Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Маневицької селищної ради, Маневицької райдержадміністрації, відділу Держземагенства у Маневицькому районі, [PERSON] про визнання частково недійсним рішення Маневицької селищної ради № 17/28 від 27 травня 2008 року „Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою", визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 481301 від 21.08.2008 року. Свої вимоги обґрунтував тим, що він являється власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], зокрема, коридору (2-1), коридору (2-2), комори (2-3), кухні (2-4), кімнати (2-5), тамбуру (а1), сараю (Б1), сараю (В1), колодязю (Д), вбиральні (Е). Відповідно до ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 16.08.2012 року, яка набрала законної сили, було визнано мирову угоду, укладену в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення режиму спільної часткової власності, виділення в натурі частини житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за умовами якої, зокрема, встановлено роздільний порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0.2252 га, що знаходиться по [ADDRESS], між співвласниками з урахуванням поділу будинковолодіння між ними, тобто кожен із співвласників користується відповідною частиною земельної ділянки, площею 0.1126 га, для обслуговування належного йому будинковолодіння. Згідно рішення виконавчого комітету Маневицької селищної ради № 168 від 20.09.2012 року „Про присвоєння адресних номерів" належній позивачу частині будинковолодіння було присвоєно адресний номер: [ADDRESS]. У відповідності до поданої [PERSON] заяви рішенням Маневицької селищної ради № 26/7 від 16.05.2013 року „Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою" було надано позивачу дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS], площею 0.1126 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. З метою виготовлення технічної документації із землеустрою [PERSON] 28.10.2013 року було укладено із ППФ „ЮрЗемсервіс" договір щодо проведення обмірів та підготовки схеми розподілу спірних земельних ділянок, що знаходяться по [ADDRESS] та по [ADDRESS]. Однак, як з'ясувалось, ППФ „ЮрЗемсервіс" на даний час не може виготовити [PERSON] технічну документацію із землеустрою, оскільки позивач та відповідач [PERSON], яка являється власником будинковолодіння та земельної ділянки по [ADDRESS], а також власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], не дійшли спільної думки щодо можливості розподілу спірних земельних ділянок. Позивач вважає, що у власності відповідача по [ADDRESS] має перебувати земельна ділянка, площею 0.1310 га, а по [ADDRESS], як у [PERSON], так і у [PERSON] відповідно у кожного окремо, - земельні ділянки, площею по 0.1126 га. Разом з тим, згідно рішення Маневицької селищної ради № 17/28 від 27.05.2008 року „Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою", а також виданого на підставі вказаного рішення державного акту на право власності на земельну ділянку відповідач являється власником земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0.1490 га. На думку позивача, зазначене рішення Маневицької селищної ради та виданий на підставі даного рішення державний акт порушують права [PERSON], оскільки посвідчують право власності відповідача на частину земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача та має бути передана йому у власність. Вирішити спір у позасудовому порядку немає можливості, а тому [PERSON] змушений був звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати частково недійсним рішення Маневицької селищної ради № 17/28 від 27.05.2008 року „Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою", а також визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.1490 га, що знаходиться по [ADDRESS], виданий на підставі вказаного рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просили визнати частково недійсним рішення Маневицької селищної ради № 17/28 від 27.05.2008 року „Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою", а також визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 481301 від 21.08.2008 року, що знаходиться по [ADDRESS], призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.1490 га, що виданий на підставі вказаного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечує, оскільки вважає, що ніяких підстав для визнання частково недійсним рішення Маневицької селищної ради № 17/28 від 27.05.2008 року „Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою", а також визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 481301 від 21.08.2008 року, що знаходиться по [ADDRESS], призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.1490 га, що виданий на підставі вказаного рішення, немає. В задоволенні позовних вимог просила відмовити за безпідставністю. Стверджує, що ніяких перешкод щодо можливості заїзду на подвір'я чи обслуговування належних [PERSON] частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] вона позивачу не створює. Представник відповідача - відділу Держземагенства у Маневицькому районі Нечипорук І.С. в судовому засіданні щодо вирішення позовних вимог [PERSON] покладається на думку суду. Представники відповідачів - Маневицької селищної ради, Маневицької райдерж-адміністрації в судове засідання не з'явилися, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце його проведення, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача - Маневицької селищної ради Турик П.О. щодо вирішення позовних вимог [PERSON] покладається на думку суду. Представник відповідача - Маневицької райдержадміністрації Кирда Л.Ф. просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки вважає, що райдержадміністрація не є по даній справі належним відповідачем. Враховуючи думку позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача Нечипорука І.С., які не заперечують щодо розгляду справи у відсутності вказаних представників відповідачів, а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності представників Маневицької селищної ради, Маневицької райдержадміністрації. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1-2 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Згідно ст.ст. 38-40 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В судовому засідання встановлено, що позивач [PERSON] являється власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], зокрема, коридору (2-1), коридору (2-2), комори (2-3), кухні (2-4), кімнати (2-5), тамбуру (а1), сараю (Б1), сараю (В1), колодязю (Д), вбиральні (Е). Відповідач [PERSON] являється власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], зокрема, коридору (1-1), кухні (1-2), кімнати (1-3), кімнати (1-4), комори (1-5), комори (1-6), прибудови (а), прибудови (а2), огорожі (1), а також власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки, площею 0.1490 га, по [ADDRESS]. Відповідно до ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 16.08.2012 року, яка набрала законної сили, було визнано мирову угоду, укладену в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення режиму спільної часткової власності, виділення в натурі частини житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за умовами якої, зокрема, встановлено роздільний порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0.2252 га, що знаходиться по [ADDRESS], між співвласниками з урахуванням поділу будинковолодіння між ними, тобто кожен із співвласників користується відповідною частиною земельної ділянки, площею 0.1126 га, для обслуговування належного йому будинковолодіння. Згідно рішення виконавчого комітету Маневицької селищної ради № 168 від 20.09.2012 року „Про присвоєння адресних номерів" належній позивачу частині будинковолодіння було присвоєно адресний номер: [ADDRESS]. У відповідності до рішення Маневицької селищної ради № 26/7 від 16.05.2013 року „Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою" було надано позивачу дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS], площею 0.1126 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. З метою виготовлення технічної документації із землеустрою [PERSON] 28.10.2013 року було укладено із ППФ „ЮрЗемсервіс" договір щодо проведення обмірів та підготовки схеми розподілу спірних земельних ділянок, що знаходяться по [ADDRESS] та по [ADDRESS]. ППФ „ЮрЗемсервіс" на даний час не може виготовити [PERSON] технічну документацію із землеустрою, оскільки позивач та відповідач [PERSON] не дійшли спільної думки щодо можливості розподілу спірних земельних ділянок. Вирішити спір у позасудовому порядку немає можливості. Зазначене підтвердили позивач та представник позивача в судовому засіданні, вказані обставини не оспорюються відповідачами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, договору купівлі-продажу будинку від 22.04.1963 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.11.2006 року, посвідченого в.о. державного нотаріуса Маневицької державної нотаріальної контори Кух В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2183, договору дарування частини житлового будинку від 17.09.2008 року, посвідченого в.о. державного нотаріуса Маневицької державної нотаріальної контори Кух В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2433, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21506590 від 9.01.2009 року, технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS], ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 16.08.2012 року, рішення виконавчого комітету Маневицької селищної ради № 168 від 20.09.2012 року „Про присвоєння адресних номерів", рішення Маневицької селищної ради № 26/7 від 16.05.2013 року „Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою", договору № 283С/13 від 28.10.2013 року, повідомлення Маневицької селищної ради № Т-155/02-09 від 18.08.2013 року, рішення Маневицької селищної ради Волинської області № 17/28 від 27.05.2008 року „Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою", державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 481301 від 21.08.2008 року, договору дарування житлового будинку від 9.02.2010 року, посвідченого нотаріусом Любешівської державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Маневицької державної нотаріальної контори Кух В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 204, договору дарування земельної ділянки від 9.02.2010 року, посвідченого нотаріусом Любешівської державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Маневицької державної нотаріальної контори Кух В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 206, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25519988 від 10.03.2010 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 8.11.2012 року, посвідченого в.о. державного нотаріуса Маневицької державної нотаріальної контори Єрмолай Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1055, витягу про державну реєстрацію прав № 36491656 від 30.11.2012 року, акту вирішення земельного спору від 26.11.2013 року, повідомлення Державної інспекції сільського господарства у Волинській області № 01-21/2548 від 11.10.2013 року, інвентаризаційних справ на будинковолодіння по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS], [ADDRESS]) в смт. Маневичі, технічного паспорта на об'єкт нерухомого майна по [ADDRESS], технічного паспорта на об'єкт нерухомого майна по [ADDRESS], технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення садівництва по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], проекту забудови земельної ділянки індивідуальним жилим будинком по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS]) в смт. Маневичі. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд при вирішенні заявлених позивачем вимог бере до уваги, що відповідно ст. 60 ЦПК України саме на позивача покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також представити суду докази у підтвердження обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що 28.10.2013 року [PERSON] було укладено із ППФ „ЮрЗемсервіс" договір щодо проведення обмірів та підготовки схеми розподілу спірних земельних ділянок, що знаходяться по [ADDRESS] та по [ADDRESS]. ППФ „ЮрЗемсервіс" на даний час не може виготовити [PERSON] технічну документацію із землеустрою, оскільки позивач та відповідач [PERSON] не дійшли згоди щодо можливості розподілу спірних земельних ділянок. Крім того, додав, що ППФ „ЮрЗемсервіс" було запропоновано позивачу кілька варіантів розподілу вказаних спірних земельних ділянок, однак жоден з даних варіантів [PERSON] не підійшов. [PERSON] на даний час відомо, що відповідач [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 0.1490 га, по [ADDRESS]. Будь-яких документів про розмір земельної ділянки, яка перебувала у користуванні попередніх власників ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] і на даний час належать позивачу, [PERSON] представлено не було. Свідок [PERSON] суду підтвердив, що під будівництво жилого будинку та господарських будівель і споруд як по [ADDRESS], так і по [ADDRESS] виділялися земельні ділянки аналогічної площі - 800 кв. метрів. В 2007 році ЗАТ інститутом „Волиньводпроект" було виготовлено технічну документацію із землеустрою по інвентаризації земель смт. Маневичі для розробки проекту щодо впорядкування території населеного пункту та розмежування земель державної та комунальної власності, згідно якої по [ADDRESS] рахується земельна ділянка, площею 0.1490 га, а по [ADDRESS] - загальною площею 0.2097 га. Саме тому в подальшому Маневицькою селищною радою було прийнято рішення № 17/28 від 27.05.2008 року „Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою", на підставі якого [PERSON] було видано державний акт серії ЯБ № 481301 від 21.08.2008 року на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0.1490 га. На даний час власником вказаної земельної ділянки є відповідач [PERSON] Аналогічні записи про площу земельної ділянки за вказаною адресою внесено в земельно-кадастрову книгу, що ведеться в селищній раді. Записи про площу земельної ділянки, яка буде належати позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] по [ADDRESS], буде внесено після вирішення спірних питань щодо поділу земельної ділянки, виготовлення ними технічної документації із землеустрою, її погодження і затвердження, прийняття відповідного рішення селищною радою. Суд не бере до уваги пояснення позивача та його представника в тій частині, що у власності [PERSON] по [ADDRESS] має перебувати земельна ділянка, площею 0.1310 га, а по [ADDRESS], як у [PERSON], так і у [PERSON] відповідно у кожного окремо, - земельні ділянки, площею по 0.1126 га, а також що належна позивачу господарська будівля - сарай (Б-1) частково знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS], що належить відповідачу, оскільки ними у підтвердження вказаних пояснень згідно ст. 60 ЦПК України в судовому засіданні не подано відповідних доказів. Так, позивачем та його представником не подано суду будь-яких доказів у підтвердження розміру земельної ділянки, яка перебувала у користуванні попередніх власників ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] і на даний час належать позивачу. На час прийняття Маневицькою селищною радою рішення № 17/28 від 27.05.2008 року „Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою", на підставі якого [PERSON] було видано державний акт серії ЯБ № 481301 від 21.08.2008 року на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0.1490 га, власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] і на даний час належать [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 17.09.2008 року, був не позивач, а його батько [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті попереднього власника [PERSON] Вказане рішення селищної ради, а також виданий на підставі нього [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0.1490 га, з мотивів їх невідповідності чинному законодавству та таких, що порушують його права та законні інтереси, [PERSON] нікуди не оскаржував, з позовом до суду про їх скасування чи визнання недійсним не звертався. Посилання позивача та його представника на схему розподілу земельної ділянки по [ADDRESS], виготовлену ППФ „ЮрЗемсервіс" як один із варіантів вирішення питання щодо розмежування спірних земельних ділянок, а також на висновок судової будівельно-технічної експертизи № О-37 від 3.04.2012 року, яка проводилась у іншій справі і була врахована при винесенні ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 16.08.2012 року, суд не бере до уваги, оскільки вказана схема ніким не погоджена, при її виготовленні, а також при проведенні даної експертизи, як було встановлено судом в ході розгляду даної справи, не було враховано розміри та межі земельної ділянки по [ADDRESS], що належить відповідачу, які вказані у державному акті серії ЯБ № 481301 від 21.08.2008 року. З цих самих підстав не заслуговують на увагу посилання позивача та його представника на інвентаризаційний план земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS], розроблений [PERSON] та погоджений селищним головою Левком Я.І., начальником відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Балаєвим В.Б., представником управління Держкомзему у Маневицькому районі Мінчук О.Л., спеціалістом-землевпорядником селищної ради [PERSON], оскільки, як встановлено судом в ході розгляду справи, даний інвентаризаційний план земельних ділянок складався та погоджувався як один із варіантів вирішення спору, однак не був в подальшому підтриманий позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] - землевпорядник Маневицької селищної ради. Доводи позивача та його представника в тій частині, що розмір земельної ділянки по [ADDRESS], яка перебувала у користуванні попередніх власників житлового будинку та господарських будівель і споруд, становить 0.2754 га, що, на їх думку, підтверджується генеральним планом (схемою) від 31.10.1954 року, суд не бере до уваги, оскільки згідно записів на вказаному генеральному плані 0.2754 га - це виявлена загальна площа, з якої 0.1554 га підлягала вилученню як наднормова. Як встановлено судом із технічної документації із землеустрою по інвентаризації земель смт. Маневичі для розробки проекту щодо впорядкування території населеного пункту та розмежування земель державної та комунальної власності, виготовленої ЗАТ інститутом „Волиньводпроект" в 2007 році, по [ADDRESS] рахується земельна ділянка, площею 0.1490 га, а по [ADDRESS] - загальною площею 0.2097 га. На пропозицію суду призначити та провести судову експертизу для встановлення обставин, що мають значення по даній справі, в тому числі, чи знаходиться належна позивачу господарська будівля - сарай (Б-1) повністю чи частково на земельній ділянці по [ADDRESS], що належить відповідачу, або поза межами вказаної земельної ділянки, сторони відмовились. Разом з тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України інших належних та допустимих доказів для з'ясування цих обставин позивачем та представником позивача суду не представлено. Позивачем та представником позивача в судовому засіданні також не доведено, що відповідач створює перешкоди [PERSON] у можливості заїзду на подвір'я чи обслуговування належних йому частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], в тому числі сараю (Б-1). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивачем та його представником відповідно до ст. 60 ЦПК України в ході розгляду справи не представлено доказів у підтвердження заявлених позовних вимог, а тому вони не підлягають до задоволення. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до Маневицької селищної ради, Маневицької райдержадміністрації, відділу Держземагенства у Маневицькому районі, [PERSON] про визнання частково недійсним рішення Маневицької селищної ради № 17/28 від 27 травня 2008 року „Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою", визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 481301 від 21.08.2008 року слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed