Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» і просила стягнути з відповідача на її користь, як спадкоємця, заборгованість по заробітній платі її сина в сумі 7070,4 грн., компенсацію по заробітній платі; провести індексацію по заробітній платі; компенсацію за завдану моральну шкоду. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що її син [PERSON] працював на ПАТ «ЛЗСЦ» з 30.05.2002року по 09.01.2014 року на посаді пресувальника стінових матеріалів, звільнений за угодою сторін. Заборгованість по заробітній платі її сина склала 7070, 4 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було направлено за адресою його місцезнаходження у встановленому законом порядку, а також опубліковане оголошення в газеті «Вінниччина», № 74(23116) від 23.09.2016року. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи відкладення справи за наявності поважних причин до суду не направлялось. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне\~ рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Вказані вище спірні відносини регулюються ЦК України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці». У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що син позивачки - [PERSON] працював на ПАТ «ЛЗСЦ» з 30.05.2002року по 09.01.2014 року на посаді пресувальника стінових матеріалів, звільнений за угодою сторін. Заборгованість по заробітній платі її сина склала 7070, 4 грн . Як видно зі справи, у день звільнення [PERSON] був на роботі, проте відповідач ПАТ "ЛЗСЦ " не провів з ним розрахунку по заборгованості із заробітної плати у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу і не виплатив нараховану йому зарплату в сумі 7070,4грн. Така заборгованість утворилась за період із грудня 2012року по червень 2013року. ПАТ "ЛЗСЦ " не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про відсутність своєї вини у затримці розрахунку при звільнені з роботи [PERSON] Між сторонами відсутній спір про розмір вказаної заборгованості по заробітній платі, що підтверджується довідкою про заборговану заробітну плату за підписом генерального директора ПАТ «ЛЗСЦ» [PERSON] Ці факти підтверджуються сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із копії трудової книжки серії від 30.06.1999 року видно, що [PERSON] 30.05.2002 року прийнятий на роботу до ПАТ "ЛЗСЦ ", а 09.01.2014 року звільнений за угодою сторін. Із довідки № 607 від 05.07.2013року, виданої ПАТ "ЛЗСЦ " за підписом генерального директора [PERSON] видно, що у відповідача перед [PERSON] сума заборгованості по заробітній платі за період із грудня 2012 року по червень2013року становить 7070,4грн. Із свідоцтва про смерть серії І-АМ №323363 від 15.07.2015року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області видно, що [PERSON] помер 14.07.2015 року, про що складено відповідний актовий запис №137. Із довідки № 1556 від 30.06.2016року, виданої виконавчим комітетом Ладижинської міської ради видно, що [PERSON], 06.02.1955року народження була членом сімї померлого. Із довідки №1468 від 05.08.2016року, виданої виконавчим комітетом Ладижинської міської ради видно, що [PERSON], 06.02.1955року народження являється єдиним спадкоємцем після смерті свого сина [PERSON], який помер 14.07.2015року. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібранні із дотриманням чинного законодавства, ніким не оскаржувались та не суперечать один одному. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги викладене вище, суд вважає, що в діях відповідача вбачається порушення законодавства про працю. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача, яке полягає у затримці виплати при звільненні всіх сум, що належали її померлому синові від підприємства, підлягає відновленню шляхом стягнення з ПАТ "ЛЗСЦ" стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. У іншій частині позову слід відмовити, оскільки позивачка не обґрунтувала свої вимоги щодо стягнення індексації заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату та моральної шкоди, і не надала доказів, що підтверджують кожну обставину, якою вона обґрунтовує стягнення у цій частині позову. \~Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 551,2 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial