Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи і підтримуючи який, зазначив, що 12 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики за яким Позичальник позичила (взяла у борг) у Позикодавця грошові кошти в сумі 361 295 (триста шістдесят одна тисяча двісті дев'яносто п'ять) гривень 70 копійок, що на день укладення цього Договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 31 000 (тридцять одна тисяча) доларів США 00 центів. Відповідач зобов'язалася повернути [PERSON] зазначений борг до дванадцятої години ранку дванадцятого липня дві тисячі чотирнадцятого року. 12 червня 2014 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Договором позики, між [PERSON] та [PERSON] були укладені Договори Іпотеки. За іпотечними договорами позивач передав в іпотеку [PERSON] земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Кременище, вулиця Сонячна, 18 площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 3222487202:02:002:0269) та житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Кременище, вулиця Сонячна, 18, розміром житлової площі 134,6 кв. м., загальною площею 279,7 кв. м., з наступними господарським будівлями: свердловина, вигрібна яма, огорожа. Проте відповідач у визначений Договором позики термін взяті у борг грошові кошти не повернула. У зв'язку з чим, [PERSON], як іпотекодержатель звернув стягнення на вищевказане заставне майно шляхом продажу [PERSON]. 07 квітня 2015 року позивачем була отримана заява-вимога від [PERSON] за якою останній повідомив, що внаслідок порушення [PERSON] основного зобов'язання, [PERSON] "зобов'язаний сплатити згідно з Договором позики від 12.06.2014 року суму в розмірі 726 950 (сімсот двадцять шість тисяч п'ятдесят) гривень 00 копійок, що на сьогоднішній день за курсом Національного банку України (23,45 грн. за 1 дол. США) становить еквівалент 31 000 (тридцять одна тисяча) доларів США 00 центів протягом 31 календарного дня з моменту отримання даного листа-вимоги." Оскільки, [PERSON] борг у визначений Договором позики термін не повернула, то 08 червня 2015 року між Іпотекодержателем, який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу, за якими відповідно позивач передав, а [PERSON] прийняла у власність: земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Кременище, вулиця Сонячна, 18 площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 3222487202:02:002:0269) за ціною 158 402,64 грн. та житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Кременище, вулиця Сонячна, 18, розміром житлової площі 134,6 кв. м., загальною площею 279,7 кв. м., з наступними господарським будівлями: свердловина, вигрібна яма, огорожа за ціною 466 188,00 грн. Тому, позивач вважає, що внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за Договором позики, його права та інтереси порушені і потребують захисту шляхом стягнення з останньої на його користь заборгованості за договором позики від 12.06.2014 року у розмірі 19\~109\~751 грн. 46 коп., з яких: 806 711,98 грн. основний борг, 152\~266,89 грн. інфляційні збитки, 72\~537,77 грн. 3% річних, 17\~650\~858,11 грн. пеня та 427\~376,71 грн. проценти за користування позикою. 10.04.2018 року позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, оскільки з часу звернення до суду минув вже майже рік, тому, зважаючи на неповернення боргу відповідачем, існує обґрунтована необхідність збільшення розміру заявлених позовних вимог. Згідно з викладених у позовній заяві фактичних обставин, перший день прострочення грошових зобов'язань відповідачем є 13.07.2014 р. Останнім було взято у борг 361 295,70 грн., що еквівалентно 31 000 доларів США. Таким чином, загальний розмір заборгованості за Договором позики від 12.06.2014 р. станом на 04.04.2018 р. складає: 23131 979,62 грн. з яких 816 216,61 грн. (основний борг) + 136 634,66 грн. (інфляційні збитки) + 91 304,42 грн. (3 % річних) + 22 233 740,45 грн. (пеня) + 670 300,09 грн. (проценти за користування позикою). На підставі викладеного позивач просив сягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 23131 979,62 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 810 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути позов на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що підставою для виконання третьою особою зобовязань за боржника є покладення на цю особу такого зобовязання боржником, як за власною ініціативою так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником, однак відповідач [PERSON] не покладала обовязку на позивача та не виявляла бажання, щоб позивач був майновим поручителем в забезпеченні виконання нею зобовязання за договором позики. Остання нічого не знала про існування договорів іпотеки укладених між [PERSON] та [PERSON], у звязку з чим підстав для задоволення позову не має, оскільки у позивача не виникло право на звернення до [PERSON] з вимогою про стягнення з неї боргу за основним зобовязанням. Третя особа та її представник, при вирішенні даного спору поклались на розсуд суду. Суд, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог\~ст. 81 ЦПК України\~і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, зясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії Договору позики від 12 червня 2014 року, укладеного між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), остання позичила (взяла у борг) у Позикодавця грошові кошти в сумі 361 295 (триста шістдесят одна тисяча двісті дев'яносто п'ять) гривень 70 копійок, що на день укладення цього Договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 31 000 (тридцять одна тисяча) доларів США 00 центів. [PERSON] зобов'язалася повернути [PERSON] зазначений борг до дванадцятої години ранку дванадцятого липня дві тисячі чотирнадцятого року. Як вбачається з копій Договорів Іпотеки від 12 червня 2014 року, укладених між [PERSON] (іпотекодавець) та [PERSON] (іпотекодержатель), в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вищевказаним Договором позики, [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Кременище, вулиця Сонячна, 18 площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 3222487202:02:002:0269) та житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Кременище, вулиця Сонячна, 18, розміром житлової площі 134,6 кв. м., загальною площею 279,7 кв. м., з наступними господарським будівлями: свердловина, вигрібна яма, огорожа. Відповідно до вказаних вище Договорів іпотеки, ними забезпечується виконання зобовязань Позичальника по поверненню Іпотекодержателеві суми позики, сплаті іншої заборгованості, платежів і санкцій, що передбачені та /або випливають з Основного зобовязання, включаючи як зобовязання, передбачені договором позики так і будь-якими додатковими угодами про внесення до нього змін, в тому числі щодо розміру позики, пені, штрафу, строку дії договору позики, встановлення інших майнових санкцій за невиконання умов договору позики. Іпотекодавець є майновим поручителем позичальника, ознайомлений з усіма положеннями договору позики і розуміє їх. Іпотекодавець дає згоду на зміну умов договору позики, в тому числі розміру позики, пені, штрафу, строку дії договору позики, встановлення інших майнових санкцій за невиконання Позичальником умов договору позики. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Як встановлено частиною 1 статті 575 ЦК,\~іпотека є окремим видом застави, а саме заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Заставодержателем в договорі застави завжди є кредитор за основним зобов'язанням, яке забезпечується заставою. Незважаючи на відсутність в законодавстві якихось чітких вказівок на цей рахунок, даний висновок є очевидним, адже застава спрямована саме на забезпечення основного зобов'язання, в якому заставодержатель має право вимоги до боржника, тобто є кредитором. У разі заміни кредитора за основним зобов'язанням, забезпеченим заставою, до нового кредитора перейдуть усі права та обов'язки попереднього кредитора-заставодержателя, якщо інше не встановленого договором або законом (ст. 514 ЦК). Заставодавцем традиційно виступає боржник за основним зобов'язанням. Водночас закон дозволяє укладати договір застави за участю заставодавця, який не є боржником за основним зобов'язанням. Така особа у законодавстві одержала назву "майновий поручитель" (ч. 1 ст. 583 ЦК, ч. 2 ст. 11 Закону "Про заставу", абзаци шостий та сьомий ч. 1 ст. 1 Закону "Про іпотеку"). Звичайно договір застави за участю майнового поручителя є двостороннім. Однак, з метою встановлення додаткових гарантій виконання зобовязання укладаються договори застави не тільки за участю майнового поручителя, але й за участю боржника за основним зобовязанням. Тобто, можна зробити висновок про можливість визначення майнового поручителя як учасника договору застави, як субєкта договірних відносин між ним та боржником, а також як третьої особи за договорами, забезпеченими заставою. Таким чином, в правовідносинах з договору кредиту може бути визначено трьох осіб кредитодавця, який одночасно є заставодержателем, позичальника, який не виступає стороною в договорі застави, і майнового поручителя, який не бере участь у договорі кредиту, але є стороною в договорі застави. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Пунктом 4 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обовязку боржника третьою особою. За змістом зазначених норм матеріального права зобовязання боржника за його волею може бути ним покладено на іншу особу та у випадку виконання зобовязання іншою (третьою) особою до цієї особи переходять права та обовязки кредитора у зобовязанні. При цьому підставою для виконання третьою особою зобовязань за боржника є покладення на цю особу такого зобовязання боржником, як за власною ініціативою так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Таке покладення виконання зобовязань відповідно до частини першої статті 528 ЦК України є обовязковим для прийняття кредитором як належного виконання зобовязань. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 року № 6-15цс15. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що [PERSON] про існування договорів іпотеки, які були укладені між [PERSON] та [PERSON], в забезпечення виконання її зобовязань по поверненню суми позики, нічого не знала. Будь-яких зобовязань на [PERSON] не покладала, домовленості щодо укладення договорів іпотеки між ними не було. Як пояснив представник [PERSON] у судовому засіданні між позивачем та відповідачем також були відсутні будь-які усні домовленості щодо укладення договорів іпотеки в забезпечення виконання її зобовязань за кредитним договором від 12.06.2014р. У матеріалах справи відсутні будь-які докази існування договірних відносин відповідача [PERSON] на позивача [PERSON], у звязку з чим, судом не встановлені між сторонами правовідношення, передбачені вищевказаними статтями. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] ані з власної ініціативи, ані за попередньою домовленістю не вступала в договірні відносини з позивачем [PERSON], то останній не міг набути права кредитора за Договором позики від 12.06.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], а отже і не міг набути права на звернення до суду щодо стягнення з відповідача суми боргу за невиконання її зобовязань перед кредитором [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні вказував на те, що укладення договорів іпотеки є правомірним правочином, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним. Однак, такі твердження є помилковими, оскільки відповідачу, як субєкту даних договірних правовідносин, не було відомо про існування вказаних договорів та майнового поручителя, який виступив заставодавцем для забезпечення виконання нею кредитних зобовязань. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином завіреній копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні оригінали документів, чи належним чином завірені їх копії, які були підставою виникнення даного спору, а також не були надані сторонами на виконання ухвали суду про витребування доказів, у звязку з чим суд приймає рішення на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Згідно ч.6\~ст.81 ЦПК України\~доказування, не можуть ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, а також вищенаведених норм матеріального права та враховуючи вимоги ст.13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed