20 липня 2013 року приблизно об 11 годині 45 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] з одним пасажиром, рухаючись по автодорозі Стара Царичанка - Миколаївка-Новоросійська, від села Крива Балка в напрямку села Миколаївка-Новоросійська на 15 км + 50 м території Саратського району, порушивши пункти 12.1, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, перевищив безпечну швидкість руху на ділянці траси, не впорався з керуванням, унаслідок чого здійснив виїзд свого транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху, з чотирма пасажирами. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "TOYOTA-AVENSIS" [PERSON], згідно висновку експерта № 3855 від 26 грудня 2013 року та додаткового висновку експерта № 91 від 20 січня 2014 року, отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у виді перелому носової кістки верхньої щелепи, осколкових переломів луночкових підвищень (стінок лунок зубів) в області двох перших різців верхньої щелепи, відсутність коронок перших верхніх різців верхньої щелепи. 20 липня 2013 року її доставили до Саратської ЦРЛ, а з 22 липня по 02 серпня 2013 року та з 01 листопада по 11 листопада 2013 року вона лікувалась у відділі хірургічної стоматології Державної установи "Інститут стоматології Національної академії медичних наук України", де її двічі прооперовано. Потім вона знаходилась на амбулаторному лікуванні. 15 листопада 2013 року вона лікувалась в приватній стоматологічній клініці ФОП [PERSON]. Також вона тривалий час лікувалась амбулаторно та проходила реабілітацію. Внаслідок ДТП їй було ампутовано два верхніх передніх зуба, пошкоджено обличчя. 16 липня 2013 року між НАСК «Оранта» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АС/5575770, строк дії договору з 17 липня 2013 року по 16 липня 2014 року. Пунктами 4,5 договору встановлено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану життю і здоров'ю - 100000 гривень; за шкоду, завдану майну- 50000 гривень, франшиза - 1000 гривень (а.с.35). 23 липня 2013 року [PERSON], а 10 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] надали до НАСК «Оранта» заяви про страхове відшкодування (а.с.36-38). Зазначеним вироком стягнуто на користь позивачки [PERSON] з НАСК "Оранта" 4075 гривень матеріальної шкоди, а з [PERSON] - 6000 гривень моральної шкоди (а.с.13-16). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок чого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону № 1961-IV, при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого. Відповідно до статті 24 Закону № 1961-IV, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно довідки, позивачка після ухвалення вироку суду, продовжила лікування у приватній стоматологічній клініці ФОП [PERSON] з 19 листопада 2015 року по 04 квітня 2015 року з діагнозом: "Вторинна адентія 11, 21 зуба внаслідок травми. Імплантація 11, 21 зубів. Відновлення коронок 11, 21 зубів безметалевими коронками", за що позивачкою було сплачено 45000 гривень (а.с. 10). Ст. 992 ЦК України встановлює, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Пункт 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснив, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Згідно наданого розрахунку сума боргу у розмірі 45000 гривень з урахуванням індексу інфляції складає: з 19 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року (101,9 %) - 345, 60 гривень; з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року (103,0%)- 1350 гривень; з 01 січня 2015 року по 31 січня 2015 року (103,1%) - 1395 гривень; з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року (105,3%) - 2385 гривень; з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року (110,8%)- 4860 гривень; з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року (114%) - 6300 гривень, а всього за період з 19 листопада 2014 року по 30 квітня 2015 року - 16635,60 гривень (345,60 грн. + 1350 грн. + 1395 грн. + 2385 грн. + 4860 грн. + 6300 грн.). Таким чином, з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати на лікування позивачки з урахуванням індексу інфляції в загальній сумі 61635 гривень 60 копійок (45000 грн. + 16635,60 грн.). Частина 1 ст.60 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не надано жодного належного доказу, який би підтвердив, що ліки на суму 55,45 гривень та 157,65 гривень ( а.с.11) були придбані нею за призначенням лікаря для лікування пошкоджених зубів. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволення вимог позивачки в частині стягнення з відповідача витрат на придбання ліків у сумі 157,65 гривень і 55,45 гривень з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачку [PERSON] звільнено від сплати судового збору, тому на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача НАСК «Оранта» на користь держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме - 616 гривень 35 копійок.

Outcome: partial