Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з 04 вересня 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], народження 02 січня 2005 року та [PERSON], народження 01 лютого 2010 року. Рішенням Пирятинського районного суду від 30 квітня 2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання їх спільних дітей дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.03.2015 року і до досягнення старшою дочкою [PERSON] повноліття. Рішення набрало законної сили та є чинним. Відповідач аліменти визначені рішенням суду не сплачує у наслідок чого виникла заборгованість у сумі 25399,25 грн. Позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість на сплаті аліментів та пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 7789,65 грн. Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] до суду подала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі. Відповідач також подав до суду заяву у якій просив слухати справу у його відсутність, позов визнає частково, просить суд врахувати що на його утриманні перебуває ще одна донька народження 2018 року. Вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом установлено, що з 04 вересня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пирятинського районного суду від 30 квітня 2015 року було розірвано (а.с. 12). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], народження 02 січня 2005 року та [PERSON], народження 01 лютого 2010 року (а.с. 8-9). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання їх спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.03.2015 року і до досягнення старшою дочкою [PERSON] повноліття та видано виконавчий лист позивачці ( а.с.7, 10-11). Рішення набрало законної сили та є чинним. Згідно довідки розрахунку виданої Пирятинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області встановлено, що [PERSON] не сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], народження 02 січня 2005 року та [PERSON], народження 01 лютого 2010 року, призначені рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року у наслідок чого виникла заборгованість у сумі 25399,25 грн (а.с.6) Відповідно до розяснень, наведених в п. 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON], будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей до досягнення старшою донькою повноліття, аліменти фактично не сплачував, у звязку з чим позивачка набула права на стягнення неустойки (пені). Пеня, передбачена ст. 196 СК України, нараховується за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. У відповідності до ст. 12 СК України, строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України. За положеннями ст. 252 ЦК України\~строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 251 ЦК України), а згідно з правилами, регламентованими цивільним законодавством щодо закінчення строків, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку; якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. З вказаними правилами обчислення строків також кореспондуються і вимоги щодо обчислення процесуальних строків, визначеніглавою 6\~ЦПК України. Виходячи з контекстного аналізу вищенаведених норм законодавства строком, з якого належить здійснювати розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, є наступний день після останнього дня місяця, в якому слід було сплатити щомісячний платіж по аліментам. Нарахування 1% неустойки (пені) від суми несплачених аліментів має проводитись на суму заборгованості за місяць (щомісячного платежу) за кожен день прострочення за весь період прострочення до повного погашення боргу, або до дня звернення в суд особи, права якої порушені. У постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1ст. 196\~СК України пені\~від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14. Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15 при касаційному перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2015 року у справі про стягнення заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини та пені за прострочення сплати аліментів констатовано правильність застосування судом касаційної інстанції наступних норм матеріального права при вирахуванні пені від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення та при її обчисленні в межах одного місяця. Так, у згаданій постанові зазначено, що за змістом ст. 549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За посиланням Верховного Суду України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання, виходячи з аналізу норм\~глави 49 ЦК України, а її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~ст. 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14, від 01.06.2016 року в справі № 6-535цс16. За приписамист. 360-7\~ЦПК України\~щодо обов'язковості судових рішень Верховного Суду України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2\~частини першоїст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З урахуванням вищенаведеного, у відповідності до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданому позивачкою, заборгованість по пені складає: З березня по грудень 2015 року -1623,58 грн, з січня по грудень 2016 року 2575, 44 грн, з січня по серпень 2017 року 3430,37 грн, з січня по квітень 2018 року 160,26, таким чином, загальний розмір неустойки (пені) за невиконання зобовязань по сплаті аліментів складає 7789,65 гривень. Суд також враховує те, що відповідач має на утриманні ще одну малолітню дитину народження 2018 року. Враховуючи те, що відповідач ніде не працює, має на утриманні ще одну малолітню дитину, на думку суд 3500 грн буде достатнім розміром пені, розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітніх дітей. Суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь суму заборгованості по аліментах в розмірі 25399,25 гривень слід відмовити, оскільки аліменти на користь позивачки вже стягнуті за рішенням суду і законом не передбачено повторне стягнення аліментів. Позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати, проте у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують такі витрати, тому дана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial