Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до ТОВ "Компанія "Енергія" про розірвання договорів оренди землі, мотивуючи її тим, щона праві приватної власності йому належать земельні ділянки площами: 1,9208 га, яка знаходиться на території Марксівської сільської ради, кадастровий № 0523085100:03:001:0152 та 0,8178 га, яка знаходиться на території Гриненської сільської ради, кадастровий №0523082900:02:001:0487 згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчать Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177024734 та № 177024413 від 09.08.2019 року. 09.08.2019 року згідно з вимогами ст. 182, 1296 ЦК України за позивачем було зареєстровано право власності на вищезазначені земельні ділянки. Між матір`ю позивача, [PERSON] та відповідачем ТОВ «Компанія «Енергія» були укладені договори оренди земельних ділянок № б/н від 29 грудня 2010 року строком на 10 років. Згідно п.40 вище вказаних договорів оренди земельних ділянок вбачається, що перехід права власності на орендовані земельні ділянки до другої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, а позивач має бажання самостійно користуватись даними земельними ділянка, тому позивач звернуся до суду з даним позовом. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача ТОВ «Компанія «Енергія» відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18.12.2019 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача 24.01.2020 року представник ТОВ «Компанія «Енергія» звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, мотивуючи його тим, що позивачем разом з позовною заявою не було подано до суду жодного доказу, який свідчив би про наявність взагалі будь-якого спору між сторонами, крім того позивач жодного разу не звертався до відповідача з будь-якими пропозиціями чи зауваженнями відносно зміни умов чи розірвання договору оренди, однак судом було відмовлено в задоволені даного клопотання. Від позивача та представника позивача заяв і клопотань по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 18.12.2019 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою від 27.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовільнити позовну заяву [PERSON] про розірвання договорів оренди землі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позову. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Дослідивши матеріали справи, судом встановлено особу позивача [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом позивачу належить земельна ділянка площею 0,8178 га в межах згідно з планом, що розташована на території Гриненської сільської ради та належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №721128 (а.с.11) та земельна ділянка площею 1,9208 га в межах згідно з планом, що розташована на території Марксівської сільської ради Немирівського району Вінницької області та належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№721129 (а.с.12). Крім того даний факт підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177024734 та № 177024413 від 09.08.2019 року (а.с.13-14). Як вбачається із копій реєстраційних справ державної реєстрації договорів оренди між матір`ю позивача [PERSON] та ТОВ «Компанія «Енергія» були укладені договори оренди земельних ділянок № б/н від 29 грудня 2010 року строком на 10 років (а.с.15-28). Згідно п.40 вище вказаних договорів оренди земельних ділянок вбачається, що перехід права власності на орендовані земельні ділянки до другої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с.15-16, 23-24). Матір позивача [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , а позивач має бажання самостійно користуватись даними земельними ділянками. 18.02.2020 року позивач звертався до директора ТОВ «Компанії «Енергія» з пропозицією про розірвання вище вказаних договорів оренди землі (а.с.39-40), однак до даного часу представники відповідача не виявили бажання щодо розірвання вище вказаних договорів оренди землі. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пункту "г" частини 1статті 81 ЗК України позивач набув право власності на земельну ділянку на підставі прийняття спадщини. У пункті "б" частини 1статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі. За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підстави для зміни або розірвання договору визначені законодавцем у ст. 651 ЦК України. Ст.651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частин 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Ч.4 ст.32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно п.40 вище вказаних договорів вбачається, що перехід права власності на орендовані земельні ділянки до другої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Верховний Суд України в листі від 01 квітня 2014 року яким проведено аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України в розділі «Припинення дії, яка порушує право» вказав , що покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права. Зокрема, застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном (ст. 391 ЦК). Уявлення про самовільне зайняття земельної ділянки як про припинення права володіння, проти якого слід захищатися за допомогою віндикації, яке є помилковим, оскільки «фактично» позбавити володіння земельною ділянкою як специфічним нерухомим майном неможливо - права володіння можна позбавити лише «юридично», шляхом відібрання титулу в цілому. У випадках же будь-якого самовільного зайняття йдеться про створення перешкод у використанні земельної ділянки, і проти цього порушення належним способом захисту є негаторний позов. Відтак, вірним є формулювання позовних вимог як вимог про "звільнення земельної ділянки", "усунення порушень меж земельної ділянки" і, нарешті, найбільш коректне - про "усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою". Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Висновки суду З огляду на викладене, виходячи із засад розумності та справедливості, суд, оцінюючи докази, надані позивачем, враховуючи те, що представником відповідача відзиву щодо позовної заяви, доказів, що спростували б позовні вимоги не надано та взявши до уваги, що згідно п.40 вище вказаних договорів оренди земельних ділянок вбачається, що перехід права власності на орендовані земельні ділянки до другої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для зміни умов або розірвання договору, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані та повністю підтверджуються матеріалами справи. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved