Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке з 21 травня 2018 року змінило свою назву на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк" або Банк), звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 травня 2012 року в загальному розмірі 16359 грн. 23 коп. В обґрунтування позову зазначало, що 25 травня 2012 року Банк і [PERSON] (далі - Позичальник, Клієнт) уклали кредитний договір № б/н, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав Позичальникові кредит у вказаній вище сумі. Проте відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 27 вересня 2017 року [PERSON] має перед Банком заборгованість за цим договором на загальну суму 16359 грн. 23 коп., з яких: 1392 грн. 31 коп. - заборгованість за кредитом, 8901 грн. 22 коп. - заборгованість по процентам, 4810 грн. 50 коп. - нарахована пеня, а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 755 грн. 20 коп. (процентна складова). Представник позивача Косенко К.С. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала в частині заборгованості за кредитом у розмірі 1392 грн. 31 коп., в іншій частині позов не визнала. Представник позивача [PERSON] подав до суду письмові заперечення на позов, у яких вказував, що позов не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні будь-які докази отримання відповідачем [PERSON] кредиту в розмірі 8000 грн., відсутня будь-яка інформація про дату та спосіб отримання цих коштів, чи отримувала їх відповідач однією сумою чи частинами. Банк не вказує конкретну дату отримання грошових коштів, що позбавляє можливості визначитися з питанням щодо спливу позовної давності. Зазначав, що відповідач неодноразово зверталася до Банку із проханням надати інформацію про рух коштів із зазначенням конкретних дат і сум. Крім того, вказував, що із розрахунку заборгованості наданого позивачем видно, що перше нарахування пені на прострочену заборгованість відбулося 28 вересня 2012 року, що свідчить про те, що права Банка уже були порушені та почався перебіг позовної давності. Просив суд застосувати до вимог Банку наслідки спливу позовної давності. Наданий Банком розрахунок заборгованості не містить інформації про складові заборгованості відповідача за кредитним договором, тому його не можна вважати належним доказом підтвердження заборгованості. Також посилався на те, що відсутні докази домовленості сторін щодо застосування будь-якої процентної ставки. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Представник позивача [PERSON] . направила до суду відповідь на відзив, у якому посилалася на те, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою, якою підтверджується, що Позичальник ознайомлена із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Позичальник [PERSON] . підтвердила свою згоду, що її заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Укладення договору між сторонами здійснювалось за принципом договору приєднання відповідно до положень ст. 634 ЦК України. З моменту оформлення кредиту пройшло шість років, відповідач [PERSON] до Банку за фактом невірного нарахування відсотків не зверталася, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного нею договору, користування кредитними грошовими коштами та погашення, які вона здійснювала. Також зазначала, що відповідач мала можливість самостійно ознайомлюватись з балансом свого карткового рахунку шляхом отримання інформації через інтернет. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов`язок Клієнта стежити за витрачанням коштів у рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині відсутності повідомлень чи вимог про існування боргу є необґрунтованими. Крім того, зазначала, що відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки - до останнього дня 02.2016 року. Банк же звернувся до суду з позовом до відповідача 18 жовтня 2017 року до спливу позовної давності. У зв`язку з цим, вважає обставини, на які посилається відповідач у своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Підстав щодо застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, можливість встановити початок перебігу позовної давності відсутня, тому позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 25 травня 2012 року на підставі заяви-анкети Позичальника, Умов і правил надання банківських послуг і тарифів позивач АТ КБ "ПриватБанк" і відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № б/н. За умовами цього договору Банк надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, чого [PERSON] не заперечує. Відповідач [PERSON] у заяві на видачу кредитної платіжної картки підтвердила, що її заява разом із Пам`яткою Клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг Позичальник зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно із п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг Позичальник надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, який має право у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою Позичальника на прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. У п. 1.1.7.11 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що укладений сторонами договір про надання банківських послуг діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. За змістом п. 1.1.1.63 Умов і правил надання банківських послуг овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається Банком Позичальникові у випадку перевищення суми операції по платіжній картці над сумою залишку коштів на рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідно до п. 2.1.1.5.7 Умов і правил надання банківських послуг Клієнт зобов`язана слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою недопущення овердрафту. Згідно із п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг у разі порушення Клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим цим договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язана сплатити Банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору, тобто 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, із урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. У п. 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Згідно із п. 2.1.1.12.2 Умов і правил надання банківських послуг у разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, у якому були здійснені витрати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно із п. 2.1.1.12.2.1 Умов і правил надання банківських послуг Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування. Згідно із п. 2.1.1.12.11 Умов і правил надання банківських послуг процентна ставка за кредитом на місяць, наступний за звітним, вказується Банком у щомісячній виписці по картрахунку за звітний період. Відповідно до п. 1.1.3.1.9 Умов і правил надання банківських послуг Банк не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, здійснює надання власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по картрахункам. У разі підключення власника до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ24) виписки надаються через цей комплекс. У разі підключення Клієнта до комплексу Mobile-banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Згідно із п. п. 1.1.2.1.5, 1.1.2.1.6 Умов і правил надання банківських послуг до обов`язків Клієнта відноситься одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції по картрахункам. У разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку звернутися до Банку для розірвання цього Договору і погасити заборгованість перед Банком, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів по картрахунку інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) Банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє власника від виконання своїх зобов`язань за договором (п. 1.1.5.26 Умов і правил надання банківських послуг). У п. 1.1.3.1.6 Умов і правил надання банківських послуг визначено, що Клієнт доручає Банку здійснювати списувати кошти з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті Банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунку у разі настання термінів платежів за іншими договорами Клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка. Банк списує кошти в грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку Клієнта у розмірі, що еквівалентна сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором. Зазначені положення Умов і правил надання банківських послуг дають суду підстави стверджувати, що кредитний договір між сторонами був укладений, відповідач погодилася із запропонованими Банком умовами кредитування і обслуговування та Тарифами Банку. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із положеннями якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості. Судом встановлено, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 25 травня 2012 року виконало, надало відповідачу [PERSON] кредит у визначеному цим договором розмірі, чого остання у судовому засіданні не заперечувала. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд не приймає до уваги висловлені представником відповідача сумніви щодо правильності наданого Банком розрахунку заборгованості, оскільки відповідач [PERSON] у судовому засіданні та у поданій 05 грудня 2017 року до суду заяві (а. с. 46-51) визнала та підтвердила факт, що 25 травня 2012 року між нею і Банком був укладений кредитний договір та вона отримала кредит у розмірі 8000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Після отримання платіжної картки, вона користувалася нею, вчасно платила відсотки та тіло кредиту до липня 2017 року, проте після втрати роботи, сплачувати кредит їй стало складніше, у зв`язку з чим у липні 2017 року вона звернулась до Банку з проханням реструктуризації боргу, на що їй в телефонній розмові повідомили, що реструктуризацію боргу за кредитним договором вони не проводять. Доказів звернення до Банку відповідач суду не надала. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, тому єдиним доказом розміру заборгованості є наданий Банком розрахунок суми заборгованості, його належність і допустимість доводами сторони відповідача не спростована. Відповідач не скористалася своїм право щодо проведення експертизи, клопотання про її проведення не заявляла, альтернативного наданому Банком розрахунку заборгованості чи доказів погашення сум заборгованості, які б спростували цей розрахунок, суду теж не надала. У порушення вимог закону та умов зазначеного кредитного договору [PERSON] своїх зобов`язань належним чином не виконує, заборгованість за кредитом, проценти за його користування та інші платежі Банку не сплачує. Згідно із ст. ст. 617, 625 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання чи неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доводи відповідача [PERSON] про неналежне виконання нею взятих на себе за кредитним договором зобов`язань у зв`язку із втратою нею роботи, суд до уваги не приймає. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 вересня 2017 року внаслідок невиконання [PERSON] належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 25 травня 2012 року відповідач має перед АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за цим договором на загальну суму 16359 грн. 23 коп., з яких: 1392 грн. 31 коп. - заборгованість за кредитом, 8901 грн. 22 коп. - заборгованість по процентам, 4810 грн. 50 коп. - нарахована пеня, а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 755 грн. 20 коп. (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" у частині стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитом і процентами ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах укладеного сторонами кредитного договору № б/н від 25 травня 2012 року. Оскільки [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати кредиту і процентів за користування ним, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 1392 грн. 31 коп. та процентів у розмірі 8901 грн. 22 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачем АТ КБ "ПриватБанк" заявлено також вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] за прострочення виконання нею зобов`язань пені в розмірі 4810 грн. 50 коп. та штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) і 755 грн. 20 коп. (процентна складова). Згідно із п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг і Тарифами Банку у разі порушення Клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим цим договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язана сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредиту з урахуванням нарахованих процентів і комісій. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Виходячи з аналізу зазначених вище правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов`язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Аналізуючи умови кредитного договору № б/н від 25 травня 2012 року, укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] , суд вважає, що застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобов`язань за цим договором, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, але не менше встановленого договором розміру пені за місяць, з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль (п. п. 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг), та застосування штрафу пов`язано з порушенням Позичальником строків виконання ним грошових зобов`язань за кредитним договором. Важливим критерієм оцінки правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того ж самого виду порушення. У ст. 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 висловив правову позицію та вказав, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, суд вважає, що одночасне стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення - неналежне виконання грошових зобов`язань суперечить ст. 61 Конституції України, тому у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь Банку пені в розмірі 4810 грн. 50 грн. необхідно відмовити. Враховуючи зазначені умови кредитного договору, суд вважає, що із [PERSON] на користь Банку підлягає стягненню штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та виходячи із розрахунку 5 % суми заборгованості по кредитному договору з урахуванням нарахованих і прострочених процентів у розмірі 10293 грн. 53 коп. (1392 грн. 31 коп. + 8901 грн. 22 коп.) штраф у розмірі 514 грн. 68 коп., всього - штрафи в розмірі 1014 грн. 68 коп. У ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом ч. 4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Верховний Суд України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 висловив правову позицію та зазначив, що у ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судом встановлено, що останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 травня 2012 року відповідачем [PERSON] здійснено 12 травня 2017 року в розмірі 400 грн. До суду із зазначеним вище позовом до останньої Банк звернувся 23 жовтня 2017 року, тобто в межах позовної давності, тому доводи сторони відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог Банку про стягнення сум заборгованості за кредитним договором суд до уваги не приймає. Інші доводи сторони відповідача щодо безпідставності заявлених Банком позовних вимог висновків суду не спростовують. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим лише частково, тому з відповідача на користь позивача у межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 травня 2012 року в загальному розмірі 11308 грн. 21 коп., з яких: 1392 грн. 31 коп. - заборгованість за кредитом, 8901 грн. 22 коп. - заборгованість по процентам та 1014 грн. 68 коп. - штраф. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial