Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРФУД» про відшкодування майнової та моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона працювала мийницею посуду у закладі харчування «Пузата хата» ТОВ «ФОРФУД» в період часу з 01.12.2016 року по 19.07.2019 року. 22.03.2019 року з позивачем на робочому місці стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого позивач отримала закритий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки зі зміщенням уламків. Даний нещасний випадок стався з вини керуючої закладу внаслідок порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання (холодильника) та наявності плями води на підлозі в приміщенні з-під холодильника. Вищевказані тілесні ушкодження спричинили їй фізичні та моральні страждання у вигляді болю та поганого самопочуття. Позивач втратила професійну працездатність правої руки у ступені 25%. З моменту отримання травми і по теперішній час позивач не працює, потребує лікування та проведення операції. Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000,00 грн. та майнову шкоду у вигляді втраченого заробітку у сумі 93138,27 грн. за період з березня 2019 року по лютий 2021 року. Ухвалою суду від 18.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 17.03.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач дійсно працювала на підприємстві відповідача з 01.12.2016 року та згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» була застрахованою від нещасного випадку на підприємстві. Таким чином позивач мала право на виплати втраченого заробітку, страхових виплат на медичну та соціальну допомогу за рахунок Фонду соціального страхування. Тому вимоги позивача про стягнення суми втраченого заробітку із відповідача є безпідставними. Також позивачем не зазначено в чому саме полягає завдана їй моральна шкода та ступінь страждань. Позивач, перебуваючи на робочому місці повинна була дбати про особисту безпеку і здоров`я. У зв`язку із зазначеним, відповідач жодним чином не порушив права позивача, тому і завдати будь-якої моральної шкоди не міг. Тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви. 25.03.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначив, що на підставі статей 1195, 1196, 1166 та 1188 Цивільного кодексу України позивач має право на відшкодування заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок зменшення професійної працездатності. Також у відповіді на відзив вказано, що обґрунтування завданої моральної шкоди міститься у позовній заяві. Ухвалою суду від 21.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги. Позивач вказала, що спочатку винною у настанні нещасного випадку на виробництві визнали її, але після написанні скарг до Управління Держпраці, відповідачем було складено нові акти форми Н-1 та Н-5. Жодної допомоги від відповідача вона не отримала, хоча їй обіцяли надати таку допомогу. При визначенні ступеня втрати професійної працездатності, актом огляду МСЕК їй було визначено 25% втрати професійної працездатності з 16.07.2019 року. Повторний переогляд вона повинна була проходити 01.08.2020 року, але у зв`язку із тим, що у неї не було коштів на оперативне лікування, яке їй було рекомендоване, то їй було відмовлено у повторному переогляді. На даний час вона знаходиться на утриманні у батьків, що є принизливим для неї. З серпня 2020 року вона не отримує кошти від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, оскільки не було пройдено переогляду для визначення втрати професійної працездатності. Позивач не має фінансової можливості оплатити оперативне лікування, у зв`язку із чим не може усунути наслідки травми. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Суд, заслухавши вступні слова позивача та її представника, представника відповідача, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді мийниці посуду у закладі харчування «Пузата хата» ТОВ «ФОРФУД» в період часу з 01.12.2016 року по 19.07.2019 року. Згідно з актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22.03.2019 року о 06-59 годині в ТОВ «ФОРФУД» від 27.03.2019 року (Форма Н-5), працівник закладу мийник посуду [PERSON] 22 березня 2019 року прийшла на роботу в 06 год. 58 хвилині, й одразу знайшла бригадира дільниці [PERSON] на виробництві, коли бригадир дільниці [PERSON] робила обхід виробничих приміщень. Швидко рухаючись по коридору, голосно вигукнула бригадиру дільниці [PERSON] про медичну книжку. Бригадир дільниці [PERSON] відправила її, щоб вона поклала медичну книжку на стіл у кабінеті та йшла на своє робоче місце. Коли мийниця посуду [PERSON] поверталась, вона послизнулася на водяній плямі (калюжі), яка з`явилася внаслідок протікання з холодильника та впала на бік опершись на руку. Бригадир дільниці [PERSON] допомогла їй піднятись, супроводила її до свого кабінету, після чого [PERSON] зробила візуальний огляд пошкодженої руки та виявила незначну кровотечу на одному з пальців. Надала першу домедичну допомогу. Через декілька хвилин було зрозуміло, що мийник посуду [PERSON] не відчуває руки та не може рухати нею. Рука швидко почала набрякати. Бригадир дільниці [PERSON] прийняла рішення викликати швидку медичну допомогу, яка прибула о 07 год. 11 хв. Працівники швидкої медичної допомоги надали першу медичну допомогу [PERSON] , наклали шину та зробили знеболювальну ін`єкцію. Актом б/н про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1), затвердженим директором ТОВ «ФОРФУД» [PERSON] , встановлено, що основною причиною настання нещасного випадку, який стався з [PERSON] , є незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, територій. Особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці - керуюча закладом ТОВ «ФОРФУД» [PERSON], яка порушила вимоги п.5.4.1 НАОП 55.0-1.02-96 «Правила охорони праці для підприємств громадського харчування»: «Всі приміщення повинні утримуватися в чистоті». Довідкою медико-соціальної експертної комісії «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії АБ № 0035563 від 16.07.2019 року підтверджується, що [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25 % з 16.07.2019 року, з датою переогляду 01.08.2020 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: амбулаторне стаціонарне лікування у травматолога, в тому числі оперативне. Згідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5455 відділення травматології, [PERSON] знаходилася на лікуванні в стаціонарі з 22.03.2019 року по 26.03.2019 року із діагнозом: закритий перелом ДМЕ правої променевої кістки зі зміщенням фрагментів. У виписці вказано, що [PERSON] від операції відмовилася. Консультативним висновком завідуючої відділенням травматології від 09.04.2019 року, [PERSON] рекомендовано оперативне лікування в плановому порядку, нагляд у травматолога, гіпсова іммобілізація на протязі 6 тижнів з моменту травми. У виписці із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] від 05.01.2021 року зазначено, що внаслідок отриманої травми в березні 2019 року [PERSON] рекомендовано оперативне лікування. Відповідно до частин першої, четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з частинами першою-третьою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття 173 КЗпП України). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 9 та 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Враховуючи викладене, судом встановлено факт отримання позивачем тілесних ушкоджень (закритий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки зі зміщенням уламків) при виконанні нею трудових обов`язків, внаслідок чого ступінь втрати її професійної працездатності в період часу з 19.07.2019 року по 01.08.2020 року становив 25 %. Причиною нещасного випадку стало порушення вимог законодавства про охорону праці керуючою закладом ТОВ «ФОРФУД» [PERSON] . У зв`язку із чим наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу через ушкодження здоров`я у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок ушкодження здоров`я, і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 40 000, 00 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон України № 1105-XIV), страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці. Частинами 1, 2 ст.35 Закону України № 1105-XIV визначено, що страхуванню від нещасного випадку підлягають , зокрема, особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання. Усі особи, перелічені у частині першій цієї статті, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків. Згідно до ч.1, ч.2 ст.36 Закону України № 1105-XIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". Частиною 3 статті 36 Закону України № 1105-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Частиною 7 статті 36 Закону України № 1105-XIV передбачено, що страхові виплати складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Відповідно до ст. 38 Закону України № 1105-XIV, ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги. Огляд потерпілого, складання та корегування індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури. Позачергова експертиза проводиться МСЕК за заявою потерпілого, страховика чи інших заінтересованих осіб, суду чи прокуратури. Згідно до ст.39 Закону України № 1105-XIV, за потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК. Необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюються ЛКК або МСЕК. За згодою потерпілого роботодавець зобов`язаний надати йому рекомендовану ЛКК або МСЕК роботу за наявності відповідних вакансій. Якщо у встановлений ЛКК або МСЕК строк роботодавець не забезпечує потерпілого відповідною роботою, Фонд сплачує потерпілому страхову виплату в розмірі його середньомісячного заробітку. Середньомісячний заробіток, передбачений частинами першою та п`ятою цієї статті, обчислюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 42 Закону України № 1105-XIV визначено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Частиною 3 ст.42 Закону України № 1105-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого. Якщо внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання потерпілий тимчасово втратив працездатність, Фонд фінансує всі витрати на його лікування. Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу). При цьому перші п`ять днів тимчасової непрацездатності оплачуються власником або уповноваженим ним органом за рахунок коштів підприємства, установи, організації. Пунктами 5, 6 ч.1 ст.46 Закону України № 1105-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються, якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню, та в інших випадках, передбачених законодавством. Страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду, потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання (п.1 ч.1 ст.47 Закону України № 1105-XIV. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.07.2019 року звільнена з посади мийниці посуду в ТОВ «ФОРФУД» за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України. З довідки про доходи позивача за період з лютого 2019 року по липень 2019 року видно, що ТОВ «ФОРФУД» в цей період було виплачено позивачу заробітну плату на загальну суму 19975,74 грн. Відповідачем надано суду копії листків непрацездатності [PERSON] та відомості з розподілу виплат, з яких видно, що в період з 22.03.2019 року по 16.07.2019 року включно позивач знаходилася на лікарняному та отримувала допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100% заробітної плати. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача втраченого заробітку в зазначений період часу є необґрунтованими, оскільки такий заробіток був повністю виплачений позивачу на підставі листків непрацездатності. 05.07.2019 року, ще перебуваючи на лікарняному, позивач написала заяву про звільнення її з посади мийника посуду з 19.07.2019 року за власним бажанням. Законодавцем обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, покладений в повному обсязі на Фонд з моменту визначення ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Згідно до довідки Токмацького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 15.01.2021 року та змісту позовної заяви, [PERSON] одержувала страхові виплати по липень 2020 року включно в розмірі 1089,76 грн. У зв`язку із зазначеним позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заробітку (доходу) за період часу з липня 2019 року по липень 2020 року є безпідставними, оскільки в зазначений період часу позивач отримувала страхові виплати від Фонду соціального страхування України у Запорізькій області. Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Будь-яких доказів щодо визначення ступеня втрати працездатності позивача в період часу з 01.08.2020 року і по теперішній час позивачем не надано, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної працездатності є недоведеними. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача втраченого заробітку у сумі 93138,27 грн. за період з березня 2019 року по лютий 2021 року.

Outcome: partial