Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, який у подальшому уточнила, посилаючись на те, що працювала на підприємстві відповідача з 01.05.1980 року по 07.06.1991 року та з 26.09.2003 року контролером продукції збагачення. Посада, на якій працювала позивач, дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Право на призначення пенсії виникло у неї 08.04.2012 року після досягнення 51-річного віку. Відповідно до п. п. 34, 35 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), посадова особа зобов'язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, та у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію. Таким чином, посадова особа відповідача зобовязана була 08.03.2012 року письмово повідомити позивача про виникнення у неї права на пенсію на пільгових умовах з 08.04.2012 року. Але у порушення зазначених вимог позивач не була письмово повідомлена про можливість виходу на пенсію. Крім того, 26.10.2010 року позивач зверталася до пенсійного бюро на підприємстві відповідача з питанням про призначення пенсії за Списком № 2, їй було повідомлено, що право на пенсію у неї виникне лише в 2014 році, тому вона має чекати виклику у бюро. У березні 2013 року позивач випадково дізналася, що мала право на пенсію за віком на пільгових умовах ще у квітні 2012 року, так як їй 07.04.2012 року виповнилося 51 рік, вона має загальний стаж роботи більше 20 років та більше 8 років пільгового стажу за Списком №2. А тому мала право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Тому позивач, не чекаючи виклику посадової особи відповідача, звернулася до пенсійного бюро на підприємстві з питання призначення пенсії на пільгових умовах і лише після цього були оформленні та поданні до органу, який призначає пенсію, документи для призначення пенсії. Таким чином, пенсія позивачу була призначена лише з 20.03.2013 року у розмірі 1555 грн. 31 коп. Унаслідок протиправних дій посадових осіб відповідача - позивач втратила можливість отримувати пенсію на пільгових умовах з 08.04.2012 року. Тому позивач вважає, що їй було завдано матеріальної шкоди у розмірі 17698 грн. 65 коп. за період з 08.04.2012 року по 19.03.2013 року включно, внаслідок несвоєчасного оформлення пенсії з вини відповідача. Крім того, позивач зазначає, що відповідач порушив права позивача на перерахунок пенсії з 09.04.2014 року відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Тому позивач, скориставшись своїм правом на відшкодування завданої їй внаслідок несвоєчасного оформлення та подання пенсійних документів відповідачем матеріальної шкоди, 02.04.2013 року звернулася до голови профкому відповідача з проханням посприяти в отриманні компенсації матеріальних збитків, а також 08.04.2013 року звернулася до начальника відділу кадрів з заявою про розяснення причини несвоєчасного повідомлення про виникнення права на пенсію за віком на пільгових умовах та відшкодування матеріальних збитків. 08.05.2013 року позивач отримала відповідь, що проводиться перевірка даних, яка потребує додаткового часу, та відповідь буде надана у передбачений законом строк. Але зі спливом визначеного часу відповідь надана не була. Позивач повторно звернулася до начальника відділу кадрів, однак замість письмової відповіді їй було запропоновано укласти угоду про компенсацію не отриманої пенсії у розмірі 14820 грн. Позивач внесла свої зауваження до угоди та погодилася її підписати після врахування її зауважень. Її запевнили, що зауваження враховані та необхідно почекати. Через 2 місяці, не дочекавшись ні відповіді, ні компенсації, позивач знову звернулася до начальника відділу кадрів. Їй було повідомлено, що для отримання компенсації вона повинна підписати угоду без врахування її зауважень. 11.07.2013 року позивач подала скаргу на неправомірні дії посадової особи генеральному директору ПАТ «ІнГЗК». Протягом року позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільно відшкодувати завдані їй матеріальні збитки, проте компенсації не отримувала. 08.07.2014 року позивач знову звернулася до генерального директора підприємства відповідача з заявою про відшкодування їй матеріальної шкоди, на що отримала відповідь, що оскільки вона не підписала угоду, компенсація неможлива. Просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 17698,65 грн за період з 08.04.2012 року по 19.03.2013 року включно, завдану внаслідок несвоєчасного оформлення та подання пенсійних документів. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила обставини викладені у позові. Суду пояснила, що 26.10.2010 року вона звернулася у пенсійне бюро ПАТ «ІнГЗК» для вирішення питання, коли у неї виникне право на пенсію, оскільки працівники комбінату, з якими вона працювала, вийшли на пенсію у віці 50 років. Їй повідомили, що вона зможе вийти на пенсію у 53 роки. Їй пояснили, що певний час роботи не враховано до пільгового стажу, оскільки тоді не було атестації робочих місць. зазначили, що вона має отримати на підприємстві уточнюючу довідку та принести їм. За місцем роботи їй відмовили у видачі такої довідки. Письмових заяв вона не писала. Вона була впевнена, що спеціаліст у пенсійному бюро надала їй обґрунтовану відповідь. У березні 2013 року вона знову звернулася до пенсійного бюро на підприємстві відповідача, оскільки від знайомої дізналася, що вона оформила пенсію на пільгових умовах, пропрацювавши 8 років. У пенсійному бюро їй повідомили, що вона могла вийти на пенсії у віці 51 рік, майже рік тому. Пенсію їй призначили 20.03.2013 року у розмірі 1555 грн. 31 коп. Посадові особи відповідача не повідомили її за місяць до виникнення права на пенсію. Вона сама у березні 2013 року звернулася до пенсійного бюро. Через бездіяльність посадових осіб відповідача вона вийшла на пенсію на 11 місяців пізніше, ніж мала право. Крім того, пояснила, що у травні 2011 році її знайомий [PERSON] їхав до управління Пенсійного Фонду для призначення пенсії. Вона поїхали з ним, щоб проконсультуватися з приводу того, коли вона може піти на пенсію. У журналі реєстрації відвідувачів вона не записувалася, просто звернулася до співробітника. Їй пояснили, що без всіх необхідних документів точну дату виходу на пенсію їй повідомити не можуть. Також пояснила, що у березні 2015 року розмір пенсії був перерахований. 05.02.2018 року вона звільнилася з підприємства відповідача. Пояснила, що для розрахунку розміру завданої шкоди використовувався розмір пенсії 1555,31 грн, яка була призначена позивачу 20.03.2013 року. Просить уточнений позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, що посадова особа відповідача зобовязана була повідомити позивача по виникнення у останньої права на пенсію за місяць до цієї дати. Проте, працівники пенсійного бюро цього не зробили, у звязку з чим позивачу призначено пенсію майже на рік пізніше, ніж вона мала право. У 2010 році позивачу повідомили, що право на призначення пенсії вона матиме лише у 2014 році. Є відповідний запис у книзі реєстрації звернень до пенсійного бюро. У 2013 році позивач вдруге звернулася до пенсійного бюро. Позивач не знає всіх нюансів законодавства з приводу призначення пенсії, тому довірилася поясненням працівників пенсійного бюро. Станом на 07.04.2012 року пільговий стаж позивача становив більше 8 років. До управління Пенсійного фонду позивач у 2010 році не зверталася, оскільки не ставила під сумнів слова посадової особи відповідача. Певний період роботи позивача у відділі флотації не зараховували до пільгового стажу. У звязку з цим позивачу пояснили, що на пенсію вона зможе вийти приблизно у 2013-2014 році. Оскільки було прийнято рішення про зарахування цього періоду робот до пільгового стажу, позивача повинні були повідомити у березні 2012 року про можливість виходу на пенсію. Додала, що посадова особа підприємства повинна сама отримувати документи та їх оформлювати. Позивач після звернення сама отримувала документи. Також зазначила, що строк позовної давності не пропущено, оскільки позивач дізналася про порушене право лише 05.03.2013 року, коли повторно звернулася до пенсійного бюро відповідача. Шляхом надіслання поштою з позовом до суду позивач звернулася 25.05.2015 року у межах строку позовної давності. Пояснила, що для розрахунку розміру завданої шкоди використовувався розмір пенсії 1555,31 грн, яка була призначена позивачу 20.03.2013 року. Просить уточнений позов задовольнити. Від представників відповідача надійшли письмові заперечення та додаткові заперечення на позов, відповідно до яких уточнені позовні вимоги не визнають у повному обсязі. У запереченнях зазначають, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Зазначають, що право позивача на оформлення та подання пенсійних документів до Пенсійного фонду порушено не було. 26.10.2010 року позивач звернулася до спеціалістів пенсійного бюро відділу кадрів відповідача з питання призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. Їй була надана усна консультація з приводу того, що орієнтовно право на пенсію на пільгових умовах в неї настає у квітні 2012 року. Також було розяснено, що самих тільки записів трудової книжки недостатньо для точного визначення права на пільгове пенсійне забезпечення, оскільки відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки про характер виконуваної роботи. У звязку з цим позивачу запропоновано до квітня 2012 року надати таку довідку до відділу кадрів безпосередньо з місця пільгової роботи з відділу технічного контролю. Незважаючи на те, що позивач фактично була попереджена про період настання її пенсійного віку за пільговим стажем за Списком № 2 та про необхідність надання уточнюючої довідки, вона такі документи не надала та не подала заяву про призначення пенсії до квітня 2012 року. Повторно до спеціалістів пенсійного бюро вона звернулася лише у березні 2013 року. Відповідач оформив та відправив документи до управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу у 10-денний строк з моменту звернення позивача. Після цього, позивачу була призначена пенсія з 20.03.2013 року, тому вина відповідача у тому, що пенсія була призначена пізніше на 11 місяців, відсутня. Крім того, позивач не зазначає, які збитки вона просить стягнути: реальні збитки або упущену вигоду. На думку відповідача про реальні збитки мова йти не може. Що стосується упущеної вигоди то при визначенні її розміру повинні враховуватися лише точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум у тому випадку, якби певне зобовязання було виконане боржником належним чином. Розмір упущеної вигоди повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Позивачем зроблено розрахунок матеріальної шкоди на підставі розміру пенсії, яка була призначена 20.03.2013 року у сумі 1555 грн. 31 коп. Такий розрахунок не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки при призначенні пенсії позивачу у 2013 році було застосовано середній показник по Україні за три календарні роки, що передують року зверненню за призначенням пенсії, який складав 2368,70 грн., а у 2012 році такий показник відповідав сумі 2001,20 грн. Таким чином, у випадку призначення пенсії позивачу у 2012 році її розмір був би значно меншим, ніж 1555,31 грн, що був взятий за основу розрахунку. Крім того, у додаткових запереченнях зазначають, що відповідно до п. 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» заява про призначення пенсії працюючим громадянам подається працівником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації). Безпосередній причинний звязок між недоотриманням пенсії та бездіяльності відповідача щодо неповідомлення позивача про виникнення права на пенсію - відсутній. Саме по собі неповідомлення не означає, що позивач була позбавлена можливості отримувати пенсію з 08.04.2012 року, оскільки вона наділена правом особисто звертатися до управління Пенсійного фонду України з відповідною заявою про призначення пенсії за місцем проживання (реєстрації). Жодного доказу звернення позивача до відповідача чи третьої особи у 2012 році позивач не надала. Переписка позивача з відповідачем не доводить вину посадової особи відповідача, а лише констатує факти, встановлені після призначення пенсії. Крім того, від представника відповідача надійшла заява від 05.12.2016 року про застосування строку позовної давності, оскільки вважають, що перебіг позовної давності повинен відраховуватися з 08.04.2012 року і закінчився 08.04.2015 року. Позов предявлено 04.06.2015 року. Причини пропуску строку позовної давності з посиланням на відповідні докази позивач не зазначає. Твердження позивача, що про порушене право вона дізналася у березні 2013 року, не підтверджено доказами. Просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (т.1 а.с.50-51; 146-148). У судовому засіданні представники відповідача підтримали позицію, викладену у письмових запереченнях. Просили відмовити у задоволенні уточненого позову. Представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що просить суд критично віднестися до переписки позивача з відповідачем як до доказу. Відповідач пропонував позивачу добровільне відшкодування шкоди. Позивачу ще у 2010 році було запропоновано взяти уточнюючу довідку. Протягом майже трьох років вона до пенсійного бюро не зявлялася. Посадова особа зобовязана повідомити про виникнення права на пенсію, проте вона не зобовязана наполягати та нагадувати працівникові. Якби позивач вчасно надала уточнюючу довідку ситуація була б іншою. Крім того, позивач могла сама звернутися до органу, що призначає пенсію. Представник відповідача [PERSON] підтримала пояснення, надані представником [PERSON] Суду пояснила, що відповідач за власною ініціативою звернувся до управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу з проханням розрахувати ймовірний розмір пенсії, яку б отримувала позивач у випадку призначення їй пенсії з 08.04.2012 року. Відповідно до отриманої відповіді розмір пенсії становив би 1302,05 грн. Таким чином, різниця між розміром призначеної та ймовірної пенсії становить 252,59 грн. сума недоотриманої пенсії за період з 08.04.2012 року по 19.03.2013 року становить 14816,70 грн. Крім