Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про визнання договору іпотеки недійсним, мотивуючи тим, що при укладенні іпотечного договору ВАТ "Сведбанком" було порушено чинне законодавство, оскільки не був отриманий дозвіл органу опіки та піклування на передачу в іпотеку житла, де проживає наповнолітня дитиниа. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та просив суд визнати недійсним іпотечний договір № 2301/0608/88-1025-Z від 17.06.2008 року, укладений між ВАТ "Сведбанком" та [PERSON]. Представник органу опіки та піклування Золотоніської міської ради Ізгагіна І.С. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, так як при укледенні договору були порушені законні права та інтереси неповнолітньої дитини. Третя особа - приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Прокурор Ївженко Т.Б. у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, оскільки позивачем термін позовної давності не пропущений, так як він дізнався про порушення свого права у 2011 році, просила суд повністю їх задовольнити, посилаючись на Закон України "Про охорону дитинства" та "Конвенцію про права дитини". Представники відповідачів ПАТ "Сведбанку" та ТОВ "Кредитні ініціативи" у судове засідання не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, хлча про дату, час та місце судового розгляду ставились до відому належним чином. Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників процесу та вивчичши матеріали справи, приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 2301/0608/88-1023 від 17.06.2008 року між позивачем, [PERSON], як іпотекодавцем, та відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", як іпотекодержателем, було укладено іпотечний договір за № 2301/0608/88-1025-Z від 17 червня 2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу [PERSON] 17 червня 2008 року за реєст. № 2756. Згідно даного договору на забезпечення виконання основого зобов'язання, що витікає із кредитного договору, [PERSON], як іпотекодавець передав в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку предмет іпотеки: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно з довідкою, виданою Золотоніським міськвиконкомом 17 червня 2008 року за вих. № 1902 [PERSON], що проживає у [ADDRESS], що його сімя складається з [PERSON], [INFO], - дружини. Малолітні та неповнолітні діти за даною адресою не зареєстровані. Як повідомила у судовому засіданні свідок [PERSON], що видавала вищезазначену довідку, такі довідки видаються на підставі документів, таких як домова книга, довідка голови квартального комітету чи довідка комендатна гуртожитку, а не зі слів заявника. Наразі вона не пам`ятає, який документ був наданий [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Один із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України є відмова від майнових прав дитини, до яких відносяться, зокрема, і право користування жилим приміщенням. Як вбачається з даних домової книги для приписки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] та довідки виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 23.05.2013 року за вих. № 2666, станом на 17.06.2008 року по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Інші особи в будинку станом на 17.06.2003 року не зареєстровані. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що на час укладення іпотечного договору в квартирі, що є предметом іпотеки були зареєстровані неповнолітні діти [PERSON], [INFO], - дочка позивача та [PERSON], [INFO], - внук позивача. Відповідно до "Конвенції про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України за № 789-ХІІ від 27.02.1991 року (підписана Україною 21.02.1990 року; набула чинності 27.09.1991 року), а саме до ч. 1 ст. 3 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 2 ст. 3 Конвенції вказує що, держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно із ч. 1 ст. 27 Конвенції Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Неповнолітня дочка позивача [PERSON] була зареєстрована в його квартирі з 08.10.2003 року, що стверджується вищезазначеними даними Домової книги та довідкою виконавчого комітету Золотоніської міської ради. Проте навіть не приймаючи до уваги реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини в квартирі, відповідно до вказаних вище норм законодавства право користування квартирою, власником якої є батьки, виникає у малолітніх та неповнолітніх дітей незалежно від того, чи зареєстровані (приписані) батьки в ній, і чи зареєстрована в цій квартирі сама дитина. Жодна норма законодавства України не пов'язує виникнення та існування права малолітніх та неповнолітніх дітей на користування житлом, що належить їх батькам, із реєстрацією (пропискою) таких дітей у цьому житлі. Отже, на момент укладення іпотечного договору представниками банку мало бути перевірено не лише ту обставину, хто зареєстрований (приписаний) у квартирі, а також чи має власник квартири, що передає її в іпотеку, малолітніх чи неповнолітніх дітей, які відповідно до закону мають право користування житлом нарівні із власниками - батьками. Про це зазначено і в п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", а саме: "Згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов 'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки." Отже, у судовому засіданні встановлено, що на час укладення іпотечного договору в квартирі, що є предметом іпотеки була зареєстрована та проживала неповнолітня дочка позивача [PERSON], [INFO], тобто мала право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки, а дозволу органу опіки і піклування Золотоніської міської ради на укладення іпотечного договору надано не було. Як вбачається з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду україни від 28 квітня 1978 року за № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" з послідуючими змінами та доповненнями, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсним обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини 1 ст. 261 ЦК України (435-15) - від дня, коли особа довідалася або могла довітися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, [PERSON] дізнався про порушення свого права 27.10.2011 року, у судовому процесі за позовом Сведбанку, і даний факт представниками відповідачів не спростований. А тому суд погоджується з доводами прокурора, що строк позовної давності за вимогами [PERSON] не сплив. Оскільки під час укладення договору іпотеки та його нотаріального посвідчення було порушено вимоги законодавства про обов'язкове отримання дозволу органу опіки та піклування на вчинення такого правочину, чим було порушено права неповнолітньої дитини [PERSON], а тому суд з метою захисту прав дитини задовольняє позовні вимоги [PERSON] та визнає іпотечний договір недійсним. На підставі зазначеного та

Outcome: approved