Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

05 січня 2020 року поштою до Білопільського районного суду Сумської області надійшла вказана позовна заява,\~якамотивується тим, що 03 червня 2005 року між ФГ «Коваленко Т.М.» та [PERSON] укладено договір оренди, яким передано у строкове платне користування ФГ «Коваленко Т.М.» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,97 га з кадастровим номером 5920688200:02:001:0057, яка розташована на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області. Вказаним договором було встановлено орендну плату в розмірі 1,5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становило 556,06 грн на рік, або надання послуг і сільськогосподарської продукції. Також було передбачено, що обчислення орендної плати здійснюється з урахування індексу інфляції. 11 серпня 2010 році позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, по 1/2 кожному, і лише в 2020 році, після отримання ухвали Білопільського районного суду по справі №573/349/20, дізналися про те, що 03 червня 2005 року між [PERSON] і ФГ «Коваленко Т.М.» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки. До цього часу господарство в добровільному порядку не виплатило їм заборгованість з орендної плати за 2010-2019 роки, загальний розмір якої, з урахуванням індексів інфляції, складає 6240,11 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що ФГ «Коваленко Т.М.» систематично не сплачувало та не сплачує орендну плату, позивачі просять розірвати договір оренди землі, укладений 03 червня 2005 року між [PERSON] і ФГ «Коваленко Т.М.», стягнути на їх користь заборгованість з орендної плати та судові витрати. Ухвалою суду від 21 січня 2021 року відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача ФГ «КоваленкоТ.М.» - адвокат Ломака Ю.М. 16 лютого 2021 року подав відзив на позову, у якому зазначив, що у 2005 році між матір`ю позивачів та відповідачем укладений договір оренди на спірну земельну ділянку. 11.08.2010 позивачі набули право спільної часткової власності на зазначену земельну ділянку, однак останні не повідомили відповідача про набуття ними права власності, не пред`явили будь-яких вимог, не надали персональних даних, необхідних для виплати орендної плати. Зважаючи на це, представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю, або з підстав пропуску позовної давності. Також заявив попередній орієнтовний розрахунок понесених судових витрат (а. с. 66-68). 25 лютого 2021 року позивачі подали відповідь на відзив, у якому зазначили, що відповідач належним чином не виконував умови договору, систематично не виплачував орендну плату, а тому є підстави для розірвання договору оренди та стягнення орендної плати (а. с. 73-76). У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не прибули, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити. Представник відповідача ФГ «КоваленкоТ.М.» у судове засідання не прибув, належним чином сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що на підставі рішення 6 сесії 23 скликання Супрунівської сільської ради від 04 травня 1999 року [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 4,1260 га, розташована на території Супрунівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на землю від 31 травня 1999 року серії ЯБ №335423 (а. с. 18-19). 03 червня 2005 року між [PERSON] та ФГ «Коваленко Т.М.» укладено договір оренди земельної ділянки, на підставі якого [PERSON] передала господарству в оренду належну їй на підставі державного акту серії ЯБ №335423 земельну ділянку площею 3,97 га. Договір укладено строком на 20 років з 03 червня 2005 року по 03 червня 2025 року (а. с. 45-46). Відповідно до вказаного договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несвоєчасна виплата орендної плати та неналежне виконання умов договору. 22 грудня 2006 року вказаний договір було зареєстровано у Білопільському відділі Сумської регіональної філії, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис за №4592, що підтверджується рішенням суду (а. с. 92-96). Як вбачається з копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Бойко О.І. 11 та 12 серпня 2010 року, земельну ділянку загальною площею 4,1260 га, з кадастровими номерами 5920688200:02:001:0057 та 5920688200:02:001:0058, яка належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі державного акту серії ЯБ №335423 від 31 травня 1999 року, успадкували її діти [PERSON] та [PERSON] по 1/2 кожен (а. с. 16-17). Згідно з пунктами 5, 9, 10, 12, 13, 39 договору оренди землі, укладеного 03 червня 2005 року між [PERSON] та ФГ «Коваленко Т.М.», нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, станом на 01 січня 2005 року становить 37071 грн. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 1,5% від нормативної грошової оцінки, що становить 556 грн. 06 коп. за рік, або надання послуг та сільськогосподарської продукції. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Передача продукції та надання послуг у рахунок орендної плати оформляються відповідними актами. Розмір орендної плати переглядається кожного року в разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку підвищення цін, тарифів у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку допускається в разі несвоєчасної сплати орендної плати та неналежного виконання умов договору. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачами, заборгованість ФГ «Коваленко Т.М.» зі сплати орендної плати за 2010-2019 роки з урахуванням індексу інфляції становить 6240,11 грн. Проти розрахунку позивачів про розмір заборгованості з орендної плати відповідач не заперечував. До цього часу орендна плата [PERSON] та [PERSON] не виплачена. Згідно з ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Частинами 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ч. 2 ст. 23 вказаного Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. У статті 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою, серед іншого, є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі №183/262/17 та постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №392/1663/15-ц, від 15 квітня 2020 року в справі №322/266/18. Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 10 жовтня 2019 року в справі №293/1011/16-ц дійшла висновку, що тлумачення пункту д частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплати у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). У відзиві на позов представник відповідача ФГ «КоваленкоТ.М.» зазначив, що орендна плата позивачам не виплачувалася, бо фермерському господарству не було відомо про нових власників земельної ділянки, оскільки позивачі всупереч вимогам ст. 31 Закону України "Про оренду землі" не повідомили ФГ "Коваленко Т.М." про це. Але суд зазначає, що стаття 31 Закону України "Про оренду землі" була доповнена Законом №1533-VIII від 20.09.2016 частиною 5, якою встановлено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України, а позивачі власниками спірної земельної ділянки стали ще у серпні 2010 року, коли отримали свідоцтва про право на спадщину, і на той час такого обов`язку у них не було (а. с. 16, 17). Також відповідач обґрунтував невиплату орендної плати позивачам і тим, що із-за відсутності у нього паспортних даних позивачів та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, він не міг внести кошти на депозит нотаріуса, на що суд зазначає, що відповідно до ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит. Зазначена позиція узгоджується і з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі №623/3443/16-ц. Отже, фермерське господарство не було позбавлено можливості внести заборгованість зі сплати орендної плати на депозит нотаріуса або перераховувати її поштовим переказом. Для внесення коштів на депозит нотаріуса відповідачу не потрібні відомості про спадкоємців або їх паспортні дані. Окрім того, як зазначено у рішенні Білопільського районного суду від 15 жовтня 2020 року, про належність спірної земельної ділянки позивачам відповідачу стало відомо 15 січня 2019 року, коли державний реєстратор відмовив йому у реєстрації права оренди. З позовом до суду він звернувся 26 лютого 2020 року, при цьому у позовній заяві зазначив місце проживання позивачів і номер їхньої картки платника податків (а. с. 92-96). Але з моменту коли відповідач дізнався про існування позивачів і до винесення рішення у цій справі він не прийняв заходів щодо виплати позивачам орендної плати та належного виконання умов договору оренди, доказів поважності причин цьому суду він також не надав. Отже, судом встановлено, що ФГ «Коваленко Т.М.» систематично не сплачувало [PERSON] та [PERSON] орендну плату за користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим утворилася заборгованість з 2010 року у розмірі 6240,11 грн. Вказане свідчить, що відповідач належним чином не виконував і не виконує умови договору, у зв`язку з чим істотно порушує цей договір через систематичність несплати орендної плати в грошовій формі. А тому суд вважає, що існують усі законні підстави для його розірвання. Щодо стягнення заборгованості з орендної плати, то суд зазначає таке. Позивачі просять стягнути оренду плату за період часу з 2010 року по 2019 рік включно у розмірі 6240,11 грн. Відповідач 16 лютого 2021 року подав заяву про застосування строку позовної давності. Позивачі щодо причин пропуску строку позовної давності не висловилися взагалі, з клопотанням про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності не зверталися. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~Статтею 257 ЦК України передбпачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. \~ \~ \~ \~Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~ \~ \~ \~Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. \~ \~ \~ \~Як зазначив ЄСПЛ у пункті 25 рішення від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України " (заява №63134/00) рішення національних судів щодо відхилення вимог заявника у зв`язку із пропущенням строку позовної давності не було порушенням статті 1 Протоколу №1. \~ \~ \~ \~Із вищенаведеного вбачається, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання орендарем зобов`язань за договором, позовна давність за вимогами орендодавця про стягнення орендної плати повинна обчислюватися з моменту настання строку виплати орендної плати. Беручи до уваги те, що позивачі звернулися до суду 05 січня 2021 року та вимагають виплати орендної плати з 2010 року, суд вважає обґрунтованим посилання представника відповідача про пропуск позивачами трирічного строку позовної давності. Оскільки позивачами подано позовну заяву із пропуском трирічного строку позовної давності та представником відповідача заявлено про її застосування, тому суд вважає за необхідне в частині стягнення заборгованості з орендної плати з 2010 року по 2017 рік включно у розмірі 5050,70 грн відмовити та задовольнити вимоги позивачів щодо стягнення невиплаченої орендної плати за період з 2018 року по 2019 рік включно у розмірі 1189,41 грн у рівних долях. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Кожним позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн (а. с. 1, 2, 3, 4, 39, 40). Оскільки позовні вимоги у частині розірвання договору оренди задоволені, тому судовий збір у розмірі 840,80 грн з відповідача стягуються на користь кожного позивача. Так як позовні вимоги про стягнення орендної плати задоволені частково, то судовий збір за цю позовну вимогу стягується у розмірі 160,26 грн на користь кожного позивача, пропорційно задоволеним вимогам (1189,41 грн х 100% : 6240,11 грн х 1681,60 грн : 100% = 320,53 грн : 2 = 160,26 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial