Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якої дії адвокат Маліцька І.О., звернулася до суду із зазначеним позовом, зазначала, що 29.04.2016 року між нею та відповідачем АТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500552083 на суму 49982,99 грн. з фіксованою процентною ставкою 14,99 відсотків річних. Також зазначала, що згідно з графіком платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є невід`ємним додатком до Угоди про надання кредиту №500552083 від 29.04.2016, вказано, що реальна процентна ставка становить 73,82%, а абсолютне значення подорожчання кредиту - 60456, 48 грн. Вказує, що кінцева процентна ставка за користування споживчим кредитом мала б становити 44, 97% (14,99% х 3 роки (36 місяців), а не 73,82%. Тому вважає, що основана частина кредитної угоди прямо суперечить додатку, який є невід`ємною частиною Договору, а її було введено банком в оману щодо істотних умов договору: реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку б вона сплатила банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості та реальної відсоткової ставки. Зазначає, що документальне оформлення відповідачем кредиту за кредитним договором не відповідає вимогам законів "Про захист прав споживачів", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та нормативно-правовим актам, які регулюють питання кредитних правовідносин. Розбіжності, які містяться в основній частині угоди та в додатку до неї, є такими, що поліпшують умови банку, який розробляв спірний кредитний договір та додаток №1 до нього. Вказує, що прихованість істотних умов Договору при укладанні кредитного договору у вигляді та розмірах, які нараховані в Додатку 1, суперечать її волевиявленню та очікуваному результату послуги кредитування на таких край невигідних та недобросовісних діях відповідача, як сторони Договору. Крім того, зазначає, що угода про надання кредиту від 29.04.2016 р. та Додаток №1 до неї слід визнати недійсним, зокрема умову угоди щодо обов"язку щомісячної сплати ПАТ "Альфа-Банк" комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1200 грн. з тих підстав, що вказана сума є більшою, ніж сума процентів за користування кредитом: на початку строку вдвічі, а в подальшому - в декілька разів. Вказана умова договору (в частині сплати комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування, а саме: обслуговування кредитної заборгованості) суперечить п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", що є підставою для визнання таких пунктів недійсними. Така послуга, як «обслуговування кредитної заборгованості» є супутньою та повинна входити в спектр зобов`язань фінансової установи при обслуговуванні кредиту, за який позичальник сплачує вже встановлений договором розмір відсоткової ставки. Крім того вважає, що незаконні дії відповідача призвели до її моральних страждань і душевних переживань. Внаслідок сплати незаконних комісій позивач була позбавлена можливості користуватися належними їй грошовими коштами, забезпечувати необхідні потреби сім"ї, що змушувало докладати додаткових зусиль для організації життя. На підставі викладеного просила визнати недійсною угоду про надання особистого кредиту №500552083 від 29.04.2016 року, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та понесені нею судові витрати. 12.12.2019 року від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» - Матвійчука М.З. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважають доводи позивача безпідставними, посилаючись на те, що між сторонами було укладено змішаний договір, що містить у собі ознаки угоди про надання особистого кредиту, про розрахунково - касове обслуговування, в тому числі про розрахунково - касове обслуговування кредитної заборгованості на підставі Договору про комплексне банківське обслуговування, а за надання вказаних послуг встановлюється комісійна винагорода (п.3 Акцепту пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту та Оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту №500552083 від 29.04.2016 року). Угода про надання особистого кредиту, яка укладена між сторонами шляхом отримання оферти та надання акцепту, містить умови, які передбачені ст.11 Закону України «Про захист праві споживачів» (в редакції чинній на день укладення договору), ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так і умови, які погоджені сторонами правочину, зокрема, графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, що підтверджується анкетою-заявою про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа- Банк». Крім того, вважають доводи позивача про обман зі сторони кредитора щодо сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості усіх супутніх послуг безпідставними, оскільки позивачем не враховано положення, які наведені в «Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, в редакції на дату укладення оскаржуваного правочину, а саме: згідно положень пунктів 3.2-3.3 Правил, до сукупної вартості кредиту входить процентна ставка, вартість всіх супутніх послуг, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначення її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням формули наведеної в Правилах б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Тобто, реальна процентна ставка, це не сума процентної ставки за усі роки кредитування, як помилково вважає позивач, а процентне співвідношення зменшення суми усіх наступних платежів за кожен розрахунковий період по відношенню до чистої суми кредиту, що дає кредитору можливість залучати такі кошти (на суму дисконту) у своїй господарській діяльності (так звана ефективна процентна ставка). При цьому чиста сума кредиту - це той розмір коштів, що фактично отримується позичальником в день отримання кредитних коштів за мінусом усіх відрахувань (комісія, страховка, тощо), яка в даному випадку становить 45111.00 грн. Крім того, вважають доводи позивача про неправомірність нарахування комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування безпідставними, оскільки право кредитора встановлювати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування кредиту не тільки передбачено чинним законодавством, а саме: ст.ст.47, 53 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та п.3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також, з метою уникнення недобросовісної конкуренції, законодавцем прямо встановлені вимоги щодо мінімального розміру такої комісії. Вказують, що зі змісту Анкети-Заяви вбачається, що позивач підписала заяву на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк», з метою реалізації умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та після укладення оскаржуваної угоди позивачка на протязі 14 календарних днів не виявила наміру відкликати свою згоду, що свідчить про наявність у неї волі до укладення оскаржуваного правочину та настання відповідних наслідків, що ним обумовлені. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, вважають, що вона не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено позовні вимоги та жодними доказами не доведено заподіяння такої шкоди відповідачем. На підставі викладеного просили відмовити в повному обсязі у задоволенні позову. Представником позивача [PERSON] 26.12.2019 року до суду подано відповідь на відзив, в якому вважає посилання відповідача на правомірність його дій під час укладення договору безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до положень ч.5 ст.11, ч.ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, є несправедливими, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Також вказує, що відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Крім того, зазначає, що у змісті оспорюваного кредитного договору відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме відповідач, при укладанні спірного кредитного договору з позичальником: не здійснив належно детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимоги п.3.4 Правил; не визначив належно реальну процентну ставку в порушення вимоги п.3.3 Правил; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, згідно вимоги п.3.3 «Правил», шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; всупереч вимозі п.3.4 Правил, не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи а також про всі суми коштів,які споживач має сплатити за договором банківського розрахунку у зв`язку із отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; в порушення вимоги п.7 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових розрахунків», не визначив строк дії кредитного договору; всупереч вимоги п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків», не визначив порядок припинення дії кредитного договору; в порушення вимоги п.6 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не встановив істотної умови договору, про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту; не визначив відповідальності кредитора при порушенні умов договору, щодо умов повернення і зарахування кредиту (зокрема, в разі зарахування коштів з каси банку на транзитні рахунки або на рахунки не зазначені в договорі) як того вимагають норми ч.2 ст. 345 ГКУ та п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків»; в порушення вимоги ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення. Також вказує, що розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту відповідач не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома позичальника не доводив та з нею не узгоджував. Тому, вважає твердження відповідача безпідставними та просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні 20.01.2020 р. під час розгляду справи по суті представник позивача Маліцька І.О. позовні вимоги підтримала повністю, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві та відповіді на відзив. Не заперечувала отримання довірителькою кредитних коштів. На підтвердження спричинення моральної шкоди позивачці зазначила, що буде надано висновок психолога про стан позивача внаслідок оспорюваного договору. В судові засідання, які призначалися на 14.02.2020 р., 18.03.2020 р., 22.04.2020 р., 01.06.2020 р., 25.06.2020 р. не з`являлася, клопотала про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю в інших судових справах. В судове засідання 31.07.2020 р. представник позивача не з`явилася, будучи належно повідомленою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомила. Позивач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належно повідомленою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача Матвійчук М.З. в судовому засіданні 20.01.2020 р. під час розгляду справи по суті позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні за безпідставністю, обгрунтовуючи заперечення обставинами, викладеними у відзиві на позов. В подальшому направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Судом не встановлено поважних причин неприбуття позивача та її представника до суду, їх відсутність не перешкоджає продовженню розгляду справи, як і відсутність представника відповідача, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість завершення з`ясування обставин і дослідження доказів та ухвалення судового рішення у відсутності учасників справи. Дослідженими матеріалами справи встановлено, що 29.04.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про надання особистого кредиту №500552083, відповідно до якої банк надав, а відповідач отримала кредит в сумі 49982,99 грн. зі сплатою 14.99 відсотків річних, з терміном погашення до 04.05.2019 року, що підтверджується анкетою-заявою [PERSON] про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», акцептом пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту №500552083 від 29.04.2016 року, офертою на укладання угоди про надання особистого кредиту №500552083, графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості супутніх послуг, як додатком №1 до угоди про надання кредиту №500552083 від 29.04.2016, який підписаний позивачем. За умовами угоди про надання особистого кредиту застосовується фіксована відсоткова ставка - 14,99 % річних. Вказано реальну процентну ставку - 73,82, та абсолютне значення подорожчання кредиту - 60456,48 грн. Також передбачено супутні витрати позичальника, які становить комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1200 грн. щомісяця, починаючи з 04.06.2016 р. по 04.05.2019 р. Як в акцепті пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту, так і в оферті на укладання угоди міститься пункт 3.1, яким передбачено комісію за розрахунково-касове обслуговування, яка серед іншого включає в себе згідно підпункту «д»: обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1200 грн. без ПДВ., яка сплачуватиметься щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 угоди про надання кредиту та є невід`ємною частиною угоди про надання кредиту. Зазначена комісійна винагорода нараховується, починаючи з дня надання кредиту по дату остаточного повернення кредиту. За умовами угоди кредит надається позичальнику для власних (особистих) потреб. З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником [PERSON] в період з 29.04.2016 р. по 04.01.2018 р. регулярно вносилися платежі у сумах, що перевищували розмір щомісячного платежу, встановленого графіком платежів. При цьому сплачено 24479,30 грн. тіла кредиту, 9294,74 грн. відсотків, 22800 грн. комісії за обслуговування кредиту та 1050 грн. штрафу за просрочку платежів. З копій квитанцій про здійснені платежі, долучених до позовної заяви вбачається, що ПАТ «Альфа-Банком» також знімалася комісія за переказ коштів. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства Відповідно до п.7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Аналізуючи спірний кредитний договір, суд вважає, що він був укладений. Факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі, визначеній договором, позивачем не оспорюється. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка була висловлена в постанові по справі №6-40цс13, аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. За рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на час укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 згідно зі статтею 217 ЦК ( 435-15 ) правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. На підставі викладеного, суд вважає, що умови угоди про надання особистого кредиту №500552083 в частині сплати позичальником комісії за розрахунково-касове обслуговування, а саме: обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1200 грн. щомісячно, яка нараховується з дня надання кредиту по дату остаточного повернення кредиту, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди позивачу. До таких висновків суд приходить, виходячи з того, що встановлюючи щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, відповідачем не зазначено, які саме послуги при цьому надаватимуться позичальнику. Крім того, при визначенні до сплати за кредитом та відсотками загальної суми 62367,48 грн., нарахування комісії за щомісячними платежами по обслуговуванню кредитної заборгованості на загальну суму 43200 грн. є істотним дисбалансом прав та обов`язків сторін та завдають шкоду позивачу. Тому, умови, що викладені в п.3.1 (д) угоди слід визнати недійсними. Разом з тим, недійсність саме цих умов угоди про надання особистого кредиту не впливають ніяким чином на решту умов кредитного договору. Посилання позивача на те, що її було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору, зокрема щодо його ціни та загальної вартості кредиту, на думку суду є безпідставними, так як графік платежів передбачає реальну процентну ставку за кредитом, величину абсолютного значення подорожчання кредиту, загальну суму платежу за розрахунковий період. Наявність підпису позивача в графіку платежів свідчить, що вона була ознайомлена з вказаними умовами договору. Тому, суд вважає, що вимоги про визнання договору недійсним підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати недійсними умови п.3.1 (д) угоди в частині сплати позичальником комісії за розрахунково-касове обслуговування, а саме обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1200 грн. щомісячно, яка нараховується з дня надання кредиту по дату остаточного повернення кредиту. Також суд вважає, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, виходячи з наступного. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим кодексом. Позивач в обґрунтування моральної шкоди вказує на те, що внаслідок сплати незаконних комісій була позбавлена можливості користуватися належними їй грошовими коштами, забезпечувати необхідні потреби сім"ї, що змушувало докладати додаткових зусиль для організації життя. На думку суду, позивачем не зазначено обставин на підтвердження моральних страждань чи переживань та доказів заподіяння моральної шкоди, втрат немайнового характеру чи інших негативних явищ внаслідок сплати комісій, про нарахування яких їй було відомо при укладанні кредитного договору. Таким чином, суд вважає, що в частині вимог про стягнення моральної шкоди позивачу слід відмовити. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог на користь держави, від сплати якого позивач при подачі позову була звільнена на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі наведеного,

Outcome: partial