Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17 листопада по 07 травня 2015 року в сумі 18207,91 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року, його поновлено на посаді лікаря-педіатра дільничного Комунального лікувального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району Бобринецької районної ради (далі КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району"), та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6306,52 грн. за період з 17 листопада 2014 року по 16 лютого 2015 року. Вказане рішення судом першої інстанції в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 06.05.2015 року за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Оскільки відповідач не виконав рішення суду щодо негайного стягнення середнього заробітку за один місяць, так як вона була перерахована лише 01 червня 2015 року. Таким чином вважає, що відповідач повинен виплатити середньомісячний заробіток з 17 листопада 2014 року по 07 травня 2015 року 18207,91 грн. Крім того, вважає, що незаконним неодноразовим приниженням у присутності сторонніх осіб на робочому місці, незаконним звільненням з роботи за надуманими мотивами, невиплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, порушення його законних прав призвели до неодноразових стресів, моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого відповідач повинен відшкодувати йому нанесену моральну шкоду, яку з урахуванням тривалості, глибини нанесення моральної шкоди, часу, необхідного для відновлення важливих життєвих звязків у санаторіях визначив у розмірі 20000 грн. (а.с.1-4). Під час розгляду справи неодноразово уточнював позовні вимоги (а.с.58, 79). 07.10.2015 року подав уточнену позовну заяву, за змістом якої з тих же підстав просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 лютого по 07 травня 2015 року в сумі 7883,15 грн. та моральну шкоду у сумі 20000 грн., всього на загальну суму 27883,15 грн. (а.с. 104-107). В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточненої позовної заяви підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позові та додатково пояснив, що рішення суду першої інстанції щодо його поновлення на посаді згідно наказу відповідача виконано лише 07.05.2015 року, хоча фактично допущено до роботи 12.05.2015 року, рішення суду в частині виплати середнього заробітку за період з 17 листопада 2014 року по 16 лютого 2015 рокуне виконано. Всі виплати відповідачем, в тому числі заробітної плати, здійснюються на його картковий рахунок в банку. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги уточненої позовної заяви підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в ній. Представник відповідача КЛЗ Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району - [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, надав письмові заперечення (а.с.42, 59-60) зі змісту яких КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» виконував рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2014 року по 16 лютого 2015 року по мірі надходження коштів до фонду заробітної плати закладу, а позивач звернувся до КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" за поновленням лише 07 травня 2015 року тобто вказаний період часу (з 07 лютого 2015 року по 07 травня 2015 року) не може бути врахований як оплата вимушеного прогулу. В звязку з чим просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 06.05.2015 року, [PERSON] поновлено з 17 листопада 2014 року на посаді лікаря-педіатра дільничного Комунального лікувального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району Бобринецької районної ради та стягнуто з Комунального лікувального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району" Бобринецької районної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6306,52 грн. за період з 17 листопада 2014 року по 16 лютого 2015 року. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 6). Наказом головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» «Про поновлення [PERSON] на посаді лікаря педіатра дільничного» №36 від 07.05.2015 року позивач поновлено на посаді лікаря педіатра дільничного комунально-лікувального закладу «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» з 17 листопада 2014 року. Крім того, вказаний наказ містить розпорядження про виплату [PERSON] середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 17 листопада по 17 грудня 2014 року (а.с.13). Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Крім того, судом встановлено, що на виконання рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 6306,52 грн. за період з 17 листопада 2014 року по 16 лютого 2015 року Комунальний лікувальний заклад Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району" Бобринецької районної ради на користь [PERSON] при нарахуванні та виплаті заробітної плати у відповідні місяці, також нараховано і виплачено середній заробітокза час вимушеного прогулу, а саме: в травні місяці 2015 року за листопад 2014 року - 1433,30 грн., за грудень 2014 року - 1863,29 грн.; в червні місяці 2015 року за грудень 2014 року - 734,10 грн., за січень 2015 року - 734,10 грн.; в липні місяці 2015 року за січень 2015 року - 734,10 грн., за лютий 2015 року - 807,63 грн., а всього 6306,52грн., що підтверджується лицьовим листом за 2015 рік відносно [PERSON] (а.с.61), витягами з відомостей розподілу заробітної плати КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" відносно [PERSON] із штемпелем управління Державної казначейської служби України у Бобринецькому районі Кіровоградської області про оплату (а.с.62-65) та довідкою №500/01-16 від 02.10.2015 року (а.с. 81-82). Отже, суд приходить до висновку, що вказане рішення в частині негайного стягнення середнього заробітку за один місяць відповідачем своєчасно не виконано, оскільки виплачено лише 28.05.2015 року, а середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2014 року по 16 лютого 2015 [PERSON] виплачено в повному обсязі протягом травня, червня та липня місяців 2015 року, з яких остання виплата здійснена лише 30.08.2015 року. При цьому аналіз ст.ст. 116, 117, 235, 236 КЗпП України зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних [PERSON] коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі (абз.3 п.3 розділу ІІІ Порядку). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз.1 п.8 розділу ІV Порядку). Середньоденний заробіток перед звільненням [PERSON] складав 143,33 грн., що підтверджується копією довідки КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" № 32/01-16 від 10.01.2015 року (а.с.7), а також довідкою КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" №520/01-16 від 07.10.2015 року (а.с. 101). При цьому судом критично оцінюється та не береться до уваги довідка КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" щодо середньоденного заробітку позивача №521/01-16 від 07.10.2015 року (а.с. 102), оскільки складена без дотримання вимог Порядку, адже при їх обчисленні взяті за основу місяці роботи позивача після його поновлення на посаді в КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" (серпень та вересень 2015 року), а не ті місяці роботи, що передували його звільненню 17 листопада 2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що через незаконне звільнення позивача [PERSON], що підтверджується рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року, останній вимушено не працював, не отримував заробітну плату, та після ухвалення рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року середні заробіток за час вимушеного прогулу, а тому має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу до 07.05.2015 року тобто дня поновлення на посаді згідно наказу головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» «Про поновлення [PERSON] на посаді лікаря педіатра дільничного» №36 від 07.05.2015 року, у зв?язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає частковому задоволенню в межах заявленого позивачем періоду, а саме з 17 лютого 2015 року по 07 травня 2015 року, що складає8169 грн. 81 коп. (що визначена без утримання податків, зборів, внесків, обовязкових платежів). (143,33 грн. (середньоденна заробітна плата) х 57 (кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 17.02.2015 року по 07.05.2015 року, а саме 9 робочих днів лютого 2015 року, 22 робочі дні березня 2015 року, 22 робочі дні квітня 2015 року, 4 робочі дні травня 2015 року ) = 8169,81 грн.). При цьому вимога про стягнення середнього заробітку за 16 лютого 2015 року задоволенню не підлягає, оскільки вже стягнутий рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року, що набрало законної сили 06.05.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 06.05.2015 року (а.с.6). Доводи представника відповідача про те, що період часу (з 17 лютого 2015 року по 07 травня 2015 року) не може бути врахований при оплаті вимушеного прогулу, через те, що позивач звернувся до КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" за поновленням лише 07 травня 2015 року суд оцінює критично та до уваги не бере, оскільки позивач підлягав поновленню на посаді внаслідок його незаконного звільнення саме відповідачем, у звязку з чим вимушено не працював на посаді лікаря - педіатра дільничного КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" не тільки до ухвалення рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року, але і протягом перегляду апеляційним судом Кіровоградської області вказаного рішення. Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року, яке в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання, в добровільному порядку відповідачем не виконано, що підтверджується копіями постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.05.2015 року (а.с.28) та постанови про закриття виконавчого провадження від 15.05.2015 року (а.с.84), а також відміткою [PERSON] на наказі наказом головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги Бобринецького району» «Про поновлення [PERSON] на посаді лікаря педіатра дільничного» №36 від 07.05.2015 року про ознайомлено з ним лише 12.05.2015 року (а.с.13). Згідно ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Статтею 23 ЦК України також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в сумі 20000 грн. є завищеною та підлягають частковому задоволенню виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер правопорушення, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач через незаконне його звільнення, розміру та періоду невиплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, характеру немайнових втрат (їх тривалість і можливості відновлення), втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1500 грн. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з підстав, наведених вище. Згідно п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України\~в порядку розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial