Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

У зв`язку з тим, що між сторонами 09 вересня 2017 року було укладено договір відповідального зберігання, згідно якого позивач передав, а відповідачка прийняла на відповідальне зберігання меблеві вироби у вигляді м`якого куточка до 15 вересня 2017 року, однак, станом на 15 вересня 2017 року майно не було повернуто відповідачкою, що спонукало позивача пред`явити вимогу про повернення меблевих виробів протягом трьох днів або сплатити їх вартість згідно рахунку від 09 вересня 2017 року в сумі 11 500 грн., після отримання якої відповідачка 30 жовтня 2017 року надала розписку з зобов`язанням виплатити суму основного боргу в розмірі 11500 грн. до 13 листопада 2017 року, однак цих зобов`язань так і не виконала, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідачки кошти за неповернуте майно, неустойку, 3% річних та інфляційні збитки, в загальній сумі 14932,29 гривень, а також сплачений судовий збір. Позивач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, місце і час розгляду справи своєчасно і належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Представник позивача ФОП [PERSON], адвокат Репак В.В., та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, наведених у позовній заяві, та просили задоволити позов повністю. В зв`язку з подачею представником відповідачки заяви про повне визнання нею і відповідачкою позову, подати заяву про завершення розгляду справи у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] , з`явившись в перше судове засідання, заявила клопотання про оголошення в судовому засіданні перерви, так як вона не встигла підготуватись до розгляду справи, оскільки два дні назад повернулась з лікування, яке проходила в Польщі і бажає укласти угоду з адвокатом. Це її клопотання було задоволено судом. В останнє судове засідання відповідачка не з`явилася, хоча була повідомлена про дату, місце і час розгляду справи своєчасно і належним чином. Причину неявки не повідомила. Представник відповідачки [PERSON] , її мама [PERSON] , в судовому засіданні подала заяву, в якій позов визнала, не заперечила проти його задоволення, вказала, що і відповідачка позов також визнає, просить завершити розгляд справи без участі відповідачки та її представника. Суд вважає можливим завершити розгляд справи у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що між сторонами 09 вересня 2017 року було укладено договір відповідального зберігання, згідно якого ФОП [PERSON] передав, а ФОП [PERSON] прийняла на відповідальне зберігання меблеві вироби у вигляді м`якого куточка у магазині " Затишний дім" у ТЦ "Зоря", що знаходиться по вул.Гетьмана Полуботка, № 15-А у м.Рівне до 15 вересня 2017 року. У п.3.2. даного договору зазначено, що депонент (позивач) має право у будь-який час вимагати у виконавця повністю або частково майно, яке знаходиться на зберіганні або вартість майна переданого на зберігання у розмірі ста відсотків. Згідно п.6.1. договір відповідального зберігання від 09 вересня 2017 року вступає в силу з моменту підписання та діє до 15 вересня 2017 року, однак, станом на 15 вересня 2017 року майно не було повернуто відповідачкою. Факт передачі меблів на зберігання і його вартість, а саме 11500 гривень, підтверджується рахунком від 09 вересня 2017 року, який водночас є актом прийому-передачі. 06 жовтня 2017 року позивачем було надіслано на адресу відповідачки вимогу про повернення меблевих виробів протягом трьох днів або сплатити їх вартість згідно рахунку від 09 вересня 2017 року в сумі 11 500 грн., проте [PERSON] у вказаний строк не виконала зобов`язання, 30 жовтня 2017 року надала розписку з зобов`язанням виплатити суму основного боргу в розмірі 11 500 грн. до 13 листопада 2017 року, але цих зобов`язань також не виконала. В статті 953 ЦК України зазначено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк зберігання не закінчився. Частиною 1 статті 525 ЦК України визначена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виходячи з положень п.4.2. договору відповідального зберігання від 09 вересня 2017 року, у випадку неповернення майна депоненту за першою вимогою, виконавець повинен виплатити депоненту неустойку у розмірі 0,2% від вартості майна за кожен день затримки. Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", а саме п.п.1.3. п.1, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що враховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. В ході судового розгляду відповідачка визнала, що вона неналежно виконувала зобов`язання, її представником подано заяву про визнання позову, це є підставою для настання цивільно-правової відповідальності, передбаченої правилами ст.611 ЦК України. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що [PERSON] не належним чином виконувала свої зобов`язання за договором відповідального зберігання, не повернула за неодноразовими вимогами передане на зберігання майно, не сплатила вартість майна як альтернативний спосіб виконання умов договору, також враховуючи визнання представником відповідачки позовних вимог в останньому судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд також враховує, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року провадження у справі між тими ж сторонами і про той же предмет закрито за непідвідомчістю даного спору Господарському суду, оскільки на момент подачі позову до Господарського суду відповідачка [PERSON] не мала статусу фізичної особи-підприємця. В зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки належить стягнути судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved