Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

01.06.2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання договору, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. У мотивування вимог посилався на те, що 01.06.2009 року між АКБ "Аркада" (правонаступником якого є ПАТ "АКБ "Аркада") та [PERSON] був укладений договір №59872 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до якого відповідач здійснювала інвестування у житлове будівництво квартири [ADDRESS]. Між АКБ "Аркада" та [PERSON] 27.08.2009 року був укладений договір №59872 про уступку майнових прав, відповідно до п.1 та п.3 якого банк передав, а відповідач прийняла майнові права на вказану квартиру. З метою забезпечення кредитних коштів, 27.08.2009 року між АКБ "Аркада" та [PERSON] був укладений іпотечний договір №59872, відповідно до умов якого відповідач передала банку в іпотеку майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, та саму квартиру, що буде збудована. Банк свої зобов'язання, передбачені умовами договорів виконав належним чином. Однак, відповідачем систематично порушувались умови кредитного договору, зокрема, неодноразово мало місце несвоєчасне виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів згідно з встановленим графіком, сплата процентів за користування кредитом). Як наслідок, станом на 10.03.2017 року заборгованість [PERSON] за договором про іпотечний кредит становить 1 108 718,52 грн, в тому числі: - загальна заборгованість за кредитом у сумі 89 970,22 грн; - заборгованість по сплаті процентів за період з 29.08.2013 року по 09.03.2017 року у сумі 73 156,11 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 15.11.2011 року по 09.03.2017 року у сумі 944 076,33 грн; - штраф за несвоєчасне погашення кредиту за період з 15.05.2012 року по 09.03.2017 року у сумі 1515,86 грн. На підставі викладеного, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.03.2017 року, позивач просить суд: 1) розірвати договір про іпотечний кредит №59872 від 27.08.2009 року, укладений між [PERSON] та ПАТ АКБ "Аркада"; 2) стягнути з [PERSON] на користь ПАТ АКБ "Аркада" заборгованість за договором про іпотечний кредит №59872 від 27.08.2009 року у сумі 1 108 718,52 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі експертної оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом під час виконавчого провадження; 3) виселети з квартири [ADDRESS] [PERSON] зі зняттям її з реєстраційного обліку у Дарницькому РВ ГУ ДМС України в м.Києві; 4) стягнути з [PERSON] на користь ПАТ АКБ "Аркада" судові витрати у справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити на підставі наданих письмових доказів. Судом роз"яснено представнику позивача вимоги ст. 10 ЦПК України, зокрема право на проведення будівельно-технічної експертизи, з метою визначення вартості нерухомого майна, від проведення якої він відмовився. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволені, крім того у судовому засіданні 10.07.2017 року подав заяву про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення загальної суми заборгованості за кредитом у розмірі 89 790,00 грн.; пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 15.11.2011 року по 02.02.2016 року у сумі 465 457,81 грн. та штрафу за період з 15.05.2012 року по 02.02.2016 року у сумі 673,05 грн. Судом також роз"яснено представнику відповідача вимоги ст. 10 ЦПК України, зокрема право на проведення економічної (бухгалтерської) експертизи, від проведення якої він відмовився. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.06.2009 року між АКБ "Аркада" (правонаступником якого є ПАТ "АКБ "Аркада") та [PERSON] був укладений договір №59872 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до якого відповідач здійснювала інвестування у житлове будівництво квартири [ADDRESS]. Між АКБ "Аркада" та [PERSON] 27.08.2009 року був укладений договір №59872 про уступку майнових прав, відповідно до п.1 та п.3 якого банк передав, а відповідач прийняла майнові права на вказану квартиру. З метою забезпечення кредитних коштів, 27.08.2009 року між АКБ "Аркада" та [PERSON] був укладений іпотечний договір №59872, відповідно до умов якого відповідач передала банку в іпотеку майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, та саму квартиру, що буде збудована. Банк свої зобов'язання, передбачені умовами договорів виконав належним чином. Однак, відповідачем систематично порушувались умови кредитного договору, зокрема, неодноразово мало місце несвоєчасне виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів згідно з встановленим графіком, сплата процентів за користування кредитом). Як наслідок, станом на 10.03.2017 року заборгованість [PERSON] за договором про іпотечний кредит становить 1 108 718,52 грн, в тому числі: - загальна заборгованість за кредитом у сумі 89 970,22 грн; - заборгованість по сплаті процентів за період з 29.08.2013 року по 09.03.2017 року у сумі 73 156,11 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 15.11.2011 року по 09.03.2017 року у сумі 944 076,33 грн; - штраф за несвоєчасне погашення кредиту за період з 15.05.2012 року по 09.03.2017 року у сумі 1515,86 грн. Із наданого позивачем розрахунку, який перевірено судом вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом 89 970 грн., заборгованість по сплаті відсотків з 29.08.2013 по 09.03.2017 в сумі 73 156.11 грн., штрав за несвоєчасте погашення кредиту з 15.05.2012 по 09.03.2017 в сумі 1515.86 грн. В тому числі представник позивача просить стягнути з відповідача розмір пені 944 076,33 грн. за несвоєчасну сплату процентів. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відтак, оскільки визначений судом розмір пені в сумі 944 076.33 грн. значно перевищує суму боргу, він підлягає зменшенню на підставі ч.3 ст.551 ЦК України до розміру суми боргу. У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2017 року (справа №6-786цс17), зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають. При цьому, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представником відповідача подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, яка на думку суду підлягає задоволенню, виходячи з того, що відповідно до умов п.9.15 договору про іпотечний кредит №59872 від 27.08.2009 року, укладеного між сторонами, до вимог банку про стягнення пені (п.6.3 договору) та штрафу (п.6.4 договору) застосовується трирічний строк позовної давності. Відповідно до умов п.9.17 договору про іпотечний кредит, взаємовідносини сторін, не передбачені укладеним договором, а регулюються чинним законодавством. Із позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача: загальну суму заборгованості за кредитом у розмірі 89 790,00 грн.; пеню за несвоєчасну сплату процентів за період з 15.11.2011 року по 02.02.2016 року у сумі 465 457,81 грн. та штрафу за період з 15.05.2012 року по 02.02.2016 року у сумі 673,05 грн. З огляду на викладене, судом встановлено, що не можуть бути задоволені вимоги позивача про стягнення суми основного боргу за весь період з дати укладання договору, стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 15.11.2011 року по 02.02.2016 року у сумі 465 457,81 грн. та штрафу за період з 15.05.2012 року по 02.02.2016 року у сумі 673,05 грн., оскільки зазначені періоди виходять за межі строку позовної давності. Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням. За вимогами ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки незалежним експертом буде суперечити вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі №6-2654цс17. Як вбачається з позовної заяви ПАТ АКБ "Аркада" просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі експертної оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом під час виконавчого провадження. Під час розгляду справи представник позивача не змінював позовних вимог, не надав суду звіту про оцінку вартості предмета іпотеки і від проведення будівельно-технічної експертизи відмовився, що б надало суду можливість визначити початкову ціну продажу іпотечного майна у відповідність до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку». У силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки ПАТ АКБ "Аркада" просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі експертної оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом під час виконавчого провадження, а при цьому позивачем не було надано жодних доказів щодо належного проведення оцінки заставної нерухомості, від проведення експертизи представник позивача відмовився, наданий розмір боргу виходить за межі строку позовної давності в тому числі приймаючи до уваги ч. 3 ст. 551 ЦК України суд відмовляє у задоволенні позовни вимог в повному обсязі. Також, не підлягають і інші позовні вимоги позивача, які є похідними від зазначеної позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, тому відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: dismissed