Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

ТзОВ "Кредитні ініціативи" звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 квітня 2008 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та [PERSON] уклали кредитний договір №167, за умовами якого, остання отримала кредит в сумі 300000 гривень та зобов'язалася повернути отриманий кредит і сплатити проценти за користування в сумі та в строки передбачені кредитним договором. 17 грудня 2012 року між ТзОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "АКПІБ" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 167 від 15 квітня 2008 року, що був укладений між АКПІБ та [PERSON]. Боржник, [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 30 червня 2013 року має прострочену заборгованість в сумі 556548,54 гривні, яка складається з 297169 гривень - за кредитом, 245652,33 гривень - по відсотках та 13727,21 гривень - пені. Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ "АКПІБ" та [PERSON], [PERSON] уклали іпотечний договір відповідно до якого останні передали банку в іпотеку будинок загальною площею 122,36 кв.м., житловою площею 81,21 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. Враховуючи порушення основним боржником свої зобов'язань, просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 617 від 15 квітня 2008 року, яка станом на 30 червня 2013 року складається із заборгованості: за кредитом - 297169 гривень, по відсотках - 245652,33 гривень, пені - 13727,21 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок загальною площею 122,36 кв.м., житловою площею 81,21 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 гривні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що в порушення умов договору про відступлення права вимоги за договором забезпечення та Закону України "Про іпотеку" відповідачі та основний боржник - третя особа, не повідомлені про заміну кредитора у їх зобов'язанні. Крім того згідно чинного законодавства право вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки наступає з моменту реєстрації відомостей про відступлення права за іпотечним договором. Разом з тим, ні у договорі про відступлення права вимоги, ні в договорі про передачу прав за договорами забезпечення, не згадується конкретно [PERSON] як боржник за основним зобов'язанням, і не вказується спірний житловий будинок, як заставне майно, на яке на думку позивача, перейшло право вимоги. Тов "Кредитні ініціативи" не надало суду актів прийому - передачі кредитних портфелів по зобов'язанням [PERSON] Крім того, відповідно до договору відступлення прав вимоги, новий кредитор набуває права вимоги у день укладення договору, за умови належного оформлення сторонами реєстру позичальників. Позивач також не наводить суду факту наявності реєстру позичальників, оформлений належним чином. Посилання позивача на належне повідомлення відповідача щодо усунення порушень (вимога про добровільне виселення) від 15.07.2013 року, є необґрунтованим та неналежним доказом по справі, оскільки як вбачається із матеріалів позовної заяви, вимогу про добровільне виселення від 15.07.2013 року надіслано від імені представника [PERSON] листом без відповідного скріплення цього листа печаткою за підписом уповноваженої особи. Просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа без самостійних вимог- [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та які мають значення для справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 617 від 15 квітня 2008 року, за яким банк надав останній кредит в сумі 300000 гривень, із зобов'язанням повернути ці кошти і проценти за користування ними в строк та на умовах, передбачених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між майновими поручителем - відповідачами [PERSON], [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово- інвестиційним банком, було укладено іпотечний договір № 617 від 15 квітня 2008 року. Згідно умов договору іпотеки іпотекодавці [PERSON] та [PERSON], у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором взяли на себе зобов'язання відповідати перед іпотекодержателем належним їм на праві власності нерухомим майном - житловим будинком загальною площею 122,36 кв.м., житловою площею 81,21 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. Між тим, встановлено, що 17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу права за договорами забезпечення. Підставами своїх вимог позивач зазначив наявність права звернення до суду у зв'язку з набуттям права вимоги, і наявність заборгованості за кредитним договором. Зокрема, відповідно до договору про відступлення права вимоги, договору про передачу прав за договорами забезпечення та чинного законодавства покупець в особі ТзОВ "Кредитні ініціативи" набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій та права вимоги звернення стягнення на предмети іпотеки, в тому числі і права вимоги за кредитним договором № 617 від 15 квітня 2008 року та іпотечним договором №617 від 15 квітня 2008 року, укладених між первісним кредитором АКПІБ та [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Однак, суд не погоджується з таким висновком позивача з огляду на таке. Основним законом відносно даних правовідносин, і який регламентує спірні правовідносини, в тому числі порядок відступлення прав за іпотечним договором є Закон України "Про іпотеку". Статтею 24 даного Закону визначено, що відступлення права за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Договір про передачу прав за договорами забезпечення (відступлення права за іпотечним договором) нотаріально посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори 15 квітня 2008 року, що відповідає вимогам ч.3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення права за іпотечним договором і право вимоги за основним зобов'язанням. Даний обов'язок також передбачений пунктом 6.1 договору про відступлення прав вимоги, в якому визначено і порядок такого повідомлення. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" не надало суду докази того, що ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", як іпотекодержатель, повідомив у письмовій формі [PERSON] та [PERSON] про відступлення права вимоги. Також згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно п. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). За пунктом 2.2. договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставлене майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Згідно термінів (ст. 1 договору): кредитним портфелем вважається сукупність усіх прав вимоги, які передаються за цим договором новому кредитору; «дата передання прав вимоги - дата фактичного підписання сторонами реєстру позичальників»; «грошові зобов'язання» - розмір основних грошових зобов'язань щодо кожного окремого позичальника зазначається у реєстрі позичальників; «Реєстр позичальників» - підписання сторонами реєстру позичальників засвідчує передачу (відступлення) прав вимоги первісним кредитором новому кредитору. Згідно п. 4.1. договору: відступлення прав вимоги первісним кредитором новому кредитору, набуття новим кредитором права вимоги та заміни кредитора за правами вимоги на нового кредитора набувають чинності у день укладення договору, за умов належного оформлення сторонами (підписання та скріплення відбитками печаток сторін) реєстру позичальників. Згідно п. 4.3. договору, сторони підписують реєстр позичальників, що є додатком № 1 до Договору. Виходячи з вищевказаного, належним доказом, який засвідчує факт відступлення (набуття) прав вимоги позивачем по кредитному і іпотечному договорах, є належно оформлені і підписані договір відступлення прав вимоги і реєстр позичальників. Сам лише договір відступлення прав вимоги не засвідчує факту відступлення (набуття) позивачем прав вимоги по кредитному договору. Як передбачено п. 16.3. договору відступлення прав вимоги, цей договір та інші документи, зазначені у договорі, становлять цілісний договір та домовленість сторін стосовно відступлення прав вимоги. Оскільки згідно договору реєстр позичальників визначений додатком до нього, під терміном «інші документи» слід розуміти також реєстр позичальників, належним чином оформлений згідно умов договору (підписаний і скріплений печатками обох сторін), тому відсутність такого реєстру виключає цілісність договору відступлення прав вимоги. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано реєстру позичальників, належним чином оформленого згідно умов статті 1, пунктів п. 4.1., 4.3. договору відступлення прав вимоги як додатку № 1 до нього, підписаного обома сторонами, у т.ч. ПАТ «АКПІБ». З наданого позивачем документа як Витяг з Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 17.12.12 р. вбачається, що цей документ не є реєстром позичальників в розумінні ст. 1, п. п. 2.1., 4.1., 4.3. договору відступлення прав вимоги, не містить підпису та відбитку печатки кредитора та складений і підписаний одноособово позивачем. Наданий позивачем договір про передачу прав за договорами забезпечення, укладений з ПАТ «АКПІБ», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1423 від 17.12.2012 р., також не містить відомостей про відступлення кредитором позивачу прав вимоги конкретно за кредитним договором. Інших доказів набуття права вимоги до третьої особи позивачем не надано. Частиною 2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом, а відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 4 цього Закону державній реєстрації підлягають, зокрема, обтяження на нерухоме майно іпотекою. Згідно ст. 4 закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 57 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМ України № 703 від 22.06.2001 р. (чинна на момент укладення договору відступлення прав вимоги), обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором підлягають державній реєстрації. Виходячи з наведеного, права на нерухоме майно та їх обтяження виникають з моменту державної реєстрації, а не з моменту укладення договору відступлення прав за іпотечним договором, який в такому випаду є підставою для реєстрації, а не доказом виникнення такого права. Разом з цим, позивачем не надано доказів державної реєстрації відступлення (набуття) прав вимоги за іпотечним договором на підставі договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про те, що позивач набув права вимоги за кредитним договором та договором, що забезпечує його виконання (іпотеки), та є належним позивачем. Крім того, судом встановлено, що раніше рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі № 2-466/10 від 27.10.2010 р. було задоволено позов кредитора до [PERSON] та з неї стягнуто заборгованість по кредитному договору у розмірі 375 074,37 грн. Відповідно до статей 1, 2, 17, 19 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень судів покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, на підставі виконавчих листів, що видаються судами, на підставі яких за заявою стягувача державний виконавець відкриває виконавче провадження. Зі змісту заяви ЗАТ «АКПІБ» № 06-08/645 від 29.11.2010 р., зареєстрованої Рахівським районним судом (вх. № 2-/10 від 29.11.2010 р.), вбачається, що кредитор отримав 08.12.2010 р. виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду. З пояснень представника позивача встановлено, що на даний момент рішення суду не виконується. Разом з цим, позивач не надав суду доказів звернення кредитора до державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання листа, не обґрунтував жодним доказом, що невиконання рішення суду є наслідком обставин, які не залежали від волі кредитора та перешкоджали чи унеможливлювали виконання судового рішення. Отже, не виконання рішення суду про стягнення на користь кредитора з [PERSON] кредитної заборгованості стала наслідком власної бездіяльності кредитора. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На відміну від банків, для фізичних осіб, які є позичальниками, споживачами фінансових послуг з кредитування, метою отримання ними кредиту є задоволення власних потреб, які не пов'язані з підприємницькою діяльністю. Діяльність банків з надання кредитів є підприємництвом, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власник ризик господарською діяльністю з метою одержання прибутку. Проценти (відсотки), які банк отримує за користування кредитом, в розумінні ст. 1054 ЦКУ, ст. ст. 42, 142 ГКУ, є його прибутком (доходом), який є показником фінансових результатів господарської діяльності банку. Такого висновку дозволяє дійти зміст ст. 1054 ЦКУ та кредитного договору, де зобов'язання позичальника з повернення кредиту та зобов'язання зі сплати відсотків за користування кредитом є самостійними зобов'язаннями у кредитному зобов'язанні, за порушення яких встановлено самостійну відповідальність. Тому у разі їх невиконання кредитор вправі звернутися до суду як з позовом про стягнення заборгованості, яка складається з неповернутої основної суми кредиту і сплати відсотків, так і з самостійним позовами: або про стягнення несплаченої погашеної частини кредиту, або про стягнення відсотків за користування кредитом. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦКУ збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту ст. ст. 22, 1054 ЦКУ і умов кредитного договору, прострочені оплатою відсотки за користування кредитом в розумінні ст. 22 ЦКУ можна вважати не отриманим доходом кредитодавця, на який він мав право розраховувати у разі належного виконання позичальником своїх зобов'язань згідно умов кредитного договору, тобто збитками. Оскільки не виконання рішення суду про стягнення з позичальника заборгованості у процедурі виконавчого провадження є наслідком власної бездіяльності самого кредитора, тим самим кредитор сам фактично сприяв виникненню збитків. Як зазначено у пунктах 30, 41 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р.: Вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено, право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках. При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Даючи оцінку обставинам даних правовідносин і співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, суд встановив, що не заперечувалося позивачем, що відповідачі як іпотекодавці, виступаючи майновими поручителями останнього за виконання ним кредитних зобов'язань, не допускали порушень умов п. 4.1.1. - 4.1.12. іпотечного договору. Вартість предмета іпотеки згідно п. 1.4. іпотечного договору сторонами погоджена у розмірі 1 036 357 грн., в той час як у даній справі заявлені вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 556 548,54 грн., а отже вартість предмета іпотеки значно перевищує розмір заявлених вимог. Суд враховує, що не виконання раніше постановленого судом рішення про стягнення з позичальника на користь кредитора кредитної заборгованості у сумі 375 074,37 грн., яка включає також і суму основного боргу по кредиту з відсотками за період до прийняття судом рішення, заявлену до стягнення й у даній справі, стало наслідком бездіяльності самого кредитора, який тим самим сприяв збільшенню розміру відсотків за користування кредитом у період після прийняття судом рішення до порушення провадження у даній справі (збитків), у виникненні яких вина відповідачів відсутня, а можливість стягнення з позичальника заборгованості у виконавчому провадженні з виконання рішення суду від 27.10.2010 р. кредитором не втрачена. З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Outcome: dismissed