Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 12 березня 2003 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] було укладено шлюб. У подружжя народилися двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб між сторонами справи розірвано. Позивач стверджувала, що на даний час сини мешкають з нею та перебувають на повному її утриманні, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання синів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач просила суд також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти за минулий час у розмірі 44060,60 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову в частині стягнення аліментів на утримання дітей заперечував частково, а в частині стягнення аліментів за минулий час - заперечував в повному обсязі з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. [PERSON] пояснив, що [PERSON] жодним чином не обґрунтовує обсяг та характер витрат на дітей, її твердження про те, що вона не має стабільного доходу не відповідає дійсності. Відповідач стверджував, що він погоджується сплачувати грошові кошти на утримання дітей у розмірі 2000,00 грн на місяць Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позову у повному обсязі. Залучена судом до участі у справі в якості третьої особи дружина відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку. 12 березня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №306 (а. с. 43). [INFO] року у подружжя народився син [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON] (а. с. 44, 45). За рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2013 року у справі №367/5394/13-ц шлюб, укладений між сторонами справи, було розірвано (а. с. 46, 47). За домовленістю з [PERSON] після розірвання шлюбу діти залишились мешкати з [PERSON] Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Діти перебувають на утриманні матері, [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб синів та їх розвитку, не надає. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працевлаштований у ТОВ "ПРЕСТИЖ ГРУПП ЛТД", його заробіток складає 5000,00 грн на місяць (а. с. 97). Відомостей про незадовільний стан його здоров'я відповідачем суду не надано. Крім того, [PERSON] не наведено доказів на підтвердження того, що у нього є інші діти, окрім [PERSON] та [PERSON], а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] та [PERSON], має становити 2500,00 грн щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дітей їх мати [PERSON], є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовна заява подана [PERSON] 09 червня 2018 року, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 09 червня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час у розмірі 44060,60 грн, то суд зазначає таке. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Судом з'ясовано, що у 2015 році [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Однак указана позовна заява була залишена судом без розгляду у зв'язку з неявкою [PERSON] та її представника в судові засідання, що свідчить про втрату заінтересованості позивача у вирішенні спору, зокрема і в частині стягнення аліментів. Після залишення судом позовної заяви без розгляду жодних заходів для одержання аліментів з [PERSON] позивач не вживала. Наведені обставини не можуть слугувати підтвердженням того, що [PERSON] не могла одержати аліменти з [PERSON] у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] сплачував кошти за відвідування сином [PERSON] спортивної секції, відвозив дитину до місця тренувань та змагань. Отже, відповідач брав участь, хоча і не у повному обсязі, в утриманні дитини. За таких обставин, суд не вважає, що [PERSON] ухилявся від сплати аліментів. З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні її позову в частині вимог про стягнення з відповідача на її користь аліментів за минулий час у розмірі 44060,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 704,80 грн в дохід держави. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial