Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 09.11.1991 року вона зареєструвала шлюб зі [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] , передана подружжю у спільну сумісну власність. Перебуваючи у шлюбі, подружжя придбало і легковий автомобіль марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер « [NUMBER] », модель «Універсал В», який 09.06.2009 року зареєстрований на праві власності за [PERSON] , що стверджується відповідним свідоцтвом. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на 1/2 частку зазначених квартири та 1/2 частку автомобіля. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26.05.2020 року за позивачем визнано право власності на 1/4 частку вказаної квартири та на 3/4 частки зазначеного автомобіля, тобто позивач є власником 3/4 часток вказаних квартири та автомобіля. Відповідачу приватним нотаріусом 27.10.2020 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку вищезазначених квартири і 1/4 частку автомобіля. В реєстрації права власності на частку вказаного автомобіля в Коломийському територіальному сервісному центрі позивачу відмовлено, оскільки реєстрація прав на автомобіль здійснюється на підставі документів всіх його співвласників, а документів відповідача у неї не має. З технічної сторони провести реальний поділ спірної квартири з виділенням в натурі сторонам квартири із самостійними виходами відповідно до їх часток неможливо, оскільки вхід в квартиру один, в ній дві прохідні кімнати, тобто вказана квартира є неподільною річчю, в ній проживає позивач. Автомобіль також є неподільною річчю, з дати його придбання ним користується позивач, яка зазначена в свідоцтві про його реєстрацію як особа, яка вправі керувати ним. Спільне користування та володіння зазначеним майном неможливе, оскільки сторони перебувають в неприязних стосунках. Припинення права відповідача на її частки у вказаному майні не завдасть останній та членам її сім`ї істотної шкоди, оскільки вказаним майном вона не користується, фактично проживає за іншою адресою. Тому позивач, посилаючись на норми ст. 365 ЦК України, просить припинити право власності відповідача на 1/4 частку вищезазначених квартири та автомобіля та визнати за нею право власності на ці частки, присудивши відповідачу грошову компенсацію вартості її часток відповідно до висновків експертиз, а також стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, 01.12.2021 року подали письмові заяви, в яких просять позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити у їхній відсутності, а також стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн.; 3 947,80 грн. як половину вартості витрат за проведення двох експертиз; 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, вказано, що [PERSON] попередньо до постановлення рішення суду внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Івано-Франківській області 80 921,83 грн. як вартість 1/4 часток спірної квартири та автомобіля згідно з висновками експертиз (а.с. 129, 130, 142). Відповідач в судове засідання не з`явилася, 01.12.2021 року її представник, адвокат Лейб`юк Б.Б. подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розгляд справи проводити у його та відповідача відсутності, а також зазначає, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру судових витрат (а. с. 143). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, доходить наступних висновків. Судом встановлено, що 09.11.1991 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] », що стверджується даними копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 47 від 09.11.1991 року (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 21.03.2003 року Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження № 3/68 від 16.01.2003 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с. 7). Даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] стверджується, що автомобіль марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер " [NUMBER] ", в Коломийському територіальному сервісному центрі № 2643 зареєстрований 09.06.2009 року на праві власності за [PERSON] (а.с. 13). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.03.2019 року, [PERSON] помер [INFO] в м. Коломия Івано-Франківської області. актовий запис № 34 від 04.02.2019 року (а.с.6). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 року (справа № 346/5514/19), яке набрало законної сили 07.08.2020 року, визнано в порядку спадкування за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , та на 3/4 частки автомобіля марки "Hyundai Matrix", реєстраційний номер " [NUMBER] " (а.с.11-12) . Згідно з даними витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 186468482 від 28.10.2019 року та № 220627517 від 18.08.2020 року, за позивачем зареєстроване право власності на підставі рішень Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2019 року (справа № 346/4194/19) та 26.05.2020 року (справа № 346/5514/19) відповідно на 1/2 частку та 1/4 частку вищевказаної квартири (а.с. 9,10). Відповідно до листа ТСЦ МВС № 2641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС № 31/9/С-26-з-оп від 23.09.2020 року позивача повідомлено про те, що здійснити операцію «перереєстрація транспортного засобу» на підставі рішення суду про визнання за нею 3/4 частки та за [PERSON] 1/4 частку права власності на вищевказаний автомобіль можливе за спільного дотримання ними (сторонами) п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (транспортні засоби, що належать декільком фізичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб (а.с. 14-16)). 27.10.2020 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. видано свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 1001 та № 1002, згідно з якими спадкоємцем майна [PERSON] є його мати [PERSON] . Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається з 1/4 частки вищезазначених квартири і 1/4 частки автомобіля. Судом також встановлено, що згідно з висновком експерта № 3/21-28 від 08.02.2021 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля марки "Hyundai Matrix", державний номерний знак " [NUMBER] ", складає 125 878,34 грн. Вартість 1/4 частки автомобіля 31 469,58 грн. (а.с. 84-94). Згідно з висновком експерта № 4/21-28 від 19.10.2021 року за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом на день проведення експертизи становить 197 809,00 грн. Вартість 1/4 частки вказаної двохкімнатної квартири станом на день проведення експертизи - 49 452,25 грн. (а.с.113-124). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 року в справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В постанові від 02.07.2014 року в справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою пунктом 4 частини першої цієї статті. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Згідно з положеннями ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Як встановлено судом, позивачем 01.12.2021 року виконано умови, передбачені ч.2 ст.365 ЦК України, та внесено вартість часток відповідача у спірному майні на депозитний рахунок суду у розмірі, визначеному висновками експерта 3/21-28 від 08.02.2021 року та № 4/21-28 від 19.10.2021 року, а саме в сумі 80 921,83 грн., що стверджується квитанцією № 0.0.2356785107.1 від 26.11.2021 року (а.с. 131). Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведене, визнання відповідачем позовних вимог, а також те, що частки в праві спільної часткової власності на спірні квартиру та автомобіль відповідача не можуть бути виділені в натурі та останні є неподільними речами, спільне володіння і користування майном є неможливим, і таке припинення права власності відповідача на спірне майно не завдасть істотної шкоди інтересам останньої, яка має інше житло, в якому проживає, не користується належними її частками вказаного майна, не бере участі в утриманні спільного майна, позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість часток відповідача, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/4 частку спірної квартири та автомобіля з виплатою відповідачу вартості цих часток. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн.; на проведення двох експертиз в загальному розмірі 7 895,60 грн. (половина з яких становить 3 947,80 грн.), а також 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що стверджується відповідними квитанціями, договором про надання правої допомоги, актом наданих послуг (виконаних робіт) а.с. 5, 134, 135, 137-139)). Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід присудити на користь позивача судові витрати, які між сторонами узгоджені, що вказано безпосередньо представниками позивача та відповідача у відповідних заявах в загальному розмірі 7 788,60 грн. (840,80 + 3 947,80 + 3 000). На підставі наведеного, ст.ст.183, 365 ЦК України, та,

Outcome: approved