Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказує, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2010 року між нею та відповідачем шлюб розірвано. Однак після розірвання шлюбу вони примирилися та почали проживати однією сім'єю. [INFO] у них народилася дочка - [PERSON]. Але, після народження дитини шлюбні відносини між сторонами припинені та вони проживають окремо один від одного. [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання добровільно не надає. Тому, позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини і просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за обставинами та підставами, зазначеними в позовній заяві. При цьому пояснила, що відповідач не бачив дочку з липня 2014 року, тобто з того часу, як вона з дитиною пішла від нього, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти виплатив частково, має заборгованість. [PERSON] зазначила, що вона не перешкоджає відповідачу бачитись із дитиною, але він жодного разу не приходив до неї, щоб поспілкуватися з дочкою. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та, в доповнення до обставин, вказаних в позові та позивачем [PERSON] в судовому засіданні, зазначив про наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, так як той впродовж вказаного періоду ухилявся від виховання та забезпечення дитини. Представник вважає, що в разі зміни обставин відповідач згодом вправі подати позов про поновлення його батьківських прав, відповідно до закону. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що він проживав однією сім'єю з [PERSON] та після народження доньки у нього з позивачем склалися складні стосунки. Вони припинили спільне проживання, так як 18.07.2014 року [PERSON] пішла від нього з дитиною в невідомому напрямку, нічого йому не повідомивши. Згодом він дізнався, що позивач проживає з ним на одній вулиці, в будинку з її бабусею та дідусем, які негативно відносяться до нього і, з їх слів та слів [PERSON], йому заборонено приходити в їх будинок та зустрічатися з дитиною. Позивач уникає зустрічей з ним, вони спілкувалися в соціальних сітях та з допомогою СМС по телефону, де [PERSON] заборонила йому зустрічатися з дитиною. Але, він бажає виховувати дитину і категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, він сплачував аліменти, коли мав заробіток, на підтвердження чого надає квитанції суду, але зазначив, що дані квитанції не надавав до відділу виконавчої служби. На виклик органу опіки та піклування він з'явився в Приазовську райдержадміністрацію, де вирішувалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, при цьому [PERSON] була відсутня. В Приазовській РДА йому роз'яснили, що він може подати заяву для вирішення питання про порядок зустрічей із дитиною, чим він скористався, бо раніше не знав про такий порядок. Окрім того, відповідач вважає, що позбавлення його батьківських прав суперечить інтересам малолітньої дитини, так як у дитини повинні бути як мати, так і батько, тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області Драгой М.М. надала висновок органу опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], який підтримала в судовому засіданні. Вона вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки [PERSON] характеризується позитивно, надав квитанції про часткове перерахування аліментів і бажає приймати участь у вихованні дитини, але із-за неприязних відносин із [PERSON] та її родичами не може зустрічатися із донькою. Драгой М.М. пояснила, що для вирішення цього питання позивач, через її представника [PERSON] по телефону, запрошувалась в адміністрацію, але ні представник ні вона не з'явилися з невідомої причини. На засіданні органу опіки та піклування був присутній відповідач, який зазначив, що йому не дозволяють родичі [PERSON] приходити до дитини і він звернувся до Приазовської РДА з заявою про встановлення часу та місця зустрічей з малолітньою дитиною. Органом опіки та піклування прийняте відповідне рішення про встановлення порядку зустрічей батька з дитиною. Із досліджених письмових доказів судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10 січня 2014 року на а.с. 8). Згідно заочного рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2014 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 серпня 2014 року і до повноліття дитини (а.с.32). [PERSON] переказував аліменти [PERSON] через ЗД УДППЗ "УКРПОШТА": 20 грудня 2014 року у розмірі - 500 гривень; 10 січня 2015 року - 500 гривень; 07 лютого 2015 року - 300 гривень; 11 березня 2015 року - 300 гривень; 08 квітня 2015 року - 400 гривень; 01 жовтня 2015 року - 1000 гривень, всього в сумі 3000,00 гривень, що підтверджується наданими відповідачем фіскальними чеками ЗД УДППЗ "УКРПОШТА" (а.с.34). Викладені вище обставини визнаються сторонами, тому, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Таким чином, інформація, викладена в розрахунку старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції про заборгованість по аліментам [PERSON] (а.с.33), частково не відповідає дійсності. В розрахунку заборгованість за період з 21 серпня 2014 року по серпень 2015 року вказана в сумі 6239, 19 гривень, але з урахуванням наданих відповідачем чеків, в дійсності заборгованість станом на 01.09.2015 року складає 4239,19 гривень. Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], складеного 01 жовтня 2015 року за № 332 виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради, встановлено, що [PERSON] проживає разом із співмешканкою [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], наявне домашнє господарство, сім'я матеріально забезпечена, [PERSON] має бажання та можливість виконувати свої батьківські обов'язки (а.с. 35). Як вбачається з характеристик Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області і ТОВ "Олександрівка", [PERSON] за місцем проживання та роботи зарекомендував себе з позитивної сторони (36-37). 01 жовтня 2015 року відповідач звернувся до органу опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації з заявою про встановлення часу та місця зустрічі з малолітньою дитиною. 03 Листопада 2015 року Приазовською РДА наданий висновок за № 01-31/779 про можливість зустрічей батька з дитиною, згідно якого [PERSON] визначені зустрічі з малолітньою [PERSON] на нейтральній території щосуботи з 15:00 до 17:00 та щонеділі з 10:00 до 12:00 години (а.с.40-41). Згідно висновку Приазовської районної державної адміністрації № 01-31/777 від 03.11.2015 року, визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.42). Свідки [PERSON] та [PERSON], пояснили, що вони є сусідками [PERSON], яка проживає у своїх бабусі та дідуся. Батька неповнолітньої дитини - [PERSON] вони жодного разу біля двору позивача не бачили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з червня 2015 року проживає з [PERSON] однією сім'єю, без реєстрації шлюбу. Їй відомо, що відповідач бажає спілкуватися з дитиною, виховувати її, однак [PERSON] проти спілкування батька з дитиною, про що вона повідомляла йому в соціальних сітях та через СМС на телефон. Вислухавши позивача, відповідача, представника Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, допитавши свідків і дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.1. ст. 164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15 і 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Аналізуючи досліджені докази суд приходить до висновку, що надані докази не підтверджують винну поведінку батька у відсутності його спілкування з дитиною, та свідоме нехтування ним своїми обов'язками. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», п. 54). Суд вважає, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, між батьками дитини склалися неприязні відносини з різних причин, що в більшій мірі стало підставою для подання цього позову, і що перешкоджає батькові виховувати малолітню дитину, [INFO]. Встановлено, що відповідач на цей час бажає та намагається виконувати свої обов'язки як батько, про що свідчить його звернення до органу опіки та піклування для встановлення порядку спілкування з дитиною, але внаслідок відсутності взаєморозуміння з позивачем, відповідач не мав реальної можливості цілком реалізувати себе та проявити батьківські почуття. Отже, позивач, звертаючись до суду в інтересах малолітньої дитини про позбавлення батьківських прав батька, не надав переконливих та зважених аргументів, які б підкріплювали, що позбавлення батька батьківських прав буде діяти на захист інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини в достатній мірі не обґрунтовані та не підтверджені доказами, тому, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed