Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди внаслідок багаторазового залиття квартири. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, систематично, починаючи з 2007 року, затоплює (заливає) належну позивачу та третій особі [PERSON] квартиру [ADDRESS] , оскільки мешкаючи поверхом вище не дотримується елементарних вимог співжиття та вимог чинного законодавства в частині належного утримання своєї власності, що призводить до порушення прав та законних інтересів інших осіб та пошкодження їх майна. Залиття квартири позивача відбувалося неодноразово, а саме 18.12.2007 року, 21.03.2013 року, 22.03.2017 року та 22.01.2019 року, що підтверджується відповідними актами, складеними працівниками ЛКП «Айсберг». В результаті таких затоплень було пошкоджено стеля, побілка на стіні, кухонні меблі та газовий котел. Причиною залиття стали протиправні дії відповідача, що полягало у неналежному утриманні свого майна. Позивач звернулася до експерта з метою отримання висновку щодо вартості завданої матеріальної шкоди внаслідок затоплення. Просить стягнути майнову шкоду у розмірі 17 556,84 грн. Крім цього, просить стягнути 50 000 грн. моральної шкоди завданої систематичним залиттям належної їйквартири, яка полягає нераціональному використанні життєвого часу, необхідністю докладання додаткових зусиль для відновлення нормального ритму життя, психологічного стану та усуненню шкоди завданої відповідачем. 11.01.2020 року на адресу суду надійшла заява позивачки [PERSON] про уточнення прохальної частини рішення суду, а саме просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на її користь матеріальні збитки в сумі 17556,84 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 тис. гривень. Відповідачем подано відзив на позовну заяву у відзиві вказує, що позов не визнає, вважає його необґрунтованим, просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що вона не є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , а співвласниками є ще двоє осіб [PERSON] та [PERSON] . Стверджує, що про акти на які посилається позивач їй нічого не відомо. Зазначає, що надані позивачкою акти не можуть слугувати належними та допустимими. Позивачем не доведено факт заподіяння шкоди саме зі сторони відповідача, вважає, що не доведено причино вий звязок між діями конкретно відповідачки та наслідками зумовленими залиттям квартири. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2019 року у справі відкрито провадження. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2020 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ЛМКП «Айсберг». 23 грудня 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] на позовну заяву. 11 січня 2020 року до суду було подано відповідь на відзив (в порядку ст. 179 ЦПК України). Також, 11 січня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів. Ухвалою суду за результатами розгляду клопотання позивачки [PERSON] було залучено відповідачів [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задоволити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Наголосив на тому, що як факт залиття так і вина відповідачки у такому доведена належними і допустимими доказами у справі. Шкода завдана відповідачем майну позивача не відшкодована, розмір такої підтверджено відповідним висновком судового експерта. Позов вважає підставним та обгрунтованим, просить задовольнити такий. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні. Представник відповідача [PERSON] також позовні вимоги заперечила. Вважає, що шкода завдана майну позивачки була спричинена не відповідачкою і це не підтверджується доказами, що наявні в матеріалах справи. Покликається на доводи викладені у відзиві на позов, наголошує, що доказами представленими стороною відповідача повністю спростовуються доводи викладені у позові. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання 08.04.2020р., 18.05.2020р., 17.06.2020 р., не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від останніх вернулись конверти із зазначенням причини: «за закінченням терміну зберігання». В судове засідання на 17.07.2020 р. дані відповідачі не з`явились. Належним чином повідомлялись про судове засідання, однак конверт із вмістом судової повістки вернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідач, в силу п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення до суду не надходило. Третя особа [PERSON] позов підтримав, вважає його таким, що підлягає до задоволення. Третя особа ЛМКП «Айсберг» не забезпечило явку свого представника в судове засідання. Будучи допитаним в судовому засідання судовий експерт фізична особа-підприємець [PERSON] підтримав даний ним висновок експерта № 34/19 від 18.10.2019 року Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши сторони у справі та їх представників суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що позивач являється співвласником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . У вказаному будинку проживає й відповідач [PERSON] , квартира якої знаходиться у тій ж самій проекції над квартирою позивачки. Судом встановлено, що квартира позивачки була затоплена з різних причин, що підтверджується відповідними актами ЛКП "Айсберг" однак з вини власника квартири [ADDRESS] . Згідно акту складеного комісією ЛКП "Айсберг" від 18.12.2007 року та затвердженого директором ЛКП "Айсберг", було встановлено факт залиття приміщення суміжного санвузла та пошкодження електричної проводки санвузла квартири [ADDRESS] . Причиною залиття послужила несправність зливного бачка в квартирі [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно акту складеного комісією ЛКП "Айсберг" від 21.02.2013 року та затвердженого директором ЛКП "Айсберг", було виявлено сліди залиття у ванній кімнаті. Причиною залиття послужило протікання каналізаційного стояка в квартирі [ADDRESS] Мешканцями квартири № 11 не надано доступу для проведення робіт (а.с. 9). Як вбачається з акту складеного відповідною комісією ЛМКП "Айсберг" 22.03.2017 року та затвердженого директором ЛМКП "Айсберг", в результаті візуального обстеження встановлено: залита стіна та стеля. Причиною залиття послужила несправність труби опалення АГВ із-за тривалої експлуатації, яка знаходиться в квартирі № 11 та розміщена над квартирою № 5 (а .с. 8 ). Також, згідно акту складеного відповідною комісією ЛМКП "Айсберг" 22.03.2017 року та затвердженого директором ЛМКП "Айсберг", в результаті візуального обстеження встановлено: залита стеля та стіна кухні, залиті кухонні меблі та газовий котел. Причиною залиття послужив прорив водопровідного шлангу, який подає воду до газової колонки в квартирі № 11 , яка розміщена вище поверхом (а.с. 7). Згідно висновку експерта № 34/19 складеного судовим експертом фізичною особою-підприємцем [PERSON] 18.10.2019 року - розмір майнової шкоди завданої в результаті пошкоджень приміщення кухні в квартирі [ADDRESS] становить 17 556,84 гривень (а.с. 11-29). Позивач неодноразово зверталася до відповідача із вимогою про відшкодування завданих залиттям збитків. Однак, станом на день розгляду справи з боку відповідача не проведено відшкодування заявлених позивачем сум. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує (ч. 4 ст. 319 ЦК України). Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт завдання шкоди та підтверджено її розмір. Щодо відповідача, то вона, відсутності своєї вини у спричиненій позивачу шкоди внаслідок залиття квартири не довела. Посилання відповідача, про те, що акти є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, не заслуговують на увагу, оскільки ціакти повністю відповідають формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в нихнаведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Згідно ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК Україниморальна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідачів позивачеві було завдано моральної шкоди, які виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, докладені додаткових зусиль для організації життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 5 000 грн. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач є інвалідом ІІ-ї групи і на підставі ЗУ "Судовий збір" звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із позовною заявою, то в розумінні приписів статті 141 ЦПК України судові витрати компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial