Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29 липня 1989 року уклала шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу отримала прізвище "[PERSON]". 22 травня 2009 року позивач розірвала шлюб укладений з відповідачем, та після розірвання шлюбу залишила прізвище "[PERSON]". За час перебування у шлюбі подружжям було придбане деяке нерухоме майно, яке позивач вважає має частково належати їй на праві спільної сумісної власності. На підставі договору купівлі-продажу № 6-07-01 від 07.06.1996 року у власність [PERSON] перейшла квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Незважаючи на законодавчу визначеність про право будь-якого із подружжя вільно володіти об'єктами права спільної сумісної власності, відповідач маючи зареєстрованим на його ім'я об'єкт спільного сумісного майна, чинить перешкоди у реалізації позивачем права власності на нього, тому позивач була вимушена звернутися з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00013193032 від 17 грудня 2013 року, встановлено, що згідно до актового запису №881 29липня 1989 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). У відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] від 22 травня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 22 травня 2009 року у Комінтернівському ВРАЦС Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 202. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 10). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] від 22 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, актовий запис 202 (а.с.8). Згідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 03 грудня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис 329, та після реєстрації шлюбу прізвище позивача зазначено "[PERSON]" (а.с. 11). Відповідно до договору купівлі-продажу від 07 червня 1996 року підтверджується, що [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру, згідно до відмітки на вказаному договорі було зареєстроване в Харківському міському БТІ 07 червня 1996 року (а.с. 6). Вищезазначена квартира була придбана відповідачем [PERSON] 07 червня 1996 року, тобто у період знаходження у шлюбі з позивачем. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved