Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

28 жовтня 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В позові зазначено, що 14.04.1999 року між нею на відповідачкою було укладено договір № 1620 купівлі-продажу нерухомості, а саме домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно звіту про оцінку вартості майна, вартість вказаного домоволодіння складає 66 351 грн. Договір був укладений через Універсальну товарну біржу "Віконт-Т" м.Миколаєва. При укладенні вищевказаного договору вони домовилися щодо всіх істотних умов договору даного виду і з її боку відбулося повне виконання договору, оскільки вона сплатила відповідачці вартість домоволодіння по [ADDRESS] , після чого відповідачка передала їй вказане в договорі домоволодіння, де вона зареєстрована та проживає по цей час. Вона має намір продати вказане домоволодіння, тому звернулася з цього питання до нотаріуса. В роз`ясненні нотаріуса від 07.10.2019 року зазначено, що правовстановлюючими документами на житло мають бути документи, які визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а договір посвідчений на товарній біржі не є таким документом. У зв`язку з цим вона усно звернулася до відповідачки для посвідчення даного договору купівлі-продажу нотаріально, але остання ухиляється від нотаріального посвідчення договору. На підставі зазначеного просила визнати дійсним договір купівлі-продажу № 1620 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] будинку з надвірними будівлями і спорудами від 14.04.1999 року, укладений між нею і [PERSON] та посвідчений Універсальною товарною біржею "Віконт-Т" м.Миколаєва з моменту його укладення. В судове засідання позивачка направила заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог.(а.с.35). Відповідачка в судове засідання не з`явилися, направила заяву про слухання справи за її відсутності та не заперечувала проти позовних вимог позивачки. (а.с.36). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 1620 купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами, зареєстрований Універсальною товарною біржею "Віконт-Т." (а.с.6). Зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано Березнегуватською філією ММБТІ в реєстровій книзі 7 за № 1053 від 14 квітня 1999 року. (а.с.37). З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 02 жовтня 2019 року за № 2767/04-09, виданою Березнегуватською селищною радою Миколаївської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 22 липня 2002 року. Унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 19590503-05584. 07 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області у вчиненні нотаріальних дій позивачці відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу № 1620 від 14 квітня 1999 року, зареєстрований Універсальною товарною біржею "Віконт-Т", не було засвідчено нотаріально. (а.с.28). Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 14 квітня 1999 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР). Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК Української РСР (1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Частина 2 ст.47 зазначеного Кодексу передбачає, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Позивачка не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Окрім того, відповідно до матеріалів справи та змісту договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його істотні умови, за позивачкою вказаний будинок зареєстровано в Березнегуватській філії ММБТІ, проте у зв`язку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, вона позбавлена можливості розпорядження вказаним майном, тобто здійснення всіх прав як власника. Отже позивачка, на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність», набула право власності на будинок у порядку, що існував на час його придбання і правомірно володіє ним, в такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачці судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved