Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 22.10.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є пенсіонером за інвалідністю, єдиним його доходом є пенсія, яка станом на 22 жовтня 2018 року складала 1452 грн., інших джерел доходу не має. Представник позивача зазначає, що позивач є самотнім чоловіком похилого віку, жінки чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати його матеріально, немає, проживає одиноко, практично вся його пенсія витрачається на оплату комунальних послуг та на лікування. На день звернення до суду позивач перебуває на стаціонарному лікуванні в Голованівській ЦРЛ, на яке необхідні значні кошти. Сума, що залишається після оплати комунальних послуг є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування, побутовими предметами першої необхідності позивач забезпечити себе не може. Крім того, позивач має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, на яке він витрачає близько 2500 грн. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності позивач не отримує від відповідача, його дочки, жодної грошової підтримки, із проханням про надання допомоги він вимушений звернутися з позовною заявою. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 202, 205 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та ст. 51 Конституції України, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання останнього в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно. Ухвалою суду від 26.10.2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, відзиву чи заперечень на позов не подала. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, яка не з'явилась в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подала до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 03 листопада 1992 року Капітанською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 7). Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №619349 [PERSON] є інвалідом першої групи, безтерміново (друга сторінка а.с. 7). Як вбачається з довідки про доходи №7981 9093 6469 8996, виданої Головним управлінням ПФУ в Кіровоградській області [PERSON] отримує щомісячно пенсію в розмірі 1452 грн. (друга сторінка а.с. 8). В судовому засіданні встановлено, що відповідач є дочкою позивача, проживає окремо від батька, добровільної матеріальної допомоги на утримання непрацездатного батька не надає. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно зі ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. За змістом ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" містить роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей. Судом встановлено, що позивач має інвалідність першої групи, щомісячно отримує пенсію в розмірі по 1452 грн., іншого доходу не має, тоді як прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено на рівні з 1 січня 2018 року - 1373 грн., з 1 липня - 1435 грн., з 1 грудня - 1497 грн., дружини та інших дітей не має, проживає одиноко, а тому відповідач зобов'язана утримувати його довічно та сплачувати аліменти. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання батька, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, на утриманні дітей чи непрацездатних осіб не має, відзив на позов не подала, тобто не заперечує сплачувати аліменти. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання батька в розмірі 300 грн. щомісячно і такий розмір аліментів є справедливим та значно не обтяжить відповідача, не порушить приписи ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). А тому з відповідача, враховуючи задоволення позовних вимог, мають бути стягнуті 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial