Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначено, що 31 січня 2018 року, приблизно о 14.00 год., коли позивач перебував за кордоном, був вчинений рейдерський захват приміщень та житлових квартир, що належать позивачу на праві власності вже більше 20 років, а саме: квартири за адресою у [ADDRESS], приміщення [ADDRESS] приміщення [ADDRESS] а також квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності сусідам позивача, які на разі проживають за кордоном. Рейдерський захват було здійснено нібито новими власниками, у яких на руках були договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчені 18.12.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за реєстровими №№ 10890 та 10893, предметом яких були нежитлові приміщення загальною площею 712,80 кв.м у будинку [ADDRESS] На підставі вказаних договорів приватним нотаріусом Щетіловою О.В. як державним реєстратором речових прав на нерухоме майно були прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38806439 від 18.12.2017 року (номер запису про право власності: 24053055, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1431019212101) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38806452 від 18.12.2017 року (номер запису про право власності: 24054659, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1431019212101). Позивач вважає, що укладені договори купівлі-продажу нежитлових приміщень підлягають визнанню недійсними, а рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті на підставі незаконно укладених договорів купівлі-продажу, визнанню протиправними та скасуванню виходячи з наступного. Нежитлові приміщення по [ADDRESS], загальною площею 712,8 кв.м, включили в себе 4 існуючі об'єкта нерухомого майна, право власності на які взагалі зареєстровано за іншими особами, в тому числі, право власності на більшу їх частину зареєстровано за позивачем, зокрема, квартира [NUMBER] за адресою [ADDRESS] - приміщення [ADDRESS] Крім того, така адреса як [ADDRESS] навіть не присвоювалась, а тому фактично не існують нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] 18 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. були посвідчені договори купівлі-продажу нежитлових приміщень з реєстровими №№ 10890 та 10893, відповідно до яких [PERSON] продав, [PERSON] придбав у власність нежитлові приміщення загальною площею 712,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] З вищевказаних договорів купівлі-продажу вбачається, що нерухоме майно належало продавцю [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017 року (справа № 175/3054/17), яке нібито набрало законної сили 01.11.2017 року. При цьому, відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017 року (справа № 175/3054/17) за [PERSON] було визнано право власності на майновий комплекс «[INFO]» за адресою: [ADDRESS], загальною площею 4 930 кв.м. Таким чином, в даному випадку, укладення вищезазначених договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та реєстрація приватним нотаріусом Щетіловою О.В. на їх підставі права власності за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав грубо порушує право власності позивача, яке є непорушним. В даному випадку вважає, що приватний нотаріус, який посвідчував договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, порушив ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з не зрозумілих причин посвідчивши договори купівлі-продажу нежитлових приміщень на підставі судового рішення, яке не має жодного відношення до предмету самих договорів. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу частки нежитлових приміщень, посвідчений 18.12.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за реєстровим № 10890; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 38806439 від 18.12.2017 року (номер запису про право власності: 24053055, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1431019212101), прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В.; визнати недійсним договір купівлі-продажу частки нежитлових приміщень, посвідчений 18.12.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за реєстровим № 10893; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 38806452 від 18.12.2017 року (номер запису про право власності: 24054659, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1431019212101), прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. Ухвалою суду від 15 березня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, було залучено [PERSON] (а.с. 104-105). 27 серпня 2018 року представник позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] надала до суду письмові пояснення, в яких додатково зазначено, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі №175/3630/17 (як правова підстава для відчуження нерухомого майна за спірними договорами) за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми та визнання права власності, яким за [PERSON] Миколаєвичем визнано право власності на нерухоме майно за адресою по [ADDRESS] - скасовано. Так, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 року по справі № 22-ц/774/2666/18 (175/3630/17) за апеляційними скаргами [PERSON] та Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року по справі № 175/3630/17 скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Таким чином, у зв'язку із скасуванням рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно за адресою по [ADDRESS], відсутня правова підстава за якою [PERSON] здійснив відчуження вказаного нерухомого майна за оспорюваними договорами. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нерухомого майна, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] Предметом спору по справі є оскарження договорів купівлі-продажу нерухомого майна за адресою по [ADDRESS]. Однак, фактично це один об'єкт нерухомості з однією дійсною адресою - [ADDRESS] Отже, внаслідок злочинних дій осіб, шляхом підробки документів, копіювання даних технічної документації, присвоєння об'єкту неіснуючої адреси було здійснено відчуження майна та його державну реєстрацію, у державному реєстрі речових прав з'явилися записи про реєстрацію права власності на один і той же об'єкт нерухомого майна тільки за різними адресами - [ADDRESS] та [ADDRESS] (неіснуюча адреса). Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 24 листопада 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3102, позивачу - [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. Згідно договору про поділ майна подружжя від 21 лютого 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Римською А.В., квартиру [ADDRESS] було поділено та визначено, що вказана квартира належить позивачу - [PERSON] та третій особі - [PERSON] на праві спільної часткової власності у рівних частках по ? частині (а.с. 65-67), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 112540404 від 01 лютого 2018 року (а.с. 68). Також, позивачу - [PERSON] та третій особі - [PERSON] на праві власності належать: по ? частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] приміщення 3; по ? частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] приміщення 3а, що підтверджується ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року про затвердження мирової угоди по цивільній справі № 183/731/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухомість (а.с. 61-64), що також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 113623048 від 12 лютого 2018 року (а.с. 70-71) та № 113632246 від 12 лютого 2018 року (а.с. 72-73), а також Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 112912295 від 06.02.2018 року (а.с. 18) та № 112912288 від 06.02.2018 року (а.с. 19). Однак, у січні 2018 року позивачу стало відомо, що належні позивачу та третій особі нежитлові приміщення та квартира, а саме: квартира [ADDRESS], нежитлове приміщення [ADDRESS], а також нежитлове приміщення [ADDRESS] зайняли інші особи, які представились новими власниками вказаних приміщень. На підтвердження права власності на вищезазначене нерухоме майно вказаними особами було надано: договір купівлі-продажу ? частки нежитлових приміщень від 18 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 10890, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив ? частку нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11); договір купівлі-продажу ? частки нежитлових приміщень від 18 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 10893, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив ? частку нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). У вищевказаних договорах купівлі-продажу було зазначено, що нерухоме майно, частина якого відчужується, в цілому складається з: літ. А-1 - нежитлові приміщення (нежитлове приміщення [NUMBER] загальною площею 25,0 кв.м, нежитлове приміщення № 3 загальною площею 617,7 кв.м., нежитлове приміщення № 11 загальною площею 70,1кв.м), загальною площею 712,8 кв.м., № 1-5,І - споруди, замощення. Право власності на нежитлові приміщення загальною площею 712,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 18 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 108380287 від 20 грудня 2017 року (номер запису про право власності - 24053055, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1431019212101, розмір частки - 1/2) (а.с. 12) та № 108391020 від 20 грудня 2017 року (номер запису про право власності - 24054659, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1431019212101, розмір частки - 1/2) (а.с. 15). При цьому, позивач у позовній заяві наголошує на тому, що у місті Дніпрі адреса: [ADDRESS], відсутня та жодному об'єкту нерухомості на території міста не надавалась, а в результаті неправомірних дій відповідачів по справі фактично були зайняті належні на праві власності позивачу та третій особі нежитлові приміщення та квартира, розташовані за адресою: [ADDRESS] Згідно відповіді Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 8/21-48 від 02 лютого 2018 року судом встановлено, що відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста офіційно адреса: [ADDRESS] жодному об'єкту нерухомості на території міста не надавалась, інформація про відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна або змінена ця адреса, відсутня (а.с. 7). З відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 19 лютого 2018 року № 2180 також вбачається, що станом на 31.12.2012 року технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась (а.с.83). У зв'язку з цим 31 січня 2018 року третя особа - [PERSON] звернулась до прокуратури Дніпропетровської області та до Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявами про вчинення кримінального правопорушення щодо захоплення невідомими особами належних їй та [PERSON] на праві власності об'єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: [ADDRESS] та перешкоджання їй у доступі до вищевказаних об'єктів нерухомого майна (а.с. 86-87, 88-89). Крім того, 06 лютого 2018 року позивач [PERSON] також звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 84-85), в якій просив перевірити в діях осіб, які протиправно намагаються відібрати у нього належне на праві власності майно за адресою: [ADDRESS] буд. 4, а також в діях державного реєстратора та приватного нотаріуса наявність складу злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, в тому числі статтями 190 та 365-2, та у випадку достатності підстав внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочати досудове розслідування (а.с. 84-85). 06 лютого 2018 року Чечелівським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за вказаним фактом було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040680000224 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується Довідкою заступника начальника слідчого відділення Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Лимаревої І.В. по кримінальному провадженню № 12018040680000224 (а.