Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

В листопаді 2014 року ПАТ „Облтеплокомуненерго" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] за період з 01.10.2013 року по 30.04.2014 року в сумі 4599 грн. 96 коп. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач в порушення ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" не сплачує за отримані послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого утворилася заборгованість у зазначеній вище сумі. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ „Облтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ „Облтеплокомуненерго" просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги зазначено, що суд при ухваленні рішення, яке є незаконним та необґрунтованим, допустив порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт посилається на те, що він є надавачем послуг у сфері теплопостачання, якими відповідач користується і повинен їх оплачувати. Апелянт також посилається на те, що відсутність договірних відносин між сторонами не є підставою для відмови оплачувати отримані послуги. Крім того, відповідач ухиляється від підписання договору про надання послуг. Позивач стверджує, що нарахування відповідачу плати за спожиту теплову енергію за тарифами для населення суперечить нормам чинного законодавства. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ „Облтеплокомуненерго" суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутні договірні відносини, оскільки позивач не підготував відповідний проект договору про надання послуг та не запропонував укласти його відповідачу, тому у позивача відсутні правові підстави вимагати здійснення відповідачем оплати за послуги. Суд також зазначив, що позивач безпідставно здійснював нарахування плати за тарифами, які застосовуються для „інших споживачів", а не для населення. Апеляційний суд не може погодитись з вказаним висновком суду, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] є власником нежилого приміщення - офісу, розташованого за адресою [ADDRESS] (а.с.9). Позивач ПАТ „Облтеплокомуненерго" є виконавцем послуг у сфері теплопостачання, виробляє, транспортує та постачає до вказаного приміщення теплову енергію. Відповідно до ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 3 жовтня 2007 року споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов Договору. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилався на те, що між ним та ПАТ „Облтеплокомуненерго" відсутній договір про надання послуг, а тому даний факт звільняє його від оплати послуг. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір №1-0420 від 03.11.2008 року про постачання теплової енергії (а.с.44). Листом за №2093 від 11.09.2013 року ПАТ „Облтеплокомуненерго" повідомив [PERSON] про відмову від договору (а.с.43). В той же ч ас п.11.1 договору сторони погодили, що припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язків повної сплати спожитої теплової енергії. Обов'язок саме споживача, яким є [PERSON], укласти договір на надання житлово-комунальних послуг встановлений п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги". Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, яким є ПАТ „Облтеплокомуненерго", визначеному п. 3 ч. 1 ст. 21 цього ж Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Позивачем були надані докази, що запропонований виконавцем послуг договір № 1-0420 на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії від 11 жовтня 2013 року не відповідає типовому договору. Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що за відсутності письмового договору про надання послуг, він не повинен здійснювати оплату послуг, оскільки, не заважаючи на те, що договір про надання послуг між сторонами не укладався, [PERSON] є споживачем послуг, а тому зобов'язаний сплачувати за послуги по опаленню нежитлового приміщення, що надаються ПАТ „Облтеплокомуненерго", оскільки в силу ст.11 ЦК України зобов'язання виникають не лише з підстав передбачених законодавством, зокрема з угод, а також з дій громадян і організацій, які в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки, а фактично між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Висновки суду про те, що ПАТ „Облтеплокомуненерго" не надавало відповідачу передбачених законом послуг з теплопостачання матеріалами справи та належними доказами не підтвердились. Відповідач не сплачує за опалення, внаслідок чого за період з 01.10.2013 року по 30.04.2014 року утворилася заборгованість в сумі 4599грн. 96 коп., що підтверджується розрахунком наданим ПАТ „Облтеплокомуненерго" (а.с.6,57-63). Розрахунок суми заборгованості відповідачем в порушення приписів ст. 60 ЦПК України в належний спосіб не спростовано. Доводи апелянта про те, що нарахування коштів для оплати послуг з теплопостачання для нього повинно проводитись за тарифами, встановленими для категорії „населення", не можуть бути прийняті до уваги. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 22 січня 2014 року, встановлено, що приміщення по [ADDRESS] використовується для здійснення нотаріальної діяльності, яка є специфічною правовою формою діяльності; дане нежитлове приміщення не відносить до житлового фонду; послуги з теплопостачання в нежилих приміщеннях для здійснення нотаріальною діяльністю оплачуватися за тарифами для населення не можуть. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України, оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє позов, слід провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, а саме: стягнути з [PERSON] користь ПАТ „Облтеплокомуненерго" судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 121 грн. 80 коп. - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 365 грн. 40 коп.

Outcome: approved