Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів Дубровицької міської ради Рівненської області, [PERSON] та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 22 квітня 2016 року №126 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в м. Дубровиця" в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0813 га в [ADDRESS], оскільки при його прийнятті було порушено вимоги частини 17 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати з оплати судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 22 квітня 2016 року Дубровицька міська рада затвердила проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в м. Дубровиця. Так було передано у власність відповідачу [PERSON] земельна ділянка в [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель житлової та громадської забудови. На тій земельній ділянці, яка була передана у власність відповідачу [PERSON] розміщено сараїв, якими вона та ще 4 жителів м. Дубровиця, користуються приблизно 25 років. Розуміючи, що розміщені на спірній земельній ділянці сараї, які використовуються для господарських потреб, розміщені на земельній ділянці, яка не передана їй у користування, звернулася до Дубровицької міської ради із заявою про надання у користування спірних земельних ділянок. За час користування сараями, які були зведені на спірній земельній ділянці, Дубровицька міська рада жодних претензій не пред'явила. 12 квітня 2016 року на її заяву від 30 березня 2016 року про надання земельної ділянки, від виконавчого комітету Дубровицької міської ради вона отримала відповідаль, в якій вказувалося, що з 01 січня 2015 року заборонено надання земельних ділянок для містобудівних потреб, якщо для відповідної території не розроблений план зонування території або детальний план. Проте, не дивлячиь на таку позицію, 22 квітня 2016 року Дубровицька міська рада затвердила проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в м. Дубровиця. Так було передано у власність відповідачу [PERSON] земельна ділянка в [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель житлової та громадської забудови. Дане рішення було прийняте на виконання рішення Дубровицької міської ради від 25 листопада 2014 року №935, який було надано дозвіл [PERSON] та виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] На сесію Дубровицької міської ради 22 квітня 2016 року, на якій розглядалося питання, зокрема передачі у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], її не допустили. Вважає, що вказаним рішенням Дубровицької міської радм було порушено вимоги Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування", а тому просить суд визнати його протиправним та скасувати. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Михалець Г.В. позов підтримали в повному обсязі. Відповідач та її представник - адвокат Губар В.Є. просили суд відмовити у задовленні позову. Представники Дубровицької міської ради [PERSON] та [PERSON] просили суд відмовити у задовленні позову. Ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року, в якості співвідповідача було залучено Головне Управління Держгеокадастру в Рівненській області. Позивачем [PERSON] було збільшено позовні вимоги, крім вже зазначених позовних вимог у первісному позові, просить зобов'язати Головне Управління Держгеокадастру в Рівненській області скасувати запис у поземельній книзі про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0813 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Рівненської області за [PERSON] та вивести з бази Державного земельного кадастру відомості про це, зокрема, і про цільове призначення земельної ділянки. Ухвалою суду від 24 лютого 2017 року, первісного співвідповідача Головне Управління Держгеокадастру в Рівненській області, було замінено на належного - Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Дубровицькому районі Рівненської області. Співвідповідач Державний кадастровий реєстратор Відділу у Дубровицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Ютовець Н.П. просила суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до норм, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України, розпочала процедуру приватизації земельної ділянки в 2014 році. Дана обставина стверджується копіями її заяв від 17 жовтня 2014 року та 11 листопада 2014 року (а.с.84-85), в якій вона просить надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0813 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Судом встановлено, що рішенням Дубровицької міської ради від 25 листопада 2014 року №935, громадянці [PERSON], на підставі її заяви (а.с.84-85), до якої було долучено графічний матеріал земельної ділянки, було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,0813 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель житлової та громадської забудови на території Дубровицької міської ради (а.с.33). На підставі цього рішення, відповідач [PERSON] звернулася до ПП "Дубровицьке земельно-кадастрвое бюро", яким було виготовлено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної ділянки, який було погоджено у порядку встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України (а.с.73-76). В подальшому рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області №126 від 22 квітня 2016 року "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в м. Дубровиця", було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність громадянці [PERSON] земельну ділянку площею 0,0813 га в [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) (а.с.42-44). Що стосується посилання позивача на порушення Дубровицькою міською радою частини 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", суд зазначає наступне. Як передбачає частина 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Пунктом 6-1 Прикінцевих полжень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що дія частин третьої та четвертої статті 24 цього Закону до 1 січня 2015 року не поширюється на території, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій. Враховуючи той факт, що процедуру приватизації спірної ділянки відповідач [PERSON] розпачала до 01 січня 2015 року, то підстав зупинити її у 2016 році у Дубровицької міської ради не було з огляду на положення частини 1 статті 58 Контитуції України, що узгоджується з висновком Конституційного Суду України, викладеним у рішенні №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року (справа №1-9/2009). Таким чином, частина 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не може застосовуватися до спірних правовідносин в якості підстави для визнання протиправним оскаржуваного рішення міської ради. Крім того, суд звертає увагу на те, що земельна ділянка, яка була відведена відповідачу [PERSON] відноситься до земель житлової та громадської забудови, що стверджується копією довідки №04-08/190, виданої Управління Держземагенства в Дубровицькому районі Рівненської області (а.с.154) та передбачена генпланом м. Дубровиця (а.с.155-156). Згідно вимог частини 1 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. Оскільки генеральний план м. Дубровиця було розроблено у 1983 році, то у відповідності до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", він є безстроковим. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що проекти забудови територій, розподілу територій, містобудівні обґрунтування з відповідними умовами та обмеженнями забудови земельних ділянок, будівельні паспорти, документи на введення об'єктів в експлуатацію та їх сертифікацію, розроблені та/або оформлені до набрання чинності цим Законом, можуть бути затверджені та використані після набрання чинності цим Законом. Крім того, рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 04 квітня 2013 року №717 визнано існуючий генеральний план забудови міста придатним для подальшого використання (а.с.158), а рішенням виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області №33 від 20 березня 2014 року, затверджено схему розпланування території по [ADDRESS] (а.с.160), згідно якої земельна ділянка, на яку відповідач [PERSON] набула право власності, відведена під житлову забудову. Щодо посилання позивача, що при прийнятті спірного рішення було порушено вимоги частини 17 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яка передбачає, що сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", суд приходить до такого висновку. З поданих Дубровицькою міською радою Рівненської області заперечень проти позову вбачається, що заяви від громадянки [PERSON] про бажання бути присутньою на засіданні сесії ради, на якій було прийняте вищевказане рішення, не надходило. А тому, позивачем не наведено обґрунтованих доказів на підтвердження того, що при прийнятті спірного рішення було порушено вимоги частини 17 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Що стосується позовної вимоги позивача про зобов'язання Головного Управління Держгеокадастру в Рівненській області скасувати запис у поземельній книзі про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0813 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Рівненської області за [PERSON] та вивести з бази Державного земельного кадастру відомості про це, зокрема, і про цільове призначення земельної ділянки, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до пункту 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року, скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги. Відповідо до частин7, 8 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки. Як передбає частина 2 статі 39 Закону України "Про Державний земельний кадастр", дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом. Суд враховує той факт, що відповідачем [PERSON] розпочато процедуру приватизації земельної ділянки в 2014 році та нею були дотримані всі встановлені чинним законодавством вимоги, що стосуються надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відведення на передання земельної ділянки у власність, реєстрації права власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. Натомість, громадянкою [PERSON], лише 30 березня 2016 року було подано заяву до Дубровицької міської ради з проханням надати земельну ділянку під забудову та ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] біля ДОСАРу" (а.с.57). До даної заяви, громадянкою [PERSON] не було долучено необхідних документів та графічних матеріалів попереднього розміщення земельної ділянки, як це передбачено статтею 118 Земельного кодексу України. Враховуючи те, що позивач не є володільцем, ні користувачем, ні розрорядником земельної ділянки, яка була передана у власність відповідачу, а тому, як наслідок, права позивача стосовно земельної ділянки порушені не були. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 18 травня 2016 року по справі №6-658цс15, яка є обов'язковою для застосування відповідно до норм статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд враховуючи вимоги статті 60 Цивільного процесуального кодексу України щодо надання позивачем належних доказів, приходить до висновку, що міською радою при прийняті спірного рішення не були порушені права позивача. Позивач не надав суду жодних доказів, яким чином порушені його земельні права та законні інтереси при прийняті спірного рішення. В зв'язку з тим, що позивач не надав доказів порушення його прав, то відсутня одна із обов'язкових підстав для задоволення її позову.

Outcome: dismissed