Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

У листопаді\~2016\~року позивач,\~як правонаступник\~ПАТ\~"ПриватБанк"\~(а.с.\~12-15),\~звернувся до\~суду із зазначеним позовом до [PERSON] Гайдар, обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором №\~DNABRX03640015 від 28.07.2007 про отримання кредиту у розмірі 1968,00 грн зі сплатою 12,00 % річних, внаслідок чого на 28.10.2016 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком 54500,73 грн. Від цієї суми заборгованості позивач віднімає суму у розмірі 11715,71 грн, яка була задоволена рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 25.12.2009 і стягнута з відповідача на користь позивача за вказаним кредитним договором. Різниця заборгованості, які слід стягнути, складає 42785,02 грн. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 1378,00\~грн. Ухвалою суду від 01.12.2016 відкрито провадження у справі. Судове засідання призначене на 13.01.2017 Ухвалою суду від 02.08.2017 зупинено провадження у справі на час хвороби відповідача [PERSON] Гайдар перебування на стаціонарному лікуванні у Полтавській обласній психіатричній лікарні ім. О.Ф.Мальцева з діагнозом хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдальної форми, безперервний перебіг, а також через застосування і продовження застосування щодо нього судом примусових заходів медичного характеру. Повторний авторозподіл справи 01.08.2018 не здійснено у зв`язку із відсутністю можливості розподілити справу на суддів, які мають повноваження на здійснення правосуддя. Повторне визначення головуючого судді здійснено 14.06.2019. Ухвалою від 01.07.2019 справу прийнято до провадження судді С.Ю.Атаманової, ухвалено вирішити питання про поновлення провадження у справі після отримання судом інформації від Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева про перебування (не перебування) на стаціонарному лікуванні відповідача [PERSON] [PERSON] . 13.12.2019 завершився строк тимчасового відрядження до Семенівського районного суду Полтавської області попереднього головуючого судді С.Ю.Атаманової. Повторний авторозподіл справи здійснено 09.01.2020. Ухвалою суду від 10.01.2020 справу прийнято до провадження судді В.Ф.Харченка, ухвалено вирішити питання про поновлення провадження у справі після отримання судом інформації від Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева про перебування (не перебування) на стаціонарному лікуванні відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 04.02.2020 поновлено провадження у справі, ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін; відповідачеві, зокрема, роз`яснено право подання відзиву у 15-денний строк з дня отримання копії ухвали суду від 04.02.2020; право подати протягом 5 днів клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. У справі є клопотання позивача про ухвалення заочного рішення та розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач копію ухвали суду від 04.02.2020 та повістку щодо розгляду справи 16.03.2020 отримав за зареєстрованим місцем проживання 12.02.2020 (а.с. 117). Відповідач будь-яких заяв, клопотань, письмових заяв у справі (у т.ч. відзиву) до суду не подавав. Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до ч. 1 ст. 223, ч. 5 ст.\~279\~ЦПК\~України розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Виконуючи приписи ст.ст. 264, 265 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК\~України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.\~1\~ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних письмових доказів, покладено саме на позивача. Суд встановив, що між позивачем, як банком, і відповідачем, як позичальником, шляхом заповнення та підписання відповідачем 28.07.2007 анкети і заяви позичальника укладено договір №\~DNABRX03640015, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1968,00 грн на строк 6 місяців з 28.07.2007 по 28.01.2007 включно, з умовами сплати відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту,щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту 48,22 грн, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту 328,00 грн в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, відсотків, винагороди та комісій на умовах споживчого кредиту "Розстрочка Стандарт". При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту відсоток встановлено у розмірі 15,17 % на місяць. Отже між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір (далі Договір). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.\~2\~ст.\~10561 ЦК\~). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст.\~526\~ЦК). Згадані обставини дозволяють зробити висновок, що сторонами у належній письмовій формі визначено усі істотні умови договору кредиту. Відповідно до наданого позивачем розрахунку на 28.10.2016 відповідач має заборгованість перед позивачем на суму 54500,73 грн, із яких 1968,00 грн заборгованість за кредитом, 32507,39 грн заборгованість за процентами, 241,10 грн заборгованість за комісією, 19784,24 грн, заборгованість за пенею, 500,00 грн штраф (фіксована частина) та 2139,25 грн штраф (процентна складова) (а.с. 2, 5). Від цієї суми заборгованості банк просив відняти суму у розмірі 11715,71 грн, яка була стягнута рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 25.12.2009 з відповідача на користь позивача. Різниця становить 42785,02 грн. Отже остаточна заборгованість, на думку позивача, становить 45424,27 грн (а.с. 4). Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 25.12.2009 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором №\~DNABRX03640015 від 28.07.2007, яка станом на 18.06.2009 складає 1968,00 грн заборгованість за кредитом, 5753,63 грн заборгованість за процентами, 241,10 грн заборгованість за комісією, 2718,90 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 534,08 грн штраф (процентна складова), а всього 11715,71 грн (а.с. 4). Отже вказаним рішенням суду від 25.12.2009, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором після закінчення його строку дії після 28.01.2008. Суд зазначає, що заборгованість за тілом кредиту 1968,00 грн вже стягнуто судом, а тому повторне стягнення цього ж боргу не передбачено законом. Тому у частині позову про стягнення тіла кредиту 1968,00 грн суд відмовляє. Такий самий висновок суд робить стосовно вже стягнутих раніше судом 241,10 грн комісії та відмовляє у її стягненні. Стосовно стягнення процентів за кредитним договором суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018, справа №\~444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зробила, такі висновки про правильне застосування норм права: За змістом статті\~526, частини першої статті\~530, статті\~610\~та частини першої статті\~612 ЦК України\~для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті\~1048 та частини першої статті 1054 ЦК\~України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже після закінчення строку дії кредитного договору з 29.01.2008 (а.с. 6) позивач позбавлений за законом права нараховувати та стягувати проценти за кредитним договором. Суд повторно зазначає, що рішенням суду від 25.12.2009 з відповідача вже стягнуто проценти по 28.01.2008 включно (попереднє рішення суду охоплює заборгованість станом на 18.06.2009), а тому як повторне стягнення процентів, які вже стягнуто судом, так і стягнення процентів за межами строку дії кредитного договору не передбачено законом. Тому у частині позову про стягнення процентів 32507,39 грн суд відмовляє також. Анкета і заява позичальника на умовах "Розстрочка Стандарт" (а.с. 6), а також надані позивачем копія умов і правил надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка")(Стандарт) (а.с. 7-10) передбачають сплату штрафу у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості при порушенні позичальником платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більш як на 30 днів (п. 5.3). Суд зазначає, що заборгованість за штрафом 500,00 грн (фіксована частина) вже стягнуто судом 25.12.2009, а тому повторне стягнення цього ж штрафу не передбачено законом. Тому у частині позову про стягнення штрафу 500,00 грн (фіксована частина) суд відмовляє. Стосовно сплати 2139,25 грн штрафу (процентна складова) у розмірі 5 % від суми заборгованості суд зазначає, що на дату пред`явлення позову відповідач мав перед позивачем заборгованість за кредитним договором. Процентна складова штрафу 5 % у розмірі 2139,25 грн має базу розрахунку із суми 42785,00 грн (2139,25 грн * 100 % / 5 %). Із 2139,25 грн штрафу (процентна складова) судом 25.12.2009 вже стягнуто 534,08 грн штрафу (процентна складова). Різниця складає 1604,92 грн. (2139 534,08). Проте вказана банком у цьому позові процентна складова штрафу 2139,25 грн включає: - тіло кредиту, комісію, проценти, фіксовану частину штрафу, які вже стягнуто судом 25.12.2009; - проценти за кредитом після 18.06.2009, які вже стягнуто судом 25.12.2009, та які не може бути стягнуто після 29.01.2008 та у задоволенні яких суд відмовляє за цим позовом. Суд повторює, що рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 25.12.2009 з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNABRX03640015 від 28.07.2007 станом на 18.06.2009 в сумі 11715,71 грн: тіла кредиту, комісії, процентів, фіксованого штрафу, процентної складової штрафу. Після вимоги щодо повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Відтак суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 2139,25 грн штрафу (процентної складової). Окремо суд наголошує, що за вказаних у позові обставин, процентна складова штрафу фактично включає у себе також і фіксовану частину штрафу, тобто є "штрафом на штраф". Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок що позовні вимоги задоволенню не підлягають повністю із вищевикладених підстав. За правилами\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно\~до розміру\~задоволених позовних\~вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір не підлягає покладенню на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed