Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

07 липня 2021 року позивач подала до суду позовну заяву у якій просила суд визнати п.1.1 Кредитного договору № R.01.00611.007478179 від 25.01.2021 року, укладений між нею, [PERSON] та Акціонерним товариством ?Ідея Банк? частково недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину та здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як процент за користування кредитом за кредитним договором № R.01.00611.007478179 від 25.01.2021 року в рахунок погашення суми тіла кредиту. Свій позов обґрунтувала тим, що 25.01.2021 року, між [PERSON] та Акціонерним товариством ?Ідея Банк? було укладено Кредитний договір №R.01.00611.007478179 про надання позивачу коштів у сумі 191548,06 гривень строком на 66 місяців. Відповідно положення 1.1. Договору, вказано загальний розмір кредиту 191 548,06 гривень. Наданий момент, обов`язки за кредитним договором № R.01.00611.007478179 від 25.01.2021 року вона виконує відповідно графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачує. Однак за кредитним договором № R.01.00611.007478179 від 25.01.2021 року згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті включається процент користування кредитом. Нарахування проценту користування кредитом, вона вважає незаконним, а Кредитний договір таким, що порушує її права як споживача, та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування плати за обслуговування кредиту. Відповідно ст.15 Закону України ?Про захист прав споживачів?, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи. АТ ?Ідея Банк? було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов Договору про надання кредиту №R.01.00611.007478179. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України ?Про захист прав споживачів? не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. 20 липня 2021 року дану позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків, які були усунуті 09.09.2021 року. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 09 вересня 2021 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 02 грудня 2021 року. 09 листопада 2021 року від АТ ?Ідея Банк? надійшов відзив, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував. Позивачем жодним чином не доведено вчинення Банком дій, що могли б кваліфікуватись як недобросовісна конкуренція, а також провадження ним діяльності, спрямованої на введення споживача в оману, та застосування агресивної підприємницької практики. За наведених обставин, а також з врахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення Договорів ознайомлювалася з їх текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила, а зміст Договорів, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує її законних прав та інтересів, не вбачає жодних підстав для задоволення позову та повернути сплачені нею кошти за цим договором. Взагалі незрозуміло з позовних вимог позивача яким чином банк порушив її права і які умови кредитного договору є несправедливими. Позивач не надав жодних доказів того, що її ввели в оману при укладанні договору. Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що згідно закону до загальних витрат по кредиту входять: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 16 листопада 2021 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що Кредитний договір укладений між нею та АТ ?Ідея Банк? №R.01.00611.007478179 від 25.01.2021 року про надання їй кредитних коштів у сумі, що дорівнює 191 548,06 гривень є таким, що порушує її права як споживача, та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування плати за обслуговування кредиту. АТ ?Ідея Банк? не повідомлено письмово їй всю необхідну інформацію щодо умов Договору про надання кредиту №R.01.00611.007478179. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України ?Про захист прав споживачів? не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті, тому просила її позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду клопотання про можливість розгляду справи у її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у своєму відзиві просив проводити розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши виниклі правовідносини, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що що 25.01.2021 року, між [PERSON] , 14.08.1981 р. та Акціонерним товариством ?Ідея Банк? було укладено Кредитний договір №R.01.00611.007478179 про надання позивачу коштів у сумі 191 548,06 гривень строком на 66 місяців. Відповідно п. 1.1. договору, банк надає позичальнику кредиту (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 191 548,06 гривень, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами даного договору. Згідно п. 1.2. позичальник укладенням цього договору дає доручення банку, а банк за дорученням позичальника, надає кредит у день підписання цього договору шляхом переказу коштів в сумі 191548,06 грн. з позичкового рахунку позичальника на рахунок в АТ ?Ідея Банк?. Призначення платежу: ?Погашення кредитної заборгованості договір № Р20.00614.006142823 від 26.12.2019 року?. банк надає кредит строком на 66 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку Позичальника для зарахування за призначенням. Відповідно до п. 1.3. Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 35, 01 % річних від залишкової суми кредиту. Згідно п. 1.4 Договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до п. 2.1. Договору Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 66 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Згідно п. 3.2.3 Договору Позичальник має право відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення Банку у письмовій формі, з одночасним поверненням, грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою Договором. Також 25.01.2021 року позивач підписала паспорт споживчого кредиту - Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), в якому міститься інформація про контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Отже, як вбачається з вищенаведеного підписання договору та паспорту споживчого кредиту позивачем свідчать про її свідомий вибір щодо укладення Договору. Тобто, відповідач надав, а відповідно позивач до укладення договору отримав всю інформацію передбачену чинним законодавством. Також позивач не скористався умовами п. 3.2.3 даного договору та не відмовилась від договору протягом 14 календарних днів. Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки, кредитний договір № R.01.00611.007478179 від 25.01.2021р. укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України "Про захист прав споживачів"; порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", відповідно підстави для визнання Кредитного договору №R.01.00611.007478179 від 25.01.2021 року частково недійсним та здійснення зарахування грошових коштів, сплачених як процент за користування кредитом за кредитним договором в рахунок погашення суми тіла кредиту - відсутні. Будь яких інших доказів до суду позивачем не надано. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ "Про захист прав споживачів", а саме: працівники фінансової установи не повідомили їй письмово всю необхідну інформацію щодо умов Договору про надання кредиту № R.01.00611.007478179. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України ?Про захист прав споживачів? не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. На думку позивача, Відповідач проігнорував вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 55 Закону України ?Про банки і банківську діяльність? відносини баку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Націального банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблено відповідно до Законів України ?Про банки і банківську діяльність?, ?Про національний банк України?, ?Про споживче кредитування?, встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком ?Усього? у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил. Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), - Закон України?Про захист прав споживачів? мав на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами укладуваного ним договору на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника - споживача. Дані вимоги Закону України ?Про захист прав споживачів? не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Закон України ?Про захист прав споживачів? ніяким чином не звільняв споживача (позичальника) від його обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки. Згідно пункту 4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України ?Про споживче кредитування? також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги. У відповідності до Статті 9 закону України ?Про споживче кредитування? Кредитодавець розмішує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Згідно ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи в момент вчинення правочину сторони дотримались вимог визначених у вищевказаних нормах. Позивач була обізнана із умовами та порядком укладення договору, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed