Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У лютому 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та матері дитини. Відповідач після припинення сімейних стосунків та спільного проживання матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини не надає, а тому позивач, посилаючись на ст. ст. 84, 180-183 Сімейного кодексу України, вимагає стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Крім цього, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому просить суд стягнути аліменти на власне утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 400 гривень щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Відповідач [PERSON] у суді визнав позов у частині стягнення аліментів на утримання дитини повністю. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому роз'яснені. В той же час він заперечив проти стягнення коштів на утримання дружини, бо не має роботи і лише одержує державну допомогу у центрі зайнятості. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково із таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову у частині стягнення аліментів на утримання дитини не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони з травня 2013 р. проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу у встановленому законом порядку, внаслідок чого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. За довідкою Мартоніської сільської ради неповнолітня перебуває на утриманні позивача. Згідно довідки Мартоніського фельдшерського пункту неповнолітня на «Д» обліку не перебуває. Відповідно вимогам Сімейного кодексу України: ч. 2 ст. 84 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. ч. 4 ст. 84 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. ч. 2 ст. 91 - жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до частин 2-4 ст. 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу; ст. 180 - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач, після припинення сімейних стосунків та спільного проживання із січня 2015 р. не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та матері дитини, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в примусовому порядку у зазначеному позивачем розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів іншої дитини, непрацездатних батьків, дружини; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). В той же час суд частково погоджується із запереченнями відповідача, що у даний час він неспроможний сплачувати аліменти на утримання позивача у розмірі 400 грн. щомісяця, бо не має постійного заробітку. Тому суд вважає за доцільне стягнути кошти на утримання матері дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 100 гривень щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. У решті позову потрібно відмовити за його недоведеністю. Суд прийшов до висновку, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 243,60 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 84, 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial