Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтувала з огляду на таке. Відповідач є батьком спільної із позивачем дочки [PERSON], [INFO], яка навчається у Погребищанському медичному коледжі з 01.09.2011 року, тривалість навчання становить 3 роки і 6 місяців. У зв'язку з навчанням на контрактній основі та проживанням в гуртожитку в населеному пункті не за місцем свого проживання, донька потребує матеріальної допомоги. Відповідач на даний час офіційно не працює, проте підробляє будівельником та отримує мінливий, нерегулярний дохід, який витрачає повністю на власні потреби, оскільки інших аліментних зобов'язань не має, проте добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжує навчання - не надає. Ураховуючи те, що позивачка, будучи матір'ю ще чотирьох неповнолітніх дітей сама не спроможна забезпечити їх спільну із відповідачем дитину, тому просила суд у примусовому порядку присудити з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі по 500 гривень щомісячно до закінчення дочкою навчання, а також присудити до стягнення із відповідача разово додаткові фактично понесені та передбачувані витрати на її навчання у платному навчальному закладі та витрати пов'язані із проживанням. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, свою позицію з вирішення даного питання аргументував у письмовому запереченні, що додане до матеріалів цивільної справи, відповідно до якого зазначив, що Позивачка в своїй заяві просить суд стягнути аліменти в твердій сумі в розмірі 500 грн. на її користь на утримання повнолітньої дочки [PERSON] з 20.06.14 року по 01.07.2015 року, тобто до моменту закінчення навчання, при цьому не надавши жодних доказів того що дочка перейшла на слідкуючий курс, а також просить стягнути половину додаткових витрат в сумі 9305 грн. та 2975 грн. передбачуваних витрат, не конкретизувавши, які передбачувані витрати має вона понести, докази в їх необхідності та за який період. Посилання відповідачки на норму ст.. 199 СК України, про те, що повнолітні діти, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати до 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу - суперечить всім її вимогам та посиланням на дані норми закону. Як вбачається з доданих до заперечення копій: медичної карти, довідок, виписок та результатів досліджень - він, [PERSON], та його батьки постійно хворіють, в зв'язку з цим всі потребують лікування та медичного нагляду. Крім того, на даний час він, [PERSON], не працює, так як із кризою в країні на даний час дуже важко знайти роботу, яка хоча б мінімально забезпечувала існування людини, а тому взагалі навіть мінімально не може забезпечити себе та своїх батьків. Вважає, що твердження відповідачки, що він на даний час працює неофіційно будівельником та отримує доходи яких достатньо для надання матеріальної допомоги, взагалі є надуманими та необґрунтованими і не відповідають дійсності. Крім того, вимога відповідачки про стягнення з нього на її користь половини понесених нею додаткових витрат за навчання та гуртожиток відповідно до ст.. 185 СК України, викликає у нього сумніви, враховуючи, те, що договір про навчання укладений з [PERSON] а не з самою позивачкою . Крім того, вимога про стягнення з нього ще й 2 975 грн. передбачуваних витрат взагалі є незаконною та такою, що не заслуговує на увагу, так як ставиться вимога про стягнення витрат, які ще колись будуть понесені, незважаючи на те, що дочка досягла повноліття, а ст. 185 СК України - передбачено додаткові витрати на дітей до 18 років. Всупереч вимогам Закону України «Про судовий збір» позивачка просить стягнути з нього понесені нею витрати відповідно до ст.. 88 ЦПК України, хоча при подачі даного позову до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору, який вона сплатила невідомо з яких причин. Окрім наданих позивачкою копій різних документів, які до того ж не завірені із оригіналом, що викликає сумніви в їх правдивості , жодних доказів на свої вимоги позивачкою не надано. А тому, на підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши усі обставини справи, оцінивши усі зібрані в сукупності докази, дійшов до наступних висновків з таких міркувань. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про народження зазначено: батьком [PERSON], матір'ю - [PERSON]. 08.05.2008 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області з [PERSON] на користь [PERSON] було присуджено до стягнення аліменти на утримання трьох дітей в розмірі по 250 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дні пред'явлення позову 10.04.2008 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказане рішення набуло законної сили 19.05.2008 року. За рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.05.2008 року шлюб між сторонами було припинено шляхом його розірвання. Дане рішення суду також набуло законної сили 26.06.2008 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], [PERSON] 27.07.2012 року зареєструвала шлюб із [PERSON], про що було зроблено актовий запис №21. Як убачається із Договору про навчання, підготовку молодшого спеціаліста з вищою освітою укладеного між директором навчального закладу та [PERSON], виконавець узяв на себе зобов'язання здійснити навчання та підготовку фахівця з напрямку "Медицина" на освітньо-кваліфікаційному рівні "Молодший спеціаліст" із спеціальності "лікувальна справа" - [PERSON], з терміном навчання 3,6 років, починаючи з 01.09.2011 року, форма навчання - денна, Оплата освітніх послуг сторонами узгоджена в розмірі 5 900 гривень. Факт здобуття освіти [PERSON] у Погребищанському медичному коледжі доведено також довідкою виданою Погребищанським медичним коледжем від 26.05.2014 року за №01-256, де зазначено, що [PERSON] навчається у Погребищанському медичному коледжі на 3 курсі відділення "лікувальна справа", період навчання з 01.09.2011 року (денна форма навчання) за контрактом, дата закінчення 01.07.2015 року. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами даного спору є сімейними, а тому регулюються Главою 16 Сімейного кодексу України щодо Обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання. Зі змісту ст.198, 199 СК України, слідує, що підставами виникнення обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина до досягнення двадцяти трьох років є потреба останніх у матеріальній допомозі, якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Аналізуючи здобуті у справі докази, судом встановлено, що спільна дитина сторін спору [PERSON], [INFO], яка вже досягла повноліття, проживає біля матері [PERSON], що доведено Довідкою про склад сім'ї позивача, яка надана виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району від 19.06.2014 року за №1270. Згідно вказаної довідки до складу сім'ї позивача входить ще четверо неповнолітніх дітей. Наведені докази вказують на те, що позивач набула права на звернення до суду із даним позовом про стягнення аліментів із відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Судом встановлено, що повнолітня дочка сторін навчається на денній формі навчання на контрактній основі, ніде не працює та проживає у гуртожитку, що переконує суд у тому, що вона потребує матеріальної допомоги, у зв'язку із її неможливістю самостійно забезпечити своє існування та навчання. Згідно записів вчинених у трудовій книжці відповідача, останній звільнений за власним бажанням з посади охоронника ОЗУО "Варта" ВДСО при УМВС України у Вінницькій області відповідно до наказу Н-з №43 ВДСО від 16.05.2005 року. Вказане підтверджується і довідкою, що видана виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 15.07.2014 року за №1463, де також зазначено, що зі слів [PERSON], іншої трудової книжки останній не має. В письмовому запереченні відповідач вказує, що він та його батьки хворіють, потребують лікування та медичного нагляду, що у сукупності із тим, що він ніде не працює, вказує на те, що він позбавлений надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання. Із наданих відповідачем доказів, судом з'ясовано, що батьки відповідача є особами непрацездатного віку: батькові 71 рік (довідка - епікриз), матір, [INFO] (запис вчинений у медичній картці хворого), тобто має вік 66 років, відтак отримують пенсійні виплати гарантовані їм державою. Надані відповідачем медичні висновки про хворобу батьків та діагностичні обстеження відповідача не є підтвердженням того, що відповідач, будучи особою працездатного віку, не маючи протипоказань до роботи, за станом здоров'я не може працювати, та не отримує дохід, оскільки обстеження відповідача в медичних центрах потребують значних грошових коштів, що наводить суд на те, що відповідач має достатній дохід, який витрачаються ним для власних потреб. Крім того, те, що відповідач не перебуває у центрі зайнятості на обліку вказує на те, що він не приймає будь-яких заходів для пошуку роботи та має кошти для існування. Визначаючи розмір присуджуваних до стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд бере до уваги обставини, що зазначені у ст.182 СК України, та у сукупності із усіма зібраними у справі доказами та можливостями обох батьків брати участь у витратах на дитину, дійшов висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно, без урахування часу канікул, оскільки дитина навчається на денній формі навчання. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових фактично понесених та передбачуваних витрат на утримання повнолітньої дитини, то суд дійшов висновку про таке. В підтвердження понесених витрат на навчання повнолітньої дитини [PERSON], позивачем надано копії квитанцій про оплату витрат на навчання та проживання дитини у гуртожитку за місцем підготовки фахівця в період з 01.09.2011 року по даний час, які згідно проведених розрахунків склали: за навчання - 14 700 грн.; за оплату гуртожитку 3 910 грн., а всього 18 610 гривень. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами можна притягати лише батьків дитини. Оскільки у цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні суду окремо (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). За правилами ч. 2 ст.185 СК України, визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що відповідач, будучи батьком дитини, зобов'язаний приймати участь у додаткових витратах на повнолітню дитину, у зв'язку із її навчання у платному навчальному закладі та проживанні у гуртожитку за місцем її навчання, виходячи з матеріального та сімейного положення обох сторін спору та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, а також з урахуванням приписів ст. 182 СК України. При цьому, суд бере до уваги, що розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат, а додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. За наведених обставин та у контексті правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до висновку, що із відповідача на користь позивача підлягають понесені та документально підтверджені фактичні витрати у розмірі 9 305 гривень, а також передбачувані витрати 2 975 гривень, оскільки вони доведені належними та допустимими доказами та спростовують твердження відповідача щодо неможливості присудження до стягнення передбачуваних витрат, які є триваючими та мають вказівку на кінцевий термін закінчення дитиною навчання - 01.07.2015 року. За наведених обставин, суд дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243.60 гривень, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, однак законодавцем не передбачено пільг щодо звернення до суду із позовною вимогою про стягнення додаткових витрат, які ставила перед судом позивач. На підставі ст.182, 185, 198, 199, 200, 201 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",

Outcome: approved