Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач зазначив, що 29.01.2009р. районною професійною комісією з питань створення фермерських господарств Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області (далі Чернігівська РДА) відповідачу [PERSON] надано дозвіл на створення фермерського господарства, та головуючим комісії видано відповідний висновок № 7 від 29.01.2009р. 16.04.2010р., на підставі зазначеного висновку та заяви [PERSON], Чернігівською РДА прийнято розпорядження №149 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки для ведення фермерського господарства [PERSON], а 17.11.2011р. - розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства [PERSON] Останнім розпорядженням було вирішено надати [PERSON] у власність, для ведення фермерського господарства, земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області в контурі №79, площею 7,6500 га. 22.12.2011р. [PERSON] посвідчено право власності на вказану земельну ділянку (кадастровий номер 2325584600:01:010:0070), 22.02.2012р. одержано державний акт серії ЗП №345567 про право власності на земельну ділянку, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №232558461000972. Разом з тим, після отримання від Чернігівської РДА інформації від 08.06.2015р., прокуратурою Чернігівського району Запорізької області було встановлено, що розгляд заяви [PERSON] про отримання земельної ділянки Чернігівською РДА було проведено без належної перевірки, з формальним підходом до вирішення заяви громадянина, що створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної чи комунальної власності. Зокрема, [PERSON] не надав документів, що підтверджують його досвід роботи у сільському господарстві або наявність у нього кваліфікації (спеціальної підготовки), здобутої в аграрному навчальному закладі; не зазначив інформацію про кількість членів фермерського господарства, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Він не був членом фермерського господарства до одержання безоплатно вищевказаної земельної ділянки у власність, у жодному фермерському господарстві не працював, та земельна ділянка не перебувала у його користуванні. В порушення п.3.6 Положення про порядок проведення професійного відбору з питань створення фермерських господарств, протокол засідання, яке відбулося 29.01.2009р., не підписувався головуючим та членами комісії. Викладене Чернігівська РДА не врахувала, порушивши тим самим положення ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», ст.ст. 31,32 Земельного кодексу України, та 16.04.2010р. розпорядженням №149 надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки для ведення фермерського господарства [PERSON], а 17.11.2011р. - розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства [PERSON] Після одержання земельної ділянки у власність [PERSON] фермерського господарства не створював, що, на думку позивача, свідчить про відсутність його намірів займатися фермерством, і земельна ділянка використовується ним всупереч інтересам держави, встановлених Законом України «Про фермерське господарство». Просить суд: - поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовом, мотивуючи тим, що про порушення інтересів держави прокурор дізнався після отримання у червні 2015р. відповідної інформації від Чернігівської РДА; - визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Чернігівської РДА №149 від 16.04.2010р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства [PERSON]В.».; - визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Чернігівської РДА №467 від 17.11.2011 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства [PERSON]В.»; - визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку (серії ЗП №345567, виданий 22.02.2012, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №232558461000972) площею 7,6500 га (кадастровий номер 2325584600:01:010:0070), яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області (контур №79). - скасувати державну реєстрацію право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 7,6500 га (кадастровий номер 2325584600:01:010:0070), яка знаходяться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області (контур №79), що виникло на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку (серії ЗП №345567, виданого 22.02.2012, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №232558461000972); - зобовязати [PERSON] повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області (вул.Українська, 50, м.Запоріжжя, 69095, ЄДРПОУ 39820689) земельну ділянку площею 7,6500 га (кадастровий номер 2325584600:01:010:0070), вартістю 200278,60 грн., яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, контур №79, шляхом підписання акту прийому-передачі; - вирішити питання про судові витрати. Представник Чернігівської РДА позов не визнала у повному обсязі, надала суду письмові заперечення (а.с.52-55), згідно яких вважає твердження прокуратури Чернігівського району хибними в частині того, що про порушення інтересів держави встановлено в червні 2015р. Зазначає, що 14.05.2013р. прокуратурі направлялися розпорядження голови РДА про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність та користування та розпорядження про затвердження проектів відведення, зокрема, і оскаржувані. Крім того, зауважила, що [PERSON] звернувся до адміністрації з заявою про отримання у власність земельної ділянки, надавши всі передбачені ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» документи, тому Чернігівською РДА з дотриманням всіх норм діючого на той час законодавства було прийнято розпорядження №149 від 16.04.2010р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства [PERSON]В.»., а в подальшому - розпорядження першого заступника голови Чернігівської РДА №467 від 17.11.2011 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства [PERSON]В.». Через викладене просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що прокурором предявлено позов в інтересах неналежної особи Головного управління держгеокадастру у Запорізькій області. Згідно ст.28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» постановлено з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 9-1 статті 116 Конституції України ліквідувати Державну інспекцію сільського господарства, поклавши функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів - на Державну екологічну інспекцію. На виконання цієї постанови було затверджено наказ Державної екологічної інспекції України № 136 від 12.12.2011р., в якому передбачено, що Державна екологічна інспекція здійснює контроль екологічних нормативів з питань використання та охорони земель, вживає в установленому порядку заходи досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем в судах, і прокурор безпідставно звернувся до суду з позовом від імені держави, оскільки на це є уповноважений орган. Крім того, представник відповідача зауважив, що позов предявлено до неналежного відповідача Чернігівської РДА - замість Чернігівської районної ради. Допущені в позові процесуальні недоліки прокурором не усунуті. При винесенні оскаржуваних розпоряджень адміністрація дотрималась діючого на той час законодавства, і позивач не зазначив жодної норми права, яка була порушена. В діях посадових осіб Чернігівської РДА відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.367 КК України, і це підтверджується постановою від 07.09.2015р. про закриття кримінального провадження № 42015080360000001, внесеного 01.04.2015р. до ЄРДР прокурором з приводу неналежного виконання посадовими особами Чернігівської РДА своїх службових обовязків, що призвело до передання у власність громадян земельних ділянок, загальною площею 50га., яка набрала законної сили. [PERSON] у повному обсязі та належним чином виконана процедура безоплатного отримання землі у власність. Вважає, що метою предявлення позову є незаконне позбавлення права власності, всупереч Конституції України та нормам міжнародного права (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу Конвенції, практики Європейського суду з прав людини (рішення «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», «Федоренко проти України») тощо). Одразу після отримання ділянки у власність відповідач не зареєстрував фермерське господарство через ряд хвороб, але він пройшов курс лікування, на теперішній час є головою новоствореного фермерське господарство, виділена ділянка обробляється, він добросовісно та розсудливо користується своїми правами власника. Просив суд застосувати строк позовної давності, оскільки Чернігівська РДА ще 03.06.2009р. направила позивачу копії рішень Чернігівської райради про склад професійної комісії з питань створення фермерських господарств, протоколи та висновки цієї комісії, про що в матеріалах справи мається копія супровідного листа. Про порушення інтересів держави позивач довідався своєчасно, та не навів обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення з позовом, подолання яких було неможливим або ускладненим. Відповідач [PERSON] пояснення свого представника підтримав, просить відмовити у задоволенні позову. Зауважує, що у повному обсязі та належним чином виконав процедуру отримання земельної ділянки у власність. Він все життя прожив у селі, досвід роботи у сільському господарстві отримав з дитинства, і вважає його достатнім. Оскільки власної сільськогосподарської техніки в нього немає, він домовився з директором ФГ «Тріо» про її оренду. Професійна комісія з питань створення фермерських господарств встановила, що він може бути фермером і дозволила йому створити господарство. Отримана ділянка була у вкрай занедбаному стані, в чагарниках та буряні, і спершу він був змушений працювати тільки для того, щоб вона була придатна для посадки сільгоспкультур. На теперішній час ділянка оброблена, він сплачує всі належні податки, і до нього немає жодних претензій. Представник Чернігівської районної ради Запорізької області суду пояснила, що, на виконання п.1 ст.6 Закону України «Про фермерське господарство» рішенням № 12 від 29.08.2003р. 8 сесії Чернігівської районної ради 24 скликання було затверджено склад районної професійної комісії з питань створення фермерських господарств. В процесі роботи комісії рішеннями № 13 від 24.09.2010р. та № 12 від 21.12.2010р. Чернігівської ради вносилися зміни до її складу. Через зміни в діючому законодавстві рішенням № 12 від 28.10.2011р. було скасоване рішення райради № 12 від 29.08.2013р. «Про районну професійну комісію з питань створення фермерських господарств». Організація роботи комісії Чернігівською районною радою не передбачалася, вона працювала при Чернігівській РДА, та документація комісії в райраді відсутня. Представник реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області заявою просить провести розгляд справи без його участі (а.с.44). Представник Головного управління держгеокадастру в Запорізькій області заявою позовні вимоги підтримав, заявою просить провести розгляд справи без його участі (а.с.47). Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 42015080360000001, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.01.2009р. районною професійною комісією з питань створення фермерських господарств Чернігівської РДА [PERSON] надано дозвіл на створення фермерського господарства, та головуючим комісії видано відповідний висновок № 7 від 29.01.2009р. (а.с.68). 29.01.2009р. [PERSON] звернувся до Чернігівської РДА з заявою про надання дозволу на отримання землі у розмірі середньої частки (паю) на території Чернігівської селищної ради для ведення фермерського господарства (а.с.14). 16.04.2010р., на підставі зазначеного висновку та заяви [PERSON], Чернігівською РДА прийнято розпорядження №149 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки для ведення фермерського господарства [PERSON], а 17.11.2011р. - розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства [PERSON] (а.с.21-22) Останнім розпорядженням було вирішено надати [PERSON] у власність, для ведення фермерського господарства, земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області в контурі №79, площею 7,6500 га. 22.12.2011р. [PERSON] посвідчено право власності на вказану земельну ділянку (кадастровий номер 2325584600:01:010:0070), 22.02.2012р. одержано державний акт серії ЗП №345567 про право власності на земельну ділянку, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №232558461000972 (а.с.22). Вирішуючи питання про належність особи, в інтересах якої предявлено позов, суд вважає, що прокурором вірно визначені підстави для здійснення представництва в суді інтересів держави. У відповідності до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтями 2 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Згідно ст. 4 Закону України від 19.06.2003 року «Про державний контроль за використанням та охороною земель», об'єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України. Основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України (ст. 2 Закону). Таким чином, порушення вимог закону при передачі у власність особі земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України, на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру". Відповідно до вимог п. 6 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Згідно ч.1 ч.4 ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законодавством . Відповідно до ст.45 ЦПК України, однією із форм такого представництва є звернення з позовом до суду у випадку, коли порушуються інтереси держави. Частиною першою статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ст. 15 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Таким центральним органом виконавчої влади, відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 №459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Державна сільськогосподарська інспекція України, яка, відповідно до покладених на неї завдань, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2015р. №337 «Про ліквідацію територіальних органів державної інспекції сільського господарства» прийнято рішення ліквідувати Державну інспекцію сільського господарства в Запорізькій області як юридичну особу публічного права. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014р. №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» функції контролю за додержанням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів передано до Державної екологічної інспекції України. Зміни до Положення «Про Державну екологічну інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011, не внесено. В обгрунтування позову прокурор посилався на порушення вимог земельного законодавства Чернігівською РДА\~при передачі у власність земельної ділянки [PERSON], та на порушення інтересів держави у сфері контролю за використанням і охороною землі як національного багатства, що свідчить про правомірність звернення прокурора для захисту інтересів держави до суду з даним позовом. Заперечення представника відповідача [PERSON] суд не бере до уваги через вищевикладене. Крім того, наказ Державної екологічної інспекції України № 136 від 12.12.2011р., на який посилається представник відповідача як на прийнятий на виконання постанови Кабінету міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», вочевидь не може бути таким, оскільки прийнятий на три роки раніше постанови. Позов поданий до належного відповідача, оскільки по справі ставиться питання про скасування розпоряджень Чернігівської РДА. Аналізуючи доводи позивача в частині того, що, в порушення п.3.6 Положення про порядок проведення професійного відбору з питань створення фермерських господарств, протокол засідання, яке відбулося 29.01.2009р., оскільки не підписувався головуючим та членами комісії, і заперечення відповідачів про те, що наданий для огляду протокол не є оригіналом, оскільки не містить підписів, суд враховує наступне. Прокурором до матеріалів справи надана копія протоколу від 29.01.2009р., та оригінал для огляду. Зазначений документ не підписаний. Згідно пояснень свідка [PERSON], він перебував у складі районної професійної комісії з питань створення фермерських господарств, був секретарем. Всі засідання комісії проводилися з викликом осіб, і він особисто викликав заявників для розгляду їх заяв, протоколи ним виготовлялися своєчасно та підписувалися. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був головою районної професійної комісії з питань створення фермерських господарств, зокрема, і в 2009р. В компетенцію комісії входив розгляд заяв про надання дозволу на створення фермерських господарств. Засідання проводилися колегіально, з викликом громадян, кожна заява розбиралася комісією, висновок приймався шляхом голосування, секретарем складалися відповідні протоколи. Не виключає того, що якийсь протокол міг бути не підписаним в силу завантаженості, але наполягає на тому, що кожне засідання проводилося належним чином, з викликом осіб та належною перевіркою їх заяв. Комісія брала до уваги особи заявників, та, зокрема, й інтереси молоді, яка продовжує навчання, щоб забезпечити їх роботою в сільській місцевості. З врахуванням цього чинника [PERSON] і був наданий дозвіл на створення фермерського господарства. Наданий прокурором протокол від 29.01.2009р. відображає хід засідання у повному обсязі. Свідок Попюк суду пояснив, що працює начальником управління агропромислового розвитку Чернігівської РДА з 2015р., в самій адміністрації з 2004р. В 2015р. прокуратурою Чернігівського району проводився огляд документів, складених за наслідками розгляду земельних питань, зокрема, з підстав надання громадянам земельних ділянок. Ці документи зберігалися в приміщенні Чернігівської РДА, в кабінеті колишнього секретаря районної професійної комісії з питань створення фермерських господарств [PERSON], доступ до кабінету був вільний. Свідок, за вказівкою керівника апарату адміністрації, переніс документи до іншого кабінету РДА, в якому співробітники прокуратури відібрали необхідні їм папки. В подальшому ці документи прокуратурою були повернуті. Він не звіряв їх, оскільки це входить в компетенцію загального відділу Чернігівської РДА, а отримав від уповноваженої на те особи і поклав на місце, до інших папок з документами, які прокуратурі не знадобилися. Оскільки почув, що один з протоколів засідання районної професійної комісії з питань створення фермерських господарств не підписаний, то подивився папку з протоколами, і виявив, що дійсно так і є. В подальшому до нього звернувся прокурор прокуратури Чернігівського району з запитом про надання протоколу засідання комісії № 1 від 29.01.2009р. Свідок з папки, де зберігалися протоколи, передав працівнику прокуратури необхідне, підготував проект супровідного листа, але через зайнятість голови Чернігівської РДА та негайність вимоги прокуратури цей супровідний не підписано. Дослідженням матеріалів кримінального провадження № 42015080360000001 встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді проводився огляд документів, зокрема, і протоколу районної професійної комісії з питань створення фермерських господарств № 1 від 29.01.2009р., і було встановлено, що цей документ не підписаний головою комісії. Таким чином, судом встановлено, що зазначений протокол, в порушення п.3.6 Положення про порядок проведення професійного відбору з питань створення фермерських господарств, не підписувався головуючим та членами комісії. Разом з тим зазначене не спростовує того факту, що засідання комісії проводилося, і це підтверджується поясненнями в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За положеннями ст. 41 Конституції України\~\~ кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол і протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична чи юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30 червня 2006 року визначено, що, відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції". Верховний Суд України у постанові від 14 березня 2007 року, на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовував рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" та зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності набувача, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого набувача. Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18 вересня 2013 року № 6-92цс13). Тому сам по собі факт не підписання протоколу № 1 від 29.01.2009р. професійної комісії з питань створення фермерських господарств не є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] права власності на землю. Разом з тим, за правовою позицією Верховного суду України (справа 6-2902цс15 від 03.02.2016 р.), при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України. Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону № 973-IV умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обовязковою процедурою без проведення земельних торгів. Опитаний в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він народився у сільській місцевості, та, на його думку, через це набув необхідного та достатнього досвіду роботи у сільському господарстві. Щодо обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів він та його представник суду зазначили, що [PERSON] мав домовленість з головою фермерського господарства «Тріо» про надання необхідної техніки. Він не реєстрував фермерське господарство через стан здоровя, але пройшов відповідне лікування, та на теперішній час господарство створене, земельна ділянка оброблена, необхідні податки сплачуються. По решті обставин, що підлягають встановленню, зокрема, щодо перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів, спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, пояснили, що заяву [PERSON] подавав давно, в 2009р., тому не памятає, які доводи наводив. Саме для того законодавцем передбачений строк позовної давності, щоб особа в силу часу не памятала ряду обставин, і цей строк вони просять застосувати до вимог прокурора та відмовити у задоволенні позову. Пояснення представника Чернігівської РДА з цих обставин зведені до того, що [PERSON] надані позитивний висновок районної професійної комісії з питань створення фермерських господарств та заява про отримання землі у розмірі середньої частки (паю) на території Чернігівської селищної ради, а в подальшому проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, виконаний ліцензованою землевпорядною організацією, а тому оскаржувані розпорядження винесені законно, з дотриманням вимог чинного на той час законодавства. Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що відповідачу [PERSON] наділили земельну ділянку в кінці поля, яке він, як фермер, обробляє. Ділянка стояла запущена, і приблизно три роки тому відповідач почав її «вичухувати». Свідок радив йому садити ячмінь, пшеницю, щоб заглушити буряни, та на своїй техніці обробляв та культивував, оскільки йому це було зручно. Витрачене пальне відповідач йому повертав, розраховувалися на око на 1га йде приблизно 7 літрів. Врожай вбирав також свідок, на своїх техніці, зсипав зерно в свою машину, скільки він винен [PERSON] вираховував також на око, виходячи з загальної врожайності ділянки, але взагалі-то врожай на ній був поганий через буряни, тому розраховуватися фактично було ні за що. Іноді [PERSON] косив сам, беручи у нього техніку, чи є в нього своя і яка свідок не цікавився. Іноді на поле приїжджали машини та увозили скошене, але кому вони належать, куди везуть свідок не знає. Коли закупав гербіциди, цікавився в Берка, чи привезти йому. Тільки в останній рік ділянка стала придатною для повноцінних аграрних робіт. Аналізуючи викладене, суд приходить до наступного. На час прийняття оскаржуваного розпорядження № 149 від 16.04.2010р. Чернігівської РДА [PERSON] виповнилося 21 рік (а.с.15), і він не мав жодної професійної освіти. На час прийняття оскаржуваного розпорядження № 467 від 17.11.2011р. він закінчив Бердянський державний педагогічний університет, та отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Професійна освіта - економіка підприємств, маркетинг, менеджмент» і здобув кваліфікацію бакалавра, викладача практичного навчання в галузі економіки, комерції та управління (а.с.17). Відповідачами не наведено жодного доказу того, що [PERSON] дійсно мав фінансову спроможність та трудові ресурси для ведення фермерського господарства, та, з огляду на пояснення представника Чернігівської РДА, це не перевірялося при наданні йому землі у власність. Оцінюючи дійсність волевиявлення заявника та наявність в нього бажання створити фермерське господарство, суд враховує, що таке господарство ним зареєстроване в січні 2016р., вже під час розгляду справи. Посилання на ряд хвороб та потреба через це стаціонарного лікування (а.с.98-99, 103-104), що перешкодили фермерству [PERSON], суд не бере до уваги, оскільки, згідно наданих документів, таке лікування відповідач проходив в 2013р., 2014р., раз на рік, і непрацездатним його не визнано. Суду не надано жодного документу, які б підтвердили витрати та прибутки [PERSON] як фермера, окрім квитанцій про сплату земельного податку (а.с.74), який він і так повинен сплачувати як власник. Оцінюючи пояснення свідка [PERSON], суд встановив, що фактично землю обробляє він та власною технікою, бо вона знаходиться на краю загального поля, і йому це зручно. [PERSON] проти цього не заперечує, розраховується за проведені роботи, та іноді допомагає. Таким чином, судом встановлено, що Чернігівська РДА, як орган державної виконавчої влади, всупереч положенням ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», не пересвідчився в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства, належну перевірку заяви не провів, чим допустив формальний підхід до вирішення заяви громадянина, створивши передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обовязковою процедурою без проведення земельних торгів. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пояснення представника відповідача про те, що в діях посадових осіб Чернігівської РДА відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.367 КК України, і це підтверджується постановою від 07.09.2015р. про закриття кримінального провадження № 42015080360000001, внесеного 01.04.2015р. до ЄРДР прокурором з приводу неналежного виконання посадовими особами Чернігівської РДА своїх службових обовязків, що призвело до передання у власність громадян земельних ділянок, загальною площею 50га., яка набрала законної сили, не спростовує викладеного, а лише встановлює відсутність саме складу злочину. Отже, відповідач [PERSON] не мав законних підстав для отримання у власність земельної ділянки, тому оскаржувані розпорядження підлягають скасуванню як незаконні. Вирішуючи питання про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку суд враховує наступне. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що державний акт на право власності на землю видасться на підставі рішення органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано (правова позиції, викладена в постанові Верховного Суду України від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), 18 вересня 2013 року (справа №6-92цс13). Судом встановлено, що оскаржувані розпорядження прийняті першим заступником голови Чернігівської РДА в порушення вимог ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», всупереч положенням ст.19 Конституції України. Тому вимоги прокурора в частині визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку (серії ЗП №345567, виданий 22.02.2012, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №232558461000972) площею 7,6500 га (кадастровий номер 2325584600:01:010:0070), яка знаходяться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області (контур №79) підлягають задоволенню. Разом із тим, позовні вимоги прокурора в інтересах держави щодо скасування державної реєстрації державного акту відповідача на право власності на земельні ділянки за рішенням суду у цій справі не ґрунтуються на законі. Рішення суду щодо визнання недійсним державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку на ім'я відповідача само по собі є підставою для скасування реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку за цією особою, та ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачена певна процедура скасування реєстрації права власності особи на земельну ділянку. Вирішуючи клопотання відповідачів щодо застосування строку позовної давності до заявлених вимог суд встановив наступне. Представник [PERSON] в судовому засіданні зауважив, що прокуратурі Чернігівського району Чернігівською РДА в червні 2009р. направлялися копії рішень Чернігівської райради про склад професійної комісії з питань створення фермерських господарств, протоколи та висновки цієї комісії, всього на 36арк., про що в матеріалах справи мається копія супровідного листа (а.с.112 об). Представник Чернігівської РДА в запереченнях зауважила, що прокурор про існування оскаржуваних розпоряджень дізнався 14.05.2013р. (а.с.53), і надала суду копію запиту та супровідного листа про те, що на електронному носії та в електронному вигляді прокуратурі направлені розпорядження голови РДА з 2008р. про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність або користування, розпоряджень про затвердження проектів відведення та прийнятих розпоряджень щодо укладення договорів оренди (а.с.63-64). Позивач стверджує, що про порушення інтересів держави він дізнався в червні 2015р. під час досудового розслідування кримінального провадження № 42015080360000001. Враховуючи, що супровідні листи, на які посилається позивач, не містять переліку документів, що надавалися, а дослідженням матеріалів кримінального провадження достовірно встановлений цей перелік (т.1, а.с.81-99), суд вважає, що прокурором пропущено строк позовної давності з поважних причин, та він підлягає поновленню. Таким чином, позов слід задовольнити частково. Судові витрати розподіляються згідно положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial