Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій просить про встановити факт батьківства про те, що [PERSON] є сином [PERSON] . Свої вимоги вона обгрунтувала тим , що вона разом із [PERSON] перебували у близьких стосунках без укладення шлюбу з 02.10.1999 року. [INFO] народився їх спільний син - [PERSON] . Запис про батька дитини був проведений за її вказівкою та її прізвищем. [PERSON] помер [INFO] . Ці обставини стали причиною неможливості одержання документів, що посвідчують факт батьківства [PERSON] , як батька [PERSON] через органи РАЦСу. За життя [PERSON] визнавав [PERSON] своїм сином, забрав позивачку з сином з полового будинку, виховував дитину, піклувався, проявляв стосовно сина батьківську турботу. З огляду на те, що [PERSON] генетично є батьком дитини, вона просить встановити даний факт, який їй необхідний для оформленням спадщини, на користь неповнолітнього сина. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається із квартири, яка розташована в м.Семиполки. Позивачка не відмовлялася від спадщини [PERSON] , належної її неповнолітньому сину. 28.05.2019 року в інтересах [PERSON] позивачка подала до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлаки О.В. заяву про прийняття спадщини, нотаріусом була заведена спадкова справа, а син вважається таким, що спадщину прийняв. Однак, [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину в передбаченій законодавством частці на квартиру, оскільки виникнення його права на спадкування залежить від доведення факту, що [PERSON] є сином спадкодавця, який позивачка не може довести в позасудовому порядку документально, тому це і стало причиною звернення до суду. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовні вимоги позивача, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Свої заперечення мотивував тим, що з 04 січня 1992 року по 05 січня 1998 року його мати - [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з його батьком - [PERSON] . [INFO] від шлюбу його батьків народився він - [PERSON] . З 1992 року його батько був офіцером Української армії, і їхня сім`я мешкала в Україні у військовому містечку. У квітні 1993 року [PERSON] була надана відомча 1 кімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Зараз цій адресі присвоєна [ADDRESS]. У цій квартирі мешкали: його мама, батько та він. Його мама була зареєстрована у вказаній квартирі з 21.07.1993 по 21.01.1998. У зв`язку з тим, що його батько зловживав спиртними напоями, сім`я батьків розпалася і він з мамою переїхали мешкати в Росію, в м. Томськ. 25.12.1998 його мати та він набули громадянство Росії. Після розірвання шлюбу, його мама взяла своє колишнє дівоче прізвище " [PERSON] ". У 1999 році він також своє прізвище " [PERSON] " змінив на " [PERSON] ". [PERSON] залишився мешкати у військовому містечку за колишнім місцем проживання. У 1999 році його батько звільнився з армії України і став мешкати за місцем проживання своїх батьків: [PERSON] і [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] і помер у будинку у своїх батьків. [PERSON] і [PERSON] (його бабуся та дідусь) багато років пропрацювали учителями у Бобровицькій середній школі, у зв`язку з чим багато жителів м.Бобровиця з ними знайомі, у тому числі [PERSON] , оскільки вона навчалася в середній школі м.Бобровиця. Із слів родичів відповідача, йому відомо, що [PERSON] ніколи не мешкала однією сім`єю з його батьком. Крім того, щороку, на його день народження, бабуся - [PERSON] , дідусь - [PERSON] і батько - [PERSON] дзвонили з домашнього телефону бабусі поздоровляли його з днем народження, при цьому його батько ніколи не розповідав ні йому, ні своїй колишній дружині про те, що у нього з`явилась нова сім`я або дитина. Із слів його бабусі, яка їм зателефонувала, йому стало відомо, що [INFO] помер його дідусь. Після смерті дідуся його батько з бабусею дзвонили на день народження щороку удвох. Відповідач звертає увагу суду на той факт, що [PERSON] у своїй позовній заяві повідомляє про те, що вона мешкала однією сім`єю з [PERSON] без укладення шлюбу з 02.10.1999. При цьому вона не вказує до якого моменту вона з ним мешкала і за якою адресою. Із слів родичів йому відомо, що [PERSON] ніколи не мешкала постійно в м.Бобровиця, а навпаки постійно мешкала в м.Ніжин і там працювала. У свою чергу, його батько ніколи не проживав постійно в м.Ніжин, а постійно жив в м.Бобровиця у своєї матері. Відповідач стверджує, що ніяких перешкод встановити батьківство [PERSON] за життя [PERSON] не було, оскільки він народився [INFO] році, а [PERSON] помер [INFO] . Відповідач також зазначає, що у вересні 2013 року він приїжджав в Україну у гості на ювілей до бабусі - [PERSON] і на той, і в ті дні його батько ночував у своєї матері один, без своєї іншої сім`ї. Батько ніколи не розповідав про те, що у нього є інша сім`я. Натомість [PERSON] вказує на ту обставину, що у неї є спільна фотографія відповідача і її сина [PERSON] , яка зроблена на ювілей бабусі [PERSON] , де знаходилося багато гостей і усі фотографувалися. [PERSON] не міг виховувати [PERSON] , оскільки вони мешкали в різних містах, також батько відповідача не міг піклуватися про [PERSON] , оскільки він довгий час ніде не працював, зловживав спиртними напоями , не мав ніяких джерел доходу, також мав велику заборгованість по аліментах . Тимчасові працевлаштування його батька, які відображені в його трудовій книжці, в основному торкаються його роботи в м.Бобровиця. [PERSON] ніколи не вів спільне господарство з [PERSON] , у них немає спільно нажитого майна. [PERSON] не провела молекулярно-генетичну експертизу, що яка могла б встановити батьківство з високою мірою точності між своїм сином [PERSON] і померлим [PERSON] . Відповідач вважає, що які-небудь фотографії, або показання свідків не можуть служити безумовною підставою для доведення спорідненості між [PERSON] і [PERSON] . В останні роки життя його батька, він став частіше дзвонити його матері і скаржитися на стан свого здоров`я. У зв`язку з чим [PERSON] стала умовляти батька про те, щоб він приватизовував квартиру, яка видавалася раніше їхній сім`ї, розташована за адресою: [ADDRESS] . За три місяці до своєї смерті, його батьком зазначена квартира була приватизована. [PERSON] приїжджала в Україну у березні 2019 року, і по дорученню подавала заяву і інші документи нотаріусу для прийняття спадщини. [PERSON] заїжджала у гості до [PERSON] , бачилася з іншими родичами, при цьому мати відповідача ніколи не бачила [PERSON] , [PERSON] , не була з ними знайома. Також [PERSON] , знаходячись в Україні, приїжджала у військове містечко Семиполки, де знаходиться їхня квартира, при цьому сусіди і жителі військового містечка повідомили матір відповідача, про те, що в їхній квартирі ніколи не мешкала [PERSON] і з нею ніхто не знайомий. Позивачем надано відповідь на відзив [PERSON] , в якому він зазначає, що відповідач [PERSON] у своєму запереченні наводить доводи на підтвердження шлюбу між його батьками та описує обставини їх спільного життя, яке в цілому тривало 6 років у зареєстрованому шлюбі. При цьому фактичні відносини [PERSON] та його дружини від першого шлюбу припинились набагато раніше, оскільки його дружина виїхала до Росію ще у 1997 році. На момент розірвання стосунків батьків відповідачу у справі було 2 роки. У своєму запереченні відповідач стверджує, що батьки перебували у зареєстрованому шлюбі до 05 січня 1998 року, але при цьому до заперечення додав копію свідоцтва про розірвання шлюбу, видане Томським міським відділом комітету РАЦ адміністрації Томської області Російської федерації, де зазначено, що шлюб припинено 26.12.1997 року, актовий запис вчинено 03 лютого 1998 року, свідоцтво видано повторно 06 липня 2002 року. Таким чином, відповідач вводить суд в оману, оскільки не зрозуміло скільки часу, з ким і де саме проживав та фактично був зареєстрований відповідач. Очевидним є той факт, що відповідач [PERSON] оцінює батька очима своєї матері. У його вихованні батько дійсно приймав участь у межах рамок, дозволених його матір`ю - обмежене спілкування з батьком лише раз на рік мав коротку телефонну розмову. Всі згадки про батька - це аліменти, які, до речі [PERSON] сплачував увесь час до того, поки не почав втрачати здоров`я і змогу працювати. При цьому однією із причин втрати здоров`я [PERSON] була черепно-мозкова травма, отримана ним під час подружнього життя на початку 1997 року. Про невідворотні наслідки черепно-мозкової травми та субарахнаїдального крововиливу від лікарів знала і мати відповідача, що не виключено, теж було причиною розлучення, ініціатором якого була саме мати відповідача, по що свідчить розірвання шлюбу наприкінці 1997 року, проведене саме на території Російської Федерації. [PERSON] був порядно людиною і не вважав за доцільне обтяжувати своїми проблемами жінку, яка не бажала їх розділяти. Але з часом все ж погіршення стану здоров`я прогресувало, [PERSON] втрачав можливість на повноцінне життя. Копії відповідних медичних документів додано до матеріалів справи. Натомість відповідач у своєму запереченні пише, що його батько вживав спиртні напої , не працював, що призвело до розлучення батьків. [PERSON] мав загальний трудовий стаж з 1987 року по 2015 рік і помер у віці 49 років, при цьому мав загальний трудовий стаж майже 26 років, отже, якщо взяти, що звичайний громадянин України починає працювати після закінчення вищого навчального закладу освіти у віці 22 роки, то [PERSON] працював з 23 років до самої своєї смерті. Також відповідач не допускає самого факту існування відносин його батька з будь-ким іншим після розірвання шлюбу між його батьками. Об`єктивно, на момент розлучення померлому [PERSON] було всього 29 років. На цей момент він був діючим офіцером Збройних сил України - старшим лейтенантом. Він був привабливим та цікавим чоловіком, мав постійний дохід, гарну вдачу, користувався повагою колег, близьких та рідних людей, привертав увагу жінок. Позивачка зазначає, що її з ним відносини родом із дитинства: вони народились в одному невеликому містечку, вчились у одному класі, їх родини спілкувались від самого їх народження, але так трапилось, що почуття прийшли у зрілому віці. 02 жовтня 1999 року вони взяли шлюб, про що є відмітка у паспорті чоловіка, копія якого збереглась у сімейному архіві, але реєстрацію не провели через те, що перша дружина [PERSON] не надіслала в Україну документи про розлучення, яке оформили у РФ. Про це вони дізнались у день реєстрації їхнього шлюбу, але весілля все ж «зіграли» і почали свій життєвий шлях, народили сина [PERSON] , спільно його виховували, будували плани на спільне майбутнє. Щодо позиції відповідача [PERSON] з приводу підвідомчої квартири, у якій вони разом з родиною проживали всього 1,5-2 роки, підстав вважати квартиру його власністю немає. Якщо Відповідач вважає цю квартиру своєю, то за більше ніж 20 років він теж мав змогу заявити свої права на неї, але не зробив цього ні він, ні колишня дружина [PERSON] , яка там була колись недовго прописана. Квартира була приватизована особисто [PERSON] 31.08. 2018 року. Спірна квартира є майном померлого [PERSON] , право на майно якого виключно у порядку спадкування мають родичі першого ступеня спорідненості: діти та батьки. Також відповідач стверджує, що він не знав про існування нової сім`ї у свого батька та брата [PERSON] , але цей факт спростовується тим же запереченням, у якому відповідач повідомляє суду, що у вересні 2013 року приїздив на батьківщину батька на ювілей бабусі [PERSON] . Вартість переїзду і весь період перебування, у тому числі поїздка до дядька в Донецьку область, поїздка до Києва на екскурсії та інші розваги для дитини оплачувались батьком відповідача, [PERSON] . Всі ці факти може підтвердити їх спільна бабуся [PERSON] , яка теж є відповідачем у цій справі. Але при цьому відповідач не розповідає, що мета, яку переслідувала бабуся [PERSON] - це познайомити рідних по батьку братів, для чого уся родина була задіяна у організації приїзду [PERSON] в Україну. Відповідача його мати передала під особисту відповідальність рідному дядьку - [PERSON] . Для хлопців була розроблена ціла програма, яку втілювала уся рідня. На згадку про їх знайомство хлопці за ініціативи рідних з обох сторін обмінялись пам`ятними подарунками. Причому [PERSON] приїхав в Україну із раніше приготованим для брата подарунком - «Енциклопедією для хлопчиків». Ця книга у них зберігається у родинному архіві. Постійні посилання відповідача на «зі слів моїх родичів» суперечать нормам цивільного законодавства України, оскільки п. 2 ст. 90 ЦПК України передбачено: якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Твердження відповідача, що він і його мама не знали про існування у батька іншої родини спростовується і тим, що починаючи із липня 2019 року його мати неодноразово спілкувалась із позивачкою особисто телефоном. Суть розмов зводилась до того, що заява [PERSON] про право на спадкування у майні батька є перешкодою для їх наміру відчужити ще не успадковану квартиру. Жодних розмов про те, що вони одна одну не знають, не було. [PERSON] не говорила про те, що їй не відомо про існування у її першого чоловіка сина [PERSON] від інших стосунків. Тому відповідач вчергове вводить суд в оману, всі все знали - [PERSON] син [PERSON] . Щодо стосунків всередині родини, то відповідач [PERSON] чітко висловила свою позицію: [PERSON] її онук, син її померлого сина [PERSON] , а позивачка - їїневістка. Позивачка вказує, що разом вони переживають гіркоту утрати близьких людей, спілкуються і підтримують один одного постійно, а не один раз на рік. Більшість їхніх знайомих взагалі навіть не уявляли, що їх стосунки не підтверджені документально. Для багатьох це була шокова новина, тому підтвердити факти, викладені у позовній заяві зголосилось пів Бобровиці і третина знайомих у Ніжині. Позивачка з [PERSON] проживали тривалий час разом у м. Ніжин у гуртожитку за адресою [ADDRESS] . Щодня він витрачав 2 години на дорогу з дому на роботу і назад, при цьому працював в м. Бобровиця в ВАТ «Чернігівобленерго» Бобровицький РЕМ, а потім з 06.08.2002 року в цій же структурі в Ніжинському РЕМ. Як тільки народився [PERSON] , чоловік повернувся в Бобровицю, аби бути ближче до них, навіть змінив роботу і з 15.11.2004 року працював в ДП «Остерський лісгосп». Позивачка пояснює, що вони не проживали цілодобово разом, врахувуючи, що у кожного із них є батьки, які у літньому віці особливо потребують їхньої уваги. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Вовк Н.А. позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та запереченні на відзив та просили їх задовольнити. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги та визнати його батьком [PERSON] . Не дивлячись на те, що він був дуже маленьким він пам`ятає свого батька [PERSON] , який називав його сином, а він у свою чергу батьком. Батько дуже добре до нього ставився, відносився до нього як до сина і дозволяв собі покупки для нього такі, які б не дозволяла його мати. Він постійно спілкується з бабусею [PERSON] , яка ввесь час визнавала і визнає його своїм онуком. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Та підтвердила, що позивачка [PERSON] є її невісткою, а [PERSON] є її онуком. Зазначила, що [PERSON] є «точною копією свого батька», риси характеру такі ж, як і у її сина [PERSON] . [PERSON] завжди приїжджав на канікулах до відповідачки та допомагав їй у всьому: ходити в аптеки по ліки, купувати продукти в магазинах і на базарі, виконував різні роботи на городі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив справу розглянути за його відсутності. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] (дядько [PERSON] , рідний брат померлого [PERSON] ), [PERSON] (названа баба [PERSON] ) та [PERSON] (сусідка відповідачки [PERSON] ) пояснили, що [PERSON] та [PERSON] фактично утворили сім`ю у 1999 році, проживали у м.Ніжині. У 2004 році у них народився спільний син [PERSON] . Зазначили, що померлий протягом життя визнав своїм рідним сином, жив з ними та піклувався про дитину, проявляв турботу, займався його вихованням та матеріально забезпечував не лише сина, а й [PERSON] , яких вважав своєю сім`єю. Суд, вислухавши позивачку ,її представника, неповнолітнього [PERSON] , відповідачку [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку . Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] . Його батьками записані батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] ; Позивачка вказує, що перебувала із [PERSON] у стосунках без укладення шлюбу, на підтвердження чого надала спільні фотознімки та фото із дитиною. Крім того, факт батьківства визнає відповідач у справі - матір померлого. З пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] фактично утворили сім`ю в 1999 році, проживали разом у них народилася спільний син [PERSON] . Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не зазначена батьком дитини (запис про батька відсутній або здійснено за вказівкою матері), і можуть бути подані матір`ю, опікуном, піклувальником дитини чи нею самою після досягнення повноліття. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] повністю підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності, а також на переконання суду встановлення даного факту буде повністю відповідати інтересам дитини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що суду надано достатньо доказів, які підтверджують батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що заява в частині встановлення факту батьківства є обґрунтованою, законною та доведеною, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Outcome: approved