Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Українець М.П. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», в якому просить зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року з урахуванням зміни строку виконання основного зобов`язання до 15 жовтня 2012 року та списати нараховані відсотки, які обліковуються після зазначеної дати, про що видати позивачу відповідну довідку. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 09 червня 2005 року між ПАТ «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року за яким надано кредитні ресурси в сумі 230000 доларів США з терміном повернення до 2020 року. У зв`язку з порушенням строків виконання взятого зобов`язання заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року з позивача стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, що складається з: 200984 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2014 року становить 2690654,61 грн - суми заборгованості по тілу кредиту; 72544,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2014 року становить 862901,49 грн - суми заборгованості за відсотками, 95972,08 грн - заборгованості з щомісячної комісії, 332093,41 грн - заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та комісії, загальним розміром 3681624,55 грн. Виконавчий лист за вказаним судовим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року до виконання не пред`являвся. У квітні 2019 року від ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» отримано лист №083-3-1578/19 від 04 квітня 2019 року у якому позивача повідомлено про заміну кредитора за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року. Про розмір відступленої заборгованості позивач дізналась з інформації, розміщеної на веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб http://www.fg.gov.ua, зокрема загальний залишок заборгованості (без пені) - 109595326,44 грн, залишок по тілу кредиту - 5564875,07 грн, залишок по відсотках - 4812552,54 грн, залишок по комісіям - 217898,83 грн, залишок по пеням і штрафам - 66483973,7 грн, залишок заборгованості у валюті кредиту - 382664,88 грн. Таким чином, було встановлено, що з моменту надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту та ухвалення судового рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» продовжувало здійснювати нарахування відсотків та неустойки за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, що прямо суперечить вимогам цивільного законодавства. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду при стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Як встановлено рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року вимога про усунення порушень умов кредитного договору №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» була надіслана 23 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] , який звертався до банку із за заявами від 27 вересня 2012 року про надання часу до 15 жовтня 2012 року для погашення заборгованості. А тому вважає, що розмір заборгованості, який зазначений як такий, що переданий до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року не відповідає вимогам чинного законодавства. Належним способом захисту порушеного права позивача стане приведення розрахунку за кредитним договором у відповідність шляхом списання безпідставно нарахованих сум боргу після 15 жовтня 2012 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 08 жовтня 2019 року справу розподілено головуючому судді Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справ, призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу звертати стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , які належать позивачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 червня 2005 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» належним чином засвідчену копію договору поруки №30/07-п, укладеного 30.07.2019 між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» на забезпечення кредитного договору № 1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року укладеного між ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» та [PERSON] ; документи, які підтверджують факт виконання зазначеного договору поруки № 30/07-п, укладеного 30.07.2019 між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда». 17 квітня 2020 року на виконання ухвали від 10.02.2020 року ТОВ «ФК «Арагон» подано витребувані докази. 17 квітня 2020 року представником відповідача - директором ТОВ «ФК «Арагон» Решетуном М.В. подано до суду пояснення, в яких у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» про зобов`язання вчинити дії просив відмовити. 30 червня 2020 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Українця М.П. про відвід головуючому в справі було відмовлено. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03 лютого 2021 року справу розподілено головуючому судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, на підставі ч.12 ст.33 ЦПК України призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» про зобов`язання вчинити дії залишено без руху після відкриття провадження, надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. 19 липня 2021 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків та квитанцію про сплату судового збору. 20 липня 2021 року на підставі ч.12 ст.187 ЦПК України судом постановлено ухвалу про продовження розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також додав, що 13 грудня 2019 року на адресу [PERSON] надіслано повідомлення про укладення договору поруки ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТОВ «Ваканда». На підставі договору поруки №30/07-п від 13 липня 2019 року ТОВ «ВАКАНДА» зареєструвало за собою право вимоги на іпотечні договори на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку під ним. А тому переданий ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» розмір боргу має суттєве значення у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечення проти позову вказала, що позивачем не доведено, що станом на звернення до суду її прав чи інтереси були порушені відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Арагон». В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують те, що позивач зверталася до відповідача з вимогою про перерахунок кредитної заборгованості та наданням відповідної довідки і в задоволені її вимог їй було відмовлено. Крім того, відповідач ТОВ «ФК «АРАГОН» не здійснював нарахування відсотків за кредитним договором. Вказане підтверджується договором про відступлення прав вимоги №6 від 02 квітня 2019 року, в якому зазначено, що новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у додатку №1 до цього договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених основними договорами. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основним договором переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами (п.2 договору). А тому ТОВ «ФК «АРАГОН» є неналежним відповідачем за вимогами позивача та не може нести відповідальність за здійснений ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит" розрахунок. Крім того вказала, що сам по собі факт існування заборгованості не свідчить про порушення прав позивача чи реальну небезпеку такого порушення та необхідність судового захисту, оскільки законодавством не передбачений механізм захисту прав, свобод чи інтересів на майбутнє. Нарахування позивачу відсотків (комісії, пені) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами, повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Однак ТОВ «ФК «Арагон» не пред`являло позовів до [PERSON] з приводу укладеного кредитного договору № 1547 pvi-06-05 від 09 червня 2005 року і в судовому засіданні представником позивача цей факт було підтверджено. Також вважає, що позивачем не викладено правового обґрунтування права вимоги до відповідача, оскільки позовна заява не містить посилань на норму матеріального права або умови кредитного договору, в яких передбачений відповідний спосіб захисту порушеного права, що обраний позивачем. Виходячи з того, що предмет позову щодо зобов`язання провести перерахунок, списати заборгованість та видати про це довідку не відповідає встановленим Цивільним кодексом України способам захисту, вважає, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту. Окрім цього зазначила, що у позовній заяві позивачем не наведено правових підстав для списання нарахованих відсотків після 15 жовтня 2012 року. Адже рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено розмір заборгованості за кредитним договором №1547 pvi-06-05 станом на 26 червня 2014 року. 11 жовтня 2021 року представнику позивача було відмовлено у задоволенні його заяви про залучення в якості відповідача ТОВ «Ваканда» та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» у зв`язку зі спливом строків, передбачених ч.1 ст.51, ч.1 ст.53 ЦПК України. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, заперечення відповідача, обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом установлено, що 09 червня 2005 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1547pvi-06-05, згідно з умовами якого позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру виконання Банк надав кредитні кошти у розмірі 80 000,00 доларів США із кінцевою датою погашення та сплати процентів і комісійних по ньому - 09 червня 2020 року (а.с.5-9). Відповідно до пункту 3.2 Договору, [PERSON] зобов`язалася щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануітетного платежу, розмір якого становить 910,00 доларів США. Також 09 червня 2005 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] , як поручителем, в забезпечення кредитного договору, укладено договір поруки № 1547/1. 19 червня 2007 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит"" та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, за п. 1 якої, банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 230 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 % річних, які позичальник зобов`язалася повернути повністю до 09 червня 2020 року шляхом здійснення щомісячних, в термін до 10 числа кожного місяця, сплат у розмірі 2216,85 грн (а.с.10-11). 17 червня 2013 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"" та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до Договору та Угоди № 1, за умовами якої боржник зобов`язана щомісяця, в термін з 01 до 10 числа кожного місяця, починаючи з липня 2013 року по червень 2014 року включно, здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 2 000, 00 доларів США 00 центів (а.с.12-13). Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року у справі №362/4716/14-ц позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"" суму заборгованості за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, що складається з: 200 984,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2014 року становить 2 690 654,61 грн., - суми заборгованості по тілу кредиту; 72 544,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2014 року становить 862 901,49 грн., - суми заборгованості за відсотками; 95 972,08 грн. - заборгованості з щомісячної комісії; 332 093, 41 грн. - заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування Кредитними коштами та комісії, загальним розміром 3681624 грн 55 коп. 02 квітня 2019 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» укладено договір про відступлення прав вимоги №6, за яким ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відступив новому кредитору права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, а також права вимоги до поручителя [PERSON] за договором поруки №1547/1 від 09.06.2005 року. Відповідно до Додатку №1 до Договору №6 про відступлення прав вимоги від 02.04.2019 року сума заборгованості за кредитним договором № 1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року станом на дату відступлення прав вимоги складає 380383,63 доларів США та 74043380,72 грн. У квітні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» (новий кредитор) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (старий кредитор) направило боржникам - позичальнику та іпотекодавцю [PERSON] , а також поручителю [PERSON] лист-повідомлення від 03 квітня 2019 року, у якому було повідомлено, що 02 квітня 2019 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» укладено договір про відступлення прав вимоги №6, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за якими ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відступив шляхом продажу новому кредитора права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року та іпотечними договорами від 13 вересня 2005 року і 19 червня 2007 року, а також права вимоги до [PERSON] за договором поруки №1547/1 від 09.06.2005 року. Позивач звернулася до суду з указаним позовом, оскільки вважає, що розмір заборгованості, що переданий до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки з моменту надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту та ухвалення судового рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» продовжувало здійснювати нарахування відсотків та неустойки за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, що прямо суперечить вимогам цивільного законодавства. З рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року було встановлено, що вимога про усунення порушень умов кредитного договору №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» була надіслана 23 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] , який звертався до банку із за заявами від 27 вересня 2012 року про надання часу до 15 жовтня 2012 року для погашення заборгованості. А тому належним способом захисту порушеного права позивача стане приведення розрахунку за кредитним договором у відповідність шляхом списання безпідставно нарахованих сум боргу після 15 жовтня 2012 року. Проте з такими висновками позивача та її представника суд не погоджуються з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Проте позивачем не доведено, що станом на час звернення до суду, її права чи інтереси були порушені відповідачем ТОВ «ФК «АРАГОН». Предметом даного спору є зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09.06.2005 року та списати нараховані відсотки, про що видати позивачу довідку. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують те, що позивач зверталася до відповідача з вимогою про перерахунок кредитної заборгованості та наданням відповідної довідки і в задоволені її вимог їй було відмовлено. Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач оспорює нарахований ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит" розмір заборгованості за кредитним договором №1547 pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, що переданий ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» на підставі договору про відступлення прав вимоги №6 від 02 квітня 2019 року, оскільки з моменту надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту та ухвалення судового рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» продовжувало здійснювати нарахування відсотків та неустойки за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, що прямо суперечить вимогам цивільного законодавства. Тобто із самої позовної заяви встановлено, що відповідач ТОВ «ФК «АРАГОН» не здійснював нарахування відсотків за кредитним договором. Вказане підтверджується договором про відступлення прав вимоги №6 від 02 квітня 2019 року, в якому зазначено, що новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у додатку №1 до цього договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених основними договорами. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основним договором переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами (п.2 договору). Відтак ТОВ «ФК «АРАГОН» є неналежним відповідачем за вимогами позивача та не може нести відповідальність за здійснений ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит" розрахунок. Клопотань про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача позивач не заявляв. Також матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (первісного кредитора) щодо з`ясування розміру заборгованості за кредитним договором, яка була передана за договором відступлення права вимоги № 6 від 02 квітня 2019 року. Таким чином позивачем не доведено належними доказами порушення її прав відповідачем ТОВ «ФК «АРАГОН», за захистом яких мало місце звернення до суду із цим позовом, що є самостійною підставою для відмови у позові. Окрім цього необхідно зауважити таке. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.4 ЦПК). Приблизний перелік способів захисту цивільних прав наведено в ст.16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно ч.2 ст.16 ЦПК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст.16 Цивільного кодексу України). Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) викладено такий правовий висновок. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування чергових платежів, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Об`єднана палата вважає, що позовна вимога про зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період з березня 2015 року по теперішній час у сумі 2500 грн на тіло кредиту по кредитному договору № 004-074421-200913 від 20 вересня 2013 року, є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права. Також у цій постанові суд зазначає, що тлумачення статей 10, 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) свідчить, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Об`єднана палата вважає, що позовна вимога про зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період з березня 2015 року по теперішній час у сумі 2500 грн на тіло кредиту по кредитному договору № 004-074421-200913 від 20 вересня 2013 року є по суті запереченням (відзивом) на позов банку про стягнення заборгованості (у вигляді зменшення неустойки - у разі наявності підстав для її нарахування; у вигляді необґрунтованості позовної вимог - у разі відсутності підстав для її нарахування). У разі обґрунтованого нарахування неустойки та наявності підстав для її зменшення, суд у резолютивній частині рішення вказує про її зменшення. У разі необґрунтованого нарахування неустойки суд не вказує у резолютивній частині про її скасування (не зобов`язує скасувати), а констатує безпідставність її нарахування у мотивувальній частині рішення та відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Оскільки ПАТ «Дельта Банк» у цій справі не зверталося із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, то в задоволенні цієї вимоги [PERSON] потрібно відмовити. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц вказавши наступне. Якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора». У зазначеному позові позивач просить зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року з урахуванням зміни строку виконання основного зобов`язання до 15 жовтня 2012 року та списати нараховані відсотки, які обліковуються після зазначеної дати, про що видати позивачу відповідну довідку. Однак, позивачем не викладено правового обґрунтування права вимоги до відповідача, позовна заява не містить посилань на норму матеріального права або умови кредитного договору, в яких передбачений відповідний спосіб захисту порушеного права, що обраний позивачем. Крім того, із викладеного вбачається, що позивачем [PERSON] обраний неефективний спосіб захисту. Адже сам по собі факт існування заборгованості не свідчить про порушення прав позивача чи реальну небезпеку такого порушення та необхідність судового захисту, оскільки законодавством не передбачений механізм захисту прав, свобод чи інтересів на майбутнє. Нарахування позивачу відсотків (комісії, пені) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами, повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Однак ТОВ «ФК «Арагон» не пред`являло позовів до [PERSON] з приводу укладеного кредитного договору № 1547 pvi-06-05 від 09 червня 2005 року. Посилання представника позивача на те, що розмір боргу має суттєве значення у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки спростовується висновком Великої Палати Верховного суду від 12 травня 2020 року у справі №921/730/13-г/3 (провадження №12-6гс20) згідно яких при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Крім того, у позовній заяві позивачем не наведено правових підстав для списання нарахованих відсотків після 15 жовтня 2012 року. Адже рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено розмір заборгованості за кредитним договором №1547 pvi-06-05 станом на 26 червня 2014 року. Враховуючи викладене, наявні підстави для відмови у позові. На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати, які складаються з судового збору, покласти на позивача.

Outcome: dismissed