Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - третя особа), у якому просив суд зняти арешт з майна та з автомобіля Ford Fusion, білого кольору, 2002 року виписку, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , накладений постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бучко В.В. по ВП № 42427535 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 червня 2014 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , стало відомо, що 02.06.2014 року постановою державного виконавця Бучко В.В. накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить йому на праві власності, а саме на автомобіль Ford Fusion. Так, 07.03.2014 року постановою державного виконавця Бучко В.В. було відкрито виконавче провадження №42427535 на підставі виконавчого документу, а саме: постанови № 076582 від 17.02.2014 року про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 510,00 грн. Згідно відповіді Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 15.02.2019 року вбачається, що було накладено арешт на майно боржника [PERSON] та заборона на його відчуження, але виконавче провадження № 42427535 закінчено, у зв`язку з тим, що боржник працює в ТОВ «Фаус», яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Стадіонна, 16/6 кім. 102, що територіально відноситься до ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, а виконавчий лист направлений за місцем отримання прибутку. За повідомленням Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, матеріали виконавчого провадження № 42427535 знищено за закінченням строку зберігання. Також позивачу стало відомо, що 23.01.2015 року державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києва закінчено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», яка діяла на час винесення постанови (у зв`язку із фактичним повним виконання), а виконавче провадження № 44147896 знижено за закінченням терміну зберігання. Крім того, 27.02.2019 року позивачем сплачено кошти за штраф по ВП № 42427535 року, в розмірі 510,00 грн. та за виконавчий збір в розмірі 51,00 грн. За вказаних обставин, борг [PERSON] за виконавчим документом погашено в повному обсязі, а тому підстави накладення арешту на його майно відпали. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у даній справі. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву чи пояснень на позовну заяву не надали. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 22.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Ford Fusion», білого кольору, 2002 року виписку, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 13). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києва Бучко В.В. від 07.03.2014 року було відкрито виконавче провадження №42427535 на підставі виконавчого документу, а саме, постанови № 076582 виданого 17.02.2014 року ВДАІ про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 510,00 грн. (а.с. 14). Як вбачається із листа Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.02.2019 року, 02.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 24.06.2014 року державним виконавцем на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС) у зв`язку із там, що в наданий для самостійного виконання строк, боржником рішення суду не виконано. Було встановлено, що боржник отримує прибуток в ТОВ "Фаус", за адресою: м . Київ , вул. Стадіонна 16/6, кім. 102, що територіально відноситься до ВДВС Солом"янського РУЮ у м. Києві. Таким чином, виконавцем провадження відлягає закінченню, а виконавчий документ направленню за місцем отримання прибутку. Також повідомлено, що матеріали виконавчого провадження за закінченням строку зберігання знищені (а.с. 17). У відповідності до відповіді Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.03.2019 вих. № 15262, за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що постанова №076582 від 17.02.2014 ВДАІ про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 510,00 грн. надійшла на виконання 23.07.2014 року. 25.07.2014 року державним виконавцем Коваленко Я.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, ВП № 44147896. 23.01.2015 року державним виконавцем Шевчук А.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавчого провадження» (у зв`язку із фактичним повним виконанням). За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень арешт на майно боржника у виконавчому провадженні (ВП № 44147896) з примусового виконання постанови № 076582 від 17.02.2014 ВДАІ про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 510,00 грн. не накладався. Надати більш детальну інформацію Солом`янський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві не має можливості у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням зберігання (а.с. 24). Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як свідчать матеріали справи, 23.01.2015 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавчого провадження» (у зв`язку із фактичним повним виконанням), у той же час, арешт, який було накладено постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02.06.2014 року знято не було. Отже, необхідність існування арешту автомобіля марки «Ford Fusion» та оголошення заборони на його відчуження у той час, коли виконавче провадження провадження у зв`язку з фактичним виконанням постанови про стягнення 510,00 грн. закінчено відпала, а подальша його наявність унеможливлює реалізацію позивачем прав власника. При цьому, державним виконавцем не було скасовано арешт майна. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, у даному випадку існування арешту на автомобіль порушує право власності позивача, потреба у арешті автомобіля та оголошення заборони на його відчуження на даний час відпала, так як кошти сплачені, позовні вимоги підлягають задоволенню у цій частині. У той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття арешту з майна, адже позивач не вказує, з якого майна необхідно зняти арешт, на якій підставі воно йому належить та не надає докази, які підтверджують належність йому майна та факт накладення арешту на конкретне майно. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial