Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

14 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу від 25 грудня 2014 року у розмірі 17000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт", умови якого відповідачем не виконуються, на його вимогу депозитні кошти відповідачем не повертаються. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повторно на розгляд справи не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи без його участі відповідач не надав. За таких обставин, суд ухвалив про проведення розгляду справи у відповідності до положень ч. 4 ст. 169, ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 25 грудня 2014 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) "Стандрат" №300131/155223/5-14, відповідно до якого клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти у розмірі 17000 грн. на вкладний рахунок [NUMBER] на строк з 25 грудня 2014 року по 25 травня 2015 року. За час користування коштами, банк нараховує та виплачує проценти у розмірі 23,5% річних. Згідно п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. Вказану письмову вимогу вкладник зобов'язаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий - повертається вкладнику з відміткою банку про отримання письмової вимоги.(а.с. 36-38) Копією заяви від 25 травня 2015 року підтверджується, що [PERSON] зверталася до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з вимогою про повернення банківського вкладу у сумі 18113,16 грн. розміщеного згідно договору банківського вкладу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Ч. 1 та 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Європейський суд з прав людини у справі "Золотас проти Греції" № 2 (скарга № 66610/09) зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу у розмірі 18332 грн. 19 коп., яка складається з суми вкладу та нарахованих на неї відсотків за договором про банківський строковий вклад. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, так як факт її заподіяння позивачеві не підтверджений жодними доказами. З підстав п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. З підстав ст. 88 ЦПК України судовий збір суд покладає на відповідача.

Outcome: approved