Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач Донецький юридичний інститут МВС України звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування вартості навчання у зв»язку з достроковим звільненням з органів внутрішніх справ України, в обґрунтування позову зазначив, що 22.09.2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця в Донецькому юридичному інституті Луганського державного університету внутрішніх справ освітньо-кваліфікаційного рівня "бакалавр". Відповідно до вказаного договору відповідач зобов»язався відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Однією з підстав такого відшкодування є відмова від подальшої служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. За час навчання з 22.09.2007 року по 20.06.2009 року на навчання відповідача витрачено коштів у сумі 16490,64 грн.. 20.06.2009 року [PERSON] був відряджений для подальшого проходження служби у розпорядження ГУМВС України в Донецькій області у зв»язку з закінченням Донецького юридичного інституту, де його призначено дільничним інспектором сектору дільничних інспекторів міліції Калінінського РВ ГМУ ГУМВС України в Донецькій області. 08.02.2011 року наказом ГУМВС України в Донецькій області відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Таким чином, після закінчення Донецького юридичного інституту [PERSON] прослужив в органах внутрішніх справ 01 рік 07 місяців 18 днів. Після звільнення з органів внутрішніх справ відповідач добровільно вартість свого навчання не відшкодував. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача суму вартості його навчання у розмірі 16490 грн. 64 коп., а також суму судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. Представник позивача в наданій до суду заяві просив позов розглянути у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи ГУМВС України в Донецькій області позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що він є особою, позбавленою батьківського піклування, а тому у відповідності до вимог Постанови КМУ № 226 від 05.04.1994 року , він повинен був на час навчання до 23 років перебувати на повному державному забезпеченні, а тому звільнений від оплати . Крім того, відповідач зазначив, що у Конституції України та Законі України «Про вищу освіту» відсутні норми, які б зобов'язувала особу, що навчалася у державному ВНЗ, три роки відпрацювати та відшкодувати до державного бюджету вартість навчання; також відповідач вказав на те, що він не згоден з розміром витрат на утримання і навчання які повинні бути меншими, оскільки він проходив в 2009 році стажування та перебував на канікулах, також відповідач у своїх запереченнях посилався на те, що Донецький юридичний інституту МВС України не є належним позивачем по справі і як виконавець державного замовлення не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом за № 117 о/с від 29.07.2005 року Донецького юридичного інституту [PERSON] було зараховано курсантом 1-го курсу Донецького юридичного інституту Луганського державного університету внутрішніх справ з 15 серпня 2005 року (а.с. 6). 22.09.2007 року між Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Донецькій області та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця за державним замовленням за напрямом підготовки "Правознавство" освітньо-кваліфікаційного рівня "бакалавр". (а.с. 7-8). Згідно наказу № 356 від 16 червня 2009 року Донецького юридичного інституту Луганського державного університету внутрішніх справ про затвердження розрахунку фактичних витрат на навчання курсантів 4-го курсу та розрахунку витрат на утримання курсанта [PERSON] за період його навчання було витрачено 16 490,64 грн.. (а.с.9,10), що також встановлено витребуваними судом за клопотанням відповідача речовим атестатом та довідками про грошове забезпечення (а.с.48-52). Наказом ГУМВС України в Донецькій області № 251 о/с від 23.07.2012 року [PERSON] було вирішено призначити дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Калінінського райвідділу Горлівського міськуправління. (а.с. 12). Наказом ГУМВС України в Донецькій області № 44 о/с від 08.02.2011 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 «ж» (за власним бажанням). (а.с. 13). Пунктом 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 01.03.2007 року № 313, передбачено відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов»язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Відшкодування витрат проводиться за договором про підготовку фахівця у вищому начальному закладі, який укладається між начальним закладом, Головним управлінням або Управлінням МВС та особою. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством. Згідно п.п. 2.3.6, 3.2 Договору про підготовку фахівця у Донецькому юридичному інституті Луганського державного університету внутрішніх справ у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання і встановленого трирічного терміну перебування на службі у зв»язку з відмовою від подальшої служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, [PERSON] зобов»язався відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Після звільнення з органів внутрішніх справ відповідач добровільно вартість свого навчання не відшкодував. Пунктом 6 Постанови КМУ від 01.03.2007 року № 313 та п. 4.4 Договору передбачено, що у разі відмови особи (курсанта) добровільно відшкодувати витрати, пов»язані з її навчанням, ця сума стягується у судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням раніше встановленого договором та законодавством трирічного терміну перебування на службі та не відшкодував у добровільному порядку витрат пов»язаних з його утриманням у навчальному закладі, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача до державного бюджету вартості його утримання в Донецькому юридичному інституті у сумі 16 490,64 гривень підлягають задоволенню повністю. Разом з тим, судом встановлено, що дійсно [PERSON] є особою позбавленою батьківського піклування (а.с.34-37), однак суд вважає безпідставними посилання відповідача на Постанову КМУ № 226 від 05.04.1994 року, оскільки в даному випадку між сторонами існують договірні правовідносини, а договір про підготовку фахівця за державним замовленням за напрямом підготовки "Правознавство" освітньо-кваліфікаційного рівня "бакалавр" від 22.09.2007 року не визнавався недійсним і є чинним на час ухвалення рішення суду. Суд також вважає неспроможними інші заперечення на позов з огляду на ту обставину, що правовідносини в частині відшкодування особою витрат за її навчання за державним замовленням у разі відмови від роботи за направленням протягом трьох років після закінчення ВНЗ були урегульовані ст. 56 ЗУ України «Про вищу освіту» та постановою КМУ № 992 від 22.08.1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Зміст договору від 22 .09.2007 р. про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України також свідчить, що ним зафіксували права і обов'язки сторін договору у зв'язку з навчанням [PERSON] за державним замовленням у ВНЗ, яке, з огляду на нерозривність учбового процесу, охоплює період часу з моменту зарахування [PERSON] до курсантів і до його закінчення, працевлаштування та трирічного строку роботи за отриманою спеціальністю і направленням. Згідно ст. 11 і ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання у сторони виникають як на підставі договорів так і з інших правочинів, актів цивільного законодавства, актів органів державної влади. Посилання [PERSON] на ст. 53 Конституції України в частині забезпечення доступності до безоплатної освіти в державних і комунальних закладах є безпідставним , оскільки судом не встановлено обмежень конституційного права громадянина на отримання освіти. Заперечуючи проти позову з зазначених підстав, відповідач залишив поза увагою положення ст. 24 Конституції України щодо рівності громадян перед законом , оскільки у випадку дотримання відповідачем умов договору він не відшкодовує в бюджет витрати за її навчання, а інша сторона задовольняє загальнодержавний інтерес у забезпеченні фахівцями певної галузі. У разі порушення особою зазначених умов безоплатної для неї форми навчання та подальшого працевлаштування за держаним замовленням для неї настають негативні наслідки у формі виникнення обов'язку відшкодувати витрати на її навчання. В цьому вбачається задекларована Конституцією України рівність громадян, баланс прав і обов'язків. Також посилання відповідача на недоведеність позивачем зазначених у позові витрат на утримання та його навчання також не мають під собою підґрунтя. Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім встановлених статтею 61 цього Кодексу випадків, до яких дана справа не відноситься. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідачем не доведено шляхом надання суду належних і допустимих доказів, які б переконливо свідчили про фактичне незабезпечення позивачем його харчуванням, речовим майном у певний період часу. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved