Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позов мотивований тим, що [PERSON] з 01.05.2000 року перебував на обліку в УПФУ в м. Вінниці та отримував пенсію за віком згідно ЗУ «Про статус в соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС». Відповідно до заяви [PERSON] від 16.09.2002 року пенсія нараховувалася на поточний рахунок, відкритий [PERSON] в ВФ «ПриватБанк». 27.08.2013 року УПФУ в м. Вінниця було отримано інформацію про одержувачів пенсій, на рахунки яких в установах ПАТ КБ «ПриватБанку» було зарахування цільових коштів, але не виконувалось зняття коштів протягом 12 місяців. Серед наданих одержувачів був пенсіонер [PERSON] 30.10.2013 року спеціалістом було отримано дані про не зняття коштів [PERSON] 31.10.2013 року письмово викликано [PERSON] до управління. 25.12.2013 року виплату пенсії [PERSON] відповідно до службової записки було переведено на поштове відділення з 01.12.2014 року. Протягом шести місяців пенсія не отримувалася і з 01.08.2014 року виплату пенсії [PERSON] було припинено у зв'язку з тривалим неотриманням пенсії. 23.03.2015 року було зроблено запит до голови квартального комітету «П'ятничани» щодо реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою зазначеною в пенсійній справі. Відповіді не було отримано. 23.03.2015 року було зроблено запит до Управління ДМС України у Вінницькій області, про те, чи виїжджав за кордон на постійне місце проживання [PERSON] 14.04.2015 року було отримано відповідь, з якої вбачається, що [PERSON] отримав документи для виїзду на постійне місце проживання до Німеччини 29.08.2013 року. 03.11.2015 року було зроблено запит до ПриватБанку щодо надання інформації про наявність руху коштів по пенсійному рахунку [PERSON] з 01.09.2013 року, наявність залишку на рахунку та періодів обміну пенсійної картки 24.11.2015 року було отримано відповідь про неможливість надання інформації, так як запитувана інформація є банківською таємницею. 11.11.2015 року було отримано лист на повернення коштів з ПриватБанку за період з вересня 2003 року по грудень 2013 року в сумі 76263,72 грн., а також відсотки нараховані на них. До листа було надано інформацію про те, що [PERSON] проживає за кордоном. 02.12.2015 року було отримано відповідь з ПриватБанку про неможливість повернення коштів відповідно до отриманого листа. УПФУ в м. Вінниця звернулося до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 23.12.2015 року № 6700/06-33-1/09, оскільки вважає, що [PERSON] неправомірно отримував кошти УПФУ в м. Вінниця, чим завдав шкоди бюджету Пенсійного фонду. Вінницьким ВП ГУНП у Вінницькій області було повідомлено управління, що обставини, які б вказували на наявність кримінального правопорушення не виявлено. Однак встановлено, що відносини, що виникли між УПФУ в м. Вінниця та ПАТ КБ «ПриватБанк» відносяться до категорії цивільно - правових відносин та вирішуються виключно в суді. УПФУ в м. Вінниця вважає, що [PERSON] своїми неправомірними діями, які полягли у неповідомленні управлінню про виїзд на постійне місце проживання за кордон, завдав суттєвої шкоди бюджету Пенсійного фонду, що призвело до нецільового використання коштів бюджету Пенсійного фонду а тому просить: витребувати кошти в сумі 76263,72 грн. у [PERSON], який незаконно заволодів ними, шляхом зобов'язання ПриватБанку видати розпорядження про списання зазначеної суми коштів з особистого рахунку [PERSON] на рахунок УПФУ в м. Вінниця. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, позов просила задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. В зв'язку з цим суд, оскільки наявних у справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін, відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні в ході судового розгляду заперчеив проти задоволення позову. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.05.2000 року перебував на обліку в УПФУ в м. Вінниці та отримував пенсію за віком згідно ЗУ «Про статус в соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС». Згідно відповіді Управління ДМС України у Вінницькій області від 14.04.2015 року № 5137 вбачається, що [PERSON], [INFO] отримав документи для виїзду на постійне проживання до Німеччини 29.08.2013 року. Згідно відповіді ТОВ «ЖЕО» від 11.11.2015 року № 3951 вбачається, що будинок № 14 по вул. Володарського у м. Вінниці не обслуговується ТОВ «ЖЕО» тому надати інформацію стосовно реєстрації [PERSON], 1955 року народження не мають можливості. Відповідно до довідки комітету мікрорайону «П'ятничани» від 13.11.2015 року № 96 в комітеті інформації щодо підтвердження реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] немає. 03.11.2015 року було зроблено запит до ПриватБанку щодо надання інформації про наявність руху коштів по пенсійному рахунку [PERSON] з 01.09.2013 року, наявність залишку на рахунку та періодів обміну пенсійної картки 24.11.2015 року було отримано відповідь про неможливість надання інформації, так як запитувана інформація є банківською таємницею. 11.11.2015 року було отримано лист на повернення коштів з ПриватБанку за період з вересня 2003 року по грудень 2013 року в сумі 76263,72 грн., а також відсотки нараховані на них. До листа було надано інформацію про те, що [PERSON] проживає за кордоном. 02.12.2015 року було отримано відповідь з ПриватБанку про неможливість повернення коштів відповідно до отриманого листа. Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.02.2018 року № 20.1.0.0.0/7-20180221/3574 на рахунку [PERSON] 504,80 грн. Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частина перша якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України № 374/7695 від 15.05.2003 року. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Зі змісту зазначених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1214 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Разом з тим відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Виходячи із аналізу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добросовісності виплати таких грошових сум юридичною особою; відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Судом достеменно встановлено, що відповідач, виїхавши на постійне місце проживання за кордон, не зловживав своїми правами, свободами та інтересами щодо отримання набутої в Україні пенсії за віком, не подавав завідомо неправдивих відомостей або ж документів, а тому не вчинив матеріальної шкоди позивачу. Факт його виїзду на постійне місце проживання не підпадає під жодну норму законодавства, якою визначено підстави припинення виплати пенсії. Правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата пенсії відповідачу, а також наявність страхового стажу і всіх інших необхідних умов, передбачених законодавством України для призначення пенсії відповідачу за віком ніким не оспорюється, Таким чином, пенсія, виплачена особі добровільно органами ПФУ, може бути повернута у одному з таких випадків: або за наявності недобросовісної поведінки утримувача пенсії, або у разі допущеної рахункової помилки. Зокрема, у своїй постанові від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13, Верховний Суд України зазначає, що стаття 1215 ЦК України може застосовуватись лише при наявності підтвердженої доказами рахункової помилки, а безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 ч. 1 ст.1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Також, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, вказав, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви № 6849/72 від 16.12.1974) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду. Згідно зі змісту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Зокрема, у справах "Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України"). У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК). За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що досягнення відповідачем пенсійного віку та набуття визначеного законом стажу надало йому гарантоване державою право на регулярне отримання пенсії за віком, незалежно від місця його проживання в Україні або ж за кордоном. Позивачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винності чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, виплата пенсії відповідачу здійснювалася на підставі тих даних, які було надано до Управління ПФУ і які відповідали його праву на призначення пенсії за віком. Суд також вваажє, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку [PERSON] 504,80 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2017 року були застосовані заходи забезпечення позову, - накладено арешт на грошові кошти, а саме надміру виплачені суми пенсії у розмірі 76263 гривні 72 копійки, які знаходяться на рахунку [PERSON] № [NUMBER] відкритому у Вінницькій філії Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (МФО 302689, код 21724222). Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed