Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

1.Позиція позивача та обставини на підтвердження позову: Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 5703,27 дол. США, заборгованості за кредитним договором . Надалі розмір позовних вимог збільшувався , в останнє було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог , відповідно позивач просить стягнути з відповідачів солідарно - 1072,92 дол. США простроченої заборгованості, що в еквіваленті складає 28658,47грн., 1451,53 дол.США прострочені відсотки, що в еквіваленті складає 38663,31грн. , 166169,89грн. пені на прострочений борг та відсотки, 3 % річних на прострочений борг- 1213,55грн. та 3% річних на прострочені відсотки 1500,42грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та в обґрунтування зазначив, що 06 березня 2007р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія-Кіровоградське обласне управління та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 123, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 7 600,00 дол. США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути отриманий кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних в порядку, та на умовах, та в строки визначені договором. Відповідно до п.1.2 договору про іпотечний кредит, на 240 (двісті сорок) місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 06 березня 2027 року на придбання однокімнатної квартири за договором купівлі - продажу від 06 березня 2007 року, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,5% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит було укладено: Нотаріально посвідчений іпотечний договір від 06.03.2007 року зареєстрований в реєстрі за № 1162, відповідно до якого іподекодавець ([PERSON]М.) передав в іпотеку, а Іпотекодежатель (Банк) прийняв предмет іпотеки, з метою забезпечення виконання зобов'язань, нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Також було укладено Договір поруки № 139 від 06.03.2007 року, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія -Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON]. Відповідно до п.1 даного договору, Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань по Договору про іпотечний кредит № 123 від 06.03.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором про іпотечний кредит у позичальника [PERSON] нараховувалась прострочена заборгованість яка станом на 10.03. 2017 року в загальній сумі становить 5703,27 дол. США, з них: основний борг 3800 дол. США в еквіваленті 102274,33 грн., прострочений борг - 822,64 дол. США. в еквіваленті - 22136,12 грн., нараховані відсотки по угоді - 1080,63 дол. США. в еквіваленті - 29078,27 грн., пеня на прострочений борг - 100557,02грн., яку просить стягнути та сплачений судовий збір в сумі 3810,39 грн. Норми права на які посилається позивач: -ст.ст. 509,526,530,536,610,625,1046,1066,1067,1070,1075ЦК України. Докази на які посилається позивач: -копія іпотечного договору; -копія договору про іпотечний кредит; -копія договору поруки; -копії паспортів, кодів божника та поручителя; -розрахунок заборгованості; -копія кредитної заявки; - копія заявки на видачу готівки. 2. Позиція відповідача щодо позову: В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав , надав суду зустрічний позов про визнання недійсним договору про іпотечний кредит № 123 від 06 березня 2007 року . Визначивши підстави : - в кредитному договорі не зазначено, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій , не мав відпровідної генеральної ліцензії і ця інформація не була надана позивачу; - відсутність права на видачу споживчого кредиту іноземною валютою; - нечесна підприємницька практика , що вводить споживача в оману; - покладення валютних ризиків на споживача ; - несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, відсоткової ставки;. - не було повідомлено споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надані кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням , поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичні оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідної ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на я споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладній інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; - договір з боку банку підписано не уповноваженою особою. Крім того, представником подану заяву про пропуск строку позовної давності та застосування наслідків пропуску строків по відношенню до поручителя та про визнання поруки припиненою відповідно до ст. 559 ЦК України по відношенню до відповідача [PERSON] ( а.с. 135-138 ) та про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог по кредитному зобов»язання, оскільки позовна давність до вимог щодо повернення коштів та відсотків , привернення яких визначено періодичними платежами , повинна обчислюватись з моменту настання строку для чергового платежу ( а.с. 139). Норми права на які посилається представник відповідачів : -п.3.3 Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.11р.; -ст. 11,15,18, п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»; -ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ; - ч. 1 ст. 4, ч. 3 ст. 12 , пункт 2 статті 19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків І фінансових послуг»; - ст. 3 п.6 , ст. 7, ч.3 статті 91,95, 203, 215, 227, 257, 267, 559 ЦК України; - ст. ст. 1, 5, 11, 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" ; - п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9. Докази на які посилається представник відповідача : -Відсутність Генеральної ліцензії в банку на час укладення договору; -Відсутність довіреності банку на представника , що підписував договір від імені банку; -Висновок експертизи ( від проведення експертизи сторона відмовилась). 3. Позиція позивача щодо зустрічного позову: В судовому засіданні представник позивача зустрічний позов не визнала та просить відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки відповідач перед підписанням договорів отримав повну та вичерпну інформацію про умови кредитування. Кредит надано в іноземній валюті у порядку та на умовах, зазначених Кредитним договором. У банку наявна Банківська ліцензія № 148 від 16.01.2002 року та Дозвіл № 148-2 від 29.04.2002 року. Відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобов'язався належним чином прийняти, використовувати і повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором перед, надавши кредит в іноземній валюті у порядку та на умовах, зазначених Кредитним оговором. Відповідно до п.5.6. Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконання операцій. В матеріалах справи міститься виписка за Кредитним договором та розгорнуті розрахунки, які відображають детальну інформацію, розміри отриманих та повернутих коштів, залишку заборгованості за Кредитним договором. [PERSON] заступник начальника управління АТ «Ощадбанк» філії Кіровоградське обласне управління АТ мав повноваження на підписання договору про іпотечний кредит за яким видано кредит ( копія довіреності надана для відома). Норми права на які посилається представник відповідача: - ст.ст.202,215, ч.3 ст. 533, ст. ст. 1046, 1054 Цивільного кодексу України; - ст.47 та ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; - Ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 р. за N 15-93; - Закон України «Про Національний банк України»; - п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004р. №483. 4.Обставини встановлені судом: Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору про іпотечний кредит № 123 від 06.03.2007 року ( а.с.27-30), договором поруки 139 від 06.03.2007 року (а. с. 37). Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.151 т.2) заборгованість станом на 09.11. 2017 року складає - 1072,92 дол. США простроченої заборгованості, що в еквіваленті складає 28658,47грн., 1451,53 дол. США прострочені відсотки, що в еквіваленті складає 38663,31грн. , 166169,89грн.- пені на прострочений борг та відсотки, 3 % річних на прострочений борг - 1213,55грн. та 3% річних на прострочені відсотки 1500,42грн. 5.Норми права , що регулюють дані правовідносини: Згідно ст. ст.525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобовязань є неприпустимою. Згідно статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У відповідності до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 610-611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Згідно ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика.Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, між заявником та боржником на підставі вказаного договору виникли цивільно-правові відносини, що регулюються ст. 1054 Цивільного кодексу України Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Статею 559 ч.4 ЦК України передбачено , що порука припиняється після закінчення строку , встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється . якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги , порука припиняється , якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. 6. Висновки суду , щодо встановлених обставин: Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості частково: Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» - 1072,92 дол. США простроченої заборгованості, що в еквіваленті складає 28658,47грн., 1451,53 дол.США прострочені відсотки, що в еквіваленті складає 38663,31грн. , 28658,47грн. пені на прострочений борг. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» - 411грн. судового збору по 205,50 грн. з кожного. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» про визнання недійсним договору про іпотечний кредит відмовити повністю. При цьому , суд виходить з наступного: Рішенням Конституційного суду України від 10 листопада 2011 по справі 15-рп/2011, визначено, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Оскільки наданий Банком кредит має цільове призначення, а саме придбання житла , а тому не є споживчим кредитом та під дію Закону України « Про захист прав споживачів» не підпадає. У Банку наявна Банківська ліцензія № 148 від 16.01.2002 року та Дозвіл № 148-2 від 29.04.2002 року Національним банком України, відповідно до яких Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями . Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ - Постанови від 30.03.2012р. № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин пунктом 10 визначено, що: згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-УІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма (не може застосовуватись судами. У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Таким чином, при видачі кредиту у Банку була наявна Банківська ліцензія та дозвіл на видачу кредиту в іноземній валюті та Банком на момент видачі, кредиту дотримано вимог законодавства, а тому зазначення [PERSON] про відсутність ліцензії у Банку не знаходять свого підтвердження. Відповідно до Положення про порядок видачі Банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 № 275, пунктом 1.3 положення, Банки, філії банків здійснюють банківську діяльність у порядку, визначеному Законом України "Про банки і банківську діяльність" ( 2121-14 ), нормативно-правовими актами Національного банку, та відповідно до них розробленими статутами, внутрішніми положеннями банків. Крім того, листом - роз'ясненням Національного Банку України № 18-312/5120-22300 від 01.12.2009р., щодо кредитування в іноземній валюті, викладена правова позиція, що уповноважені Банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті. Постановою Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, яких Банк на думку відповідача не дотримався, також не можна приймати як обґрунтування недійсності договору, оскільки дана постанова НБУ була затверджена 10.05.2007 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.05.2007р. А тому на момент видачі кредиту позичальнику [PERSON] 06.03.2007р. даних правил не існувало. " . Щодо наявності у Банку довіреності на заступника начальника філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» [PERSON]. Договір про іпотечний кредит № 123 від 06.03.2007р. укладений між Банком та [PERSON] був підписаний заступником начальника філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності № 724 від 30.10.2006 року. Відповідно до даної довіреності [PERSON] мав право: вчиняти правочини, в тому числі укладати та підписувати договори (правочини) щодо здійснення банківських операцій . розміщення залучених коштів (крім Банків) від імені ВАТ «Державний ощадний банк України» на встановлених банком умовах та на власний ризик операції з валютними цінностями. Таким чином, [PERSON] заступник начальника управління АТ «Ощадбанк» філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» мав повноваження на підписання договору про іпотечний кредит № 123 від 06.03.2007р. за яким видано кредит в іноземній валюті. Відповідно до ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, передбачено, що і офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Укладаючи з банком кредитний договір в іноземній валюті, у відповідача і не було будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого на день підписання договору валютного курсу не настане. Таким чином, незмінність курсу валют законодавчо не закріплена, тому укладаючи договір в іноземній валюті, сторона приймала на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу. Згідно умов договору про іпотечний кредит, позичальник зобов'язується щомісячно до 06 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти щомісячно, згідно з графіком (додаток 1 до договору), шляхом внесення готівки до каси Банку. Оскільки Позичальник отримав кредит в іноземній валюті, а тому зобов'язаний щомісячні платежі вносити в касу Банку в іноземній валюті. Крім того, починаючи з 10.04.2007р. 25.06.2015р. позичальник [PERSON] здійснював сплати в рахунок погашення кредиту, що є підтвердженням того що [PERSON] визнає боргові зобов'язання перед Банком. В розрахунку заборгованості станом на 14.09.2015р.( який Банком надавався до позову про стягнення заборгованості) викладені погашення по кредиту, із зазначенням дати та суми платежу. Згідно до статті 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони, в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до ст. 629 ЦК України укладений договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки, договір є підставою виникнення цивільно-правового зобов'язання, то зміст цього зобов'язання розкривається через права та обов'язки його учасників, які визначені умовами договору. [PERSON] погодився з умовами запропонованими Банком, підписав договір та здійснював сплату кредиту, отже його влаштовували умови кредитування. На підставі вищевикладеного, оскільки на момент укладення кредитного договору Банк був уповноважений на здійснення операцій з валютними цінностями оскільки у Банку наявна банківська ліцензія на здійснення валютних операцій, крім того укладений договір про іпотечний кредит за своїм змістом не суперечить нормам цивільного законодавства та [PERSON] погодившись з умовами договору, поставив свій підпис та вчинив дії на виконання умов договору, отримав від Банку суму кредиту зазначену у договорі та сплачував щомісячні платежі, а тому для визнання договору про іпотечний кредит № 423 від 06.03.2007р. недійсним не має підстав, тому позов банку є доведеним і задоволенню підлягає в частині стягнення заборгованості та відсотків. Щодо стягнення 166169,89грн. пені на прострочений борг та відсотки, 3 % річних на прострочений борг - 1213,55грн. та 3% річних на прострочені відсотки 1500,42грн. суд дійшов висновку , щодо часткового задоволення позову в цій частині в розмірі 28658,47грн. пені на прострочений борг, що відповідає розміру заборгованості в еквіваленті до гривні. Суд вважає, що розмір пені, визначений банком є завищеним, значно перевищує розмір заборгованості , тому всі види неустойки в т.ч. і відсотки на борг та відсотки , підлягають включенню в дану суму. Що стосується застосування строку позовної давності як до договору поруки і до договору про іпотечний кредит , строки позовної давності не пропущено, оскільки до 25.06.15 року мали місце проплати з боку відповідача про що було зазначено позивачем , позов подано до суду 12.10.15 року. З цих же підстав відсутні підстави для визнання поруки припиненою. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» - 411грн. судового збору по 205,50 грн. з кожного.

Outcome: partial