Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, яким просив стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області суму недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який номер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у розмірі 222 859, 74 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 2 228,60 грн. за сплату судового збору та 8 000,00 грн. за витрати на правничу допомогу. Позовна заява мотивована тим, що позивач успадкував після смерті [PERSON] , [INFO] , який номер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , спадщину, яка складається з недоотриманої пенсії в загальній сумі 222 859,74 грн. Відповідач відмовляє позивачеві у виплаті цих коштів як спадкоємцю [PERSON] та [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2020 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 27-28/. 16 березня 2020 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, які знаходились на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Частиною 3 ст. 52 Закону, у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у ч. 1 цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Пунктом 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2". 12.2005 за № 1566/11846 визначено, що для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявникам, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Згідно з п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, затвердженого 11 о становою КМУ від 07.11.2014 № 595, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 Л» 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів, які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Позивач через свого представника 12.12.2019 звернувся до головного управління із заявами щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю померлих [PERSON] , яким помер, [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . В зв`язку з тим, що позивачем не було надано необхідних документів, а саме паспорт спадкоємця та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи спадкоємця [PERSON] 12.12.2019 було відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії та надано роз`яснення щодо надання необхідних документів. Управління вважає що правові підстави для задоволення позову відсутні /а.с. 37/. Представником позивача 10 квітня 2020 року на електронну адресу суду направлено відповідь на відзив. Зазначив, що відповідач посилається на ч.ч.1, 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», а також на п.2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного Фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, а також на п.8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, затвердженого Постановою КМУ від 07.11.2014р. №595. Однак, на його думку, остання норма права, на яку посилається відповідач в даному випадку не може бути застосована до позивача, так як останній не є особою, яка переміщена на контрольовану територію та не взята на облік. Позивач є спадкоємцем за законом, обов`язок громадянина України отримувати довідку «переселенця» на позивача законодавством не передбачений, тому доводи відповідача щодо надання йому такої довідки є незаконними та не ґрунтуються на законі. В переліку документів що було додано до заяви про виплату коштів, містяться всі документи які необхідно додати відповідно до п. 2.26 Постанови Пенсійного Фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому в зазначеному порядку не зазначено обов`язкового подання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ( для осіб зареєстрованих на тимчасово непідконтрольній українській владі території). Крім того, вважає за необхідне довести відповідача до відома, що аналогічні правовідносини (спори) між Пенсійним фондом та громадянами (спадкоємцями) вже не одноразово розглядались судовими органами (справи № 265/8595/17; 428/14667/18; 263/16965/19), в яких були прийняті рішення на користь позивачів (спадкоємців).Тому, що викладені відповідачем у відзиву обставини, не спростовують законні вимоги позивача викладені у позовній заяві, в зв`язку з чим просив суд залишити без задоволення вимоги відповідача викладені у відзиву на позовну заяву, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання про судові витрати понесені позивачем /а.с. 47-49/ Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 62-63/. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі /а.с. 73/. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся, також надав заяву про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами справи /а.с. 69/. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом з матеріалів справи з`ясовано, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 14.03.2019 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області /а.с.8/. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 15.05.2019 року Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області /а.с.9/. Згідно листів відділу з питань виплати пенсій №1 Управління з питань виплати пенсій головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 26 червня 2019 року за №12481/04-02 та від 27 червня 2019 року №12542/04-02, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який проживав (за адресою: [ADDRESS] ) залишилась недоотримана пенсія в сумі 166 139,22 грн. (сто шістдесят шість тисяч сто тридцять дев`ять грн. 22 коп.) за період з 21.05.2016 року по 31.01.2019 року. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка проживала (за адресою: [ADDRESS] ). залишилась недоотримана пенсія в сумі 56 720,52 грн. ( п`ятдесят шість тисяч сімсот двадцять грн. 52 коп.) за період з 11.06.2016 р. по 30.04.2019 року /а.с. 10,11/. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина, яку 20 листопада 2019 року позивач прийняв та оформив, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом. Так, 20.11.2019 року [PERSON] , нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстрованого у реєстрі за №1695 після смерті [PERSON] на 1/2 частку недоотриманої пенсії за період з 21.05.2016 року по 31.01.2019 року в розмірі 166 139,22 грн. Інша 1/2 частка як спадкоємиці належала [PERSON] /а.с. 12/ Крім того, 20.11.2019 року позивач також отримав свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстрованого у реєстрі за №1696 після смерті [PERSON] на недоотриману пенсію за період з 11.06.2016 року по 30.04.2019 року в розмірі 56 720,52 грн., а також на 1/2 частку недоотриманої пенсії за період з 21.05.2016 року по 31.01.2019 року в розмірі 166 139,22 грн., що належала [PERSON] , чоловіку, який помер [INFO] , спадкоємицею якого була дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав /а.с. 13/. В добровільному порядку відповідач відмовляється виплатити позивачу, як спадкоємцю [PERSON] та [PERSON] , належні останнім за життя коштів ( а.с. 16). Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Згідно ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Як було встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 222 859,74 грн., нарахованої пенсіонерам [PERSON] та [PERSON] і не виплаченої їм за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим, відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто стягнення її на користь позивача. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини"). А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає примусовому виконанні обов`язку в натурі, суд вважає, що стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь позивача 222 859,74 грн. у порядку спадкування недоотриманих померлими [PERSON] та [PERSON] пенсійних виплат є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, не спростовують заявлених вимог і не приймаються до уваги. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У зв`язку із задоволенням позову, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2 228,60 грн. внесеного судового збору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається із матеріалів справи, 01.03.2019 року між [PERSON] та адвокатом Соботюк Віталієм Анатолійовичем було укладено договір про надання правничої допомоги /а.с. 20/. Згідно ч.3,4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера №42 від 11.02.2020 року позивачем було сплачено згідно договору про надання правничої допомоги 8 000 грн. /а.с. 22/. Згідно Акту №1/5 розрахунку витрат за послуги адвоката і виконаних робіт розмір гонорару був узгоджений сторонами із розрахунку: Консультація і правовий аналіз документів, наданих клієнтом - 400 грн.; роз`яснення норм діючого законодавства України, ознайомлення з судовою практикою по аналогічним справам - 800 грн.; складання адвокатського запиту і отримання на нього відповіді - 300 грн.; претензійна робота в порядку досудового врегулювання спору - 2000 грн.; складання позовної заяви і других документів (витрати на виготовлення копій документів, поштових відправлень) необхідних для подачі їх до суду - 2500 грн.; участь в судовому процесі 1-ї інстанції при розгляду справи (включаючи складання необхідних документів)- 2000 грн. /а.с. 23/. За вказаного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн., відмовивши у стягненні витрат на участь в судовому процесі в розмірі 2 000 грн., оскільки позивач та представник позивача в судове засідання не з`являлись, представник позивача подавав заяву про розгляд справи без їх участі.

Outcome: approved