Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у якому просила суд стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн. до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Позивач не має змоги самостійно забезпечити дитині належний рівень життя. Відповідач добровільно коштів на утримання доньки не надає, не забезпечує матеріально та не займається її вихованням, хоча є здоровою та працездатною особою, тому позивач звернулася з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Враховуючи, що дана справа є малозначною, тому суд розглянув її в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Дмитренко П.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 28-31), відповідно до якого не заперечив щодо стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини зі всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття. В судовому засіданні відповідач [PERSON] суду зазначив, що не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі приблизно 1200,00 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15.06.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними було розірвано на підставі заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2019 року (а.с. 5-6). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої записаний відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.11.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 7). Малолітня донька [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою ТОВ «ЖЕО» №8555 від 27.12.2019 року (а.с. 8). Позивач в судовому засіданні пояснила, що не працює. Згідно довідки про доходи №18 від 06.02.2020 року, відповідач [PERSON] працює машиністом вакуум-пакувальної машини в ТОВ «Бонус У», його загальна сума доходу за період з серпня 2019 року по січень 2020 року становить 22035,16 грн. (а.с. 40). В спростування доводів позивача щодо незабезпечення з боку батька доньки [PERSON] , відповідач надав суду дублікати чеків та квитанцій, відповідно до яких [PERSON] придбав для дочки планшет та перераховував кошти на банківську карту позивачки [PERSON] та її матері (а.с. 33-36). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За змістом ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом №11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 та ст. 141 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні і утриманні дітей суди мають враховувати передусім інтереси дітей. Сімейним законодавством встановлено принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2020 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2020 рік". Відповідно прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років на період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року складає 2218 грн. на місяць. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При вирішенні даного спору суд враховує вказані вище норми права та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, а саме вік дитини і стан здоров`я дитини, на утримання якої стягуються аліменти, зокрема, що станом на день розгляду справи дитині [PERSON] , 2014 року народження виповнилося п`ять років, самостійного заробітку чи доходу вона не має, а також суд враховує задовільний стан здоров`я обох батьків дитини, обов`язок та відповідальність батьків малолітньої [PERSON] за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а отже, й обов`язок батька дитини, який з нею не проживає дбати про здоров`я і матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] має постійне місце роботи в ТОВ «Бонус У» і регулярний щомісячний дохід, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка з ним не проживає, а проживає разом із матір`ю. Відповідач [PERSON] у відзиві просив врахувати істотну обставину по справі, а саме наявність в нього на утриманні ще однієї малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , надавши відповідну копію свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 41). Суд не приймає даний доказ до уваги і не вважає доведеною істотну обставину по справі - наявність у відповідача на утриманні ще однієї малолітньої дитини, оскільки у свідоцтві про народження дитини (а.с. 41) записано батьком дитини [PERSON] , що не підтверджує батьківство саме відповідача [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Головним управлінням ДПС у Вінницькій області №6135/9/02-32-02-01 від 05.03.2020 року надано інформацію щодо доходів [PERSON] за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року, з якої вбачається, що за вказаний період відповідач [PERSON] отримав від ТОВ «Літинський молзавод» дохід від продажу власної продукції тваринництва в загальній сумі 12648,18 грн.; від ФГ «Брусленівське» дохід від надання майна в лізинг в сумі 89620 грн., від ТОВ «Бонус У» заробітну плату в загальній сумі 53669,17 грн. Згідно довідки №7\\1, виданої 02.03.2020 року Фермерським господарством «Брусленівське», господарство орендує земельну ділянку (пай) [PERSON] , кадастровий номер 0522481300:01:000:0184, яка розташована на території Бруслинівської сільської ради, в розмірі 1,5208 га. Згідно договору емфітевзису №8 від 25.03.2019 року орендну плату та інших платежів відповідач [PERSON] не отримує. На запитання суду щодо роз`яснення підстав та суми отриманих доходів від ТОВ «Літинський молзавод», ФГ «Брусленівське» відповідач [PERSON] суду пояснив, що йому нічого не відомо про доходи від ТОВ «Літинський молзавод», оскільки він там не працює і ніколи не працював, але на даному підприємстві працює його батько. Щодо доходів від ФГ «Брусленівське», то відповідач пояснив, що минулого року він продав свій пай ФГ «Брусленівське», за який отримав дохід близько 80 000 грн. і більше він ніяких доходів від ФГ «Брусленівське» не отримує. Оскільки відповідач не надав суду копію договору емфітевзису №8 від 25.03.2019 року, укладеного між ФГ «Брусленівське» та відповідачем [PERSON] для з`ясування строку, умов даного договору і позивач та її представник не заявляли суду клопотання про витребування даного доказу, суд оцінює отриманий відповідачем [PERSON] від ФГ «Брусленівське» дохід від надання майна в лізинг в сумі 89620 грн. як одноразовий дохід. За вказаних вище обставин, враховуючи правову природу договору емфітевзису, суд позбавлений можливості обґрунтовано вважати, що в майбутньому відповідач буде отримувати від ФГ «Брусленівське» значні щорічні доходи від надання майна в лізинг, що має значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини до її повноліття. З огляду на викладене, станом на день розгляду справи в суді, позивач не довела суду належними доказами фінансову можливість відповідача сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини в сумі 3000 грн. до її повноліття. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] щомісячно у розмірі 1500 грн. до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. Суд вважає, що батько (як і матір) зобов`язаний вживати необхідних заходів з метою відшукування законних джерел доходів для виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, забезпечення, по-можливості, гідних, а не мінімальних умов проживання й розвитку дитини, враховуючи те, що відповідач є молодою, працездатною особою, тому суд вважає, що аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно повною мірою першочергово будуть відповідати інтересам дитини, яка з ним не проживає. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - з дня подання такої заяви. Так як 14.01.2020 року позивач звернулася до суду із даним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, тому стягнення аліментів слід починати з 14.01.2020 року. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial