Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» матеріальної шкоди, що завдана вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та в остаточній редакції позовної заяви просив стягнути з відповідача ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» суму матеріального збитку у розмірі 36387 грн. 05 коп. Окрім того, заявлені позовні вимоги до [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 гривень, франшизи у розмірі 2000 гривень. Також просив стягнути судовий збір 2689 грн. 40 коп., витрати сплачені за отримання звіту експерта у розмірі 1700 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 06.03.2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Space Star», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Пестеля, 3 в м. Одесі, порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Альфа-Гарант" - Поліс обов`язкового страхування № AM 2364618 від 13.02.2018 року. Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 100000,00 грн. включно, франшиза - 2000,00 грн. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортного засобу. 15 травня 2018 року Суворовським районним судом м. Одеси була винесена Постанова, якою [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП у вигляді накладення штрафу. Позивач у строк передбачений чинним законодавством звернувся до представництва ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у м. Одесі із заявою про виплату страхового відшкодування і надав пакет необхідних документів для розрахунку та отримання виплати страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП належний йому автомобіль. В цей же день, 15 березня 2018 року експерту «СК «Альфа-Гарант» був наданий для огляду транспортний засіб «Mitsubishi Pajero» для можливості страховику встановити факт ДТП та розмір заподіяної шкоди. Було складено протокол огляду транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] в якому було зафіксовано характер та об`єм пошкодження вказаного транспортного засобу. 15.05.2018 р. отримано і надано ТДВ СК "Альфа-Гарант" постанову Суворовського районного суду м. Одеси (справа № 523/4027/18 ) про адміністративне правопорушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. 25.05.2018 р. ТДВ СК "Альфа-Гарант" направила [PERSON] в електронному вигляді заяву (потерпілого) про страхове відшкодування для заповнення. Отримана електронна форма заяви була заповнена і повернута відправнику. 30.05.2018 р. ТДВ СК" Альфа-Гарант" на картковий рахунок позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» переведено 2861,96 грн. страхового відшкодування. Чому саме така сума була переведена, [PERSON] не зрозумів. Із звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди та відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» ТДВ СК "Альфа-Гарант" не ознайомила, копію не направила. На письмові звернення до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» щодо надання інформації на якій стадії знаходиться розгляд та виплата страхового відшкодування, за заявою [PERSON] від 15.03.2018 р.. заява з вимогою надіслати копію звіту страхової компанії про вартість матеріального збитку та оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на час подачі позову до суду відповіді не отримано. Повідомлення-розписки про вручення письмових звернень до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», повернуті з відміткою про вручення. Не дочекавшись від страхової компанії звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля [PERSON] звернувся до фахівця-автотоварознавця - суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] . (сертифікат № 997/17 дійсний до 13.10.2010 р.) та за договором від 30 липня 2018 року № 3007Ї18 отримав Звіт № 28/28 «Про вартість матеріального збитку внаслідок ДТП завданого власнику автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] », з якого вбачається, що вартість матеріального збитку складає 8893,20 грн., вартість відновлювального ремонту 24537,50 грн. станом на 07.08.2018р. Не дочекавшись виплат страхового відшкодування [PERSON] самостійно звернувся на СТО де було встановлено обсяг робіт для відновлення пошкоджень автомобіля марки «Mitsubishi Pajero». реєстраційний номер [NUMBER] та отримав рахунок для оплати № А000000020 від 03.11.2018 р. виданий фізичною особою-підприємцем [PERSON] який здійснює діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів. За власні кошти [PERSON] відремонтовано автомобіль «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно виконаного заказу-наряду № [NUMBER] від 14.02.2019 року, сума відновлювального ремонту становить 41249,01 гривень, що підтверджується квитанцією Приватбанку № 0.0.126461933.1 від 12.03.2019 року про оплату. Відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснена виплата страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 2861,96 грн. Різниця між фактичними витратами на ремонт автомобіля та перерахованої страховою компанією суми страхового відшкодування на картковий рахунок позивача складає 38387,05 грн. Франшиза - 2000 грн. Таким чином, сума недоплаченого страхового відшкодування складає: сума відновлювального ремонту 41249,01 грн. - 2861,96 грн. виплата страхової компанії - 2000 грн. франшиза = 36387,05 грн., котрі позивач просить стягнути з відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант». З [PERSON] , винуватця ДТП, позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та франшизу у розмірі 2000 гривень. Окрім того, заявлено вимогу про стягнення судового збору 2689 грн. 40 коп., витрат, що сплачені за отримання звіту експерта у розмірі 1700 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 18 березня 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 52,53). Позивач в судове засідання не прибув та надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в судове засідання не прибув та останнім надано відзив на позов (а.с. 73-80). Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки згідно розрахунку № 40-R/41/8 вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Pajero». реєстраційний номер [NUMBER] », складає 5834 грн. 35 коп. (з ПДВ) та 4861 грн. 96 коп. (без ПДВ). Коефіцієнт фізичного зносу даного транспортного засобу складає 0.7. Франшиза 2000 грн. 00 коп. Тому на думку відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» ним виконано зобов`язання (4861 грн. 96 коп. - 2000 грн. 00 коп. = 2861 грн. 96 коп. котрі сплачені позивачу), тому просив відмовити у задоволенні позову до ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином та завчасно, причин неявки суду не сповістив та з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, котра і так розглядається з суттєвим порушенням строків, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. 06.03.2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Space Star», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Пестеля, 3 в м. Одесі, порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Альфа-Гарант" - Поліс обов`язкового страхування № AM 2364618 від 13.02.2018 року. (а.с. 81). Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 100000,00 грн. включно, франшиза - 2000,00 грн. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортного засобу. 15 травня 2018 року Суворовським районним судом м. Одеси була винесена Постанова, якою [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. (а.с. 16). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у ДТП у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 06.03.2018 року о 09 год. 45 хв. по вул. Пестеля, 3 в місті Одесі, є встановленим і доказуванню не підлягає. Для визначення вартості матеріальної шкоди, [PERSON] звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - [PERSON] , який проводив оцінку вартості відновлювального ремонту та матеріальної шкоди автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі договору 30 липня 2018 року № 3007Ї18. (а.с. 24,25). Суб`єкт оціночної діяльності зробив такі висновки про вартість об`єкта оцінки. Звітом № 28/28 «Про вартість матеріального збитку внаслідок ДТП завданого власнику автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] », встановлено, що вартість матеріального збитку складає 8893,20 грн., вартість відновлювального ремонту 24537,50 грн. станом на 07.08.2018р. (а.с. 31-46). 30.05.2018 р. ТДВ СК" Альфа-Гарант" на картковий рахунок позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» переведено 2861,96 грн. страхового відшкодування, що не оспорюється сторонами. [PERSON] самостійно звернувся на СТО де було встановлено обсяг робіт для відновлення пошкоджень автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] та отримав рахунок для оплати № А000000020 від 03.11.2018 р. виданий фізичною особою-підприємцем [PERSON] який здійснює діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів. За власні кошти [PERSON] відремонтовано автомобіль «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно виконаного заказу-наряду № [NUMBER] від 14.02.2019 року, сума відновлювального ремонту становить 41249,01 гривень, що підтверджується квитанцією Приватбанку № 0.0.126461933.1 від 12.03.2019 року про оплату. (а.с. 28-30). Таким чином, позивач фактично на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] , витратив 41249,01 гривень, що підтверджується належними доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно Постанови Верховного Суду України №6-2808цс15 від 20.01.2016р. завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Окрім того, суд звертає увагу відповідача, ТДВ СК" Альфа-Гарант", що після задоволення вимоги потерпілого Товариство не позбавлено права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до винуватця ДТП [PERSON] із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі котрі останній поніс в результаті ДТП за виключенням сплаченого страхового відшкодування. Суд погоджується з обранням способу відшкодування шкоди, обраним позивачем, що є його правом, і котрий є найбільш доцільнішим, виходячи з обставин справи, оскільки позивач поніс реально матеріальні витрати, які потрібні на відновлення автомобіля. Позивачу відшкодовано частину матеріального збитку страховою компанією у розмірі 2861,96 грн. Різниця між фактичними витратами на ремонт автомобіля та перерахованої страховою компанією суми страхового відшкодування на картковий рахунок позивача складає 38387,05 грн. Франшиза - 2000 грн. Таким чином, сума недоплаченого страхового відшкодування складає: сума відновлювального ремонту 41249,01 грн. - 2861,96 грн. виплата страхової компанії - 2000 грн. франшиза = 36387,05 грн., котрі на думку суду необхідно стягнути з ТДВ СК "Альфа-Гарант". Згідно з вимогами п.12.1. ст.12. п. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки. Франшиза згідно договору обов`язкового страхування № AM 2364618 від 13.02.2018 року складає 2000 гривень, котрі суд стягує з [PERSON] . Позивачем надано докази того, що він поніс витрати на проведення експертизи у розмірі 1700 гривень (а.с. 26), котрі підлягають стягненню з відповідача ТДВ СК" Альфа-Гарант". В частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди та враховуючи те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу довелося докладати значних зусиль для відновлення його порушеного права, що стало причиною моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди та частково задовольняє позовні вимоги в цій частині позову та стягує моральну шкоду з [PERSON] у розмірі 1000 гривень. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд задовольняє їх частково, виходячи з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Згідно із договором від 04.06.2018 року та акту наданих послуг від 31.10.2019 року, [PERSON] поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки позов задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути частково витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень, тобто по 2000 гривень з кожного відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 2689 грн. 40 коп. судового збору, по 1344 грн. 20 коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial