Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

у січні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом про повернення банківського вкладу, посилаючись на те, що між нею та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (надалі Банк») 11.07.2014 року було укладено договір №23714016 на вклад «Строковий пенсійний». Відповідно до даного договору [PERSON] внесла, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] грошову суму в розмірі 370 000 доларів США на строк 18 місяців, тобто до 11.01.2016 року та зобов'язувався повернути вказані кошти та виплачувати [PERSON] проценти. Після закінчення дії договору, вона звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу. Однак, Банк на даний час свої зобов'язання виконав частково в частині повернення процентів за вкладом. Дані дії банку вважає неправомірними, оскільки посилання відповідача на постанову НБУ № 863 від 04.12.2015 року не носять законного підґрунтя. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача суму невиплаченого вкладу одноразово готівкою в розмірі 370 000 доларів США. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, оскільки Банк виконав умови договору у частині повернення депозиту, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача. Згідно постанови Правління Національного банку України від 04.12.2015 року №863 Банк, яка обов'язковою для нього, на період її дії, зобов'язаний обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 20 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне: між позивачем [PERSON] ( вкладник) та АТ «Ощадбанк» (банк) в особі заступника керуючого ТВБВ №10016/0112, [PERSON] 11.07.2014 року укладено договір №23714016 на вклад «СТРОКОВИЙ ПЕНСІЙНИЙ», згідно якого вкладник вносить, а Банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] кошти в сумі 370 000 доларів США на строк 18 місяців до 11.01.2016 року, зі сплатою 9,25 % річних (а.с.3). Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконала, що підтверджується платіжним дорученням та меморіальним ордером від 11.07.2014 року (а.с.8-10). Згідно додаткового договору №1 до договору №23714016 на вклад «СТРОКОВИЙ ПЕНСІЙНИЙ» від 11.07.2014 року змінено процентну ставку на 10,25 % річних (а.с.5). Згідно додаткового договору №2 до договору №23714016 на вклад «СТРОКОВИЙ ПЕНСІЙНИЙ» від 11.07.2014 року сторони домовилися виключити п.2.11,2.12 Розділу 2 «Умови депозиту» вказаного договору (а.с.6). Згідно додаткового договору №1 до договору №23714016 на вклад «СТРОКОВИЙ ПЕНСІЙНИЙ» від 11.01.2016 року сторони домовилися внести зміни до п.3.3 вказаного договору і викласти його у наступній редакції: «Банк зобов'язується повернути Депозит та сплатити нараховані проценти, обумовлені Договором, шляхом перерахування на поточний рахунок [NUMBER] відкритий в установі Банку або шляхом видачі готівкою в день повернення Депозиту, зазначений в п.1.1 Договору» (а.с.4). Як встановлено в судовому засіданні позивач звернулася з заявою до відповідача про повернення коштів, однак останнім на її адресу направлено лист, в якому вказано, що Банк виконав у вказаний в Договорі на вклад строк свої зобов'язання у частині повернення депозиту, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий за її заявою у ТВБВ №10016/0112 філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк». Згідно постанови Правління Національного банку України від 04.12.2015 року №863 Банк, на період її дії, зобов'язаний обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 20 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Згідно з ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Ч. 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно вимог ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім встановлених рішенням суду чи законом випадків. В свою чергу, суд вважає, що оскільки чинним законодавством встановлений пріоритет законів над підзаконними нормативно-правовими актами, суд не приймає до уваги твердження відповідача про регулювання даних правовідносин Постановою правління Національного Банку України, прийнятою у звязку з нестабільною економічною та політичною ситуацією у країні, ситуацією у банківській сфері. Пленум Верховного Суду України у Постанові № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За курсом встановленим відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.03.2016 року на день ухвалення рішення 1 долар США складає 26,50 грн. Таким чином, заборгованість за договором №23714016 на вклад «СТРОКОВИЙ ПЕНСІЙНИЙ», з переведенням в українську валюту на день ухвалення рішення складає: 370000 доларів США х 26,50 = 9805000 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в частині повернення банківського вкладу. Одночасно не підлягає до задоволення вимога позивача в частині повернення банківського вкладу одноразово, тобто однією сумою у розмірі 370000 грн., оскільки дана вимога пов'язана з порядком виконання судового рішення. Крім того, відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивача звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Оскільки судом задоволено майнову вимогу позивача, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6890 грн.

Outcome: partial