Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

У листопаді 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 43425 грн. 75 коп заборгованості за кредитним договором б/н від 03 жовтня 2015 року, з якої: 26506 грн. 42 коп- прострочене тіло кредиту, 7581 грн. 34 коп-проценти, нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 9337 грн. 99 коп-пеня. Позов обгрунтовується тим, що відповідач відповідно до умов кредитного договору, який складається із «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку», підписавши анкету-заяву від 03 жовтня 2015 року, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Розмір кредитного ліміту збільшився до 11000 грн.. Відповідач умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 12 жовтня 2020 року виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі. Представник позивача Кіріченко В.М. просить розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до відзиву на позовну заяву від 24 грудня 2020 року представник відповідача [PERSON] адвокат Джура С.П. позов визнає частково у розмірі 26506 грн. 42 коп. заборгованості за тілом кредиту та судового збору у розмірі 1481 грн. 28 коп, інші позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності. Відзив обгрунтований тим, що окрім заяви-анкети жодного документу [PERSON] в установі банку не підписував і не отримував, крім кредитної картки, термін дії якої до вересня 2019 року. Пункт 1.1.7.31. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг визначає строк позовної давності щодо вимог банку-50 років, однак відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності. У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки, як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначені щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі-зі спливом останнього дня місяця дії картки, при цьому автоматичне списання банком із рахунку позичальника коштів на погашення кредиту не свідчить про визнання ним, як позичальником свого боргу та не може бути підставою для переривання позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Анкета-заява не містить відмітки, яку картку отримав відповідач, розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, а також розмір та випадки застосування штрафів і пені. Просить застосувати позовну давність. Згідно заяви від 12 січня 2021 року представник позивача Савіхіна А.М. просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути 34087 грн. 76 коп. заборгованості за тілом кредиту, з яких 26506 грн. 42 коп.-за простроченим тілом кредиту, 7581 грн. 34 коп. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, а також судові витрати. Відповідно до відповіді на відзив від 21 січня 2021 року представник позивача Меркулова В.В. просить задовольнити позовні вимоги, оскільки відповідач в анкеті-заяві висловив згоду на укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» із зазначенням персональних даних. Позивачем надано наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, яка була чинна на момент підписання заяви, довідка щодо виданих кредитних карток відповідачу зі строком їх дії та цільового призначення, довідка про зміну кредитного ліміту, що підтверджує встановлення розміру кредитного ліміту та його подальшу зміну, виписка по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто усвідомлення відповідачем обов`язку щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Щодо строку дії договору та кредитної картки зазначено, що строк перевипущеної картки до останнього дня 08 (серпня) 2019 року, позивач звернувся з позовом 23 листопада 2020 року до спливу строку позовної давності, а тому посилання відповідача не відповідають дійсності, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче. 03 жовтня 2015 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою виявив бажання отримати банківські послуги. У поданій позивачем копії анкеті-заяві (одна сторінка) відомості стосовно оформлення конкретної карти та бажаного кредитного ліміту не зазначені. [PERSON] погодив, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. Згідно довідки позивача (дата відсутня) відповідачу надані кредитні карти: 30 липня 2015 року № [NUMBER] з терміном дії до 07/19; 06 серпня 2015 року № [NUMBER] з терміном дії до 08/19; 06 серпня 2015 року № [NUMBER] з терміном дії до 08/19. Старт карткового рахунку щодо [PERSON] згідно довідки позивача (дата відсутня) здійснений 30 липня 2015 року, кредитний ліміт з 03 жовтня 2015 року-5000 грн., з 22 січня 2016 року-10000 грн., з 19 жовтня 2017 року-11000 грн., з 15 листопада 2018 року-00 грн.. Обставини користування банківськими послугами позивача та терміну дії картки до серпня 2019 року відповідачем згідно поданного відзиву не заперечуються. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. На підтвердження зазначених обставин позову АТ КБ «ПриватБанк» надано суду власний розрахунок заборгованості станом на 12 жовтня 2020 року та 10 січня 2021 року, анкету-заяву від 03 жовтня 2015 року, довідки щодо кредитного ліміту та видачі [PERSON] кредитних карток, витяг з Умов та правил надання банківських послуг (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті...) без підпису відповідача, копію паспорта на ім`я [PERSON] та виписку за кредитним рахунком на ім`я останнього, в якій зазначено про рух коштів станом на 13 жовтня 2020 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України є підстави вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві [PERSON] від 03 жовтня 2015 року процентна ставка не зазначена. Крім того, в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання зі сплати коштів та не визначено розмір неустойки. Позивач, пред`являючи вимогу про погашення кредиту, просить стягнути прострочене тіло кредиту, прострочені проценти згідно ст.625 ЦК України, а також пеню. У заяві від 12 січня 2021 року ставиться питання про стягнення простроченного тіла кредиту та прострочених процентів згідно ст.625 ЦК України. У відповіді на відзив зазначено про підтримку позову в повному обсязі. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів та пені, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на анкету-заяву від 03 жовтня 2015 року, Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи обслуговування кредитних карт. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 03 жовтня 2015 року. Судом враховується, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг, при цьому пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг-це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону-споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Як зазначено вище позивач просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. З системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та ч.1 ст.1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Згідно пункту 1.1.1.88 Умов прострочений кредит-кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті банку в термін, передбачений договором. Враховуючи, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття прострочене тіло кредиту та прострочені проценти, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту та прострочені проценти (проценти, які нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України) є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Згідно з положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням того, що в анкеті-заяві від 03 жовтня 2015 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) та інших штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, відсутні докази щодо віднесення простроченого тіла кредиту та прострочених процентів до складової частини саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь банку простроченого тіла кредиту та прострочених процентів (процентів, які нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України), пені згідно заявлених вимог. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] користувався коштами, які надані йому позивачем, про що свідчить виписка по його рахунку, що також зазначено ним і у відзиві на позовну заяву, останній визнає позов в частині 26506 грн. 42 коп тіла кредиту, тобто відповідач користувався кредитними коштами, частково виконував умови кредитного договору, сплачував заборгованість за договором, тобто останній отримав кредитний ліміт на платіжну картку, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, при цьому фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, зокрема і під час судового розгляду, що із врахуванням положень ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час,- свідчить про порушення прав позивача, у зв`язку з чим наявні підстави для висновку щодо права позивача на захист свого права через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем, як боржником, обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, яка згідно розрахунків позивача станом на 12 жовтня 2020 року та 10 січня 2021 року становить 19597 грн. 96 коп (поточне тіло кредиту). Інші докази щодо фактично отриманих та використаних відповідачем коштів суду не подані. Визнання відповідачем [PERSON] позову в частині 26506 грн. 42 коп, як тіла кредиту, суперечить встановленим судом обставинам, і не є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в даній частині відповідно до ст.206 ЦПК України, що в свою чергу є підставою для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову в даній частині і продовження судового розгляду. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивача підлягає стягненню 19597 грн. 96 коп заборгованості за кредитним договором, як тіла кредиту. Під час розгляду справи представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені, при цьому підстави для стягнення пені, із врахуванням встановлених судом обставин, відсутні. Також судом враховується, що позовна давність застосовується лише до обґрунтованого позову. Також судом встановлено, що термін дії картки № [NUMBER] до останнього дня серпня місяця 2019 року. З позовом до відповідача позивач звернувся до суду 23 листопада 2020 року (через поштове направлення). За правилами ст.ст.257, 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Посилання позивача про збільшення позовної даності до 50 років (п.1.1.7.31. Умов), із врахуванням ст.259 ЦК України, належними та допустимими доказами не підтверджено, зокрема суду не поданий відповідний письмовий договір з цього приводу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в даному випадку щодо тіла кредиту, в межах строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено 2102 грн. судового збору. Позивачем заявлені позовні вимоги, із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12 січня 2021 року, на загальну суму 34087 грн. 76 коп, судом стягнуто 19597 грн. 96 коп, тобто позовні вимоги задоволені на 57,49 % (19597,96х 100 :34087,76 =57,49), що є підставою для стягнення на користь позивача із відповідача 1208 грн. 43 коп судового збору (2102х 57,49:100 =1208,43).

Outcome: partial