Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

06.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом в якому просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.09.2013 року на користь відповідача [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] до 1/7 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Свій позов аргументував тим, що згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду від 02.09.2013 року з нього на користь відповідача [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу. Крім того, відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 10.12.2013 року з позивача на користь відповідача присуджено стягнення аліментів на її користь на її утримання до досягнення дочкою трирічного віку в розмірі 1/4 частини від заробітної плати та зі всіх видів доходу. Зазначив, що 22.09.2016 року у Жмеринському відділі ДРАЦС Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ним було зареєстровано шлюб із [PERSON], а [INFO] року від даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON]. На разі його дружина [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку та фактично перебуває на його утриманні. Окрім того, ним здійснюється виховання та утримання сина теперішньої дружини від першого шлюбу [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та дружиною в квартирі по [ADDRESS], яка перебуває у власності його матері. також зауважив, що в теперішній час він є безробітним, оскільки 22.01.2018 року він був звільнений з роботи у ТОВ "Курланд" та ТОВ "Агро Балт" та перебуває на обліку в Жмеринському міськрайонному центрі зайнятості. В зв'язку з вказаними обставинами суттєво погіршився його матеріальний стан, а тому розмір аліментів, який підлягає стягненню з нього на утримання дочки [PERSON], вважає має бути зменшеним. 08.02.2018 ухвалою Жмеринського міськрайонного суду дану позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 14.02.2018 недоліки, вказані в ухвалі суду позивачем усунуті. 20.02.2018 судом відкрито провадження в справі, яку призначена до підготовчого засідання на 20.04.2018 року. 20.04.2018 ухвалою Жмеринського міськрайонного суду закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті в судовому засіданні на 30.05.2018 року. 06.03.2018 року відповідач подала через канцелярію суду відзив на позовну заяву про зміну розміру аліментів на утримання дитини, у якому зазначила, що не погоджується з позовними вимогами позивача виходячи з того, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вказаного Закону України були внесені зміни до СК України, відповідно до внесених змін слідує, що розмір аліментів, який стягується з відповідача і складає 1/4 частку його доходу та повністю відповідає вимогам Закону та ст. 182 СК України. Зазначила, що в якості доказу свого матеріального стану позивач надав до суду лише довідку УПСЗН Жмеринської міської ради від 29.01.2018 року № 381 про розмір щомісячної одноразової допомоги при народженні першої дитини за останні шість м'ясці, які отримує його дружина, проте він не надав суду в якості доказу довідки про його особисті доходи за останні 6 місяців, які б могли свідчити про його реальний матеріальний стан з врахуванням розрахунку при звільненні з роботи. Враховуючи, що відповідач був звільнений з роботи за згодою сторін з попередніх місць роботи 22.01.2018 року, 25.01.2018 року він вже був поставлений на облік як безробітний де йому була призначена відповідна допомога, проте відповідач не надав до суду довідку про розмір щомісячної допомоги по безробіттю. Вказала, що відповідач заявляючи вимоги про погіршення свого матеріального стану не надав до суду на підтвердження цього жодного доказу, а тому вважає, що відповідач є матеріально забезпеченим та таким, що спроможний утримувати свою дитину сплачуючи аліменти відповідно до рішення суду в розмірі 1/4 частини його заробітку. В судовому засіданні 30.05.2018 року позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задоволити, додатково пояснив, що його матеріальне становище з часу присудження аліментів змінилось, зокрема він одружився вдруге, від шлюбу в них народилась спільна дитина [PERSON], [INFO], яка перебуває на його утриманні, на разі час він безробітний та перебуває на обліку у Жмеринському міськрайонному центрі зайнятості, починаючи з травня 2018 і по теперішній час він проходить лікування, яке також потребує відповідних коштів. Також на його утриманні перебуває малолітній син теперішньої дружини від першого шлюбу [PERSON] З часу припинення сімейних відносин він жодного разу не бачив свою доньку від першого шлюбу та не пропонував відповідачу, щоб ця дитина проживала разом з ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала подані нею у відзиві на позов заперечення та просила відмовити у задоволенні позову. Додатково зазначила, що просить не зменшувати розмір оспорюваних аліментів, що стягуються з позивача та визначені рішенням суду, у зв'язку з тим, що на разі час вона проживає одна з донькою в м.Вінниця у найманій квартирі, за яку сплачує кошти. Крім того, в теперішній час вона не працює, дитина відвідує дитячий садочок в м. Вінниця, надалі вона має намір влаштуватися на роботу, щоб забезпечувати доньку. Стан здоров'я її здоровя та здоров'я дитини задовільний. Наразі дитина відвідує підготовчий клас та в подальшому піде до школи в зв'язку з чим необхідні кошти, щоб забезпечити дитину всім необхідним, а саме одягом та продуктами харчування за умови, що відповідач не цікавиться особистим життям та розвитком своєї власної дитини. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду від 02.09.2013 року присуджено стягнення з [PERSON] стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 від всіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.08.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] 17.10.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринка Жмеринського міськрайоннного управління юстиції Вінницької області зареєстрував шлюб з [PERSON], який розірвано 10.09.2015 року рішенням Жмеринського міськрайонного суду; 22.09.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринка Жмеринського міськрайоннного управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб позивача з [PERSON] (а.с.7-11, 25). [PERSON] перебуває на обліку в УПСЗН Жмеринської міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини, розмір цієї допомоги в період з липня 2017 року по грудень 2017 року складає 7740 грн., що підтверджується довідкою УПСЗН Жмеринської міської ради від 29.01.2018 року №381 (а.с.12). Згідно копії наказу № 97-к ТОВ "Курланд" [PERSON] був прийнятий на роботу трактористом по строковому трудовому договору з 30.04.2009 року до 01.12.2009 року(а.с.21). 20.05.2011 року [PERSON] переведений на посаду механіка товариства, як вбачається з копії наказу ТОВ "Курланд" від 20.05.2011 року (а.с.20). [PERSON] 26.05.2014 року був переведений з посади механіка на посаду головного інженера, що вбачається з копії наказу (розпорядження) KLD №65-к від 26.05.2014 року, виданого ТОВ "Курланд" (а.с.19). Як вбачається з довідки ТОВ "Курланд" від 29.01.2018 року №22 [PERSON] працював у вказаному підприємстві з 30.04.2009 року трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва на підставі наказу 97-к від 30.04.2009 року, з 20.05.2011 року [PERSON] був переведений на посаду механіка згідно наказу №159-к від 20.05.2011 року, з 26.05.2014 року [PERSON] був переведений на посаду головного інженера згідно наказу № 65-к від 26.05.2014 року та звільнений з роботи 22.01.2018 року на підставі наказу №8 -к/тр від 22.01.2018 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.22). Відповідно до довідки ТОВ "Агро Балт" від 29.01.2018 року №02 [PERSON] працював у вказаному підприємстві на посаді головного інженера. Звільнений за наказом №2-к/тр від 22.01.2018 року; заборгованість по аліментах станом на 22.01.2018 року відсутня (а.с.13). Згідно довідки ТОВ "Курланд" від 29.01.2018 року №23 заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 22.01.2018 року відсутня (а.с.14). Відповідно до довідки ТОВ "Агро Балт" від 29.01.2018 року №15 [PERSON] працював у ТОВ "Агро Балт" з 10.07.2015 року на посаді головного інженера за сумісництвом згідно наказу №34-к від 09.07.2015 року та був звільнений з роботи 22.01.2018 року за угодою сторін, що також підтверджується копією наказу KLD №8-к/тр від 22.01.2018 року (а.с.17,18). Згідно копії наказу (розпорядження) №АВТ 02-к/тр ТОВ "Агро Балт" [PERSON] звільнений 22.01.2018 р. за угодою сторін (а.с.15). Як вбачається з наказу (розпорядження) №АВТ 34-к від 09.07.2015 року ТОВ "Агро Балт" [PERSON] був прийнятий на роботу з 10.07.2015 року в інженерну службу на посаду головного інженера (а.с.16). Відповідно до довідки Комунального підприємства "Жмеринкакомунсервіс" від 29.01.2018 року позивач [PERSON] проживає по [ADDRESS], його сім'я складається з чотирьох осіб: дружина [PERSON], 1989 року народження, син [PERSON], 2014 року народження та дочка [PERSON] (а.с.23). Згідно про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.24). Відповідно до довідки Державного центру зайнятості Жмеринського МРЦЗ від 05.02.2018 року №167 [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Жмеринському МРЦЗ з 25.01.2018 року. Допомога по безробіттю призначена з 01.02.2018 року за місцем його проживання (а.с.26). Згідно довідки від Комунального закладу №52 Вінницької міської ради від 27.02.2018 року №20/05-01-02 дитина [PERSON], 15.02,2013 року народження, відповідно до наказу №207 від 26.09.2016 року відвідує Комунальний заклад "Дошкільний начальний заклад №52 Вінницької міської ради" по теперішній час (а.с.49). Відповідно до довідки Квартального комітету "Подільський" м.Жмеринка від 26.02.2018 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за цією адресою також зареєстровані дочка [PERSON], [INFO], мати [PERSON], батько [PERSON]. [PERSON] та [PERSON]; зареєстровані за вказаною адресою, але проживають в м.Вінниця на квартирі, яку винаймають за власні кошти (а.с.50). Проти викладених доказів сторони не заперечували. Оскільки ці обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України вони доказуванню не підлягають. Також в судовому засіданні сторони не заперечували проти тієї обставини, що у [PERSON] на разі час заборгованість по аліментам відсутня. Суд приймає до уваги доводи позивача в частині того, що його матеріальне становище та сімейний стан з часу присудження аліментів на утримання доньки змінились. Сторонами визнається той факт, що дитина перебуває на утриманні відповідача, сторони разом не проживають, відповідач з дочкою потребує матеріальної допомоги позивача. Суд не приймає доводи позивача щодо його тверджень про погіршення його матеріального становища з підстав серед іншого проходження ним лікування, та те, що на його утриманні перебуває дитина від першого шлюбу, оскільки суду не представлено об'єктивних відомостей, що захворювання позивача має хронічний або незворотній перебіг, чи визначає втрату ним повністю або частково ступеню працездатності. Стосовно малолітнього сина своєї дружини - [PERSON] позивач повідомив, що не вирішував питань його усиновлення чи опікунства, а тому він не має визначених законом зобов'язань надання утримання цій дитині. Оцінюючи вище перераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А тому в суду немає підстав для їх відхилення. Обставин, які б доводили необхідність звільнення позивача загалом від обов'язків надання утримання неповнолітній дочці, судом не встановлено. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Відповідно до змісту ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Також у відповідності до положень п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02. 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають в сіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст.18 Конвенції про права дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1.2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Згідно із вимогами ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька, зміна його сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], з урахуванням гарантованого ст. 48 Конституцією України права батьків дитини на достатній життєвий рівень. Виходячи з викладеного суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище позивача та його сімейний стан що зазнали змін, а також враховуючи наявність на утриманні позивача іншої неповнолітньої дитини - [PERSON], яка також потребує матеріального утримання батька, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 1/4 частини з усіх видів заробітку і доходу, на 1/5 частку всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] на думку суду забезпечуватиме достатність її потреб та становитиме можливість надання позивачем у аналогічному розмірі також утримання малолітньої дочки [PERSON], з огляду саме на пріоритетність його обов'язку забезпечення потреб саме своїх неповнолітніх дітей без будь-яких переваг однієї дитини перед іншою за станом здоров'я або за інших істотних обставин. Окрім того, в межах залишкової різниці від половини власного доходу, що обмежено законом для стягнення аліментів, позивач буде здатний надавати часткове утримання дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачена останнім сума судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved