Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

16 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2006 року, який було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.03.2014. Від вказаного шлюбу сторони мають трьох дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.08.2014 з [PERSON] стягнуті аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1200,00 гривень до досягнення дітьми повноліття. У зв'язку із тим, що 08.07.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, звернулася до суду із вказаним позовом та просить збільшити розмір аліментів з 1200 гривень до 3000 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з часу набуття останніх змін законодавства щодо збільшення мінімального розміру аліментів, тобто з 08.07.2017 до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 07 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12 липня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] У відзиві посилається на те, що він сплачує аліменти на утримання своїх дітей без затримки та у більшому розмірі, ніж визначено судом, а саме у розмірі 1500,00 грн.(до відзиву надав копії квитанцій);бере участь у додаткових витратах на дітей, проводить активно з ними відпочинок. Зауважив, що позивач жодного разу не зверталася до нього з проханням надати додаткову допомогу на дітей. Крім того, звертає увагу на те, що він офіційно працює в ПП «Леон» та його заробітна плата не дає йому змоги сплачувати аліменти у розмірі 930 грн. на кожну дитину. Також позивач офіційно працює у ПрАТ «ЦГЗК», однак до позову не додала жодних довідок про отримані доходи та заробітну плату. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позові. Крім того, вказав, що [PERSON] за станом здоров'я перебуває на Д-обліку з приводу гострого пієлонефриту з березня 2018 року. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що ніяких змін матеріального становища не відбулося ні в нього, ні у позивача, його заробітна плата не дозволяє сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі, і стягнення такої суми поставить його в дуже скрутне становище. Суд, вислухавши доводи представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15.07.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.03.2014 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Від вищезазначеного шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 13,15). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.08.2014 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1200,00грн., щомісяця, починаючи з 16.06.2014 і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду набрало законної сили 18.08.2014 року (а.с.17). [PERSON] працює охоронником у ПП «Лєон» з 24.10.2017, його дохід за період з 01.12.2017 по 30.04.2018 складає 13786,31 грн., що підтверджується довідкою ПП «Лєон» від 16.05.2018 №16/05-1 (а.с.42). [PERSON], [INFO] перебуває на Д-обліку з березня 2018 року з приводу гострого пієлонефриту, що підтверджується довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» від 06.08.2018 №105а (а.с.56). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів від 05.08.2014 року) встановлювала, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аналогічні положення передбачені пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", а також у статтях 194-197,274 СК України. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Суд наголошує на тому, що розмір аліментів визначений на підставі рішення суду може бути змінено лише у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або отримувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених СК України . У даному випадку відсутні будь-які підстави передбачені чинним законодавством для зміни розміру аліментів. Позивачем не наведено жодних підстав стосовно зміни матеріального, сімейного стану або змін, пов'язаних із здоров'ям. Збільшення прожиткового мінімум для дітей на підставі Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" або встановлення розміру аліментів у ст.182 СК України у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є обставиною на підставі яких можна задовольнити даний позов. Крім того, суд наголошує на тому, що [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів саме у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Доводи представника позивача щодо стану здоров'я дитини також не можуть бути взяти до уваги як підстава для зміни розміру аліментів, але може бути предметом розгляду як додаткові витрати на дитину, і позивач не позбавлена права на звернення до суду з таким позовом. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed