Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що на підставі рішення виконкому Кам"янсько-Дніпровської міської ради депутатів в Запорізькій області від 30.08.1958 року №16 на виділеній земельній ділянці з метою створення особистої приватної власності її чоловік [PERSON] побудував житловий будинок з надвірними прибудовами, розташований за адресою м. Камянка-Дніпровська Запорізька область вул. Сталіна, 400 (теперішній час вул. Набережна, 418), на який не отримав своєчасно правовстановлюючі документи в органах державної реєстрації. На підставі рішення виконкому Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізькій області від 22.11.1994 року №146 [PERSON] отримав у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,18 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташованою за адресою: м. Камянка-Дніпровська Запорізька, область вул.Набережна, 418. 01.10.1997 року [PERSON] помер. Після смерті спадкодавця залишилась спадщина житловий будинок з надвірними прибудовами, відповідно технічного паспорта на будинок від 23.09.2016 року (під літерами "А" житловий будинок, "а" прибудова, "а1" прибудова, "Б" літня кухня, "б" прибудова,"пг" погріб з шийкою, "В" сарай, "Г" вбиральня, "Д" баня, "Е" гараж, "Ж" сарай, №1 ворота з хвірткою, № 2 - паркан) та присадибна земельна ділянка площею 0,18 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовані за адресою: м. Камянка-Дніпровська, Запорізька область, вул. Набережна, 418. Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину фактичним вступом у управління та володіння спадковим майном. Вона є спадкоємцем за законом, окрім неї іншим спадкоємцями за законом є рідна донька спадкодавця [PERSON], [INFO], яка спадщину у встановленому законом порядку не прийняла. Після смерті чоловіка звернулась до державної міської нотаріальної контори за оформленням спадщини, проте до теперішнього часу за відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії не має можливості визначитись із фактично прийнятою спадщиною. Просить встановити факт приналежності на праві особистої приватної власності до 01.10.1997 року [PERSON] житлового будинку з надвірними прибудовами, розташованого в м. Камянка-Дніпровська, Запорізької області, вул. Набережна,418; визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з надвірними прибудовами та присадибну земельну ділянку площею 0,18 га для ведення особистого підсобного господарства за цією ж адресою. В судове засідання сторони не зявилися, позивачка та її представник просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідачка не заперечувала проти позову, просила справу розглядати без її участі, треті особи також надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що на підставі рішення виконкому Камянсько-Дніпровської міської ради депутатів Запорізької області від 30.08.1958 року № 16 з метою створення особистої приватної власності [PERSON] побудував житловий будинок з надвірними прибудовами, який розташований в м. Камянка-Дніпровська Запорізька область вул. Сталіна, 400 (теперішній час вул. Набережна, 418), на який не отримав у встановленому законом порядку правовстановлюючі документи. На підставі рішення виконкому Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізької області від 22.11.1994 року № 146 [PERSON] отримав у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,18 га (держакт на право власності на землю серія ЗП від 27.02.1995 року за реєстром № 924), розташовану в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області, вул. Набережна, 418. 01.10.1997 року [PERSON] помер, свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 094190 від 07.10.1997 року. Після його смерті залишилося спадкове майно житловий будинок з надвірними прибудовами, відповідно технічного паспорта на будинок (під літерами "А" житловий будинок, "а" прибудова, "а1" прибудова, "Б" літня кухня, "б" прибудова,"пг" погріб з шийкою, "В" сарай, "Г" вбиральня, "Д" баня, "Е" гараж, "Ж" сарай, №1 ворота з хвірткою, № 2 - паркан) та присадибна земельна ділянка площею 0,18 га для ведення особистого підсобного господарства (держакт на право власності на землю серія ЗП від 27.02.1995 року за реєстром № 924), розташовані за адресою: м. Камянка-Дніпровська, Запорізька область, вул. Набережна, 418. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Окрім неї іншими спадкоємцями за законом є рідна донька спадкодавця ГільТетяна іванівна, [INFO], яка спадщину у встановленому законом порядку не прийняла. Після смерті чоловіка позивачка звернулася до державної міської нотаріальної контори за оформленням спадщини та за відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії вона не має можливості визначитись із прийнятою спадщиною. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно Інструкції Міністерства юстиції України від 21.05.2005 р. № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші майнові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державної реєстрації. Згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відсутність державної реєстрації житлового будинку в органах державної реєстрації створює їй перешкоди в оформленні спадщини на нього. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка протягом шестимісячного строку не відмовилася від спадщини, тому є такою, що не пропустила строк для прийняття спадщини. Як зазначається у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, та усі обєкти, що розташовані на вищевказаній земельній ділянці були зведені у 1978 році. Житловий будинок був побудований в 1978 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 р. «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню. Щодо вимог встановити факт володіння на праві власності [PERSON] до дня його смерті 01.10.1997 р. житловим будинком з надвірними прибудовами, що розташовані за вищевказаною адресою, суд вважає відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має право подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Однак, у спадкодавця був відсутній правовстановлювальний документ на вищевказане майно. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України зі смертю особи припиняється її правоздатність, тому за нею не можна визнати будь-яке право. Тому вимога встановити факт володіння на праві власності [PERSON] до дня його смерті 01.10.1997 р. житловим будинком з надвірними прибудовами, розташованим за вищевказаною адресою, задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 року Про власність», ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial