Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] звернулась з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.12. 2009 року в с. Риботин, Коропського району, Чернігівської області сталась дорожньо - транспортна пригода за участю [PERSON], який керуючи автомобілем ВАЗ 211040, державний номер [NUMBER], здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який в результаті отриманих тілесних ушкоджень загинув. Посилаючись на те, що відповідач, яким була застрахована цивільно - правова відповідальність [PERSON], відмовив їй у виплаті страхового відшкодування, позивач просила стягнути на її користь страхову виплату в рахунок відшкодування матеріальної шкоди , заподіяної здоров'ю та життю в сумі 20 820 грн.66 коп. та моральної шкоди в сумі 2550 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.08. 2013року (а.с.124-126, том 1) касаційна скарга приватного акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія" задоволена частково. Скасовано рішення апеляційного суду Чернігівської області від 04.06.2013року та рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 02.04.2013року, справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 14.11. 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства „Страхове товариство Гарантія" на користь [PERSON] 20 820 грн. 66 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2550 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3517 грн. 12 коп. пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Стягнуто з приватного акціонерного товариства „Страхове товариство Гарантія" на користь [PERSON] 1 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. Стягнуто з приватного акціонерного товариства „Страхове товариство Гарантія" на користь держави судовий збір в сумі 268 грн. 87 коп. В апеляційній скарзі приватне акціонерне товариство „Страхове товариство Гарантія" просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. Апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно не були досліджені матеріали кримінальної справи № 1-46/2011 по обвинуваченню [PERSON], в яких містяться документи, що підтверджують понесені позивачем матеріальні збитки, також судом не з'ясовано, які саме збитки підлягають виплаті за рахунок страховика в силу Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Апелянт також вважає, що судом не були в повній мірі враховані норми статей 979, 1201 Цивільного кодексу України, ч.1 статті 27 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 2 Закону України „Про поховання та похоронну справу", оскільки витрати на проведення поминальних обрядів, сума яких склала 780 грн. 40 коп., які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання і не відшкодовуються страховиком. Крім того, апелянт вважає безпідставним стягнення на користь позивача витрат на придбання ліків в сумі 207 грн. 50 коп., придбаних після смерті потерпілого, благодійних внесків в сумі 150 грн. 75 коп., а всього на суму 358 грн. 25 грн. Апелянт зазначає, що судом при вирішенні спору по суті не враховані роз'яснення, викладені в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами справ про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6, згідно яких витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але сума таких витрат не повинна перевищувати граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у цій місцевості, яка, відповідно до довідки КП ''Спеціалізований комбінат комунально - побутового обслуговування'' від 23.10.2013 року становила 5370 грн., таким чином, страхове відшкодування витрат по встановленню пам'ятника не повинно перевищувати 5370 грн. Апелянт також звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 1194 Цивільного кодексу України та статті 36 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" [PERSON] та [PERSON] під час розгляду кримінальної справи погодились про стягнення матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] особисто. В судове засідання апеляційного суду [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с. 27,29,35,43,44 том 2), не з'явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи № 1-46/2011 по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі приписів ч.4 п.1 статті 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині розміру стягнення з приватного акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія" на користь [PERSON]: -страхової виплати в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, зменшивши розмір вказаного стягнення з 20 820 грн. 66 коп. до 13 051 грн. 01 коп.; - пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, зменшивши розмір стягнутої пені з 3 517 грн. 12 коп. до 2 123 грн. 40 коп. В іншій частині рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2013 року підлягає залишенню без змін. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 18.12.2009 року в с. Риботин Коропського району Чернігівської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керуючи автомобілем ВАЗ-211040, д.н. [NUMBER], здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який в результаті отриманих тілесних ушкоджень загинув. Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 29.06.2011 року, який набрав законної сили 01.09.2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 статті 286 КК України та призначено покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки; стягнуто з [PERSON] на користь фінансового управління Коропської районної державної адміністрації 349 грн. 47 коп., на користь КЛПЗ „Чернігівська обласна лікарня" 908 грн. 76 коп., на користь [PERSON] 20820 грн. 66 коп. майнової шкоди та 70 000 грн. моральної шкоди (а.с. 11-21, том 1). Виконавчий лист № 1-46 від 03.10.2011року, виданий Коропським районним судом Чернігівської області, перебував на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Коропського районного управління юстиції. Згідно відповіді Коропського районного управління юстиції № 1036 від 27.05.2013року на запит апеляційного суду, відповідно до вказаного виконавчого листа [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] 67000 грн. моральної шкоди; залишок боргу за виконавчим листом станом на 18.05.2013року становить 20820 грн. 66 коп. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди ( а.с. 85, 92, том 1 ). Факт сплати на користь [PERSON] коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди підтверджується також відповідною заявою боржника [PERSON] від 18.05.2013року ( а.с.93, том 1). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час заподіяння шкоди була застрахована згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/8592393, укладеного 03.11.2009 року з ПрАТ „СТ Гарантія" строком дії з 04.11.2009 року по 03.11.2010 року (а. с. 49, том 1). Відповідно до листа від 19.03.2012року № 472/12 (а.с. 6, том 1), відповідач відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ „СТ Гарантія" не виконала своїх обов'язків, відповідно до укладеного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/8592393, укладеного 03.11.2009 року з [PERSON], тому стягненню на користь [PERSON] з відповідача підлягає 20 820 грн. 66 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2550 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3517 грн. 12 коп. пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Апеляційний суд вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що при розгляді справи судом першої інстанції не перевірено, які саме матеріальні збитки підлягають виплаті позивачу за рахунок страховика відповідно до Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'', а які витрати не відшкодовуються страховиком відповідно до вимог закону. Відповідно до статті 1 Закону України ''Про страхування'', страхування - це вид цивільно - правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування. Згідно приписів статті 3 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'' обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до вимог статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події(страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч.1 статті 991 Цивільного кодексу України та ч.1 статті 26 Закону України ''Про страхування''страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала. Згідно узагальнень п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ''Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки '' № 4 від 01.03.2013року, враховуючи положення статті 1194 Цивільного кодексу України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування, а також ч.4 статті 36 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів''. Виходячи зі змісту положень вказаного Закону та статті 1194 Цивільного кодексу України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. І лише у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Відповідно до приписів ч.4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Приймаючи до уваги висновки та мотиви ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.08.2013року по даній справі, предметом дослідження апеляційного суду були наступні питання. Апеляційним судом були досліджені квитанції та платіжні доручення про перерахування коштів [PERSON] позивачу в рахунок погашення суми боргу за виконавчим листом № 1-46 від 03.10.2011року, виданим Коропським районним судом Чернігівської області ( а.с. 51, 210,211, том 1). При цьому встановлено, що відповідно до вказаного виконавчого листа [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] грн. моральної шкоди; залишок боргу за виконавчим листом станом на 18.05.2013року становить 20820 грн. 66 коп. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди. Вказані обставини підтверджуються також даними довідки Коропського районного управління юстиції №1036 від 27.05.2013року ( а.с. 85, 92, том 1). Факт сплати на користь [PERSON] коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди підтверджується також відповідною заявою боржника [PERSON] від 18.05.2013року (а.с.93, том 1). Також судом встановлено, що кошти, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, а саме: виплату в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров'ю та життю в сумі 20 820 грн.66 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 2550 грн., - це залишок несплачених позивачу [PERSON] коштів, які стягнуті на користь [PERSON] вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 29.06.2011року (часткове задоволення судом вимог цивільного позову [PERSON]) (а.с. 11-16, том 1). Відповідно до заяви [PERSON] від 25.10.2011року(а.с.195, том1), яка адресована ВДВС Коропського районного управління юстиції, він просить стягнуті з нього кошти на користь [PERSON] в примусовому порядку згідно виконавчого листа № 1-46 від 03.10.2011року, виданого Коропським районним судом Чернігівського області на виконання вироку суду від 29.06.2011року, зараховувати на погашення моральної шкоди в розмірі 65 000 грн. Таким чином, [PERSON] висловив свою згоду на відшкодування [PERSON] 65 000 грн. моральної шкоди. Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 29.06.2011 року, який набрав законної сили 01.09.2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 статті 286 КК України та призначено покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки; стягнуто з [PERSON] на користь фінансового управління Коропської районної державної адміністрації 349 грн. 47 коп., на користь КЛПЗ „Чернігівська обласна лікарня" 908 грн. 76 коп., на користь [PERSON] 20820 грн. 66 коп. майнової шкоди та 70 000 грн. моральної шкоди (а.с. 11-21, том 1). Відповідно до приписів ч.4 статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За даних обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не перевірив, які саме матеріальні збитки підлягають стягненню на користь позивача за рахунок страховика в силу положень Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів''. Зокрема, є обґрунтованими доводи апелянта відносно того, що не підлягають відшкодуванню за рахунок страховика наступні суми: - 780 грн. 40 коп. витрати на проведення поминальних обідів (а.с. 39, том 2;а.с. 60 і зворот том 1 кримінальної справи № 1-46/2011 по обвинуваченню [PERSON]). Відповідно до статей 979, 1201 Цивільного кодексу України право на одержання передбаченої договором страхової виплати має потерпілий, який є вигодонабувачем за договором страхування. У разі смерті потерпілого особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат. Згідно ч.1 статті 27 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'', право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходились на утриманні потерпілого та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Стаття 2 Закону України ''Про поховання та похоронну справу'' визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Враховуючи наведене, витрати на проведення поминальних обідів в сумі 780 грн. 40 коп., які були проведені після поховання померлого, не відносяться до витрат на поховання і не можуть бути відшкодовані за рахунок страховика; - 150 грн. 75 коп. благодійні внески (а.с.37, том 2; а.с. 66 том 2 кримінальної справи № 1-46/2011 по обвинуваченню [PERSON]) також не підлягають відшкодуванню за рахунок страховика на підставі приписів статті 27 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів''; - витрати на придбання ліків в сумі 207 грн. 50 коп., які біли понесені після смерті потерпілого ( а.с. 36, том 2 ; а.с.66 том 2 вказаної кримінальної справи). Судом першої інстанції стягнуто на користь позивача 12000 грн. з відповідача в рахунок відшкодування витрат по встановленню пам'ятника (а.с. 38, том 2; а. с. 59 зворот том 1 кримінальної справи №1-46/2011). Судом при цьому не прийнято до уваги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди'' від 27.03.1992року № 6, відповідно до якого у випадку смерті потерпілого організація або громадяни, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але сума таких витрат не повинна перевищувати граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у цій місцевості. Згідно довідки КП ''Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування'' № 399 від 23.10.2013року, вартість гранітного пам'ятника та його встановлення станом на грудень 2009 року становила 5370 грн. Таким чином, страхове відшкодування витрат по встановленню пам'ятника не може перевищувати суму 5370 грн. ( а.с. 220, том 1). Таким чином, рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 14.11.2013року необхідно змінити в частині розміру стягнення з приватного акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія" на користь [PERSON] страхової виплати в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, зменшивши розмір вказаного стягнення з 20 820 грн. 66 коп. до 13 051 грн. 01 коп. Розрахунок суми 13051 грн. 01 коп. наступний: 20820 грн. 66 коп. -780 грн.40 коп. - 150 грн. 75 коп. - 207 грн. 50 коп. - 6630 грн. = 13051 грн. 01коп. Апеляційний суд також погоджується з доводами апелянта щодо невірного визначення судом першої інстанції розміру пені, яка підлягає стягненню на користь позивача та періоду, за який проводиться її стягнення. Суд першої інстанції погодився з розрахунком пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування ( а.с. 9 , том 1), проведеним позивачем та стягнув з відповідача 3517 грн. 12 коп. пені за період з 16.02.2012року по 14.02.2013року. Вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з приписами статті 36 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів''. Як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 6, том 1) 19.03. 2012 року відповідач відмовив позивачу і виплаті страхового відшкодування, що підтверджується листом відповідача № 472/12 від 19.03.2012року. Таким чином, порушення прав позивача та прострочення виплати страхового відшкодування з боку страховика наступило з 20.03.2012року,тому період нарахування пені складає з 20.03.2012року по 14.02. 2013року. Розрахунок пені при сумі боргу 15 601грн. 01 коп. наступний: період прострочення з 20.03.2012року по 22.03.2012року; кількість днів прострочення -3; розмір облікової ставки НБУ- 7.7500 % ; розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0.042 % ; сума пені за період прострочення - 19 грн. 82 коп.; період прострочення з 23.03.2012 року по 14.02.2013року; кількість днів прострочення -329; розмір облікової ставки НБУ- 7.7500 % ; розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0.041 % ; сума пені за період прострочення - 2103 грн. 58 коп. Загальна сума пені складає 2123 грн. 40 коп. За даних обставин рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 14.11.2013 року необхідно змінити в частині розміру стягнення з приватного акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія" на користь [PERSON] пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, зменшивши розмір стягнутої пені з 3 517 грн. 12 коп. до 2 123 грн. 40 коп. В іншій частині рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 14.11. 2013 року підлягає залишенню без змін, оскільки висновки суду у вказаній частині узгоджуються з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи. Висновок суду першої інстанції про стягнення з приватного акціонерного товариства „Страхове товариство Гарантія" на користь [PERSON] 1000 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат на правову допомогу ( а.с. 217, том 1) відповідає приписам статті 84 ЦПК України, Закону України '' Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах'' та матеріалам справи. Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, необхідно стягнути з [PERSON] на користь приватного акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія" 75 грн. 86 коп. в рахунок відшкодування понесених та документально підтверджених ( а.с. 8, 14, том 2) судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial