Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 02 жовтня 2006 року відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 13800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши заяву, відповідач тим самим погодився на те, що разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою така заява складає між ним та банком договір. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього строку сторони не проінформують один одного про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань по своєчасній сплаті кредиту станом на 31 травня 2015 року у нього виникла кредитна заборгованість перед позивачем в розмірі 14721,33 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та понесені ним судові витрати. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, хоча повідомлявся про день, час та місце його проведення. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечував та суду пояснив, що 20 травня 2015 року о 05 годині ранку без відома відповідача з його кредитної картки № 5168 7553 1261 0328 відбулося несанкціоноване списання грошових коштів на його Інтернет-карту № 4731 1856 0509 4421 загальною сумою 13104,00 грн., які потім двома платежами в сумі 5561,43 грн. та 6673,72 грн. переведено на Інтернет-магазин W.QIWI.RU, з яким відповідач не має жодних відносин. Належну кредитну картку відповідач нікому не передавав, її не втрачав, ПІН-код нікому не розголошував, а вказані кошти було вилучено з картки у нічний час, коли він та члени його сім'ї ще спали. О 07 годині ранку, виявиши несанкціоновані транзакції, відповідач відразу повідомив ПАТ КБ "Приватбанк" та попросив заблокувати картку. Працівники банку пообіцяли розібратися у даній ситуації та повернути кошти. 22 травня 2015 року, коли відповідач отримав у приміщенні банку виписку по вищевказаній Інтернет-картці, він з'ясував, що на картці були кошти у сумі 12248,25 грн. Та коли 24 травня 2015 року зателефонував на номер гарячої лінії - 3700, то працівники банку повідомили, що гроші списано 23 травня 2015 року. Цього ж дня працівник служби безпеки банку звинуватив [PERSON] у крадіжці власних коштів, не з'ясувавши дійсних обставин справи. Відповідач неодноразово звертався до позивача та в результаті отримав відповідь, що доступ до конфіденційної інформації щодо картки мали треті особи. Відносно вищевказаного факту відповідач також звертався в правоохоронні органи, де на даний час проводиться досудове розслідування за ч.1 ст.185 КК України. Крім того, за фактом систематичного надсилання працівниками ПАТ КБ "Приватбанк" погроз на адресу відповідача щодо невиконання ним кредитних зобовязань також проводиться досудове розслідування. Тому представник відповідача вважає, що позов необгрунтований, оскільки відповідач кредитних коштів не отримував, а банк не мав права списувати кошти з рахунку після отримання документа на його відкликання. Представник позивача - публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи є письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні вищевказаного позову слід відмовити наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, 02 жовтня 2006 року відповідач [PERSON] звернувся до публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк із заявою позичальника (а.с.7) про отримання кредиту вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на запропонованих банком Умовах і правилах надання банківських послуг (а.с.9-32). Пунктом 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, заявою позичальника та довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником відсотків в розмірі 36,0 % на рік. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг та довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником комісії. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату позичальником штрафу за порушення строків платежів по будьякому з грошових зобовязань, передбачених договором у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості. Як вбачається із статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.37), ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк". У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року позичальника [PERSON] станом на 31 травня 2015 року (а.с.4-6), заборгованість відповідача перед публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк становить: 13544,12 грн. заборгованості за кредитом, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 677,21 грн. штрафу (відсоток від суми заборгованості). Поряд з цим, відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.п.6-10 розділу VI Положення Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, яке затверджене Постановою Правління\~Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно ст.ст.32.3.2, 32.7 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від\~05 квітня 2001 року\~№\~2346-III у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання. Якщо всупереч отриманому документу на відкликання сума переказу була списана з рахунка платника та переказана отримувачу, повернення отримувачем платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. В цьому випадку банк, що не виконав документ на відкликання або прострочив його передачу банку платника, має сплатити платнику штраф у розмірі 1 відсотка суми переказу. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК Україниобставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 18 січня 2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживача шляхом визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди (а.с.72-77) визнано бездіяльність ПАТ КБ "Приватбанк" щодо незарахування на рахунок [PERSON] коштів неправомірною та зобов'язано їх зарахувати в сумі 13104,00 гривні. Крім того, з ПАТ КБ "Приватбанк" стягнуто 1000,00 гривень моральної шкоди. Вищевказане судове рішення було залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 лютого 2017 року (а.с.144-146), у якій зазначено, що ПАТ КБ "Приватбанк" не надано доказів того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв несанкціонованому зняттю коштів з рахунка, незаконному використанні номера авторизованого телефону клієнта, якому належить картка, з подальшим введенням динамічного паролю або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. ПАТ КБ "Приватбанк" не забезпечив збереження коштів [PERSON] на його картковому рахунку, чим порушив його права, як споживача банківських послуг. Відповідно до ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що станом на 20 травня 2015 року до несанкціонованого зняття коштів з рахунка відповідача його кредитна заборгованістю становила 440,12 грн. (13544,12-13104,00=440,12). Поряд з цим квитанцією відділення Приватбанку № 23062015152342 від 23 червня 2015 року стверджується, що цього дня відповідач сплатив позивачу 802,00 грн. в рахунок погашення вищевказаної кредитної заборгованості (а.с.129). Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що вищевказану кредитну заборгованість відповідачем погашено, а тому позивач, подаючи позов про стягнення з відповідача кредитної заборгованості станом на 31 травня 2015 року, безпідставно нарахував відповідачу штрафні санкції за невиконання умов кредитного договору. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed