Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету, треті особи без самостійних вимог: Рахівське районне управління юстиції в Закарпатській області, Рахівська державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. \~\~\~\~В обґрунтування позову зазначено, що після смерті 25 квітня 2015 року громадянки [PERSON] залишилося спадкове майно, яким в тому числі, є житловий будинок №975 разом з надвірними спорудами, що розташовані в с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області. Дане нерухоме майно до відкриття спадщини фактично належало на праві приватної власності в цілій частині [PERSON], яке нею було набуто в порядку новобудови, в якому вона проживала до дня своєї смерті, та який вважала своєю особистою приватною власністю. Однак, як з»ясувалось після її смерті, первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння за її життя проведена не була. Однак, згідно довідки виконавчого комітету Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №307 від 3 лютого 2016 року житловий будинок №975 з надвірними спорудами належав [PERSON]. За свого життя [PERSON], склала в її користь заповітне розпорядження від 10 грудня 2012 року відносно нерухомого спадкового майна житлового будинку, що належало їй на праві приватної власності, включаючи земельну ділянку та зведені на ній житлові та нежитлові будівлі та споруди, а також на відповідні права щодо цієї нерухомості, що відповідно до закону можуть бути включені до складу спадщини. Заповіт являється останнім, чинним, не скасованим, підтвердженням чого являється Витяг зі Спадкового реєстру від 18 січня 2016 року. Спадщина нею прийнята, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений ст.. 1270 ЦК України строк. Тому з метою отримання відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, вона для належного оформлення спадщини звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, але у видачі такого свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі наведеного просила визнати за нею право власності на житловий будинок №975 разом з надвірними спорудами, що розташований в с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області та повернути їй зайво сплачений судовий збір в сумі 1139,28 гривень. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні присутня не була. Одночасно із заявленням позову просить справу розглянути в її відсутності. Представник відповідача - Лазещинської сільської ради в судове засідання не з"явився. Сільський голова [PERSON] направив суду заяву про розгляд справи без участі представника ради та визнання позовних вимог. Представник третьої особи - Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Представник третьої особи - Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився. Завідуюча держнотконторою надала заяву , якою позовні вимоги підтримує. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] василівна, [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилися. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 25 квітня 2015 року. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок №975 в с. Лазещина Рахівського району, Закарпатської області, і відносно якого остання розпорядилася шляхом складення заповіту 10 грудня 2012 року. Згідно даного заповіту [PERSON] належний їй житловий будинок з надвірними спорудами № 975 в с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області заповіла [PERSON]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь. \~ Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). \~ \~ Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. \~ Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. \~ Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд №975 в с. Лазещина Рахівського району, виданої КП "БТІ" Рахівської районної ради спадковий будинок побудований \~у 1976 році. \~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). \~ \~ Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. \~ Згідно довідки виконавчого комітету Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №307 від 3 лютого 2016 року житловий будинок № 975 в с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області дійсно, згідно по господарської книги №28 належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. \~ \~ При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. \~ \~ Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких \~юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний \~ строк для подачі заяви. \~ \~ Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, подавши, у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], що стверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41684846 від 2 жовтня 2015 року. Спору щодо набуття права на спадщину судом не встановлено. Згідно даних Витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №42694005 від 18 січня 2016 року та Витягу зв спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42693993 від 18 січня 2016 року, ніхто до нотаріальної контори, окрім позивачки, не звертався з приводу прийняття спадщини після смерті [PERSON], та заповіт, складений 10 грудня 2012 року останньою є чинним і ніким не скасований. \~ \~ Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось. \~ Разом з цим, [PERSON] просить повернути зайво сплачений збір в сумі 1139,28 гривень, та з приводу чого суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 2847 гривень, що становить на 1139,28 гривень більше, ніж сума судового збору, яка підлягала оплаті в залежності від ціни позову. У відповідності до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та пункту 42 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787, врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, перелік яких є вичерпний. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення готівковими коштами за чеком орагну Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім"я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв"язку, вказаних у поданні або заяві платника. \~ \~

Outcome: approved