Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що вона є власником квартири [ADDRESS]. З 2009 року в зазначеній квартирі окрім власника тимчасово зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано в 2004 році. [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі, проте обмежує доступ позивачеві до квартири та створює неможливі умови проживання у помешканні, веде аморальний спосіб життя, вчиняє фізичне та психологічне насильство. Відповідач відмовляється добровільно виселитись, знятись з реєстраційного обліку та звільнити квартиру. Реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] створює суттєві незручності в користуванні власністю [PERSON] та тягне додаткові витрати на утримання житла. У зв'язку із цим, позивач просила усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача та зняти його з реєстраційного обліку. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали та просили про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Третя особа в останнє судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду подали письмові пояснення в яких проти позову в частині зняття з реєстраційного обліку заперечували вказуючи, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, а в частині усунення перешкод у користуванні та виселенні прийняти законне та обґрунтоване рішення. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно Договору купівлі продажу від 25.07.2001 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно Довідки Форма №3 від 10.02.2015 року ЖБК «Аерофлот-2» в квартирі [ADDRESS] [PERSON] зареєстравона з 14.08.2001 року, [PERSON], з 20.01. 2009 року (а.с. 8). Після розірвання шлюбу в 2004 році [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі, а в 2009 році був тимчасово зареєстрований, проте своїми діями відповідач обмежує вільний доступ та проживання позивачу в помешканні. Реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] створює суттєві незручності в користуванні власністю [PERSON] та тягне додаткові витрати на утримання житла. За твердженням позивача, вона як власник квартири позбавлена можливості вільного доступу та користування своєю власністю через проживання в квартирі [PERSON] Факт чинення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] підтверджується довідкою ГУ НП України в місті Києві Оболонського управління поліції від 27.06.2016 року № 125/51/2016 року, якою встановлено, що [PERSON] було змінено замки у квартирі позивача. Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 150 ЖУ України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [NUMBER] в будинку [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, крім іншого, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про виселення є достатньою правовою підставою для зняття його з реєстрації. З огляду на зазначене, позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання не підлягає задоволенню, оскільки дане питання вирішується на підставі рішення суду, про виселення. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, ЦК України, ст.ст. 116, 150, 157 ЖУ України,

Outcome: partial