Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що він працював у відповідача на посаді слюсаря по ремонту обладнання та звільнився 15.10.2012 року. При звільненні позивач не виплатив всіх належних йому сум, а тому просить стягнути з відповідача 1019,02 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середній заробіток за затримку розрахунку 23632,15 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив частково та зазначив, що товариство визнає лише вимоги щодо стягнення заробітної плати в розмірі 1019,02 грн.. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку, то вважає, що минув тримісячний строк звернення до суду з цією вимогою. Також на думку представника відповідача позивачем не доведено наявність моральної шкоди. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з трудовою книжкою позивача /а.с.5-7/ та довідки філії Смолинський торфозавод ДП "Чернігівторф" /а.с. 4/ він працював слюсарем по ремонту обладнання у цій філії до 15.10.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно цієї статті при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Проте, в порушення зазначених вимог розрахунок з позивачем не був проведений. Згідно з довідкою філії Смолинський торфзавод від 20.09.2013 року /а.с. 4/ заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 19.09.2013 року складає 1092,02 грн., а середньомісячна заробітна плата становить 1517,73 грн.. Сторони в судовому засіданні погодились з цією сумою та визнали, що заробітна плата не виплачена по даний час. За ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з довідки філії від 20.09.2013 року /а.с. 4/ середньомісячна заробітна плата позивача складає 1517,73 грн., тобто середньоденна заробітна плата позивача, як і зазначено у вірному розрахунку наведеному в позовній заяві, становила 72,27 грн.. Час затримки розрахунку за період з 15.10.2012 року по січень 2014 року включно (період який зазначений в позовній заяві) складає 327 робочих днів. Тобто середній заробіток за цей період складає 23632 грн.. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Таким чином, оскільки розрахунок з позивачем досі не проведено, то строк звернення до суду не минув. За ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховується характер правопорушення, глибина душевних та фізичних страждань потерпілого. Виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, враховуючи тривалість невиплати заробітної плати, підлягає зменшенню до 500 грн.. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати, а його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial