Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", було укладено кредитний договір №014/89-07/960 та додаткова угода №014/89-07/960/2 від 10.09.2009 року, згідно якого відповідачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 22 800 доларів США строком до 01.04.2016 року із сплатою 15% річних, та з метою забезпечення виконання умов даного кредитного договору між позичальником і ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" був укладений 15.04.2008 року договір іпотеки нотаріально посвідчений, за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно у виді нежитлового приміщення загальною площею 32,9 м.кв., яке розташоване в м.Сарни по [ADDRESS] Рівненської області, яке на праві власності належить [PERSON], однак відповідач не виконує зобов"язання по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом, має заборгованість по платежах: по основній сумі кредиту - 2 395,74 доларів США, по сплаті відсотків - 5 359,81 доларів США, по пені за порушення графіку сплати відсотків - 731,24 доларів США, крім того невиконаним є рішення суду про стягнення заборгованості за даним кредитним договором від 25.10.2010 року з відповідача на користь позивача, в зв"язку з чим у позикодавця виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення кредитного зобов"язання, яке не виконується позичальником, а тому просить звернути стягнення по заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. Представник позивача Кравчук О.О. підтримала позовні вимоги та дала пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, посилаючись на те, що примусове виконання рішення Сарненського районного суду від 25.10.2010 року закінчене на підставі заяви позивача, який відкликав викорнавчий лист, при цьому несплаченою сумою за рішенням суду є близько 1795,74 доларів США, періодичні платежі позичальник сплачує вчасно, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно кредитного договору №014/89-07/960 від 15.04.2008 року та додаткової угоди №014/89-07/960/2 від 10.09.2009 року ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як кредитор надав [PERSON] як позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 22 800 доларів США строком до 01.04.2016 року з нарахуванням відсотків за користування кредитом (процентна ставка 15 % річних). В забезпечення виконання умов даного кредитного договору між позичальником [PERSON] і ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", був укладений 15.04.2008 року договір іпотеки нотаріально посвідчений, за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно у виді нежитлового приміщення загальною площею 32,9 м.кв., яке розташоване в м.Сарни по [ADDRESS] Рівненської області, що на праві власності належить [PERSON] згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.03.2004 року, сторонами визначена вартість предмета іпотеки в сумі 183 531 грн. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки, вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Із довідки-розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що станом на 05.08.2013 року відповідач [PERSON] має заборгованість по платежах: по основній сумі кредиту - 2 395,74 доларів США, по сплаті відсотків - 5 359,81 доларів США, по пені за порушення графіку сплати відсотків - 731,24 доларів США. Судом з"ясовано із виписки про здійснені грошові операції з банківського рахунку [PERSON] в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" станом на 15.01.2014 року, що [PERSON] 17.04.2008 року дійсно отримала кредит в сумі 22800 доларів США, і до 2010 року частково виконувала кредитні зобов"язання, в 2011 році сплачувала платежі за рішенням суду від 25.10.2010 року, однак станом на 15.01.2014 року залишок по кредиту становить 1695,74 доларів США, що еквівалентно 13 554,05 грн.; заборгованість по сплаті відсотків становить 5409,39 доларів США, що еквівалентно 43 237,25 грн. Отже, в загальному на момент розгляду спору заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 7 105,13 доларів США, що еквівалентно 56 791,30 грн., та пеня в сумі 731,24 доларів США, що еквівалентно 5 844,80 грн., а всього 62 636,10 грн. Судом також достовірно встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Сарненського районного суду від 25.10.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 175 923,49 грн. та судових витрат закінчене постановою головного державного виконавця ВДВС Сарненського РУЮ від 02.11.2011 року в зв"язку із заявою стягувача від 01.11.2011 року про повернення виконавчого листа без подальшого виконання, при цьому судом з"ясовано із виписки про здійснені грошові операції з банківського рахунку [PERSON] в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", що [PERSON] після набрання рішенням суду законної сили протягом 2011 року сплачувала кошти на виконання рішення суду, зокрема 01.01.2011 року сплатила за рішенням суду 10 000 доларів США в погашення заборгованості, що і стало підставою для подання стягувачем заяви про повернення виконавчого листа, після чого продовжила внесення платежів за рішенням суду до квітня 2012 року, при цьому позивачем не представлені докази про наявність заборгованості за рішенням суду, хоча при викладенні позовних вимог посилається на факт невиконаня рішення суду відповідачем, вважаючи підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки має враховуватись не першопочаткова вартість, яка встановлена договором від 15.04.2008 року, предмету іпотеки, яким є нерухоме майно у виді нежитлового приміщення загальною площею 32,9 м.кв., яке розташоване в м.Сарни по [ADDRESS] Рівненської області, що на праві власності належить [PERSON], а його оцінка згідно звіту ПП "Експерт-Рівне-Консалт", який складався на замовлення ВДВС Сарненського РУЮ при виконанні рішення суду від 25.10.2010 року, з урахуванням обставини зміни ринкової вартості на момент розгляду даної цивільної справи, і судом при огляді даного звіту встановлено, що ринкова вартість предмету іпотеки складає 86 600 грн., однак дана оцінка проведена станом на 04.05.2011 року, а не в 2013 році, крім того даний звіт не є належним і допустимим доказом для встановлення початкової оцінки предмету іпотеки у даній цивільній справі, так як рішення суду від 25.10.2010 року виконане, в зв"язку з чим суд вважає, що при вирішенні даного спору необхідно виходити з початкової вартості предмету іпотеки, яка встановлена сторонами при укладенні договору від 15.04.2008 року в розмірі 183 531 грн. згідно положень ст.39 Закону "Про іпотеку". Таким чином, звернення на предмет іпотеки, вартість якого майже втричі перевищує всю суму заборгованості за кредитним договором, в даному випадку не відповідає загальним засадам цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність відповідно до положень пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України, при тому, що саме в цей період часу відбувалась фінансова криза як в Україні так і за її межами і курс долара США зріс з 5 до 8 грн.. Оцінивши вищевикладені факти в сукупності, суд вважає, що відсутні правові підстави для захисту цивільних прав позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є нерухоме майно у виді нежитлового приміщення загальною площею 32,9 м.кв., яке розташоване в м.Сарни по [ADDRESS] Рівненської області, що на праві власності належить [PERSON], в судовому порядку.

Outcome: dismissed