Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У травні 2020 року до Харківського районного суду Харківської області від адвоката Дем`яненко Ольги Олегівни, яка діє в інтересах позивача [PERSON] , на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1009579 виданого у відповідності до положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, в якій позивач просить суд: -встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; -встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 74,90 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування вимог позовної заяви позивачем зазначено, що на земельній ділянці, площею 2605,7 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , був розташований житловий будинок літ. «А-1», який належав [PERSON] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівництво від 20 березня 1963 року, виданого виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради депутатів трудящих на підставі рішення від 04 лютого 1963 року, пр. № 4. З дозволу [PERSON] її донька [PERSON] для поліпшення житлових умов своєї родини в 1980 році розпочала будівництво ще одного житлового будинку за вказаною вище адресою. [INFO] помирає [PERSON] . За свого життя вона склала заповіт, посвідчений 27 лютого 1987 року секретарем Коротичанської селищної ради Харківського району Христоєвою В.Г., яким заповіла все своє на користь дочки [PERSON] . Остання постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з померлою [PERSON] , що вбачається з будинкової книги. Відтак, позивач вказує на те, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що вказує на те, що вона прийняла спадщину згідно статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року). [PERSON] у 1988 році завершила будівництво житлового будинку літ. «Б-1» та надвірних будівель: літня кухня літ «В», тамбур літ. «в», сарай літ. «Г», погріб літ. «Д», гараж літ. «Е» та огорожа №1-2. Під час здійснення інвентаризації ФОП [PERSON] станом на 14 грудня 2019 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , побудовані житловий будинок літ. «Б-1», з верандою літ. «б», загальною площею 74,90 кв.м, житловою площею 41,30 кв.м, літня кухня літ «В», тамбур літ. «в», сарай літ. «Г», погріб літ. «Д», гараж літ. «Е». Вказані об`єкти не належать до самочинного будівництва, оскільки побудовані до 5 серпня 1992 року, а житловий будинок літ. «А-1», сіни літ. «а», сарай літ. «Б» знесено, що підтверджено довідкою-характеристикою від 14 грудня 2019 року. [INFO] помирає [PERSON] . На момент її смерті вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та з нею мешкала її донька [PERSON] , яка не була зареєстрована за вказаною адресою. Однак, [PERSON] здійснювала догляд за матір`ю та поховала її за власні кошти, що підтверджується актом від 27 лютого 2020 року, складеним і підписаним сусідами та депутатом по округу № 27 [PERSON], підпис якого засвідчено печаткою виконавчого комітету Пісочинської селищної ради. Відтак, позивач наполягає на тому, що в силу положень статті 1268 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину, яка складалась, зокрема, із житлового будинку літ. «Б-1» за адресою: [ADDRESS] , після смерті своєї матері [PERSON] . Відповідний факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , позивач просить встановити, оскільки він має юридичне значення. При цьому, [PERSON] не встигла оформити свої спадкові права на відповідне майно та померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з відповідного житлового будинку літ. «Б-1» розташованого за адресою: [ADDRESS] . До першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] належать її діти [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач), що відповідає вимогам статті 1261 ЦК України. Чоловік [PERSON] - [PERSON] помер до відкриття спадщини ? [INFO] . На момент смерті [PERSON] не мала зареєстрованого місця проживання, але постійно проживала разом зі своєю донькою - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що може підтвердити відповідачка [PERSON] . Відповідач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняла, на момент відкриття спадщини разом зі спадкодавцем не мешкала, з заявою до нотаріальної контори не зверталася. [PERSON] на момент відкриття спадщини постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених та невизнаних прав на спадщину, яка складається із житлового будинку літ. «Б-1» за адресою: [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14 травня 2020 року вказаний позов надійшов у провадження судді Шинкарчука Я.А. 09 червня 2020 року судом в порядку вимог статті 187 ЦПК України отримано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ? [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 76 том 1). Ухвалою суду від 09 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, а також витребувано докази з Харківського обласного нотаріального архіву, Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області та приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Омельницької Наталії Валентинівни. Витребувані на підставі ухвали суду від 09 червня 2020 року докази надійшли до суду 31.07.2020 (а.с. 89-129 том 1). У відповідності до ухвали суду від 03 грудня 2020 року витребувано докази також з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), які надійшли до суду 10 лютого 2021 року (а.с. 153-155 том 1). Згідно ухвали суду від 19 травня 2021 року закрито підготовче судове засідання у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представника позивача ? адвокат Дем`яненко О.О. подала суду заяву, в якій остання просить проводити розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Від відповідача [PERSON] в матеріалах справи також міститься заява, в якій остання вказує, що проти задоволення позову не заперечує та просить проводити розгляд справи у її відсутність. Також у вказаній заяві відповідачем зазначено, що вона не приймала спадщину після смерті своєї матері ? [PERSON] , а також вона підтверджує обставину, що її мати ? [PERSON] постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] , разом із її бабусею ? [PERSON] , по день смерті останньої ( [INFO] ). Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом За архівними матеріалами Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області 20 березня 1963 року, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ №7 під реєстровим №778 (а.с. 164 том 1). [PERSON] померла [INFO] , що підвернується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.10.1987 Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області (а.с. 69 том 1). На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено даними будинкової книги на відповідний житловий будинок (а.с. 20-24 том 1). З нею також була зареєстрована її донька ? [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 27 лютого 1987 року секретарем виконкому Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області за реєстрованим №16, яким заповіла все належне їй майно на користь дочки [PERSON] (а.с. 18 том 1). [INFO] померла [PERSON] , що підвернується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 12.11.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області (а.с. 70 том 1). На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено даними будинкової книги на відповідний житловий будинок (а.с. 20-24 том 1). Після смерті [PERSON] на протязі шестимісячного строку з дня її смерті із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, заяви від інших спадкоємців до держнотконтори не надходили, свідоцтва про право на спадщину нотаріальна контора не видавала, спадкова справа не відкривалась (а.с. 93-95 том 1). З акту від 27 лютого 2020 року, складеного і підписаного сусідами та депутатом по округу № 27 [PERSON], підпис якого засвідчено печаткою виконавчого комітету Пісочинської селищної ради, вбачається, що на день смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , з нею проживала разом за адресою: [ADDRESS] , її донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 35 том 1). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.07.2019 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області (а.с. 71 том 1). 07 вересня 2019 року до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернулась донька померлої [PERSON] (а.с. 100 том 1). Факт родинних відносин між [PERSON] та позивачем, підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 23.10.1987 Палацом новонароджених м.Харків, на підставі актового запису № 8335 від 23 жовтня 1987 року (а.с. 38 том 1). До кола спадкоємців першої черги за законом входить також відповідач ? [PERSON] , донька [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Палацом новонароджених м.Харків, на підставі актового запису № 4994 від 26 травня 1981 року (а.с. 39 том 1) та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , виданим 13 липня відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, на підставі актового запису № 455 від 13 липня 2019 року (а.с. 40 том 1). Чоловік [PERSON] ? [PERSON] , помер ще за життя спадкодавця ? [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 вересня 2009 року Коротичнською селищною радою Харківського району, на підставі актового запису №66 від 01.09.2009 (а.с. 37 том 1). Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, позивач отримала відмову. Так, постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Наталії Валентинівни від 20 лютого 2020 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки спадкоємцем не подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме, не подано доказів прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , тоді як спадкова справа після смерті останньої не відкривалась (а.с. 41-42 том 1). Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 14 грудня 2019 року земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок літ. «Б-1», з верандою літ. «б», загальною площею 74,90 кв.м, житловою площею 41,30 кв.м, літня кухня літ «В», тамбур літ. «в», сарай літ. «Г», погріб літ. «Д», гараж літ. «Е», огорожа 1-2. Дані об`єкти не належать до самочинного будівництва, оскільки побудовані до 05 серпня 1992 року. Житловий будинок літ. «А-1», сіни літ. «а», сарай літ. «Б» знесено, що підтверджено довідкою-характеристикою від 14 грудня 2019 року (а.с. 25-32 том 1). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, а до 31 грудня 2003 року був чинним ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Разом із тим, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, приписи пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , коли діяв ЦК УРСР 1963 року. Із змісту статті 549 ЦК УРСР убачається, що дії, які свідчать про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 525 ЦК УРСР встановлювалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим ? день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування після смерті [PERSON] , а спадщина відкрилася [INFO] , то такі спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК Української РСР. У відповідності до частин першої, другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із статтею 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За правилами статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Отже, з приведеного вище вбачається, що [PERSON] фактично вступила у володіння спадкового майна після смерті [PERSON] , оскільки за даними будинкової книги була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, хоча і не оформила відповідні права, зокрема, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Оскільки спірний житловий будинок літ. «Б-1» було побудовано у 1988 році, питання набуття права власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за№ 830/19568 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. У свою чергу, до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. Відповідно до копії технічного паспорту на спірний житловий будинок, складений ТОВ [PERSON] від 14.12.2019 на замовлення позивача, будинок з господарськими спорудами та будівлями побудований в період з 1988 року по 1990 рік (а.с.26-32 том 1). Зважаючи на те, що на час завершення будівництва житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями (до 05 серпня 1992 року), законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно, за наслідками проведеної 14 грудня 2019 року технічної інвентаризації будинку, встановлено, що за життя [PERSON] побудувала житловий будинок, прибудови до нього та інші споруди, які відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями) не належать до самочинного будівництва. Отже, [PERSON] за життя набула право власності на збудований нею об`єкт нерухомого майна, а відтак він входить до спадкової маси після її смерті. Спадщина після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась уже після 01 січня 2004 року , а відтак відносини спадкування регулюються правилами ЦК України. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями статті 1257 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. За змістом статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З приведеного вище вбачається, що за положеннями частини третьої статті 1268 ЦК України, з огляду на акт від 27 лютого 2020 року, складеного і підписаного сусідами та депутатом Пісочинської селищної ради по округу № 27 [PERSON] (а.с. 35 том 1), а також оскільки ніхто не заявив про відмову від прийняття спадщини, [PERSON] вважається такою, що прийняв спадщину після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальна дії, свідоцтва про право на спадщину. Виходячи з приведеного вище, суд приходиться до висновку про юридичну значимість необхідності встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а відтак дану вимогу позову задовольняє. Отже, оскільки [PERSON] , як єдиний спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , суд вважає [PERSON] такою, що набула право власності на спірний житловий будинок, а відтак він входить до складу спадщини після її смерті. [PERSON] звернулась 07 вересня 2019 року до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Наталії Валентинівни із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ? [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 100 том 1). Згідно положень частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, [PERSON] виконала вимоги статті 1269 ЦК України та вважається такою що прийняла спадщину після смерті своєї матері ? [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому у визнанні юридично значимого факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не має необхідності, і в даній частині позову суд відмовляє. Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивач звернулась до нотаріальної контори із питанням про отримання свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, однак отримала відмову. Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, вона була змушена звернутися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на викладене, суд вважає позивача таким, що в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , набула право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи встановлені на підставі наявних в матеріалах справи документів обставини, суд вважає вимоги заяви про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , обґрунтованими та доведеними. Судом зазначається, що позивачу встановлення відповідного юридичного факту необхідно для отримання права на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Тоді як [PERSON] звернулась 07 вересня 2019 року до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Наталії Валентинівни із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ? [PERSON] , померлої [INFO] , що в силу вимоги частини першої статті 1269 ЦК України вказує на відсутності необхідності додаткового встановлення даного факту в судовому рішенні. Відтак, в даній частині позову суд відмовляє. У зв`язку з викладеним вище, наявні достатні підстави для визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 74,90 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, здійснивши правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд задовольняє вимоги виходячи з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективний, оскільки спрямований на відновлення його, відповідає змісту відповідного права й характеру його обмеження.

Outcome: partial