с. 90), а також Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040680000224 від 06 лютого 2018 року (а.с. 222-224). Також, у зв'язку з цим, у лютому 2018 року з метою судового захисту своїх прав на нерухоме майно позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу частки нежитлових приміщень, посвідчений 18.12.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за реєстровим № 10890; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 38806439 від 18.12.2017 року (номер запису про право власності: 24053055, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1431019212101), прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В.; визнати недійсним договір купівлі-продажу частки нежитлових приміщень, посвідчений 18.12.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за реєстровим № 10893; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 38806452 від 18.12.2017 року (номер запису про право власності: 24054659, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1431019212101), прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. Позивач вважає, що вищевказані договори купівлі-продажу слід визнати недійсними, а рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав - протиправними та скасувати, оскільки така адреса як [ADDRESS] відсутня, об'єкти нерухомості по [ADDRESS] та [ADDRESS] є фактично одними і тими ж об'єктами нерухомості з однією дійсною адресою - [ADDRESS] у м. Дніпрі, та які на праві власності належать позивачу та третій особі по справі, а не відповідачу [PERSON], а також на теперішній час відсутня правова підстава, за якою [PERSON] здійснив відчуження вказаного нерухомого майна за оспорюваним договором, тобто рішення суду, яке було скасовано постановою апеляційного суду. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року судам роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист її порушеного цивільного права. При цьому, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач [PERSON] є заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням оспорюваних правочинів, у зв'язку з чим він має право заявляти вимоги про визнання вказаних правочинів недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію прав. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 1- 6 ст. 203 передбачено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимогами статті 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В оспорюваних договорах купівлі-продажу було зазначено, що відчужуване нерухоме майно належить [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року по справі № 175/3054/17, яке набрало чинності 01 листопада 2017 року, право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 07.12.2017 року Комунальним підприємством «Центр реєстрації бізнесу і нерухомості» Дібровської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, номер запису про право власності 23805839, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1431019212101. Однак, судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі № 175/3054/17 (провадження [NUMBER]/175/1200/17) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та визнання права власності було, серед іншого, визнано за [PERSON] право власності на майновий комплекс «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] загальною площею 4 930 кв.м. (а.с. 8-9). Тобто, достовірно встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі № 175/3054/17 за відповідачем [PERSON] не визнавалось право власності на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] будинок 4Н, які в цілому складаються з: літ. А-1 - нежитлові приміщення (нежитлове приміщення [NUMBER] загальною площею 25,0 кв.м, нежитлове приміщення № 3 загальною площею 617,7 кв.м., нежитлове приміщення № 11 загальною площею 70,1кв.м), загальною площею 712,8 кв.м., № 1-5,І - споруди, замощення. Судом також встановлено, що фактично підставою для відчуження [PERSON] нерухомого майна за спірними договорами купівлі-продажу від 18 грудня 2017 року стало рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі № 175/3630/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу та визнання права власності, яким серед іншого було визнано за [PERSON] право власності без додаткового прийняття в експлуатацію на нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] загальною площею 712,8 кв.м. Однак, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року по справі № 175/3630/17 апеляційні скарги [PERSON] та Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради були задоволені. Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року було скасовано в частині задоволених позовних вимог та ухвалено в цих частинах нове рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу та визнання права власності - відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 148-151). Таким чином, у зв'язку із скасуванням апеляційним судом Дніпропетровської області рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі № 175/3630/17, правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] загальною площею 712,8 кв.м. відсутні. Крім того, як вже зазначалося та встановлено судом, позивачу - [PERSON] та третій особі - [PERSON] на праві спільної часткової власності належать: по ? частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] приміщення 3; по ? частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] приміщення 3а; по ? частині квартири [ADDRESS]. При цьому, предметом спору по даній справі є визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] Однак, проаналізувавши наявні у справі матеріали судом встановлено, що фактично вказані об'єкти нерухомого майна є одним і тим самим об'єктом нерухомого майна, який належить на праві власності позивачу та третій особі, що достеменно вбачається з технічних паспортів на нерухоме майно, а саме з Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], виготовленого станом на 26 травня 2006 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 175-178), Технічного паспорта на нежитлове приміщення [ADDRESS] виготовленим станом на 18 червня 2018 року ФОП [PERSON] (а.с. 179-187), Технічного паспорта на нежитлове приміщення № 3а по [ADDRESS] у м. Дніпрі, виготовленим станом на жовтень 2014 року ФОП [PERSON] (а.с. 188-193) , а також Технічного паспорту на нежитлові приміщення [ADDRESS], виготовленого станом на 10 липня 2017 року ФОП [PERSON] (а.с. 161-166). З порівняльного налізу вищезазначеної технічної документації очевидним є висновок про те, що об'єкт нерухомого майна, який згідно оспорюваних договір начебто розташований за адресою: [ADDRESS] 4Н, а саме нежитлові приміщення загальною площею 712,8 кв.м., фактично відповідає тим нежитловим приміщенням та квартирі, які належать на праві власності позивачу та третій особі, а саме: квартири [NUMBER], приміщень [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS] 4. Наведені висновку підтверджуються також тим, що у місті Дніпрі адреса: [ADDRESS], відсутня та жодному об'єкту нерухомості на території міста не надавалась. Таким чином, оскільки нежитлові приміщення по [ADDRESS] фактично в натурі не існують, як не існує і такої адреси у місті Дніпрі, враховуючі, що власниками майна, яке фактично було відчужено [PERSON] на користь [PERSON] на підставі оспорюваних договорів купівлі-продажу, та яке намагалися захопити відповідачі, є позивач [PERSON] та третя особа - [PERSON], а також те, що у відповідача [PERSON] були відсутні правові та законні підстави для відчуження такого нерухомого майна на користь [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних договір купівлі-продажу ? частки нежитлових приміщень від 18 грудня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. За таких обставин, суд вважає встановленим той факт, що вчиненням оспорюваних договорів купівлі-продажу відповідачами [PERSON] та [PERSON] було порушено право власності позивача та третьої особи по справі, у зв'язку з чим порушене право підлягає судовому захисту. При цьому, згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону та також моральним засадам держави і суспільства, є порушенням частини першої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним. У зв'язку з цим слід визнати недійсними договори купівлі-продажу ? частки нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], укладені 18 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою Ольгою Валеріївною, зареєстровані в реєстрі за № 10890 та № 10893, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, як вже було зазначено вище, 18 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу було зареєстровано за [PERSON] право власності на ? частину нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38806439, запис про право власності № 24053055, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1431019212101). Також, 18 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу було зареєстровано за [PERSON] право власності на ? частину нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38806452, запис про право власності № 24054659, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1431019212101). Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За таких обставин, оскільки під час розгляду справи суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених 18 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрованих в реєстрі за № 10890 та № 10893, очевидним є те, що наявні і підстави для скасування рішень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38806439, а також 38806452 від 18 грудня 2017 року, на підставі яких до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про право власності № 24053055 та № 24054659, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1431019212101, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Як вбачається з позовної заяви позивач [PERSON] пред'явив позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію, в тому числі до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни. З цього приводу слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні положень ЦПК України не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. У пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року судам роз'яснено, що нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Вимоги про визнання дій нотаріуса неправомірними можуть бути задоволені виключно у випадках коли нотаріусом порушено правила вчинення нотаріальної дії (порушено процедуру). Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на права та обов'язки нотаріусів. Таким чином, з наведеного вбачається, що позовні вимоги в даному випадку мають заявлятися не до нотаріуса. З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем помилково визначено процесуальний статус приватного нотаріуса у якості відповідача, у зв'язку з чим вимоги до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв'язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у наступних розмірах: - за подання позовної заяви до суду - 2 819,20 грн. (за чотири позовні вимоги немайнового характеру по 704,80 грн. за кожну позовну вимогу немайнового характеру: квитанція № ПН1749 від 07.02.2018 року на суму 1409,60 грн., квитанція № 15183785 від 13.02.2018 року на суму 1 409,60 грн.); - за подання до суду заяви про забезпечення позову - 352,40 грн. (квитанція № ПН1755 від 07.02.2018 року), яку ухвалою суду від 19 лютого 2018 року було задоволено частково (а.с. 50-51). Судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON], за які позивачем було сплачено судовий збір, то з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на загальну суму 3 171,60 грн. (2 819,20 грн. + 352,40 грн. = 3 171,60 грн.), тобто по 1 585,80 грн. з кожного відповідача (3 171,60 грн. / 2 = 1 585,80 грн.). На підставі ст.ст. 11, 13, 15, 202, 203, 215, 216, 321, 328, 655 Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року та

Outcome: partial