Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

15.09.2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 18.02.2004 року зареєструвала шлюб із відповідачем у Ходорівській міській раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №8. Від подружнього життя у них дітей не має. Із відповідачем вирішила розірвати шлюб через те, що він протягом останнього часу змінив ставлення до сім"ї, зокрема не поважає її, як жінку, часто безпричинно влаштовуває сімейні скандали, а також мали місце випадки фізичного насильства із його сторони стосовно неї, що в кінцевому випадку привело до фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом двох останніх років вони спільно не проживають. За таких обставин вважає, що сім"я існує формально, а тому шлюб просить розірвати. В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, уточнивши їх, а саме просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав, про що подав суду відповідну заяву. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], яке видано повторно відділом ДРАЦС РС Жидачівського РУЮ у Львівській області 12.09.2014 року, вбачається, що 18 лютого 2004 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище "[PERSON]"(а.с.2). Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, із 2012 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач та відповідач не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких подальших заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивача відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, то вона вправі відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у зв"язку із задоволенням позову, суд приходить до висновку, що із відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243,6 грн..

Outcome: approved