Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому, з урахуванням остаточної заяви про збільшення позовних вимог (т. 2 а.с. 21-24), просить суд: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ "Банк "Фінанси та Кредит" за кредитним договором від 13 жовтня 2006року за №к-2033, яка станом на 03.04.2015року складає 6 241 341, 09грн., у тому числі: 61 630,58 доларів США, що еквівалентно 1 488 904,12грн. за офіційним курсом НБУ станом на 03.04.2015року за 1 долар США - 23,5095грн., - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 6 520,37доларів США, що еквівалентно 153 290,64грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 772,38 доларів США, що еквівалентно 18 158,27грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам, 54 364, 94 доларів США, що еквівалентно 1 278 092,56грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам, 707, 00грн. - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії, 45 730, 19грн. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії, 3 296 458, 31грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру №24, зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 55,6кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS] що належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; виселити з квартири під [ADDRESS] осіб, які там зареєстровані та проживають - [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], 2006року народження, [PERSON], 2005року народження, [PERSON], [INFO]; з метою вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки, а саме: квартири під [ADDRESS], передати її в управління Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60; код СДРПОУ 09807856) до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", а також стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 13 жовтня 2006року між АТ Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Одеське РУ" АТ Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений кредитний договір №к-2033, відповідно до умов якого, [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 70 000,00 доларів CШA з оплатою по процентній ставці 12% річних, які зобов'язалась повернути у строк до 13.10.2026року. Представник позивача зазначає, що у якості забезпечення повернення кредитних коштів, 13.10.2006року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки №644, за яким [PERSON] зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором. Також, представник позивача вказує, що у якості забезпечення виконання зобов'язання за цим договором, 13.10.2006року між позивачем та відповідачкою - [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку банку наступне нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Представник позивача зазначає що у зв'язку з виниклою простроченою заборгованістю по кредиту, позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про повернення кредиту. Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2010р. по справі №2-2332/2010 було стягнуто на користь банку солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору в розмірі 611 263,24грн. Рішення суду набрало законної сили, а виконавчі листи отримані та були передані на виконання до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Представник позивача вказує, що в процесі проведення виконавчих дій по виконанню вищезазначеного рішення суду позивачу стало відомо, що в квартирі, яка передана в іпотеку банку було незаконно, тобто без згоди на це банку як Іпотекодержателя, зареєстровано малолітніх дітей - [PERSON]. 2006року народження, [PERSON], 2005року народження, та [PERSON], [INFO], що мешкають [ADDRESS] На даний час, як зазначає представник позивача, заборгованість по кредитному договору, включаючи заборгованість по основному боргу та процентам, є простроченою заборгованістю, рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2010р. по справі № 2-2332/2010 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 611 263,24грн., на сьогодні не виконано. З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" AT "Банк "Фінанси та Кредит" права власності на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 55,6кв.м., житловою площею 35,1кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань та виселення мешканців квартири. У судовому засіданні 25.03.2014року, судом, за клопотанням представника відповідача, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено поручителя за кредитним договором - [PERSON]. У судове засідання 20.04.2015року представник позивача не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідачка - [PERSON] та її представник про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується присутністю представника у судовому засіданні 17.03.2015року та підписом представника на розписці від 17.03.2015року, (т.2 а.с.18, 19), у судове засідання 20.04.2015року не з'явились, однак у судових засіданнях 16.05.2014року та 03.03.2015року представник відповідачки надав суду заперечення та додаткові заперечення на позовну заяву, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" у повному обсязі, з наступних підстав. Так, в обґрунтування наданих заперечень представник відповідачки посилається на те, що позивач, при поданні цього позову, фактично повторно звертається до суду про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором № к-2033 від 13.10.2006року за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки, що суперечить чинному законодавству, оскільки рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2010року по справі №2-2332/2010 вже було стягнуто на користь банку солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по вказаному кредитному договору в розмірі 611 263,24грн. Представник відповідачки зазначає, що позов про стягнення кредитної заборгованості та позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є за своєю суттю (предметом та підставами) тотожними позовами тому, що в обох позовах позивач вимагає повернення кредитної заборгованості, і вказані позови мають єдину підставу для звернення - наявність заборгованості за кредитним договором. Представник відповідачки вказує, що цей висновок повністю кореспондується з п.9 вищевказаної Постанови ВССУ, з якого випливає, що кредитор не може заявляти до одного і того ж відповідача дві вимоги про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки, пред'явлення вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки можливо у випадку, коли іпотекодавцем є інша особа ніж позичальник, а у дані справі відповідачка - [PERSON] є позичальником та одночасно іпотекодавцем за іпотечним договором. Також, представник відповідачки зазначає, що [PERSON]. є одинокою матір'ю, на її вихованні та утриманні знаходяться троє дітей: [PERSON], 2006р.н., [PERSON], 2005р.н., [PERSON], 1999р.н., а посилання представника позивача на те, що нібито відповідачка незаконно прописала своїх дітей у квартирі, яка належить їй на праві власності, не відповідає дійсності, на підтвердження своїх доводів щодо незаконності проведення реєстрації дітей позивач не наводить жодних нормативно-правових актів, що забороняють здійснювати таку реєстрацію, а в іпотечному договорі також не має жодних заборон стосовно реєстрації дітей іпотекодавця в іпотечній квартирі. Представник відповідача вважає, що виселення малолітніх дітей відповідачки із вищевказаної квартири, яка є їх єдиним житлом, фактично позбавить дітей права на житло, що є неприпустимим, і Служба у справах дітей Одеської міської ради у своїй відповіді від 03.04.2013 р.№1913, зазначає про неможливість виселення малолітніх дітей відповідачки через порушення їх житлових та майнових прав. Крім того, представник відповідачки зазначає, що на даний час державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби, на виконання вищевказаного рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2010р. по справі №2-2332/2010, проводяться виконавчі дії по виконавчому провадженню №ВП44248209, направлені на стягнення з [PERSON] на користь банку суми заборгованості за договором кредиту в розмірі 611 263, 24грн. Так, за вищевказаним виконавчим провадженням, постановою державного виконавця від 07.08.2014р. в межах суми заборгованості в розмірі 611 263,24грн. звернено стягнення на заробітну плату [PERSON] в розмірі 20% щомісячно. Крім цього, постановою державного виконавця від 07.08.2014р. вирішено стягнути з [PERSON] виконавчий збір в розмірі 61 126,30 грн., а також витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 50,00 грн. Вищевказані постанови державного виконавця про примусове стягнення сум заборгованості по виконавчому провадженню ВП4248209 з серпня 2014року знаходяться на виконанні за основним місцем роботи [PERSON], де щомісячно бухгалтерією роботодавця проводяться списання із заробітної плати боржника. Представник відповідачки зазначає, що тільки за листопад 2014року, на виконання вищевказаних постанов державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, з [PERSON] було стягнуто та перераховано на рахунок Першого Київського відділу державної виконавчої служби заборгованість по виконавчому листу у розмірі 802,19грн., виконавчий збір у розмірі 534,66грн., за проведення виконавчих дій 50,00 грн. Таким чином, представник відповідачки вважає, що вказане свідчить, про те, що боржницею - [PERSON] на сьогоднішній день виконується рішення Київського районного суду від 20.07.2010р. по справі №2-2332/2010 про стягнення заборгованості на користь банку за кредитним договором №к-2033 від 13.10.2006р. Крім того, в обґрунтування наданих заперечень представник відповідачки посилається на Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". У судове засідання 20.04.2015року представник третьої особи - Відділу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, 17.04.2015року надіслав на адресу суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, зазначив, що Відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради категорично заперечує проти задоволення позову, оскільки у випадку його задоволення будуть порушені права дітей на користування житлом, а іншого житла відповідачка та її діти не мають. Третя особа - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у судове засідання 20.04.2015року не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення або письмові пояснення на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 13.10.2006року між Філією "Одеське регіональне управління" банку "Фінанси та Кредит" товариство з обмеженою відповідальністю та [PERSON] було укладено кредитний договір №к-2033, згідно якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 70 000, 00доларів США з оплатою по процентній ставці 12% процентів річних. Для надання кредитних ресурсів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок [NUMBER]. Кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,6кв.м., житловою площею 35,1кв.м. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору №к-2033 від 13.10.2006року позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 13 жовтня 2026року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язується щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 770,76доларів США, Відповідно до п.п. 4.1.-4.3. та п. 4.7. вищезазначеного кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 12% процентів річних. Нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Позичальник сплачує проценти щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п. 3.2. цього договору. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок банку. Згідно п.п. 5.1., 5.2. кредитного договору №к-2033 від 13.10.2006року забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека): трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,6кв.м., житловою площею 35,1кв.м. Додатковим забезпеченням зобов'язань за цим договором є порука фізичної особи [PERSON], яка оформлена договором поруки №644 від 13.10.2006р. П. 6.1. зазначеного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Згідно п. 7.2. кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 13.10.2006року між Філією "Одеське регіональне управління" банку "Фінанси та Кредит" товариство з обмеженою відповідальністю та [PERSON] було укладено договір поруки №644, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №к-2033 від 13.10.2006року, укладеним між кредитором та боржником. У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 13.10.2006року між Філією "Одеське регіональне управління" банку "Фінанси та Кредит" товариство з обмеженою відповідальністю та [PERSON] було укладено іпотечний договір до кредитного договору №к-2033 від 13.10.2006року, відповідно до умов якого, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: трьохкімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 55,6кв.м., житловою площею 35,1кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між іпотекодавцем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В. від 13.10.2006року за №3091, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером №1639102, згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 13 жовтня 2006року №3019543. Відповідно до п.п. 2.1.5., 2.1.10. та 2.1.15. договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому цим договором та/або чинним законодавством. Звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов договору про іпотечний кредит, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати щомісячних ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення сум зобов'язань за кредитним договором, в т.ч. кредиту, процентів, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель відповідно до п.5.2.4. договору про іпотечний кредит заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти до настання строку, зазначеного у п. 1.2. договору про іпотечний кредит, а іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Грошові кошти у розмірі 70 000,00доларів США, що еквівалентно 353 500,00грн. були отримані відповідачкою - [PERSON], що підтверджується меморіальним ордером №1 від 13.10.2006року (а.с. 25). Враховуючи невиконання [PERSON] та [PERSON] своїх зобов'язань по вищезазначеним договорам, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2010року, яке набрало законної сили 31.07.2010року, позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" було задоволено, стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором №к-2033 від 13.10.2006року у розмірі 611 263, 24грн., судові витрати у розмірі 1 700,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу у розмірі 30,00грн. (т. 1 а.с. 42-44). На виконання вказаного заочного рішення суду, 26.10.2010року Київським районним судом м. Одеси були видані відповідні виконавчі листи (т. 1 а.с. 45-48). Постановою старшого державного виконавця першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стоянова Р.В. від 03.03.2011року було відкрито виконавче провадження ВП №24976360 з виконання виконавчого листа №2332/10, виданого 26.10.2010року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" 611 263,24грн. (т. 1 а.с. 49). Однак, у зв'язку з тим, що вказане рішення суду відповідачкою не виконувалось, 15.09.2011року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось на адресу [PERSON] з вимогою негайного усунення порушень та виконання зобов'язання щодо сплати заборгованості (т. 1 а.с. 19-20). У подальшому, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось на адресу [PERSON] з вимогою про добровільне виселення всіх мешканців з трьохкімнатної квартири, загальною площею 55,6кв.м., житловою площею 35,1кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та зняття з реєстраційного обліку, яка була надіслана на адресу [PERSON], що підтверджується копію кур'єрського повідомлення (т. 1 а.с. 17, 18). Враховуючи невиконання вищезазначеного заочного рішення суду, невиконання надісланих вимог, з урахуванням того, що заборгованість по кредитному договору, включаючи заборгованість по основному боргу та процентам, є простроченою заборгованістю, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності та виселення. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Як вбачається із наданого представником розрахунку суми заборгованості по кредитному договору №к-2033 від 13.10.2006року за період з 13.10.2006р. по 03.04.2015р. (т.2 а.с. 25-31), у відповідачки наявна заборгованість за кредитним договором, яка дорівнює 6 241 341, 09грн., та складається з: 61 630,58 доларів США, що еквівалентно 1 448 904,12грн. за офіційним курсом НБУ станом на 03.04.2015року за 1 долар США - 23,5095грн., - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 6 520,37доларів США, що еквівалентно 153 290,64грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 772,38 доларів США, що еквівалентно 18 158,27грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам, 54 364, 94 доларів США, що еквівалентно 1 278 092,56грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам, 707, 00грн. - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії, 45 730, 19грн. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії, 3 296 458, 31грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії. Разом з тим, суд зазначає, що у заяві про збільшення позовних вимог позивач визначив, що сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту складає 61 630,58доларів США, що еквівалентно 1 488 904,12грн., однак судом було перевірено розрахунок та з'ясовано, що сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту складає 61 630,58доларів США, що еквівалентно 1 448 904,12грн., а не 1 488 904,12грн., що також підтверджується розрахунком заборгованості. При цьому, позивачем було вірно визначено загальну суму заборгованості за кредитним договором №к-2033 від 13.10.2006року за період з 13.10.2006р. по 03.04.2015р. у розмірі 6 241 341, 09грн. Доказів сплати зазначеної суми відповідачкою - [PERSON], в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 33 та Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.п. 2.1.5., 2.1.10. та 2.1.15. договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому цим договором та/або чинним законодавством. Звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов договору про іпотечний кредит, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати щомісячних ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення сум зобов'язань за кредитним договором, в т.ч. кредиту, процентів, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель відповідно до п.5.2.4. договору про іпотечний кредит заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти до настання строку, зазначеного у п. 1.2. договору про іпотечний кредит, а іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. На вимогу вказаного закону, судом була витребувана інформація, та відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна індексний номер 30764269 від 10.12.2014 року, у відповідачки - [PERSON] у власності є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки (т. 1 а.с.227-234). Судом неодноразово перевірялося та було з'ясовано, що у відповідачки у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, окрім майна, яке перебуває в іпотеці, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відповіддю КП „БТІ" ОМР. Таким чином, суд зазначає, що норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" розповсюджуються на правовідносини, що виникли по даній справі. При цьому, суд вказує на те, що з набранням чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та на період його дії, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" позбавлено можливості здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки. Приймаючи до уваги, що звернення стягнення на предмет іпотеки пов`язане з передачею ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" права власності на майно, визнання за ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" права власності, то реалізація даного способу звернення стягнення не вимагає від Банку отримання виконавчого листа, і примусового виконання через відкриття виконавчого провадження, як наприклад, у випадку продажу через прилюдні торги. Тому фактичне звернення стягнення на предмет іпотеки не пов`язується зі строком примусового виконання рішення суду передбаченого ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" і може бути здійснено після закінчення строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". З урахування викладеного, суд вважає за можливим задовольнити вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Разом з тим, суд зазначає, що у зв`язку з наявністю загальних правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачу майно таке стягнення на період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути здійснене і у передбачених випадках підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру №24, зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 55,6кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS] на строк дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" у задоволенні вимог щодо виселення з квартири під [ADDRESS], осіб, які там зареєстровані та проживають - [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], 2006року народження, [PERSON], 2005року народження, [PERSON], 1999 року народження, та у задоволенні вимог про передачу вказаної квартири в управління Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18 березня 2015року, а відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, у зв'язку з чим, при розгляді зазначеної справи, суд приймає до уваги саме постанову судової палати у цивільних справах Верховного суду України. Таким чином, судом встановлено, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, тобто до даних правовідносин застосовуються положення, які передбачають виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Однак, з довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) (т. 1 а.с. 40) вбачається, що у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані, зокрема, [PERSON], 2005року народження, [PERSON], 2006року народження та [PERSON], 1999 року народження, тобто малолітні та неповнолітні діти. Відповідно до ч. 3 ст. 17 та ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, зокрема, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Також суд зазначає, що питання відносно виселення з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], має вирішувати Державна виконавча служба у разі задоволення судом вимог щодо виселення, з урахуванням висновку Органів опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, у зв'язку з тим, що у даному випадку йде мова про права малолітніх дітей. При тому, що у матеріалах справи міститься заява Відділу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій Відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради категорично заперечує проти задоволення позову, оскільки у випадку його задоволення будуть порушені права дітей на користування житлом, а іншого житла відповідачка та її діти не мають. Крім того, суд зазначає, що вимога про передачу вищезазначеної квартири в управління Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" не ґрунтується на вимогах закону та договору іпотеки, а фактично є вимогою про виселення, у зв'язку з чим, задоволенню також не підлягає. Посилання представника відповідачки на те, що позивач, при поданні цього позову, фактично повторно звертається до суду про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором № к-2033 від 13.10.2006року за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки, що суперечить чинному законодавству, оскільки рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2010року по справі №2-2332/2010 вже було стягнуто на користь банку солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по вказаному кредитному договору в розмірі 611 263,24грн., не приймаються судом до уваги, оскільки у даному випадку позивач просить суд звернути стягнення в рахунок погашення вже простроченої заборгованості, з урахуванням суми боргу, яка була стягнута рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2010року по справі №2-2332/2010. Також не приймаються судом до уваги посилання представника відповідачки на те, що позов про стягнення кредитної заборгованості та позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є тотожними позовами, оскільки в них різні предмети. Так, предметом спору у справі №2-2332/2010 було стягнення заборгованості за кредитним договором, а у даному випадку мова йде про звернення стягнення на квартиру, яка є предметом договору іпотеки. Суд приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що [PERSON] на сьогоднішній день виконується рішення Київського районного суду від 20.07.2010р. по справі №2-2332/2010 про стягнення заборгованості на користь банку за кредитним договором №к-2033 від 13.10.2006р., однак зазначає, що розрахунок простроченої заборгованості за кредитним договором було здійснено з урахуванням сплачених відповідачкою сум, зокрема, за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2010року по справі №2-2332/2010. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial