Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

позивачка звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що між ними 07.08.2010 року Відділом РАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 244. Від шлюбу у них неповнолітніх дітей не має, проте розірвати шлюб у відділі ДРАЦС відповідач не бажає. Шлюбні відносини між ними припинені в серпні 2020 року через різні погляди на подружнє життя та несумісність характерів. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб носить формальний характер, отже просить розірвати шлюб між ними. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище " [PERSON] " та стягнути понесені витрати по сплаті судового збору. Сторони на судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. При цьому представниця позивачки адвокат Вялова І.М. позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі, просила задовольнити їх; відповідач позов визнав, просив розірвати шлюб між ним та позивачкою. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, 07.08.2010 року Відділом РАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 244. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище " [PERSON] " на прізвище чоловіка - " [PERSON] " (а.с.5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через різні погляди на подружнє життя та несумісність характерів. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Пунктом 2 статті 104 СК України визначено, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сім`я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливо та наявні правові підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачки необхідно задовольнити, оскільки відповідач визнав позов позивача і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і відповідно до статтей 110-112 Сімейного Кодексу України, є підстави для розірвання шлюбу сторін, при цьому позивачці, після розірвання шлюбу, слід залишити прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 454 грн, з державного бюджету - повернути позивачу судовий збір в сумі 454 грн.

Outcome: approved