Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 березня 2021 року з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний виконавець Дніпровського міського нотаріального округу Ванжа Олександр Володимирович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 21 березня 2003 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DNUHGA 0000000007 про надання кредиту в розмірі 62 150 доларів США, в тому числі на загальні споживчі цілі 50 000 доларів США, в оплату Договору страхування 12 150 доларів США на строк з 21 березня 2008 року по 21 березня 2028 року. Відповідно до п. 8.3 кредитного договору забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за Договором виступає іпотека будинку загальною площею 40,60 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить на праві власності позивачу. 21 березня 2008 року між позивачем та відповідачем підписано та нотаріально посвідчено договір іпотеки № DNUHGA 0000000007. 29 вересня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.С. було вчинено виконавчий напис, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачу, яка є майновим поручителем [PERSON] за його кредитним зобов`язанням перед АТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № DNUHGA 0000000007 від 21 березня 2008 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги відповідача шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299 у розмірі: заборгованість за кредитом 51 966,81 доларів США, заборгованість за відсотками 57 573,55 доларів США, комісія- 2 285,31 доларів США, пеня 215 427,84 доларів США, що всього становить 327 253,31 долари США, що за курсом НБУ на 20 червня 2019 рік становить 8 617 972,44 грн. всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису 3 500 грн. становить 8 621 972,44 грн. строк за який провадиться стягнення - одинадцять років два місяці тридцять днів, а саме з 21 березня 2008 року по 20 червня 2019 рік. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О.В. від 20 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63357319 з виконання виконавчого напису № 2682 від 12 вересня 2020 року про звернення стягнення на нерухоме майно. Даний виконавчий напис, позивач вважає таким, що вчинений з грубим порушенням чинного законодавства України, оскільки її не було повідомлено належним чином про існування заборгованості, подані відповідачем документи нотаріусу не можуть підтверджувати безспірність заборгованість. При вчиненні напису нотаріус не отримував від стягувача - виписку з рахунку [PERSON] , а також оригінал кредитного договору, окрім того нотаріусом порушено строк за яким провадиться стягнення. Просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 12 вересня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.С., зареєстрований за № 2682 та скасувати його та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (а.с. 1-8). 22 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Так, дійсно між третьої особою та відповідачем 21 березня 2008 року було укладено кредитний договір № DNUHGA 0000000007, відповідно до якого [PERSON] отримав кошти в розмірі 50 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 березня 2028 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та позивачем укладено договір іпотеки від 21 березня 2008 року за № DNUHGA 0000000007, згідно якого позивач надала в іпотеки будинок [ADDRESS] ціна предмету іпотеки дорівнює 361 075 грн. В порушення умов договору позивачем зобов`язання за вказаним договором не виконано в результаті чого утворилась заборгованість. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу та на підтвердження бузспірності заборгованості відповідачем було надано всі документи відповідно до вимог п. 1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованість провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів та ст. 88 Закону України «Про нотаріат» Щодо строку за який здійснюється стягнення зазначили, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 гл. 16 розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, строк дії договору від 21 березня 2008 року за № DNUHGA 0000000007 до 31 березня 2028 року, виконавчий напис вчинено 29 вересня 2019 року - в межах строку дії договору, а тому суму боргу заявлено до стягнення в межах строку дії договору за період з 21 березня 2008 року по 20 червня 2019 рік. Стосовно тверджень позивача про не направлення вимоги про усунення порушень зазначили, що 30 липня 2019 року відповідачем було направлено на адресу позивача цінним листом з описом вкладу письмову вимогу. Стосовно витрат на правничу допомогу зазначили що її розмір є значно завищеним, оскільки справа не відноситься до категорії значної складності. (а.с.137-142). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 березня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.85). 24 березня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний виконавець Дніпровського міського нотаріального округу Ванжа Олександр Володимирович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та витребувано докази (а.с. 86-87). Ухвалою судді від 24 березня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову (а.с. 89-90). Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар В.М. 10 червня 2021 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також надала витребуванні судом документи (а.с. 101 - 134). В наданому відзиві представник відповідача просив позовні вимоги залишити без задоволення та розглядати справу за їх відсутності (а.с. 142). 29 липня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляд у (а.с. 170-171). Від представника позивача 29 липня 2021 року надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с.173). Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини, встановлені судом 21 березня 2003 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DNUHGA 0000000007 про надання кредиту в розмірі 62 150 доларів США, в тому числі на загальні споживчі цілі 50 000 доларів США, в оплату Договору страхування 12 150 доларів США на строк з 21 березня 2008 року по 21 березня 2028 року. Відповідно до п. 8.3 кредитного договору забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за Договором виступає іпотека будинку загальною площею 40,60 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить на праві власності позивачу(а.с.13-23). 21 березня 2008 року між позивачем та відповідачем підписано та нотаріально посвідчено договір іпотеки № DNUHGA 0000000007 (а.с.24-28). 02 вересня 2019 року АТ КБ «Приват банк» звернулися до приватного нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.С. з заявою про вчинення виконавчого напису на копії Договору іпотеки № DNUHGA 0000000007 від 21 березня 2008 року до якої долучили: кредитний договір (оригінал) (а.с.120-126), договір іпотеки (оригінал) (а.с. 115-118), копію паспорта Боржника, засвідчена виписка з особливого рахунку боржника (оригінал) (а.с.127-128, 131-132), вимога про усунення порушень за Кредитним договором (оригінал) (а.с. 108-114), розрахункові документи про оплату послуг поштового зв`язку (оригінал), описи вкладення до листа (оригінал), установчі документи АТ КБ «Приватбанк» (оригінал), довіреність представника АТ КБ «Приватбанк (оригінал) (а.с. 104-105), паспорт представника АТ КБ «Приватбанк» (оригінал ). 29 вересня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.С. було вчинено виконавчий напис, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачу, яка є майновим поручителем [PERSON] за його кредитним зобов`язанням перед АТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № DNUHGA 0000000007 від 21 березня 2008 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги відповідача шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299 у розмірі: заборгованість за кредитом 51 966,81 доларів США, заборгованість за відсотками 57 573,55 доларів США, комісія- 2 285,31 доларів США, пеня 215 427,84 доларів США, що всього становить 327 253,31 долари США, що за курсом НБУ на 20 червня 2019 рік становить 8 617 972,44 грн. всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису 3 500 грн. становить 8 621 972,44 грн. строк за який провадиться стягнення - одинадцять років два місяці тридцять днів, а саме з 21 березня 2008 року по 20 червня 2019 рік (а.с.11-12). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О.В. від 20 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63357319 з виконання виконавчого напису № 2682 від 12 вересня 2020 року про звернення стягнення на нерухоме майно (а.с. 44-46). 20 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. винесено постанову про арешт майна боржника в виконавчому провадженні № 63357319 (а.с. 47-49). Обґрунтовуючи позов, позивач посилалася на те, що відповідачем не надано документів, які можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, про наявність боргу вона не повідомлялася належним чином, а тому приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1 вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. Строки протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право на примусове стягнення боргу (п. 3.4 глави 16 розділу 11 Порядку). Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 для одержання виконавчого напису на іпотечних договорах, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 3.5 глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безпірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженому КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018р.) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З наданих приватному нотаріусу документів вбачається, що стягувачем не було надано засвідчену виписку з особового рахунку боржника, як того вимагає Перелік, оскільки фактично нотаріусу разом із заявою банком надано лише розрахунок заборгованості, який сам по собі не є первинним документом у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а тому не дозволяє перевірити правильність такого розрахунку, розмір заборгованості та її безспірність, на що нотаріус, вчиняючи оспорюваний напис, уваги не звернув. Відповідно до листа від 31 грудня 25008 року № 20.1.3.2/6-47780 було прийнято рішення про збільшення в односторонньому порядку річної відсоткової ставки за кредитним договором з 15,12 % річних на 17,52 % річних. Додаткових угод між [PERSON] та банком спрямованих на збільшення відсоткової ставки не укладалось, отже рішення банку щодо збільшення процентної ставки прийнято в одностороньому порядку, а тому розмір заборгованості зазначений в оспорюваному виконавчому напису не є безспірним. В порушення пункту 2 Глави 16 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій, згідно якого вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу відповідачем не було надано нотаріусу належних доказів на підтвердження отримання позивачем та третьої особою письмової вимоги. Отже, в матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, докази надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень саме на адресу проживання та реєстрації позивача, а тому у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними. Крім того, банком пропущено трирічний строк звернення до нотаріуса із заявою для вчинення виконавчого напису визначений ст.88 Закону України "Про нотаріат". Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №2682 від 12 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню. Щодо витрат на правничу допомогу необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , скориставшись своїм правом на правничу допомогу, 13 листопада 2020 року уклала договір про надання правової допомоги № 13-11 з адвокатським бюром «СМІРНОВ ТА ПАРТНЕРИ», згідно якого їй надана правнича допомога щодо захисту її прав та інтересів. Сам факт надання правової допомоги адвокатом та отримання її клієнтом підтверджується детальним описом робіт, актом про надання правничої допомоги, а її фактична оплата - квитанцією про оплату 10 000 грн. Тому, суд вважає, що позивач належними доказами довела понесені нею витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000грн., тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 328,40 грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). На підставі викладеного та

Outcome: approved