Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство „Укрсиббанк звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, посилаючись на те, що між Банком і Позичальником [PERSON] 04.07.2008 року було укладено кредитний договір, за яким остання отримала 36 305,00 доларів США під 14 % річних і зобовязалась повернути кредитні кошти не пізніше 03 липня 2015 року. Що з метою забезпечення виконання основного зобовязання між Банком і [PERSON], між Банком і [PERSON] 04 липня 2008 року було укладено окремі договори поруки, за якими кожен з поручителів зобовязався перед Кредитором відповідати за невиконання Позичальником [PERSON] у солідарному порядку всіх її зобовязань перед Банком, що виникли з даного договору про надання споживчого кредиту. Що у звязку з порушенням [PERSON] умов договору щодо сплати щомісячних платежів згідно з графіком їх погашення (сум заборгованості по кредиту та нарахованих процентах) за даним договором утворилась заборгованість , яка станом на 07.05.2014 року склала: 28 462,21 доларів США заборгованість за кредитом; 21 966,37 доларів США заборгованість по процентах; 59 721,65 грн.- заборгованість по пені. І позичальник у добровільному порядку не погашає заборгованість за кредитним договором. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку 55 554,31 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості по кредиту, заборгованості по відсотках за користування кредитом і пені. У липні 2014 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ „Укрсиббанк про припинення договору поруки, посилаючись на те, що сторони за кредитним договором без його згоди, як поручителя, збільшили обсяг його відповідальності. На підтвердження наведеного зустрічний позивач послався на те, що без його згоди до технічного паспорта автомобіля марки MITSUBISHI OUTLANDER були внесені дані про те, що [PERSON] є співвласником цього автомобіля і має ним розпоряджатись, через що автомобіль вибув у користування третьої особи і він має відповідати перед банком. Тому просив визнати договір поруки від 04 липня 2008 року між ПАТ „Укрсиббанк і [PERSON] припиненим. У серпні 2014 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ „Укрсиббанк про припинення договору поруки, посилаючись на те, що Банк без його згоди збільшив відсоткову ставку по кредитному договору та передав подальше виконання кредитного договору по стягненню заборгованості іншій установі перед якою ніяких зобовязань він не має і не мав. Вважає, що Банк у такий спосіб збільшив обсяг відповідальності поручителя без його згоди. Тому просив суд визнати договір поруки від 04 липня 2008 року між ПАТ „Укрсиббанк і [PERSON] припиненим. У подальшому на підставі заяв представника [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] суд ухвалою від 17 листопада 2014 року залишив зустрічні позови без розгляду. Також цією ж ухвалою від 17 листопада 2014 року Прилуцький міськрайонний суд позов ПАТ „Укрсиббанк до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту було залишено без розгляду. Згідно з ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 січня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ „Укрсиббанк було задоволено частково. Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року в частині залишення позову ПАТ „Укрсиббанк до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту без розгляду було скасовано і направлено справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції. Після цього у лютому 2015 року [PERSON] повторно звернувся з зустрічним позовом до ПАТ „Укрсиббанк про припинення договору поруки, посилаючись на ті ж обставини, що і в першому зустрічному позові. У лютому 2015 року [PERSON] повторно звернувся з зустрічним позовом до ПАТ „Укрсиббанк про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на ті ж обставини, що і у першому зустрічному позові. У травні 2015 року на підставі заяви про залучення правонаступника позивача і договору факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року між ПАТ „Укрсиббанк і ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія, судом було залучено до участі у справі ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 16 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ „Укрсиббанк, правонаступник позивача ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту було відмовлено. Зустрічні позови [PERSON] до ПАТ „Укрсиббанк, [PERSON], [PERSON] про припинення договору поруки та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ „Укрсиббанк, [PERSON], [PERSON] про припинення договору поруки були залишені без розгляду. У апеляційній скарзі ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення в частині відмови у задоволенні позову ПАТ „Укрсиббанк, правонаступником якого є ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та про постановлення нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог ПАТ „Укрсиббанк, правонаступником якого є ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд помилково вказав, що позивач не надав для огляду в судовому засіданні оригінал кредитної справи за даним цивільним спором, однак представником позивача в судовому засіданні 02 липня 2015 року було надано суду оригінал кредитної справи; що безпідставним є твердження суду про те, що позивач умисно впродовж року не надає в судове засідання оригінал кредитної справи; що суд розглянув справу з постановленням судового рішення, однак у судовому засіданні так і не дослідив наданих доказів щодо наявної заборгованості за кредитним договором, яку в добровільному порядку відповідачі відмовляються погашати у порушення взятих на себе зобовязань згідно з договорами. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору споживчого кредиту від 04 липня 2008 року, за яким [PERSON] отримала грошові кошти у доларах США для придбання автомобіля, який нею і був придбаний та що 20 жовтня 2011 року відповідачка [PERSON] письмово повідомила ПАТ „Укрсиббанк про факт незаконного відчуження належного їй автомобіля, який є предметом застави по отриманому нею кредиту, однак, вважав суд, у матеріалах справи відсутні будь-які документи про те, що позивач вчиняв якісь дії по цій заяві, тому просив надати для огляду в судовому засіданні кредитну справу, яку було надано суду 02 липня 2015 року. Проте, остання не була предметом дослідження, оскільки справу розглядом було перенесено, а представник позивача відмовився залишити кредитну справу у розпорядженні суду. Суд вважав, що наявних у справі доказів недостатньо для прийняття обєктивного та правильного рішення у справі, тому і прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. Мотивуючи свій висновок щодо залишення без розгляду зустрічних позовів [PERSON] і [PERSON] про припинення договорів поруки, суд виходив з того, що так слід вчинити у звязку з повторною неявкою представника зустрічних позивачів у судове засідання. Проте з висновком місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ „Укрсиббанк, правонаступник позивача ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія до [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту не може погодитись апеляційний суд. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору про надання споживчого кредиту від 04 липня 2008 року № 11368353000 та договорів поруки від 04 липня 2008 року за №№ 30408Р205 і 30408Р206 (а.с.3-13, том 1), які є чинними на час подання позову. Згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту Банк надав [PERSON] 36 305,00 доларів США під 14% річних, а позичальник зобовязалась повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку, визначеному договором в строк не пізніше 03 липня 2015 року. За окремими договорами поруки поручителі [PERSON] і [PERSON] зобовязались відповідати перед банком за невиконання позичальником всіх його зобовязань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту в солідарному порядку. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем і приєднаного до позовної заяви та не спростованого відповідачами, видно, що позичальник [PERSON] останній платіж за договором здійснила 26 січня 2010 року, сплативши банку на погашення кредиту за період з 14 липня 2008 року по вказану дату 7 тисяч 843,19 доларів США і подальші щомісячні платежі на погашення кредиту не здійснювала; що сума заборгованості по тілу кредиту на час звернення позивача до суду становила 28 тисяч 462,21 доларів США, заборгованість по відсотках складала 21 тисячу 966,37 доларів США і 59 тисяч 721,65 грн. заборгованості по пені (а.с.14-22, том 1). З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу слідує, що ПАТ „Укрсиббанк на підставі договору факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року між ПАТ „Укрсиббанк і ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія передав право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 11368353000 від 04.07.2008 року, що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 28 462,21 доларів США та заборгованості по відсотках в сумі 29 264,27 доларів США (а.с.90, том 2), без пені. Суд враховує, що ні ПАТ "Укрсиббанк", ні правонаступник ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія у даній справі позовних вимог не уточнювали і не змінювали, тому апеляційний суд відповідно до правил частини 1 статті 303 ЦПК України перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді (а.с.2, 3 зі зворотами, том І). Що відповідно до змісту положень частини 4 статті 559 ЦК України порука не вважається припиненою, якщо кредитор продовж шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання предявить вимоги до поручителів. З матеріалів справи видно, що кредитним договором визначено строк виконання основного зобовязання 03 липня 2015 року, а позивач звернувся з вимогами до поручителів 23 червня 2014 року, що виключає застосування правил згаданого закону щодо пропуску строку на заявлення вимог до поручителів. На думку апеляційного суду, факт вибуття з володіння [PERSON] автомобіля, придбаного на кредитні кошти, не впливає на чинність договорів про надання споживчого кредиту та поруки і взяті відповідачами зобовязання за цими договорами підлягають виконанню. Отже, з відповідачів в солідарному порядку в користь ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та гарантія підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 28 462,21 доларів США і заборгованість по відсотках в сумі 21 966,37 доларів США, що складає разом 50 428,58 доларів США. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання кредитної справи для зясування реагування позивача на заяву [PERSON] щодо вибуття з її володіння кредитного автомобіля, не грунтується на законі, є помилковим і не звільняє відповідачів від взятого на себе обовязку погасити заборгованість за кредитним договором, а доводи апеляційної скарги про незаконність та необгрунтованість на законі судового рішення підлягають задоволенню. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України підлягає вирішенню питання про судові витрати.

Outcome: partial