Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною вище адресою. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що є власником квартири [ADDRESS]. У січні 2003 р. позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON] та він вселився до належної їй квартири і зареєстрував своє постійне місце проживання за вказаною вище адресою. 04.12.2006 року шлюб між сторонами був розірваний. З липня 2013 року відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS]. На вимогу [PERSON] знятися з реєстраційного обліку [PERSON] відмовляється. Тому позивачка вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Вважає, що її права як власника житла грубо порушуються відповідачем, який не є членом сім'ї, втратив право користування житлом і перешкоджає [PERSON] вільно розпоряджатися своєю власністю. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи без його участі не надав, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи без його участі не надав, про причини неявки суд не повідомив. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 8-96-78549 від 9 жовтня 1996 року. У червні 2008 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 249 від 18 червня 2008 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18 червня 2008 року). З довідки АДП ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 05.09.2014 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що згідно ст.ст. 64, 156 Житлового кодексу України відповідач є колишнім членом сім'ї позивача. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з червня 2013 року, тобто більше року. Відповідачем не надано суду доказів про існування між ним і власником квартири будь-яких домовленостей щодо збереження за ним права користування житловим приміщенням у спірному будинку понад строки, визначені ст. 405 ЦК України. Суд вважає, що [PERSON] реєстрацією свого місця проживання у квартирі, яка належить [PERSON], створює позивачці перешкоди у вільному користуванні, володінні та розпорядженні її власністю. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням заявлена законно і обґрунтовано, тому підлягає задоволенню. Щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача, то ця вимога позивачки є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно абз. 2 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз вказаного Закону дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial