Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

15.09.2014р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в яким просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вказаного позову зазначає, що з 11.03.1997 року по 09.04.2013 року він працював в ПрАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" на посаді старшого бортпровідника Департаменту сервісу пасажиру на борту ПС льотного комплексу. 09.04.2013 року він звільнився з займаної посади за власним бажанням. Однак, в порушення ст.47 КЗпП України відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі за грудень 2012 року - квітень 2013 року, а також не виплатив компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу в розмірі 69062,93 грн. В зв'язку з чим, 07 травня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення, яким стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 69062,93 грн. 29 серпня 2014 року відповідачем було частково погашено заборгованість на суму 44440,68 грн. Проте на момент подачі позову повний розрахунок проведений не був, рішення суду залишається невиконаним в повному обсязі. З огляду на це, з метою захисту своїх трудових прав, в частині стягнення середнього заробітку за час невиплати заробітної плати він і звернувся до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечував. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і прийшов до переконання, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.03.1997 року по 09.04.2013 року, працював в приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанії «Аеросвіт» старшого бортпровідника Департаменту сервісу пасажиру на борту ПС льотного комплексу. 09.04.2013 року він звільнився з займаної посади за власним бажанням. Таким чином, між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які передбачені ст.ст. 47, 115, 117 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В частині 1 ст.116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивачу при звільненні відповідачем не було виплачено заробітну плату за грудень 2012 року - квітень 2013 року, внаслідок чого 07 травня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення, яким стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 69062,93 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з копії виписки з банківського рахунку позивача (а.с.20), відповідач 29.08.2014 року частково погасив заборгованість по заробітній платі в сумі 44440,68 грн. Таким чином, залишок невиплаченої позивачу заробітної плати, згідно з вищевказаним рішенням суду, становить 24622,25 грн. Відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України Змістом статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач при звільненні позивача, у встановлені законом строки, не виплатив їй нараховану заробітну плату та всі належні суми при звільненні, суд дійшов висновку, що з ПрАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" слід стягнути на користь позивача її середній заробіток за весь час затримки, починаючи з дня звільнення - 09.04.2013 року по день винесення судового рішення 13.10.2014 року. При розрахунку суми середньомісячного заробітку, суд бере за основу дані щодо суми середньомісячного заробітку позивача в розмірі 6526,57 грн. яка відображена у відповідній довідці про доходи № 4005, від 09.04.2013 року (а.с.19). Оскільки, застосування пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, суд вважає за недоцільне, з тих причин, що останні 2 календарних місяці роботи позивача мають суттєві розбіжності в сумах заробітної плати, що свідчить про неоднакові відпрацьовані дні позивачем за ці місяці, що при розрахунку потягне за собою відмінності у визначенні реального середньомісячного заробітку позивача. Так, починаючи з дня звільнення позивача - 09.04.2013 року по день винесення судового рішення 13.10.2014 року, кількість робочих місяців складає 18 місяців та 3 дні. При визначенні середнього денного заробітку позивача суд виходить з наступного розрахунку ( 6526,57 грн.-середньомісячна заробітна плата / 22 дні - середньомісячна кількість робочих днів у місяці = 296,66 грн. Таким чином середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за вказаний період, становить 118368 грн. 24 коп. ((18 місяців х 6526 грн. 57 коп.) + (3 дні х 296,66)). Тому для повного відновлення порушеного права слід стягнути з відповідача на користь позивача вказаний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідач в своїй заяві не навів підстави для відмови у задоволенні позову, жодним чином не обргунтував свої заперечення в розрізі вимог ст.60 ЦПК України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 1183 грн. 68 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнена від їх оплати. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 116, 117, КЗпП України,

Outcome: approved