Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 29 квітня 2001 року було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини припинені з 12 жовтня 2016 року через відсутність взаєморозуміння. Просить розірвати шлюб. Позивачем [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29 квітня 2001 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 396; визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]; стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2017 року і до досягнення повноліття, провести між [PERSON] та [PERSON] поділ спільного майна подружжя, а саме транспортного засобу марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], шляхом визначення ідеальних часток, збільшивши частку позивача, відповідно до вимог ч. 3 ст. 70 СК України, у розмірі 60% за позивачем, та 40 % за відповідачем, без реального поділу, залишивши у спільній власності; стягнути витрати по сплаті судового збору. 28 квітня 2017 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що від шлюбу з позивачем мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. 06 червня 2007 року подружжям було придбано автомобіль марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], грошові кошти за який було внесено відповідачем в повному обсязі. Після фактичного припинення шлюбних відносин неповнолітні діти половину часу проживють з позивачем, а іншу половину - з відповідачем. У зв'язку з чим просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS]; визнати транспортний засіб марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], особистою приватною власністю. Позивач підтримала первісні позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнала. Підтримала письмові заперечення, в яких зазначено, що після припинення шлюбних відносин за бажанням дітей вони залишилися проживати разом з матір»ю. Відповідач безвідповідально ставився до виховання та утримання дітей. Вона здатна надати дітям належне виховання та утримання. Позивач є власником квартири у рівних частках зі своїм братом - інвалідом, який потребує стороннього догляду. Автомобілем користувалась позивач для пересування дітей до учбового закладу, додаткових секцій та медичних закладів тощо. На теперішній час відповідач забрав спірній автомобіль та чинить перешкоди в користуванні. Представник позивача [PERSON] підтримала пояснення позивача. Відповідач підтримав зустрічні позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Додатково пояснив, що на придбання спірного автомобіля використано також кошти від отримання позики, реалізації попереднього автомобіля, який належав відповідачу, та наданих його батьками коштів. Первісні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що дітей не потрібно розлучати, тому місце проживання з батьком необхідно визначити для обох дітей. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що позивач умисно перешкоджає відповідачу брати участь у вихованні дітей, хоча діти мають прихільність до батька, тому що мати постійно знаходиться у відрядженнях. Мати безпричинно викликала поліцію, щоб повернути доньку від батька. Висновками психолога підтверджено прихільність дітей до батька. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ісаєва І.М. пояснила, що сторони звернулися із заявами про визначення місця проживання дітей. Службою проведено обстеження житлових умов батьків, запропоновано звернутися до психолога для вирішення питання про проведення психологічного обстеження дітей. Комісією зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з матір»ю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 29 квітня 2001 року сторони зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 396 (а.с. 6, том 1). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 14-15, том 1). Позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29 квітня 2001 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 396. Відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю. Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені з 12 жовтня 2016 року через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе. У відповідності зі ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню повністю: розірвати шлюб між [PERSON] [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], проживаючої за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], зареєстрований 29 квітня 2001 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 396. Позивач також просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини позивачем надано консультаційний висновок лікаря-терапевта від 06 травня 2017 року про задовільний стан здоров»я позивача (а.с.77, том 1), медичну довідку про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 10 травня 2017 року, що позивач не перебуває на обліку (а.с.78, том 1), довідку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотрапія» про не перебування позивача на обліку (а.с.79, том 1), довідку Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, що станом на 10 травня 2017 року позивач до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та розшуку не перебуває (а.с.80, том 1), характеристику Дошкільного навчального закладу № 501 [PERSON], [INFO], що її мати з 2015 року перебуває членом батьківського комітету, активно сприяє всебічному розвиту доньки (а.с.81, том 1), характеристику учня 5-а класу Середньої школи № 137 Дніпровського району м. Києва [PERSON] відповідно до якої мати приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у житті свого сина та всього класу (а.с.82, том 1), характеристику Товариства з обмеженою відповідальністю «Емвей Україна» про те, що позивач зарекомендувала себе позитивно, впевнена та врівноважена, в колективі користується повагою та авторитером (а.с.83, том 1), довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Емвей Україна» про те, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з моменту народження користуються полісом добровільного медичного страхування (а.с.84, том 1), довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Емвей Україна» від 08 травня 2017 року про те, що [PERSON], працює на посаді керівника відділу з організації міжнародних подій, дохід за період з 01 листопада 2016 року по 30 квітня 2017 року становить у розмірі 280 113,15 грн. (а.с.85, 86-91, том 1), копю трудової книжки (а.с.92-95, том 1). 12 жовтня 2016 позивач [PERSON] уклала договір оренди квартири № 13/119, відповідно до якого орендувала квартиру [ADDRESS], що територіально знаходиться у Дніпровському районі м. Києва (а.с.96-99, 100, 101, том 1). Позивачем також надано інформаційну довідку про психологічно-діагностичні консультації від 31 травня 2017 року з [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проведено через нестабільну сімейну ситуацію (не проживання батьків дітей разом). При цьому в довідці зазначено про використання методів бесіди, візуального спостереження та низку методик та рекомендовано пройти курс психологічної реабілітації для усунення наслідків стресу, спричиненого сімейною ситуацією, мати стабільне місце проживання з мамою (а.с.119-121, 126-128, том 1). Відповідач у зустрічному позові просив визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження позовних вимог відповідачем надано правоустановчи документи про належність йому квартири [ADDRESS] (а.с.133, том 1). Відповідачем надано висновок психолога [PERSON] від 15 вересня 2017 року щодо психоемоційного стану [PERSON], [INFO], за запитом батька у зв»язку із розлученням батьків та визначенням місця проживання дітей, в якому зазначено про використання при проведенні психологічного обстеження низки методик та методів та рекомендовано: травмуючим фактором для [PERSON] виступає не спілкування з одним з батьків, а необхідність зробити вибір між ними та відповісти на запитання «З ким він хотів би проживати постійно?». Тому бажано не обмежувати спілкування [PERSON] з кожним із батьків та сестрою, не створювати ситуації вибору. Якщо судовим рішенням буде визначено місце прожинання [PERSON] з одним із батьків, то це може стати аргументом відмовити у зустрічі з іншим, що може негативно відобразитися на особистісному розвитку дитини. Необхідно враховувати те, що між [PERSON] і [PERSON] хороші стосунки, вони навчаються в одній школі і можуть допомагати один одному. Спілкування між ними не має бути обмеженим. Бажано визначити особливості стратегії виховання та стилю батьківського ставлення мами [PERSON], що дасть можливість більш повного уявлення про систему сімейних відносин (а.с. 177-179, том1). Відповідачем надано висновок психолога [PERSON] від 23 квітня 2018 року щодо психоемоційного стану [PERSON], [INFO], за запитом батька у зв»язку із визначенням місця проживання дітей, в якому зазначено про використання при проведенні психологічного обстеження низки методик та методів: діагностична бесіда, спостереження, гра-драматизація та інші та рекомендовано: [PERSON] розлучення батьків сприймає як травмуючу ситуацію, яку не знає, як оцінити та сформувати своє ставлення до неї. Відповідно до цього, вона прагне спілкуватися рівною мірою з обома батьками. З ними обома [PERSON] має тісний емоційний зв'язок: образ мами пов'язаний із активністю, лідерством, образ тата - з піклуванням, турботою. Вікторія має тісний емоційний зв'язок з братом [PERSON], підтримує його та впевнена у його підтримці. Згідно з цим, діти мають проживати разом, тим паче, що вони навчаються в одному навчальному закладі.Враховуючи демократичний стиль виховання, властивий батьку [PERSON], регулярне спілкування або постійне проживання з ним створює сприятливі умови для різнобічного розвитку [PERSON]. З метою повного уявлення про систему сімейних відносин необхідно визначити особливості стратегії виховання мами дітей (а.с. 11-12, том 2). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Опитана в суді психолог [PERSON] підтримала рекомендації психологічно-діагностичної консультації. Пояснила про використані методи бесіди, візуальне спостереження та низку методик використаних при проведенні психологічного обстеження Опитана в суді психолог [PERSON] підтримала висновки спеціаліста щодо психоемоційного стану неповнолітніх дітей. Пояснила про використані при проведенні психологічного обстеження методики та методи. Однак суд не погоджується із інформаційною довідкою про психологічно-діагностичні консультації та висновком психолога через відсутність опису процедури проведення зазначених методик психологічного дослідження, отриманих даних та їх аналізу. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей № 6259/41/2/103 від 19 лютого 2017 року комісія вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] (а.с.174-175, том 1). Судом не встановлено будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку для розлучення неповнолітніх дітей з матір'ю. З наявних у справі доказів вбачається, що позивач має постійну роботу, піклується про стан здоров'я дітей, їх фізичний та духовний розвиток, забезпечує їх харчуванням, одягом тощо (а.с. 102-118, том 1) . Жодних фактів, що залишення дітей з матір'ю буде суперечити їх інтересам не встановлено. Наявність власного житла у відповідача не є вирішальним при визначенні цього питання. Виходячи з наведеного, первісні позовні вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю підлягають задоволенню повністю: Визначити місце проживання двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. За встановлених обставин, зустрічні позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], задоволенню не підлягають. Позивач просить про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2017 року і до досягнення повноліття. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем надано до суду довідки Іноземного підприємства «ГФК ЮКРЕЙН» про доходи, відповідно яких за період з 01 січня по 31 грудня 2006 року сукупний дохід становить у розмірі 39 818,27 грн. (а.с.217, том 1), за період з 01 січня по 31 грудня 2008 року сукупний дохід становить у розмірі 44010,65 грн. (а.с.216, том 1), за період з 01 січня по 31 грудня 2008 року сукупний дохід становить у розмірі 44 530,49 грн. (а.с.215, том 1), за період з 01 січня по 31 грудня 2009 року сукупний дохід становить у розмірі 64 002,21 грн. (а.с.214, том 1), за період з 01 січня по 31 грудня 2010 року сукупний дохід становить у розмірі 78461,74 грн. (а.с.213, том 1), за період з 01 січня по 31 грудня 201 року сукупний дохід становить у розмірі 79 333,34 грн. (а.с.212, том 1), за період з 01 січня по 31 грудня 2012 року сукупний дохід становить у розмірі 94 265,68 грн. (а.с.211, том 1), за період з 01 січня по 31 грудня 2013 року сукупний дохід становить у розмірі 142 668,16 грн. (а.с.220, том 1), за період з 01 січня по 31 грудня 2014 року сукупний дохід становить у розмірі 250 050,71 грн. (а.с.219, том 1), за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року сукупний дохід становить у розмірі 198 636,69 грн. (а.с.218, том 1). Отже, судом встановлено, що відповідач працездатний, працює в Іноземному підприємстві «ГФК ЮКРЕЙН», аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Однак позивачем не доведено здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України та виходячи з встановлених фактичних обставин, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково: Стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], проживаючої за адресою: [ADDRESS], на утримання двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2017 року і до досягнення повноліття. В іншій частині позовних вимоги відмовити. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, позивач просить провести поділ спільного майна подружжя, а саме, транспортного засобу марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], шляхом визначення ідеальних часток, збільшивши частку позивача, відповідно до вимог ч. 3 ст. 70 СК України, у розмірі 60% за позивачем, та 40 % за відповідачем, без реального поділу. Підставою позовних вимог зазначено, що в період шлюбу придбано автомобіль марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], правоустановчи документи оформлено на відповідача (а.с.151). В обґрунтування необхідності збільшення частки майна дружини зазначила проживання з нею дітей, на утримання яких відповідач не спачує аліменти та відсутність доступу до автомобіля, що позбавляє можливості позивача безперешкодно пересуватися з дітьми до учбового закладу, додаткових секцій та медичних закладів. Згідно звіту про визначення середньо ринкової вартості колісного транспортного засобу від 05 травня 2017 року, середньо ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER] станом на 05 травня 2017 року становить у розмірі 143 621,00 грн. (а.с.134-150, том 1). Відповідач у зустрічному позові просив визнати транспортний засіб марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], особистою приватною власністю. В обґрунтування вимог відповідачем зазначено, що спірний транспортний засіб було придбано під час шлюбу за кошти, які є його особистою власністю. На підтвердження внесення особистих коштів відповідачем надано копію заяви від 10 серпня 2006 року на отримання позики у розмірі 20 000,00 грн. для придбання автомобіля (а.с.185, том 1), договір № 2006 безвідсоткової позики від 10 серпня 2006 року, укладений між відповідачем та Іноземним підприємством «ГФК ЮКРЕЙН» (а.с. 186-187, том 1), заяви на переказ готівки в погашення заборгованості за договором кредиту № 10-29/3553 на купівлі автотранспортних засобів від 08 червня 2007 року, платник позивач - [PERSON] (а.с.188-208, том 1). Позивач заперечувала проти визнання за відповідачем права особистої власності на спірний транспортний засіб. На підтвердження заперечень надано договір кредиту № 10-29/3553, укладений 08 червня 2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» на купівлі автотранспортних засобів для придбання автомобіля марки «Hyundai Elantra», відповідно до умов договору поставки № 10/5/2007-2019(а.с.155, том 1), договір застави № 02-10/1941 від 08 червня 2007 року, укладений між відповідачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 10-29/3553 на купівлі автотранспортних засобів від 08 червня 2007 року, відповідно до якого відповідач передав під заставу автомобіль марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER] (а.с.156, том 1), довідку Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 16 серпня 2010 року про виконання [PERSON] зобов'язання за договором кредиту № 10-29/3553 від 08 червня 2007 року в повному обсязі (а.с.153, том 1). Згідно із ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Виходячи з наведеного, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім'ї і не є особистою власністю подружжя. Оскільки позивачем не доведено, що кошти на придбання спірного транспортного засобу, належали йому особисто, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тому у задоволенні зустрічних позовних вимог відповідача про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю слід відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу. За встановлених обставин транспортний засіб є об'єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка". Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до п.п. 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Однак позивачем не доведено наявність умов, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України для можливості збільшення її частки при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності. З урахуванням засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя суд приходить висновку про визнання за кожною стороною права власності на 1/2 частини спірного майна. Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За встановлених обставин, вимоги позивача про поділ майна подружжя підлягають задоволенню частково: провести між [PERSON] та [PERSON] поділ транспортного засобу марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], визнавши за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], проживаючої за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], право власності на ? частину транспортного засобу за кожним. В іншій частині слід відмовити. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів, поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню частково: розірвати шлюб між [PERSON] [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], проживаючої за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], зареєстрований 29 квітня 2001 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 396. Визначити місце проживання двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], проживаючої за адресою: [ADDRESS], на утримання двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2017 року і до досягнення повноліття. Провести між [PERSON] та [PERSON] поділ транспортного засобу марки «Hyundai Elantra», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], визнавши за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], проживаючої за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], право власності на ? частину транспортного засобу за кожним. В іншій частині позовних вимог відмовити. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, поділ спільного майна подружжя відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги про розірвання шлюбу у розмірі сумі 640 грн. 00 коп., а також за позовні вимоги про визначення місця проживання дітей у розмірі 640,00 грн., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1, 62). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача за дві позовні вимоги немайнового характеру у загальному розмірі 1280,00 грн. (640 грн. 00 коп.+ 640 грн. 00 коп.). Крім того, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі сумі 1436,21 грн. відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1, 62). У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру, виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 71 810,50 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 718,11 грн. (71 810,50 грн. х 100% : 143621,00 грн. = 50 % х 1 436,21 грн.). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 436,21 грн. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial