Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» (далі ТОВ «Агрофірма Вісла») про визнання недійсним договору оренди землі та додаткового договору до договору оренди землі. Позов обґрунтовано тим, що йому, як власнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , належить земельна ділянка площею 7.10 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Восени 2017 року позивачу стало відомо про наявність договору оренди та додаткового договору до нього, укладеного нібито між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла», які зареєстровані в установленому законом порядку. Однак зазначає, що даних договорів [PERSON] із відповідачем не укладала та не підписувала. За такого просив визнати недійсними договір оренди землі без номеру укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла» від 2005 року, який зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 040600500528 та додатковий договір № 20 від 15 серпня 2007 року до договору оренди землі укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла», зареєстрований в Арбузинському районному відділі регіональної філії ДП Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах 22 серпня 2007 року за № 040700500019 та стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року за клопотанням представника позивача витребувано докази для проведення почеркознавчої експертизи. Представником ТОВ «Агрофірма Вісла» направлено суду відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що договір укладений між ним та [PERSON] є чинним. Позивач, як спадкоємець після смерті [PERSON] , та набув право власності на земельну ділянку, в порушення вимог ч.3 ст. 148-1 ЗК України, не повідомив підприємство про зміну власника земельної ділянки.Тому просила суд відмовити в задоволенні позовної заяви з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Позивач правом надання відповіді на відзив на позовну заяву не скористався. Ухвалою суду від 17 січня 2019 року по даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 21 червня 2019 року справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив суд про їх задоволення. Представник позивача в судовому засіданні вимоги [PERSON] підтримала, просила суд задовольнити позов. Суду пояснила, що позивач є спадкоємцем земельної ділянки, належної [PERSON] , яка померла у 2008 року. Після набуття спадкових прав, [PERSON] усно звертався до ТОВ «Агрофірма «Вісла» з метою з`ясування наявності договорів оренди, які б могла за життя укласти [PERSON] , однак йому в наданні такої інформації було відмовлено. За такою інформацією позивач звертався і до Арбузинського відділу Держгеокадастру, на що також отримав відмову. 19 квітня 2016 року позивач уклав договір оренди землі на належну йому земельну ділянку із ФГ "Коваль". Про існування спірного договору та додатку до договору [PERSON] стало відомо восени 2017 року, коли ФГ "Коваль" звернулося до відділу поліції щодо незаконних дій ТОВ «Агрофірма «Вісла» відносно обробітку належної йому земельної ділянки. Зазначила, що договір оренди землі та додатковий договір до нього [PERSON] із ТОВ «Агрофірма «Вісла» не уклада та не підписувала. Посилаючись на наведене, просила визнати договір оренди землі та додатковий договір до договору оренди землі укладені між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла» недійсними та стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» до початку судового розгляду надіслала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши позивача та його представника, на підставі повного та всебічного дослідження обставин справив межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного. Так, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV. За змістом ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. На підставі ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. Згідно із ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. За змістом ст. 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Отже, вільне волевиявлення особи на вчинення правочину є обов`язковою умовою його дійсності. Моментом укладення договору оренди слід вважати момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, який з урахуванням письмової форми і обов`язкових реквізитів визначається моментом підписання договору у зазначену у ньому дату. Набрання чинності договором оренди законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку. Наведене відповідає висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року за результатом розгляду справи № 575/476/16-ц, який на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин, визнаний судом недійсним,є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON] належала земельна ділянка площею 7.10 га, розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] померла. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем належної [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 16) 29 травня 2006 року у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 040600500528 зареєстровано договір оренди землі, укладений між ТОВ «Агрофірма Вісла» та[PERSON] , яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] була власником земельної ділянки площею 7,10 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, строком на 10 років (а.с. 9-11, 92-93). В пункті 40 Договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, переходить до спадкоємців. 15 серпня 2007 року між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору оренди, яким строк дії договору змінений на 15 років та змінено розмір орендної плати. Додатковий договір зареєстрований 22 серпня 2007 року за № 040700500019 в Арбузинському районному відділі регіональній філії ДП "Центр ДЗК Дердземкому Комітеті України земельних ресурсів" (а.с. 13, 95). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до висновку судово - почеркознавчої експертизи № 19-73 від 28 травня 2019 року, проведеної за клопотанням представника позивача підпис в договорі оренди землі без номеру укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла» від 2005 року, який зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 040600500528, а саме в графі «Орендодавець» виконано не самою [PERSON] , а іншою особою. Підпис в додатковому договорі № 20 від 15 серпня 2007 року до договору оренди землі укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла», зареєстрований в Арбузинському районному відділі регіональної філії ДП Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах 22 серпня 2007 року за № 040700500019, а саме в графі «Орендодавець» виконано не самою [PERSON] , а іншою особою (а.с. 110-117) Експертиза, висновок якої наявний у матеріалах справи, була проведена компетентним експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Висновок експертизи належними доказами не спростовуються, тому суд вважає, що даний доказ є належним та допустимим. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обов`язкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору оренди землі та додаткового договору до нього, текст таких договорів було підписано від імені [PERSON] сторонньою особою, а отже з її сторони не було вільного волевиявлення на розпорядження власністю, тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним, оскільки вказане відповідає обставинам справи та вимогам цивільного та земельного законодавства. Тому наявні підстави для задоволення позову шляхом визнання спірних договорів недійсними, оскільки відсутність волевиявлення сторін на укладення договору оренди землі, також свідчить про наявність підстав застосування наслідків визнання правочину недійсним. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Посилання представника ТОВ «Агрофірма «Вісла» на ту обставину, що позивач в порушення вимог ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, не повідомив підприємство про зміну власника земельної ділянки, не є безумовною підставою вважати, що між [PERSON] та підприємством існували договірні правовідносини щодо обумовленої земельної ділянки та не свідчить про дійсність укладених з порушенням вимог ст. 203 ЦК України правочинів, так як не підтверджує волевиявлення орендодавця на час їх укладення. Оспорюваний договір [PERSON] не підписувала, тому про його існування з моменту його реєстрації, тобто з травня 2006 року не міг знати і позивач. Доказів, які б спростували висновки суду, ТОВ «Агрофірма «Вісла» суду надано не було. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Матеріали справи містять документальне підтвердження понесених [PERSON] при зверненні до суду судових витрат (судового збору) в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 8), 704 грн. 80 коп. (а.с. 40). На проведення судово-почеркознавчої експертизи, позивачем понесені витрати в розмірі 4804 грн.80 коп. (а.с. 109) Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов"язані із розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволено, тому з відповідача ТОВ «Агрофірма Вісла» на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати в сумі 6214 грн.40 коп. (704,80+704,80+4804,80).

Outcome: approved