Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: - визнати незаконними дії державного нотаріуса Врадіївської нотаріальної контори Поплужної К.А. щодо відмови видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право користування земельною ділянкою площею 22,76 га, розташовану на території Іванівської сільської ради Врадіївського району після померлого [INFO] Чоловіка [PERSON]; - зобов'язати державного нотаріуса Врадіївської державної нотаріальної контори Поплужну К.А. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на право користування земельною ділянкою площею 22,76 га, розташовану на території Іванівської сільської ради Врадіївського району після померлого [INFO] Чоловіка [PERSON]. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали позовні вимоги, обґрунтовуючи їх тим, що відповідач відмовляючи у видачі свідоцтва на право на спадщину порушив вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 49 Закону України "Про нотаріат" та зазначив, що п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, який зобов'язував здійснити переоформлення земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційним. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не з'явився, звернувшись з заявою в якій просить слухати справу без його участі та надав заперечення, в яких позов не визнав, посилаючись на те, що відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину він діяв в межах закону, а наданий позивачем держаний акт на право постійного користування землею є тільки елементом права власності та містить безліч незастережених виправлень. Крім того позивачем не було надано інвентаризації по МБТІ та правовстановлючих документів на майно. Саме ж право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) не встановлено. Представник третьої особи - Держземагенство у Врадіївському районі Миколаївської області просив вирішити спір на розсуд суду. Третя особа [PERSON] не заперечила проти задоволення позову. Представник третьої особи - Врадіївської районної державної адміністрації у Миколаївській області та треті особи [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не з'явилися, звернувшись з заявами в яких просить слухати справу без їх участі. Суд, дослідивши докази, надані сторонами встановив наступні обставини справи. 02.02.1995р. [PERSON] заснував Фермерське господарство "Мрія". 14.11.1997р., на підставі розпорядження Врадіївської районної державної адміністрації № 323-р від 23.10.1997р., [PERSON] отримав державний акт на право постійного користування землею ІІ-МК № 002307 (далі - акт на право користування землею) площею 30,7 га, розташованої на території Іванівської сільської ради Врадіївського району, цільове призначення земельної ділянки - для селянського (фермерського) господарства. Даний акт зареєстровано в Книзі державних актів на право постійного користування землею за № 152. В подальшому згідно розпорядження Врадіївської районної державної адміністрації № 368-р від 10.07.2003р. припинено право постійного користування на земельну ділянку площею 7,94 га в зв'язку з чим до держаного акта на право користування землею були внесені відповідні виправлення. Таким чином в постійному користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 22,76 га. Після смерті [PERSON] (свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]), в зв'язку з відмовою спадкоємців від спадщини, єдиною спадкоємицею являється його дружина - [PERSON]. 22.05.2013р., з метою продовжити ведення фермерського господарства, загальними зборами членів ФГ "Мрія" [PERSON] обрано головою фермерського господарства. 19.09.2013р. [PERSON] звернулася до Врадіївської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини на земельну ділянку площею 22,76 га після смерті свого чоловіка [PERSON]. Листом № 798/01-16 від 19.09.2013р. відповідач відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендував звернутися до суду про визнання позивача спадкоємцем зазначеної земельної ділянки. 14.04.2014р. відповідач виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій посилаючись на п. 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України зазначив, що у даному випадку право користування земельною ділянкою не було проведено до вимог чинного законодавства. Крім того, підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій у вказаній постанові зазначено наявність у державному акті незастережених виправлень, що, в свою чергу, не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: ст. 47 Закону України "Про нотаріат", п. 1, п. 2 гл. 8 р. 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п. 2.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів оренди на право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. При прийнятті рішення, суд керується ст. 5 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), якою закріплено, що нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду;відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Статтею 46 Закону визначено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. У відповідності до ч. 3 ст. 47 Закону, яка кореспондується із Правилами вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. (далі - правила), для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. В ст. 49 Закону визначено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Вказаною статтею зокрема визначено, що Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії,відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:вчинення такої дії суперечить законодавству України;не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представникне має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. У відповідності до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005р. Положення п. 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України, якими громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні були до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них, визнано неконституційним. Пунктом 3.9. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів оренди на право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, затвердженої наказом Держаного комітету України по земельних ресурсам № 43 від 04.05.1999р. (далі - інструкція), в редакції станом на 04.03.2002р., передбачено, що у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України. В подальшому наказом Держаного комітету України по земельних ресурсам № 174 від 02.07.2003р. (який, згідно указу Президента України № 493/92 від 03.10.1992р. "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", набрав чинності 25.07.2003р.), до інструкції внесено зміни та виключено п. 3.9. Суд критично оцінює посилання відповідача та третьої особи на стороні відповідача на п. 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України та на відсутність договору емфітевзису, як на підставу відмови у вчиненні нотаріальних дій та в задоволенні позову, оскільки п. 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005р. визнано неконституційним, а відтак державний акт на право постійного користування землею є тим документом, що посвідчує це право. З огляду на вказані положення законодавства суд не бере до уваги і твердження відповідача висвітлені у запереченнях на позов, та які стали однією з підстав відмови у вчиненні нотаріальної дії, щодо наявності у державному акті на право постійного користування землею незастережених виправлень, що, на думку відповідача, не відповідає вимогам ст. 47 Закону України "Про нотаріат". Суд зазначає, що в даному випадку має місце внесення до державного акта в порядку та в спосіб визначений п. 39. інструкції (в редакції, яка діяла станом на 10.07.2003р.) змін в розташуванні меж земельної ділянки та умов її передачі і надання, які відбулися після видачі державного акта, а не виправлень. Таким чином, державний акт на право постійного користування землею, в розумінні норм чинного законодавства є правовстановулюючим документом та відповідає вимогам щодо його оформлення. Суд також не бере до уваги твердження відповідача, що однією з законних підстав відмови у вчиненні нотаріальних дій була відсутність у позивача на момент звернення інвентаризаційних документів на майно, оскільки відповідно до положень ст. 46 Закону України "Про нотаріат", в даному випадку, відповідач мав витребувати дані документи і тільки після їх не подачі позивачем, відмовити у вчиненні нотаріальних дій. Отже, з сукупного аналізу вищевикладеного вбачається, що вимога позивача про визнання незаконними дії державного нотаріуса Врадіївської нотаріальної контори Поплужної К.А. щодо відмови видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право користування земельною ділянкою площею 22,76 га, розташовану на території Іванівської сільської ради Врадіївського району після померлого [INFO] Чоловіка [PERSON] стверджуються матеріалами справи, є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про зобов'язання державного нотаріуса Врадіївської державної нотаріальної контори Поплужної К.А. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на право користування земельною ділянкою площею 22,76 га, розташовану на території Іванівської сільської ради Врадіївського району після померлого [INFO] Чоловіка [PERSON] суд вважає, що в цій частині позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки при вчиненні нотаріальних дії діяльність нотаріусів регламентується Законом України "Про нотаріат", Наказом Міністерства Юстиції "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", іншими правовими документами, а не рішеннями судів, тому в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ч. 1 ст. 90 ЦПК України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 121 грн. 80 коп..

Outcome: partial