того зазначила, що за період з 08.04.2012 року по 07.04.2014 року у випадку призначення позивачу пенсії у 2012 році загальна сума отриманої нею пенсії дорівнювала б 31249,20 грн. Завдяки різниці між розмірами ймовірної та призначеної пенсії сума недоотриманої пенсії була зменшена на 3137,57 грн. Позивачем не доведено, що дії посадової особи відповідача є неправомірними і існує причинний звязок між ними та несвоєчасним призначенням пенсії. Позивач могла особисто звернутися до УПФУ. На консультації позивачу було все розяснено. Однієї трудової книжки недостатньо для визначення точної дати виходу на пенсію, оскільки потрібно підтверджувати пільговий стаж уточнюючою довідкою. Зазначила, що письмових доказів того, що позивачу повідомлено про виникнення права на пенсію у 2014 році, позивачем не надано. Також не надано доказів того, що позивач зверталася за уточнюючою довідкою та їй було відмовлено у цьому. До УПФУ у 2012 році позивач не зверталася. Факт звернення позивача до УПФУ у 2011 році також не підтверджено, оскільки відповідно до відповіді УПФУ в Інгулецькому районі позивач не зверталася до управління у 2011 році. Свідок [PERSON] зміг пояснити лише те, що разом з позивачем вони їздили до управління Пенсійного Фонду, проте самої консультації він не чув і знає все лише зі слів позивача. Зазначила, що позивач просить стягнути шкоду, завдану несвоєчасним оформленням та поданням документів, проте 10-денний строк для передачі заяви позивача до УПФУ пропущено не було. Заява була надана позивачем 20.03.2013 року, пенсія призначена також з 20.03.2013 року. Просить також не брати до уваги пояснення позивача, які не підтверджені письмовими доказами та поясненнями свідків. Представники третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, оскільки позивач мала право особисто подати заяву про призначення пенсії до управління Пенсійного фонду України, а не чекати виклику з пенсійного бюро відповідача. 12.07.2017 року надали клопотання про розгляд справи без їхньої участі (т.2 а.с.1). Судом ухвалено про закінчення розгляду справи без представника третьої особи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 14.09.2016 року пояснив, що позивач його знайома. У травні 2011 року йому виповнилося 50 років і йому потрібно було оформлювати пенсію. Коли він їхав в УПФУ в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, позивач поїхала з ним, щоб проконсультуватися з приводу призначення пенсії. Він не вслуховувався в розмову позивача із працівником УПФУ. Обговорювали потім по дорозі додому. Позивач казала, що їй відмовили у видачі уточнюючої довідки. Більше нічого пояснити не зміг, деталей не памятає. Також не памятає, чи велась книга прийому громадян в УПФУ. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 20.02.2017 року пояснив, що він працює провідним інженером з організації праці. Детально повідомити про спірні питання не зміг, оскільки не памятає. Також повідомив, що він не знає, хто подає відомості до пенсійного бюро. Консультацій з приводу призначення пенсій він не надавав, є некомпетентним з цього питання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 27.02.2018 року пояснила, що у 2010 році вона працювала спеціалістом пенсійного бюро відповідача. У жовтні 2010 року позивач зверталася до їхнього відділу, але до іншого спеціаліста. Про це є відмітка у журналі. У 2013 році позивач знову звернулася. Тоді свідок вже була начальником бюро. Вони розбиралися у виниклій ситуації. Для призначення пільгових пенсій необхідна уточнююча довідка. У кожному цеху є спеціалісти кадрової служби, ведеться картотека часу пільгової роботи. Ці спеціалісті готують таку довідку. На підставі уточнюючої довідки спеціаліст пенсійного бюро визначає дату, коли потрібно звернутися працівникові для призначення пенсії. Усі зібрані документи спеціалісти пенсійного бюро везуть до УПФУ, де вирішується питання, чи призначати пенсію. Також пояснила, що якщо спеціаліст бачить по трудовій книжці, що немає права на пенсію, про це робиться відмітка «права немає». Позивачку направили в цех для підготовки уточнюючої довідки. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 21.03.2016 року витребувано від відповідача докази (т. 1 а. с. 115). Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13.06.2016 року по справі замінено відповідача [PERSON] акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та замінено третю особу Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу на Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України (т. 1 а. с. 160). Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10.01.2017 року витребувано від третьої особи докази (т. 1 а. с. 201). Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 27.02.2018 року по справі виключено третю особу Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України та залучено до участі у справі у якості належної третьої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (т. 2 а. с. 46). Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим такі обставини. [PERSON] народилася 07.04.1961 року (т. 1 а. с. 5-6, 99-100). Відповідно до відомостей у трудовій книжці позивача - вона 26.09.2003 року прийнята на підприємство відповідача контролером продукції збагачення відділу технічного контролю по 3 розряду дільниці флотації РЗФ-1; 01.02.2010 року переведена у відділ технічного контролю контролером продукції збагачення 3 розряду дільниці РЗФ-1. Містяться відмітки, що на підставі наказів № 274 від 11.03.2005 року та № 137 від 24.02.2010 року за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 на вищезазначених роботах (т. 1 а. с. 7-9, 91-93). 26.10.2010 року позивач звернулася до пенсійного бюро на підприємстві відповідача за консультацією з приводу виникнення права на пенсію за Списком № 2. Їй надана консультація, Рекомендовано взяти довідку пільгового характеру за Списком № 2 з відділу технічного контролю та повторно підтвердити право. У книзі реєстрації прийому та консультацій працівників з пенсійних питань міститься підпис позивача про ознайомлення (т. 1 а. с. 57). Згідно з журналами обліку особистого прийому громадян [PERSON] південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області за 2011-2012 роки позивач до управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі не зверталася (т. 1 а. с. 199). У травні 2011 року також відсутні відомості про звернення позивача до УПФУ в Інгулецькому районі. Маються відомості про відвідування позивачем [PERSON] південного обєднаного управління Пенсійного фонду України 10.01.2017 року (т. 1 а. с. 213-216). Із довідок про підтвердження стажу для призначення пенсії № 153 від 12.03.2013 року та № 461 від 19.08.2013 року вбачається, що пільговий трудовий стаж позивача за Списком № 2 за період з 26.09.2003 року по 31.12.2007 року (4 роки 3 місяці 6 днів); з 01.01.2008 року по 31.01.2010 року (2 року 1 міс.); з 01.02.2010 року по 28.02.2013 року (3 роки 16 днів), а всього за вказаний період становить 9 років 4 місяці 24 дні. Станом на 07.04.2012 року пільговий стаж позивача становив 8 років 6 місяців 12 днів (т. 1 а. с. 21, 95). 20.03.2013 року позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком за Списком № 2. 20.03.2013 року пенсійним бюро ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» було подано до управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу заяву [PERSON] з пакетом необхідних документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку. Загальний стаж роботи позивача складав 32 роки 0 місяць 28 днів, пільговий за Списком № 2 станом на 31.01.2013 року склав 9 років 3 місяці 22 дні. Пенсія обчислена із заробітної плати за період роботи з 26.09.2003 року по 31.12.2012 року з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2012 рік, який становить 2368,70 грн. Пенсія призначена у розмірі 1554,63 грн (т. 1 а. с. 26, 56, 88-90, 96-97, 98, 101-104). Згідно розпорядження від 14.06.2013 року здійснено перерахунок пенсії з 20.03.2013 року в сумі 1555 грн. 31 коп. (т.1 на звороті а.с.101). На підставі заяви позивача від 31.03.2015 року їй здійснено перерахунок пенсії. Розмір пенсії становить 1669,02 грн (т. 1 а. с. 105-106, 108). Між позивачем та відповідачем велося листування з приводу зясування причини неповідомлення її про виникнення у неї права на пенсію на пільгових умовах та відшкодування втраченої пенсії. Також позивачем подано скаргу. Відповідачем причини неповідомлення у строк не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку не розяснено, запропоновано укласти угоду про компенсацію шкоди у розмірі 17612,25 грн, з яких 14820 грн сума компенсації, 2792,25 грн податок (т. 1 а. с. 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18-19, 20, 22, 23, 24, 25). Встановлено, що позивач проект угоди підписувати відмовилася та внесла свої зауваження до її змісту. Відповідач вносити корективи до угоди відмовився. Встановлено, що строки надання відповіді на звернення громадян відповідачем, причини ненадання відповіді та оскарження дій посадових осіб керівництву відповідача - не є предметом спору. Відповідно до листа управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу від 30.11.2015 року ймовірний розмір пенсії позивача у випадку її звернення за призначенням пенсії у 2012 році становить 1302,05 грн (т. 1 а. с. 77). Відповідно до розрахунку відповідача сума недоотриманої позивачем пенсії за період з 08.04.2012 року по 19.03.2013 року включно становить 14816,70 грн. Для розрахунку взято розмір пенсії 1302,05 грн (т. 1 а. с. 76). Відповідно до п. 1.1. посадової інструкції начальника пенсійного бюро відділу кадрів ПАТ «ІнГЗК», затвердженої 12.12.2011 року - начальник пенсійного бюро є працівником, який забезпечує визначення права на призначення пенсій, своєчасне та якісне оформлення та подання документів в органи Пенсійного фонду для призначення пенсії працівникам ПАТ «ІнГЗК». Згідно п.2.2 посадової інструкції на останнього покладено обов»язок - контролювати строки передання в Управління Пенсійного фонду документів працюючих ПАТ «ІнГЗК», в яких наступає право на оформлення пенсії, на підставі списків, наданих структурними підрозділами. Пунктом 2.3 посадової інструкції передбачено, що начальник пенсійного бюро зобовязаний готувати та надавати у Пенсійний фонд необхідні для призначення пенсії документи, надавати у Пенсійні фонди трудові книжки працівників ПАТ «ІнГЗК»… Згідно з п.2.5 начальник пенсійного бюро зобовязаний визначати та підтверджувати у встановленому порядку стаж, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення працівникам комбінату, оформлювати по запитам працівників довідки для призначення пенсій на пільгових умовах, для перерахунку пенсій. Відповідно до п. 4.1, 4.2. начальник пенсійного бюро несе відповідальність за неякісне оформлення та несвоєчасне надання необхідних для призначення пенсії документів у Пенсійний фонд та органи соціального забезпечення; неправильність встановлення права та стажу роботи працівників для призначення пенсії (т. 1 а. с. 124-127). Відповідно до п. 1.1. посадової інструкції старшого інспектора пенсійного бюро відділу кадрів ПАТ «ІнГЗК», затвердженої 12.12.2011 року старший інспектор пенсійного бюро відділу кадрів є працівником, який забезпечує визначення права на призначення пенсій, своєчасне та якісне оформлення та подання документів в органи Пенсійного фонду для призначення пенсії працівникам ПАТ «ІнГЗК». Відповідно до п. 2.2. посадової інструкції старший інспектор пенсійного бюро зобовязаний готувати та надавати у Пенсійний фонд необхідні для призначення пенсії документи, надавати у Пенсійні фонди трудові книжки працівників ПАТ «ІнГЗК»… Згідно з п. 2.5. старший інспектор пенсійного бюро зобовязаний визначати та підтверджувати у встановленому порядку стаж, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення працівникам комбінату, оформлювати по запитам працівників довідки для призначення пенсій на пільговий умовах. Відповідно до п. 4.1, 4.2. старший інспектор пенсійного бюро несе відповідальність за неякісне оформлення та несвоєчасне надання необхідних для призначення пенсії документів у Пенсійний фонд та органи соціального забезпечення; неправильність встановлення права та стажу роботи працівників для призначення пенсії (т. 1 а. с. 128-130). Відповідно до п. 1.1. посадової інструкції старшого інспектора з призначення пенсій [PERSON] від 2009 року -вона є працівником, який забезпечує визначення права на призначення пенсій, своєчасне та якісне оформлення та подання документів в органи Пенсійного фонду для призначення пенсії працівникам ПАТ «ІнГЗК». Відповідно до п. 2.2. посадової інструкції старший інспектор з призначення пенсій зобовязаний готувати та надавати у Пенсійний фонд необхідні для призначення пенсії документи, надавати у Пенсійні фонди трудові книжки працівників ПАТ «ІнГЗК»… Згідно з п. 2.7. старший інспектор з призначення пенсій зобовязаний визначати та підтверджувати у встановленому порядку стаж, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення працівникам комбінату, оформлювати по запитам працівників довідки для призначення пенсій на пільговий умовах. Відповідно до п. 4.1, 4.2. старший інспектор з призначення пенсій несе відповідальність за неякісне оформлення та несвоєчасне надання необхідних для призначення пенсії документів у Пенсійний фонд та органи соціального забезпечення; неправильність встановлення права та стажу роботи працівників для призначення пенсії (т. 1 а. с. 140-144). У судовому засіданні встановлено, що посадова інструкція провідного інженера з організації праці бюро організації праці та заробітної плати структурних підрозділів відділу організації праці та заробітної плати ПАТ «ІнГЗК» затверджена 13.09.2011 року та посадова інструкція провідного інженера з організації праці відділу технічного контролю [PERSON], затверджена 26.03.2009 року не містять відомостей про їх обовязок контролювати, готувати, подавати документи для призначення пенсії (т. 1 а. с. 131-136, 137-139). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", а також, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником [PERSON] південного обєднаного управління Пенсійного фонду України, що є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються ст.ст. 22, 1166, 1172 ЦК України, ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому судом перевірено строки звернення з позовом до суду, оскільки відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи. Відповідно до п. 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок), заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей (у звязку з втратою годувальника) та про відстрочку часу її призначення відповідно до Закону подається працівником (членом його сімї у звязку з втратою годувальника) до управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах (далі орган, що призначає пенсію) через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа). За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації). Відповідно до п. 34 Порядку посадова особа зобов'язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах. Пунктом 35 Порядку передбачено, що посадова особа у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або за місцем проживання (реєстрації) особи. Для забезпечення повноти відомостей про застраховану особу, якій призначається пенсія, подається комплект первинної звітності страхувальника до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за період після останнього звіту до дати подання заяви про призначення пенсії включно. У необхідних випадках надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 5 цього Порядку. Встановлено, що позивач зверталася до працівників пенсійного бюро відповідача за консультацією з приводу дати виникнення права на пільгову пенсію 26.10.2010 року. Посадовими особами відповідача рекомендовано позивачу отримати уточнюючу довідку для підтвердження пільгового стажу за період з 26.09.2003 року по 11.03.2005 року. За місцем роботи уточнюючу довідку позивачу не надали. При цьому суд враховує, що працівник пенсійного бюро на підприємстві відповідача міг зробити запит до відділу технічного контролю, де працювала позивач, для отримання уточнюючої довідки, що передбачено посадовими інструкціями посадових осіб пенсійного бюро та Порядком. Проте інспектор пенсійного бюро рекомендував позивачу отримати уточнюючу довідку. Таким чином, суд вважає, що позивачу не було надано обґрунтовану консультацію з приводу дати виникнення у неї права на пенсію на пільгових умовах та не було надано допомогу в отримані недостатніх документів. Повторно позивач звернулася до пенсійного бюро відповідача 05.03.2013 року. Станом на 07.04.2012 року позивач досягла 51-річного віку, мала пільговий стаж роботи за Списком №2 більше 8 років, а тому набула право на призначення пільгової пенсії за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У силу положень п. 34 Порядку посадова особа відповідача повинна була письмово повідомити позивача про виникнення у неї права на пенсію на пільгових умовах не пізніше, ніж до 07.03.2012 року. Проте позивач не була повідомлена про виникнення права на пенсію з 07.04.2012 року. Заяву про призначення пенсії подала лише 20.03.2013 року, у звязку з чим пенсія позивачу була призначена пізніше більше, ніж на 11 місяців. Таким чином, судом встановлено причинно-наслідковий звязок між неповідомленням посадовими особами відповідача позивача про виникнення у неї права на пенсію не пізніше, ніж за місяць до виникнення цього права, та призначенням пенсії позивачу майже на рік пізніше, ніж вона мала право. У звязку з цим позивачу були завдані збитки у вигляді упущеної вигоди. При цьому, суд не бере до уваги твердження представників відповідача про те, що позивач не була позбавлена права особисто звернутися до органу, що призначає пенсію, із заявою про призначення пенсії з огляду на таке. Працівник підприємства під час трудових відносин не має у своєму розпорядженні трудової книжки, яка є основним документом, що містить інформацію про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» № 301 від 27.04.1993 року трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Тобто працівник не володіє інформацією, що має значення при вирішенні питання про виникнення у нього права на пенсію. Тому позивач була позбавлена можливості знати дату виникнення у неї права на пенсію. Крім того, суд зазначає, що саме тому позивач 26.10.2010 року зверталася до пенсійного бюро відповідача за консультацією. Зазначене унеможливлювало звернення позивача особисто до органу, що призначає пенсію, оскільки позивач не знала, що таке право у неї настало. При цьому, суд враховує, що відповідно ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а тому твердження відповідача про можливість особистого подання позивачем заяви про призначення пенсії до органу, що призначає пенсії, є безпідставним, оскільки таке звернення є правом особи, а не обовязком. Представниками відповідача не надано доказів письмового повідомлення позивача про виникнення у неї права на пенсію, не зазначено причину неповідомлення. Передбачене законодавством право особи самостійно звернутися до органу, що призначає пенсію, із заявою про призначення пенсії, не звільняє посадових осіб підприємства від обовязку повідомляти працівників про виникнення у них права на пенсію, у тому числі на пільгових умовах, оформляти документи, необхідні для призначення пенсії, надавати допомогу в отриманні необхідних документів. Посадова особа відповідача не виконала передбаченого законодавством обовязку повідомити особу про виникнення права на пенсію, спричинивши тим самим шкоду майновим правам позивача, що вказує на наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зазначена стаття регламентує загальні підстави для відшкодування шкоди у рамках позадоговірних зобовязань. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Із аналізу зазначених норм вбачається, що однією із підстав виникнення зобовязання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобовязань, що виникають із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобовязання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин. Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки заподіювача шкоди; наявності шкоди (збитки це грошове вираження шкоди); причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини заподіювача шкоди. За відсутності хоча в одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що позивачем та її представником доведено наявність винної, протиправної поведінки посадових осіб відповідача, наявність збитків, причинного звязку між ними та вини заподіювача шкоди у настанні шкоди. Таким чином, суд вважає доведеною вину підприємства та його посадових осіб у недоотриманні позивачем пенсійних виплат з 08.04.2012 року по 19.03.2013 року включно. Відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. У судовому засіданні встановлено, що права позивача на призначення пенсії з 08.04.2012 року були порушені внаслідок неповідомлення її про виникнення права на призначення пенсії та несвоєчасного подання пенсійних документів. Таким чином, шкода, завдана позивачу у звязку з недоотриманням пенсії, підлягає стягненню з відповідача. При цьому, суд не може взяти до уваги розрахунок сум, що підлягає стягненню, зроблений позивачем, оскільки за розмір пенсії була взята сума 1555,31 грн, а відповідно до листа третьої особи ймовірний розмір пенсії позивача у випадку призначення пенсії у 2012 році складав би 1302,05 грн. Тому суд вважає, що за критерій необхідно брати розмір пенсії 1302,05 грн. З огляду на викладене, сума недоотриманої позивачем пенсії за період з 08.04.2012 року по 19.03.2013 року включно, становить 14816,70 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача. При цьому, суд критично відноситься до твердження представників відповідача, що позивач не виконала рекомендації щодо надання уточнюючої довідки з безпосереднього місця її роботи, і стосовно того, що не підтверджено, що вона письмово зверталася для отримання довідки, оскільки не виконання позивачем зазначених рекомендацій та ненадання доказів звернення не звільняє посадових осіб відповідача від обовязку повідомляти працівників про виникнення права на призначення пенсії та надавати допомогу в отриманні необхідних пенсійних документів. Щодо твердження відповідача про сплив строку позовної давності, суд дійшов таких висновків. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено у судовому засіданні, про порушене право на своєчасне призначення пенсії позивач довідалася 05.03.2013 року при повторному зверненні до пенсійного бюро відповідача. Суд вважає, що саме з цієї дати починається перебіг позовної давності. Позивач звернулася з позовом 25.05.2015 року шляхом надіслання його поштою, тобто в межах строку позовної давності. Тому суд критично відноситься до твердження представника відповідача про сплив строку позовної давності. З огляду на вищевикладене, уточнені позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню в розмірі 14816 грн. 70 коп. В задоволенні іншої частини вимог в розмірі 2881 грн. 95 коп. необхідно відмовити. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 334,50 грн на користь позивача, у розмірі 152,70 грн у доход держави. На підставі ст.ст. 22, 256, 257, 261, 267, 1166, 1172 ЦК України, ст.ст. 80, 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року та

Outcome: partial