Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 19.07.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, до цього проживала з ним у фактичних шлюбних відносинах та [INFO] року у них народилась донька [PERSON]. Подружнє життя між ними не склалось, вони проживають окремо, донька проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки вживала заходів до одержання від відповідача матеріальної допомоги на утримання дитини, проти такої допомоги не отримала, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки за минулий час, а саме: за 3 роки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON], проте оскільки в даний час не працює, перебуває на обліку в Полтавському міському Центрі зайнятості, єдиним джерелом доходу являється допомога по безробіттю, розмір якої становить близько 500 грн., за рішенням суду сплачує позивачці аліменти на утримання їхньої другої доньки [PERSON], зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини доходу щомісяця. Проти задоволення вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час заперечував, посилаючись на те, що регулярно добровільно щомісяця перераховує на утримання доньки [PERSON] кошти, крім того, періодично придбає продукти харчування та одяг для неї. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] певний час проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 19 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 02.12.2014 року, виданим повторно Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.04.2012 року, виданого Ленінським відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09.12.2015 року [PERSON] визнано батьком малолітньої [PERSON], [INFO], актовий запис про народження № 184 від 18.04.2012 року, складений Ленінським відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Крім того, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.12.2014 року, виданим Ленінським відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції. Оскільки подружні відносини не склалися, з лютого 2015 року сторони проживають окремо, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON], він в даний час не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості та регулярно надає матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], сплачує аліменти на утримання іншої спільної з позивачкою доньки. Відповідач зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів, але у розмірі 1/4 частини його доходу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України та оскільки на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.04.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки Обґрунтовуючи вимоги про стягнення аліментів за минулий час, позивач [PERSON] в судовому засіданні послалась на те, що вони вживала заходів до одержання від відповідача матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON], зокрема, зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, регулярно по телефону, в тому числі шляхом направлення СМС-повідомлень, просила надати допомогу на утримання дитини, проте [PERSON] ухиляється від виконання вказаного обов'язку. Відповідач не заперечував те, що [PERSON] зверталась до нього з питання одержання матеріальної допомоги на утримання дитини, разом з тим, зауважив, що регулярно в міру наявних у нього можливостей з травня 2015 року перераховує позивачці кошти на утримання доньки [PERSON], іноді придбає продукти харчування, одяг, оплачує розваги дітей, коли проводить з ними час. Так, судом з пояснень сторін встановлено, що до лютого 2015 року вони проживали однією сім'єю і доказів існування в цей період у них спірних питань, пов'язаних з утриманням дітей, в тому числі [PERSON], не встановлено. У березні 2015 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16.04.2015 року позов [PERSON] задоволений частково - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], було відмовлено, оскільки відповідач [PERSON] не зазначений батьком неповнолітньої [PERSON] у свідоцтві про її народження, тобто походження дитини від відповідача не засвідчено органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу, а відтак виходячи з положень ст. 121 СК України, будь-які правові підстави для покладення на нього обов'язків батька по відношенню до цієї дитини, передбачених чинним сімейним законодавством, у суду відсутні. Відповідач [PERSON] визнаний батьком дитини [PERSON], [INFO], рішенням суду від 09.12.2015 року, яке вступило в законну силу з 22.12.2015 року. Крім того, відповідно до дублікатів квитанцій ПАТ КБ "Приватбанк", наданих суду відповідачем [PERSON], ним в період з серпня 2015 року регулярно здійснюються поштові перекази на ім'я [PERSON], призначенням платежів є сплата аліментів для [PERSON], в тому числі від 27.08.2015 року на суму 330 грн., від 21.09.2015 року на суму 340 грн., від 29.10.2015року на суму 350 грн., від 23.12.2015 року на суму 350 грн., від 23.02.2016 року на суму 1500 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала факт отримання вказаних коштів, її ж доводи про те, що вони є сплатою аліментів на утримання доньки [PERSON] суд вважає безпідставними з огляду на зміст квитанцій. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що положення норми ч. 2 ст. 191 СК України щодо присудження аліментів за минулий час застосовуються виключно у випадку доведення того факту, що незважаючи на вжиті позивачем заходи щодо одержання аліментів з відповідача, він не зміг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тоді як встановлені в судовому засіданні обставини та здобуті докази переконливо свідчать про те, що відповідач [PERSON] регулярно в міру власних фінансових можливостей надає позивачці кошти на утримання доньки [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 191 СК України і стягнення аліментів за минулий час та вважає, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини підлягають стягненню з нього з часу надходження до суду позову [PERSON], тобто з 23.02.2016 року. А тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial