Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Позовні вимоги мотивувала тим, що 17 вересня 2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 2463. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Оскільки подружнє життя у сторін не склалося, тому позивач змушена була звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. [PERSON] зазначає, що відповідач добровільно майже жодної матеріальної допомоги їх сину не надає, хоча має таку можливість. Так, позивач самостійно доглядає сина, ніде не працює, доходів не має, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Враховуючи те, що матеріальне становище позивача є досить скрутним, їй не вистачає коштів на продукти, ліки, одяг, тощо для сина, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до його повноліття в твердій грошовій сумі 800 грн., щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму даного віку дитини, а також на своє утримання на термін відпустки по догляду за дитиною до 19.09.2017 року в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додала, що вона працює у Сбербанку, проте наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, а саме погодися сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн., а при вирішенні розміру аліментів на утримання дружини поклався на думку суду. Також не заперечив, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Додатково зазначив, що він працює неофіційно підсобним робочим по ремонту квартир. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 106866 від 17.09.2011 року, виданого відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області судом встановлено, що 17.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 2463. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 3). Також судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-АМ № 293647, виданого 24.09.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 4). З довідки комітету мікрорайону "Пирогово" № 516 від 29.04.2016 року судом встановлено, що син проживає разом з позивачем за адресою: вул. [PERSON] (Корнійчука), 18. м. Вінниця (а.с. 6). Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині. Так, судом враховується, що дитина проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою, офіційно не працює, постійного заробітку та інших утриманців немає. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів малолітнього сина [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 600 грн., щомісячно, до його повноліття. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд звертає увагу на те, що факт перебування [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не підтверджено письмовим доказом, проте відповідачем не заперечується даний факт, тому даний факт не підлягає доказуванню. З аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що основною умовою для утримання чоловіком дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання обгрунтована. Разом з цим суд вважає, що їх слід стягнути в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 1102,40 грн. судового збору в дохід держави, оскільки позивач зазначила дві вимоги майнового характеру. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial