Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

17 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Павлоградської дистанції колії Державного підприємства "Придніпровська залізниця" про поновлення працівникові істотних змін, умов праці - пільг для зарахування пільгового трудового стажу, який дає право виходу на пільгову пенсію за вислугою років. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що був прийнятий на посаду монтера колії Павлоградської дистанції колії Державного підприємства "Придніпровська залізниця" 23.03.2000 року. При оформленні на роботу відділ кадрів повідомив його, що відпрацювавши 12,5 років дає право на пільгову пенсію за вислугою років у 55 років. Про те, що на дільниці Новомосковськ-Красноармійськ Придніпровської залізниці відбулася істотна зміна умов праці, а саме зміна у наданні пільг виходу на пенсію, його не було попереджено жодним чином. Він звертався до різних посадових осіб, останнє звернення до начальника "Придніпровської залізниці" було 03.11.2014 року. Таким чином, відповідач порушив його права, що призвело до того, що його було позбавлено права на пільгову пенсію. Просить суд зобов'язати відповідача зарахувати йому пільговий стаж роботи в Павлоградській дистанції колії працівником дільниці Новомосковськ-Красноармійськ, а саме: бригадиром колії, шляховим та мостовим майстром, монтером колії, зайнятим на поточному утриманні колії і монтером штучних споруд, магістральних залізниць із інтенсивним рухом поїздів в період з 01.01.1994 року у зв'язку із несвоєчасним ознайомленням працівників із суттєвими змінами умов праці (зміна пільг) згідно зі ст. 32 КЗпП України, чим грубо порушено законодавство про працю, згідно ст. 172 КК України. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду зважаючи на вимоги ст.ст.228, 232-234 Кодексу законів про працю України, а також у зв'язку з безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачу умови праці змінені не були. Дійсно, згідно постанови КМУ №583 від 12 жовтня 1992 року "Про затвердження списку професій і посад працівників локомотивних бригад і окремих категорій працівників які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті і в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років", посада монтера колії на ділянці з інтенсивним рухом надає право на отримання пільгової пенсії за вислугу років при наявності 12 років 5 місяців стажу на зазначеній роботі та після досягнення чоловіками 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років. Проте, згідно таблиць для визначення інтенсивності руху поїздів по дільницях Придніпровської залізниці (1992-2007, 2008, 2009-2010, 2010-2011, 2011-2012, 2012-2013, 2013-2014р.р.) розроблених згідно Правил технічної експлуатації залізниць України, які затверджені наказом міністерства транспорту України №411 від 20 грудня 1996 року, напрямок, на якому працював позивач не є інтенсивним. Тому він не має права на пенсію за вислугою років і зарахування пільгового стажу. Суд, вислухавши учасників судового процесу, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Дійсно, [PERSON] відповідно до запису в трудовій книжці [NUMBER] з 23.03.2000 року працює монтером колії (а.с.9). Згідно постанови КМУ №583 від 12 жовтня 1992 року "Про затвердження списку професій і посад працівників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті і в метрополітенах, і користуються правом на пенсію за вислугу років", посада монтера колії на ділянці з інтенсивним рухом надає право на отримання пільгової пенсії за вислугу років при наявності 12 років 5 місяців стажу на зазначеній роботі та після досягнення чоловіками 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років. Однак суд, відмовляючи в задоволенні позову виходить з того, що [PERSON] пропустив строк для звернення до суду для вирішення вищезазначеного трудового спору, оскільки позивач до суду звернувся з позовом про поновлення працівникові істотних змін, умов праці - пільг для зарахування пільгового трудового стажу, який дає право виходу на пільгову пенсію за вислугою років в грудні 2014 року, більше ніж через рік як дізнався про їх порушення. На дані обставини позивач посилається у позові і це знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, коли позивач у своїй промові наголосив - "що ним пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав і про їх порушення він дізнався більше року потому і поважності причини пропуску строку у нього не було". Позивачем, як і в самій позовній заяві так, і під час судового засідання не порушувалося питання про подовження строку звернення до суду за захистом його порушених прав, незважаючи на пропозицію суду надати докази щодо поважності причин пропуску даного строку . Згідно положень ст. ст. 233, 234 КЗ п П України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У відповідності з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Тобто питання поновлення пропущеного строку повинно вирішуватись судом. Із пояснень в судовому засіданні позивача [PERSON] та позовної заяви вбачається, що [PERSON] пропустив тримісячний строк для звернення до суду у зв'язку з тим, що звертався до різних посадових осіб, останнє звернення до начальника "Придніпровської залізниці" було 03.11.2014 року. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин, що він дійсно звертався до різних посадових осіб. Суд не може визнати поважною вищевказану причину пропуску строку для звернення до суду для вирішення даного трудового спору. Інших причин пропуску строку для звернення до суду з вищевказаним позовом позивачем не наведено та не здобуто судом в судовому засіданні. Враховуючи те, що позивачем не подано, а в суді не здобуто належних і допустимих доказів поважності причин пропуску тримісячного строку звернення за захистом порушеного свого права, а звернення до компетентних органів не може бути підставою для поновлення пропущеного ним строку для звернення до суду, суд відмовляє у позові [PERSON] у зв'язку з пропуском строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору На підставі викладеного,

Outcome: dismissed