Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] професійний ліцей електроніки звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчий комітет [PERSON] міської ради про виселення з гуртожитку та стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідачі були заселені в кімнату №521 учнівського гуртожитку, згідно заяви терміном на три роки, про що було укладено договір найму від 16.11.2002 року. Після закінчення дії договору відповідачка звернулась до ліцею з заявою від 26.07.2006 року про продовження дії договору оренди житла і договір оренди житла було укладено терміном до 01.08.2007 року. Відповідно до ч.2 ст.128, ст.129 ЖК Української РСР, п.1 р.11 Примірного положення про гуртожитки, єдиною підставою для вселення на надану житлову площу в гуртожитку є ордер. Згідно Статуту [PERSON] професійного ліцею електроніки, учнівський гуртожиток повинен використовуватись лише для тимчасового проживання учнів на період навчання та працівників ліцею. Відповідач не перебувала і не перебуває у трудових відносинах з [PERSON] професійним ліцеєм електроніки. Учнівський гуртожиток ліцею знаходиться на балансі ліцею і є державною власністю, функції розпорядження якою здійснює Міністерство освіти і науки України. В силу викладених обставин та вимог чинного законодавства відповідачі втратили право на проживання у гуртожитку і підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Кімната необхідна ліцею для покращення умов проживання учнів і відповідачам пропонувалось добровільно звільнити кімнату в гуртожитку, але вони відмовились. Крім того, за період проживання в учнівському гуртожитку відповідач [PERSON] має заборгованість за отримані комунальні послуги. Тому позивач просить виселити [PERSON] з неповнолітньою дочкою [PERSON], 2001р.н.., з кімнати №521 учнівського гуртожитку [PERSON] професійного ліцею електроніки по вул.Тернопільській, 40 в м.Хмельницькому та стягнути з неї 3152,06грн. заборгованості по оплаті комунальних послуг. Ухвалою суду від 05.10.2016 року позовні вимоги [PERSON] професійного ліцею електроніки до [PERSON] в частині стягнення заборгованості по сплаті комунальних платежів, залишено без розгляду. В судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримали просили їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] також суду пояснила, що відповідач поселилась в гуртожитку тимчасово, про свідчить резолюція керівника на її заяві та рішення профкому. Ордер наданий відповідачкою, як підстава для її проживання, не відповідає вимогам законодавства, термін визначений договорі закінчився, а тому після 2007 року відповідач проживає в гуртожитку без відповідних правових підстав. Учнівський гуртожиток необхідний для заселення учнів, а тому просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, її представник суду пояснив, що відповідач з дитиною заселилась на підставі ордеру, як працівник освіти і мови про тимчасове проживання не було. Ордер є підставою для проживання відповідачів у гуртожитку. В 2002,2006 роках відповідач підписала договори найму на вимогу коменданта, хоча підстав для їх укладення не було. Окрім наведеного, згідно положень ст.ст.125,132 ЖК України відповідач, як одинока матір, може бути виселена з гуртожитку лише з наданням іншого приміщення. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки виселення призведе до порушення прав дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що гуртожиток по вул.Тернопільській, 40 знаходиться на балансі [PERSON] професійного ліцею електроніки та має статус учнівського, що підтверджується: відомостями про нерухоме державне майно станом на 01.10.2016 року (Форма № 2б(д)); постановою Кабінету Міністрів України №689 від 01.09.1993 року "Про передачу на баланс професійних навчально-виховних закладів будівель і споруд" та актом від 15.05.1995 року передачі-прийому будівель і споруд, які входять до комплексу [PERSON] ПТУ-18, з балансу АТ "Катіон" на баланс училища №18, згідно яких "Катіон" безкоштовно передав, а профтехучилище №18 прийняло на баланс гуртожиток по вул.Тернопільській,40. Згідно наказу Міністерства освіти і науки України №377 від 13.06.2003 року Професійно-технічне училище №18 м.Хмельницького реорганізовано в [PERSON] професійний ліцей електроніки. Відповідно до листа Фонду державного майна України №10-25-24270 від 13.12.2016 року за даними, які були надані Фонду Міністерством освіти і науки України, в Єдиному реєстрі обєктів державної власності обліковується [PERSON] професійний ліцей електроніки та нерухоме державне майно, яке перебуває на його балансі, у тому числі "гуртожиток" по вул.Тернопільській,40 в м.Хмельницькому. Окрім наведеного, постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2010 року в справі №11/465 за позовом [PERSON] міської ради до Міністерства освіти України, треті особи [PERSON] професійний ліцей електроніки, Фонд державного майна України про зобов'язання вчинити певні дії, суд погодився з висновком суду першої інстанції, що гуртожиток №18 по вул.Тернопільській,40 м.Хмельницького є державною власністю, знаходиться на балансі [PERSON] професійного ліцею електроніки, який підпорядкований Міністерству освіти і науки України. Статтею 61 ч.3 ЦПК України\~встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п.6.10 Статуту [PERSON] професійного ліцею електроніки обєкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно ліцею є державною власністю, закріпленою Міністерством освіти і науки України за ліцеєм і перебуває у користуванні ліцею. Функції управління закріплені за ліцеєм, контроль за ефективністю його використання і збереження здійснює Міністерство освіти і науки України У кімнаті №521 зазначеного гуртожитку проживають відповідачі [PERSON] з донькою [PERSON], 08.06.2001р.н.. [PERSON] у трудових відносинах з балансоутримувачем гуртожитку не перебуває і не перебувала. Згідно з ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що вселення у гуртожиток і користування жилим приміщенням у гуртожитку відбувається на законних підставах у разі проведення вселення на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства, з отриманням спеціального ордера, виданого на підставі зазначеного рішення. Як вбачається з ордеру №48 від 15.07.2002 року виданого [PERSON] на право проживання в гуртожитку для малосімейних по вул.Тернопільській,40, кімната №521, він був виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ПТУ №18 від 10.07.2002 року №29. Проте, з наданої позивачем копії рішення від 10.07.2002 року №29 вбачається, що це рішення профкому вчителів ПТУ №18, яким надано згоду адміністрації ПТУ №18 на тимчасове поселення в учнівський гуртожиток [PERSON] на умовах оренди, а не спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету ПТУ №18. Крім наведеного, на заяві [PERSON] на імя директора ПТУ-18 про надання їй кімнати в гуртожитку, було поставлено резолюцію керівника про поселення тимчасово у вільну кімнату та складання договору, яка в розумнні ст. 128 ЖК України не є відповідним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. А тому, з наведеного вбачається, що адміністрацією та профспілковим комітетом установи спільне рішення про надання відповідачам жилої площі у гуртожитку не приймалося і наданий відповідачкою суду ордер №48 є сумнівним та не заслуговує на увагу. 16.11.2002 року між [PERSON] профтехучилищем №18 «Орендодавцем» та [PERSON] «Орендарем» було укладено договір оренди приміщень в гуртожитку №18/02, згідно якого Орендодавець передає, а Орендар бере у тимчасове користування кімнату №521 у гуртожитку для проживання сімї в складі 2 чоловік в приміщенні по вул.Тернопільській,40. Приміщення надається Орендарю для проживання його та членів сімї. Термін дії договору 3 роки. 26.07.2006 року [PERSON] звернулась з заявою до Директора [PERSON] ПЛЕ про надання дозволу на продовження оренди житла для тимчасового проживання в гуртожитку [PERSON] професійного ліцею електроніки терміном на один рік. 15.08.2006 року між [PERSON] професійним ліцеєм електроніки «Наймодавцем» та [PERSON] «Наймачем» було укладено договір найму житлових приміщень гуртожитку №12/06, згідно якого Наймодавець передає, а Наймач бере у тимчасове користування кімнату №521 в гуртожитку в м.Хмельницькому по вул.Тернопільській,40 для проживання сімї з 2 чоловік. Термін дії договору визначено до 01.08.2007 року. Пунктом 6.2 вказаного договору передбачено, що у випадку, якщо сторони виявлять бажання продовжити термін найму житла, або внести зміни у договір, складається новий договір. Відомостей, що такий договір було укладено, сторонами суду не надано. \~ \~Згідно із\~ст. 127 ЖК Української РСР\~гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Згідно з п.2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 (далі - Примірне положення), яке було чинним на час вселення відповідачів у гуртожиток, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно до п.п.2,3 Положення про учнівський гуртожиток [PERSON] професійного ліцею електроніки м.Хмельницького, затвердженого наказом директора [PERSON] професійного ліцею електроніки №177 від 08.06.2012 року, учнівський гуртожиток призначений для проживання на період навчання іногородніх учнів, а також учнів з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за відсутності в них іншого місця проживання. Вільні кімнати в гуртожитку можуть використовуватися керівництвом училища за погодженням з профспілковим комітетом закладу для створення відокремленого готелю та для проживання працівників ліцею. В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог, представник відповідача посилався на положення ст. 125, ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР, згідно яких відповідач, як одинока матір не може бути виселена з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Отже, за змістом наведеного ст. 125, ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Таким чином, закріплені у ст. 125 та ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі № 6-71цс11. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона в трудових відносинах з позивачем не перебувала і не перебуває. Відповідно до норм\~статті 129 Житлового кодексу Української РСР, єдиною підставою за якої дозволяється користуватися жилим приміщенням у гуртожитку, є ордер на жилу площу, та Договір найму житлового приміщення - (статті 61 Житлового кодексу Української РСР). Таким чином, у зв'язку з недотриманням встановленого законом порядку надання жилої площі у гуртожитку, відсутністю на даний час будь-яких цивільно-правових угод на зайняття кімнат у гуртожитку, строк дії яких закінчився і які не було продовжено у встановленому законом порядку, а також враховуючи, що проживання в гуртожитку відповідачів не пов'язано з навчанням чи виконанням трудових обов'язків,\~ суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та виселення відповідачки та її доньки без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: approved