Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом (а.с. 26-28), у якому просить стягнути [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 лютого 2008 року у розмірі 51898, 09 грн. На обґрунтування позову банк вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 21 лютого 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7300\~грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до вересня 2016 року. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків у строки встановлені договором не виконує, внаслідок чого станом на 31 січня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 51 898, 09 грн., яка включає: 6897, 58 грн. - заборгованість за кредитом; 39 252, 98 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2800 грн пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2447, 53 грн. штраф (процентна складова). 22.10.2018 у справі було постановлено заочне рішення, яке за заявою відповідачки, відповідно до ухвали суду від 19.08.2020, скасовано. Від відповідачки відзив на позовну заяву не надходив. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Адвокат Гуменюк О.В. відповідно до адресованих до суду письмових пояснень позов не визнав, з тих підстав, що Умови та правила надання банківських послуг та тарифи не підписані відповідачкою, а тому їх не можна вважати складовою кредитного договору; розрахунок боргу не є допустимим доказом, оскільки сума боргу має бути підтверджена первинними документами, оформленими відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; банк збільшив проценту ставку без згоди [PERSON] ; розрахунок заборгованості не співставляється із випискою по рахунку; при перевипуску карти мав би укладатися новий кредитний договір; строк позовної давності починає свій перебіг із дати закінчення первинної карти. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що 21.02.2008 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] уклали кредитний договір, шляхом підписання Заяви-анкети, за яким відповідачка отримала кредит у виді встановленого ліміту на платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с. 9). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 13.03.2017 за кредитним договором ( картрахунок від 21.02.2008 № [NUMBER] ) кредитний ліміт [PERSON] 06 жовтня 2011 року було збільшено до 800 грн., 03 листопада 2012 року збільшено до 1300 грн., 15 березня 2013 року збільшено до 6 800 грн., 04 квітня 2014 року збільшено до 7300 грн., 04 вересня 2014 року зменшено до 6900 грн. Строк дії картки - до серпня 2016 року (а.с. 39). Відповідно до розрахунку боргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахувало відповідачці борг за кредитним договором б.н. від 21.02.2008, станом на 51898,09 грн, з яких: 6897,58 грн заборгованість за кредитом; 39 252, 98 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2800 грн пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2447, 53 грн. штраф (процентна складова) ( а.с .29-31). Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, що долучені банком до позовної заяви не містять підпису відповідачки. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За змістом частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). За положеннями статей 77, 79-81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Банк, пред`являючи вимоги до відповідачки про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками, пеню та штрафи, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 21.02.2008, Тарифів та Умов та правил банківських послуг, які розміщені на банківському сайті та які невід`ємні частини цього договору. Проте з наданої банком заяви від 21.02.2008 вбачається, що у цій анкеті-заяві, зазначені лише дані про особу позичальника, процентної ставки 3% на місяць та вказано номер кредитної карти, «Універсальна « 30 Днів пільгового періоду», яка була видана відповідачці під її підпис. У заяві відсутні умови договору про погодження пені та штрафів. Витяг з Тарифів обслуговування чотирьох кредитних карт - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 21.02.2008 між Банком та [PERSON] , шляхом підписання заяви. А отже, позивач не довів факту прийняття [PERSON] запропонованих їй умов щодо розміру пені та штрафів, а також інших процентів, окрім погоджених у заяві-анкеті. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 21.02.2008 між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети. Факт отримання відповідачкою грошових коштів за тілом кредиту, що складає 6897,58 грн доводиться випискою про рух коштів по рахунку та розрахунком боргу (а.с. 218-22). Таким чином, борг за тілом кредиту в розмірі 6897, 58 грн підлягає стягненню в повному обсязі та належить відмовити у стягненні пені в розмірі 2800 грн та штрафів 2947,53 грн. Суд частково стягує борг за процентами, оскільки розрахунок боргу, наведений позивачем, починаючи із 01.04.2015 проценти на суму боргу нараховані зі ставки 43,2 річних, проте доказів на підтвердження укладення договору між сторонами щодо збільшення процентної ставки суду не надано. Також, оскільки строк дії карти, сплив у серпні 2016 року, а отже і сплив строк кредитування, зважаючи, що іншого умовами договору не визначено, то після цієї дати банк побавлений права нараховувати проценти на суму боргу. Вказані висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, відповідно до якої, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Таким чином, за період з 21 лютого 2008 року до 31 березня 2015 року підлягають стягненню проценти в розмірі 3555,87 грн, які відповідно до розрахунку боргу банком вирахувані зі ставки 30 та 34,8 % річних, що не перевищує погоджений розмір 36 %, та складають 3555, 87 грн. За період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2016 року року слід стягнути відсотки у розмірі 3526,27 грн (6897, 58 грн*36*519:360:100). Отже, за період з 21 лютого 2008 року до 31 серпня 2016 року слід стягнути 7082,14 грн. Тому, через безпідставність позовних вимог, суд відмовляє у стягненні боргу за процентами в розмірі 32170, 84 грн. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про стягнення з відповідача боргу за кредитом в розмірі 13979, 72 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідачки про сплив строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідачкою за кредитним договором було здійснено 28.07.2014 на суму 1100 грн ( а.с. 222), а з позовом до суду банк звернувся 24 лютого 2017 року. Тобто строк позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України перервався визнанням відповідачкою боргу. Твердження представника відповідача, що при перевипуску карти мав би укладатися новий кредитний договір із відповідачкою суд відхиляє, оскільки відповідачка мала доступ до її рахунку, на який зараховані грошові кошти в межах погодженого ліміту та, як вбачається із довідки про рух коштів, користувалася кредитом, знімаючи грошові кошти з рахунку та поповнюючи рахунок, до липня 2014 року. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 431 грн ( 13979, 72 * 1600: 51898,09).

Outcome: partial