Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Нива" (далі - ПСП "Нива") про стягнення орендної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,6279 га, яка знаходяться в адміністративних межах Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. 02 січня 2017 року між нею та ПСП "Нива" був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 10 років. Пунктом 9 договору оренди землі передбачено щорічна оплата в розмірі 6565 грн. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2019 року вищезазначений договір оренди землі визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію речового права оренди, зареєстрованого 04 квітня 2017 року. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб № 397 від 22 травня 2020 року за четвертий квартал ПСП "Нива" нарахувала позивачу орендну плату у розмірі 6565 грн., але отримання цих коштів позивач заперечує. Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з відповідача оренду плату за 2019 рік у розмірі 6565 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 7240,80 грн. Від представника відповідача Плахи А.В. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до змісту якого останній вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що не мають законодавчого обґрунтування, а тому у їх задоволенні має бути відмовлено. Зокрема зазначив, що 02 січня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі терміном на 10 років. В жовтні 2018 року позивач звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою про визнання договору оренди землі недійсним. Відповідач повністю розрахувався з позивачем за користування земельною ділянкою у 2017, 2018 роках та з початку 2019 року припинив нею користуватися. 23 грудня 2019 року рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області договір оренди визнано недійсним. В 2019 році відповідач не користувався земельною ділянкою, договір оренди визнано недійсним, а тому відсутня підстава стягнення коштів. Також заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи підприємство повідомлене належним чином. Виходячи з приписів ст. 223 ЦПК суд ухвалив слухати справу за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно Свідоцтва про право на спадщину від 13 серпня 2016 року [PERSON] належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6279 га, розташована в адміністративних межах Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, кадастровий номер 7125185200:06:000:0510 (а.с. 9). 02 січня 2017 року між [PERSON] та ПСП "Нива" було укладено договоір оренди землі, за яким орендодавець передав в оренду належну їй земельну ділянку строком на 10 років (а.с. 10-11). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2019 року визнано недійсним договір оренди землі від 02 січня 2017 року, укладений між [PERSON] та ПСП "Нива", скасовано державну реєстрацію речового права оренди, зареєстрованого 04 квітня 2017 року (а.с. 47-51). З пояснень [PERSON] та відзиву ПСП "Нива" судом встановлено, що у 2017 та 2018 роках відповідач користувався земельною ділянкою позивача, за що сплатив орендну плату. Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає про те, що у 2019 році ПСП "Нива" також обробляло належну їй земельну ділянку. У відзиві представник відповідача вказане заперечував, зазначаючи що у 2019 році ПСП "Нива" земельною ділянкою [PERSON] не користувалося. Вказане спростовується наступним: - право оренди земельної ділянки [PERSON] , зареєстроване за ПСП "Нива" 04 квітня 2017 року, скасоване державним реєстратором 03 лютого 2020 року (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а.с. 69); - межі земельної ділянки [PERSON] , кадастровий номер 7125185200:06:000:0510 відновлено в натурі (на місцевості) 06 березня 2020 року (а.с. 70-76); - відповідаючи на заяву [PERSON] 05 березня 2020 року та відмовляючи у виплаті коштів за використання земельної ділянки у 2019 році, директор ПСП "Нива" посилалася виключно на те, що відсутні підстави для виплати коштів, враховуючи рішення суду про визнання договору недійсним. Те, що земельна ділянка підприємством оброблялася, керівництво в даному листі не заперечувало (а.с. 15). Також суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження передачі земельної ділянки власнику і того, що орендарем у 2019 році вона не оброблялася. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відтак, суд приходить до висновку, що ПСП "Нива" до дати скасування державним реєстратором 03 лютого 2020 року права оренди, користувалося земельною ділянкою з кадастровим номером 7125185200:06:000:0510, що належить позивачу. З довідки Чорнобаївської державної податкової інспекції № 397 від 22 травня 2020 року (а.с. 16) вбачається, що у четвертому кварталі 2019 році ПСП "Нива" нарахувало [PERSON] орендну плату у розмірі 6565 грн. Разом з тим, вказані кошти [PERSON] виплачені не були, що визнається відповідачем (вбачається з відзиву). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 90 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок, з-поміж іншого, мають право самостійно господарювати на землі, на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Предметом позову в даній справі є стягнення з відповідача ПСП "Нива" безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те підстав земельною ділянкою позивача [PERSON] . Отже, встановивши факт використання відповідачем ПСП "Нива" земельної ділянки позивача [PERSON] у 2019 році, а також безпідставне збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за її використання, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ПСП "Нива" суми несплачених коштів - орендної плати за 2019 рік у розмірі 6565 гривень, розмір якої встановлено договором оренди. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача ПСП "Нива" на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення 840,80 гривень судового збору, сплаченого при подачі позову до суду. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються також у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Відповідно до ст.30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачем та її представником на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано суду: - договір № 000026/20 про надання правової допомоги від 12 квітня 2020 року, згідно п.п. 3.1 якого за правову допомогу замовник сплачує адвокату винагороду, яка погоджується додатковою угодою та розрахунком. Проте такої додаткової угоди до вказаного договору в матеріали справи стороною позивача не надано (а.с.17-20); - розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу; - акт виконаних робіт, підписаний сторонами 20 травня 2020 року. Даний документ включає в себе і пункт про представництво в суді першої та апеляційної інстанції, в той час як позов подано до суду лише 01 червня 2020 року; - квитанцію до прибуткового касового ордеру № 3 від 20 травня 2020 року на суму 6400 грн. Суд звертає увагу на те, що в договорі розмір оплати допомоги не зазначено, додаткової угоди (п.п. 3.1) не надано, а вказаний розрахунок суми гонорару не відповідає акту виконаних робіт. Також акт виконаних робіт підписано сторонами про обсяг робіт, частина яких на момент його підписання, і на момент ухвалення рішення виконана не була. Тобто акт складено про послуги, які надані в повному обсязі не були. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial