Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить: - визнати незаконним та скасувати наказ № 2-к від 11.01.2017 про « Про звільнення » за п.1 ст.40 КЗпП України та п.1 ч.1 ст.87 Закону України « Про державну службу » ; - поновити з 11.01.2017 року позивачку на посаді головного спеціаліста інформаційних технологій та захисту інформації відділу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області ; - стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області на користь позивачки середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу , станом на 28.09.2017 року в сумі 31 133,98 гривень ; - визнати незаконним дії та бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області , який не запропонував роботу позивачці одночасно з повідомленням про ліквідацію відділу та не сплатив компенсацію передбачену ч.4 ст.87 Закону України « Про державну службу» ; - стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області компенсацію передбачену ч.4 ст.87 Закону України « Про державну службу» в розміні 3 498 ,44 гривень ; - стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області на користь позивачки середню заробітну плату за весь час не своєчасного розрахунку при звільненні в розмірі 1 749,10 гривень . Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем - 2 з порушенням вимог трудового законодавства за відсутності правових підстав для звільнення. Вважає, що її звільнення у зв'язку із ліквідацією відділу є незаконним, оскільки на думку позивача, в дійсності відбулася реорганізація відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирській області шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області. Зазначає, що звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ допускається лише, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду або якщо він відмовляється від такого переведення. Тому, її протиправно не прийняли у новостворений відділ. Крім того, вважає, що користується переважним правом на залишення на роботі, оскільки у неї є на утриманні двоє неповнолітніх дітей та те що відповідачем -2 протиправно не було враховано при її звільненні. Стверджує, в позовній заяві , що відповідач - 2 , Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області своїми діями завдав матеріальної шкоди , залишивши її без засобів для існування та нормальних життєвих зв'язків. З огляду на це, просить скасувати спірний наказ як протиправний, поновити її на посаді та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Позивачка в судове засідання не зявилася але звернулася до суду з письмовою заявою про підтримання позовних вимог і розгляд справи у її відсутність . Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в судовому засіданні позов не визнав, з підстав, викладених у письмових запереченнях. В обґрунтування заперечень зазначив, що на виконання постанови КМУ від 31.08.2016 №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", Держгеокадастром видано наказ від 07.11.2016 №278 "Про ліквідацію територіальних органів служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області", яким ліквідовано відділ Держгеокадастру в Олевському районі Житомирській області, як юридичну особу. У звязку з цим 11.11.2016 року позивачку було попереджено про вивільнення та в подальшому 11.01.2017 звільнено у звязку ліквідацією установи у порядку ч.1 ст.40 КЗпПУ. При цьому зазначив , що порядок звільнення позивачки було дотримано норм трудового законодавства . Крім того, зазначає, що у штаті новоствореної структури Головного управління відсутні посади, на яку могла б претендувати позивачка і взагалі обовязок відповідача приймати на посаду у такий відділ законодавством не передбачений. Таким чином, вважає, що при звільненні позивачки, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Представник відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирській області в судовому засіданні проти позову заперечував і просив відмовити у позові з підстав, які зазначені представником Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Заслухавши пояснення позивачки та представників відповідачів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Позивачка з 19.10.2009 року до 11.01.2017 працювала на посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій у відділі Держгеокадастру в Олевському районі Житомирській області. (а.с.11-12) Наказом голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області від 11.01.2017 № 2-к позивачку 11.01.2017 року звільнено з посади головного спеціаліста з інформаційних технологій у звязку з ліквідацією відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ та п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу"(а.с.6). Вважаючи таке звільнення незаконним, позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного : Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу". Відповідно до ч.3 ст. 5 Закону України "Про державну службу", дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Так, ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення. Відповідно до ч.3 ст. 87 Закону України "Про державну службу", процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (статті 45). Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як встановлено судом, позивачку з 11.01.2017 звільнено з займаної посади головного спеціаліста у звязку з ліквідацією відділу Держгеокадастру в Олевcькому районі Житомирської області відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ та п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу". При цьому, спірний наказ виданий на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", від 20.10.2011 №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" та відповідно до наказу № 278 від 07.11.2016 року Держгеокадастру "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області" ліквідовано як юридичні особи територіальні органи держгеокадастру в Житомирській області ( а.с.62 ) . Відповідно до наказу № 16 від 09.11.2016 року ГУ Держгеокадастру в Житомирської області затверджено склад ліквідаційної комісії до якої увійшла і позивачка ( а.с.61 ) . Згідно абзацу 1 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У п. 19 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Тобто, для розірвання трудового договору на підставі п. 1 ч. ст. 40 КЗпП України має бути наявність змін в організації виробництва і праці внаслідок, зокрема, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Судом встановлено, що Кабінет Міністрів України Постановою від 31.08.2016 №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" вирішив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком. У п. 4 Постанови наказано Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити здійснення заходів, пов'язаних з виконанням пункту 2 цієї постанови в якому зазначено, що міжрегіональне та міськрайонні управління Служби, управління (відділи) Служби у районі, містах є структурними підрозділами відповідних головних управлінь Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. 07.11.2016 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", від 20.10.2011 №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, повязаних, з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" в.о. голови Держгеокадастру видано наказ №278 "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області". (а.с.62) . Пунктами 1,2,3 наказу наказано ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком; призначити голову ліквідаційної комісії та затвердити план заходів з ліквідації територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів. Згідно додатку 1 до наказу до переліку територіальних органів Держгеокадастру і Держземагенства, що ліквідовуються увійшов і відділ Держгеокадастру в Олевському районі.(а.с.63) Наказом голови ліквідаційної комісії [PERSON] від 09.11.2016 №16, на виконання п.1.1 Плану заходів щодо ліквідації територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів., затвердженого наказом Держгеокадастру від 07.11.2016 №278, затверджено склад ліквідаційної комісії Відділу Держгеокадастру в Олевському районі . (а.с.61) . В контексті наведеного суд відмічає, що відбулася саме ліквідація відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області, як юридичної особи . При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача, що у Головному управлінні Держгеокадастру було змінено лише штатний розпис, згідно якого відділ в Олевському районі Головного управління Держгеокадстру зазначений як структурний підрозділ Головного управління Держгеокадстру в Житомирській області. Крім того, повноваження, завдання (функції) Головного Держгеокадстру в Житомирській області не змінилися. Отже, посилання позивача на те, що відділ Держгеокадастру в Олевському районі було саме реорганізовано у відділ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області є безпідставними , оскільки останній не набув права юридичної особи. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2016 року позивачку було попереджено про майбутнє вивільнення у звязку з ліквідацією відділу Держгеокадастру в Олевському районі, що підтверджується її особистим підписом на попередженні. (а.с.5). За змістом частин 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Як передбачено положеннями вищенаведеного законодавства, обовязковою умовою, яка покладається на роботодавця, при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, порушення цієї обов'язкової для роботодавця умови може вважатися порушення процедури звільнення. Наказ про звільнення позивачки був виданий 11.01.2017, а попереджено її про таке звільнення 11.11.2016, суд дійшов висновку, що порядок та строки попередження працівника про майбутнє вивільнення відповідачем було дотримано ( а.с.5,6 ). Суд вважає, що підстави для звільнення позивача з роботи за п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у відповідача були, оскільки факт саме ліквідації відділу Держгеокадастру в Олевському районі підтверджений під час розгляду справи в суді . При цьому порядок звільнення позивача відповідачем не було порушено. Звільнення позивача з роботи проведено після спливу двохмісячного строку з дня попередження, тобто з дотриманням вимог ст.49-2 Кодексу законів про працю України. Суд не погоджується з вимогою позивачки в частині того, що вона мала бути поновлена на роботі у відділі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області , на посаді головного спеціаліста інформаційних технологій та захисту інформації , оскільки , як вбачається з матеріалів справи такого структурного підрозділу нема , тобто відділ Держгеокадастру в Олевському районі ліквідовано . Частиною 2 ст.40 КЗпПУ встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч.3 ст.49-2 одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Тобто, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі. У звязку з цим суд вважає , що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця. Власник ( роботодавець ) є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01.04.2015 у справі 640цс15. Як встановлено під час розгляду справи в суді відділ Держгеокадастру в Олевському районі Житомирській області було ліквідовано як юридичну особу. При цьому, суд зазначає, що позивачка перебувала у трудових відносинах саме з відділом Держгеокадастру в Олевському районі Житомирській області, як з юридичною особою. Будь-яких відносин з Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області, так із його структурним підрозділом - відділом в Олевському районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області у позивачки не було. Враховуючи позицію Верховного суду України, у звязку з тим, що відбулася ліквідація юридичної особи, суд вважає, що у Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області не зобовязане було приймати позивачку у новостворений відділ, оскільки це є його правом, а не обовязком. Що стосується посилань позивачки на те, що вона мала переваги перед іншими звільненими працівниками при переведенні у новостворений відділ Головного управління, що відповідачем не було враховано, то суд погоджується з доводами представника відповідача, оскільки як зазначалося вище приймати працівника у новостворений відділ, є правом роботодавця, а не його обовязком. Суд вважає безпідставними посилання позивачки на ту обставину, що інші працівники були переведені у відділ в Олевському районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області без проведення конкурсу, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 Закону України "Про державну службу" державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Відповідно до акту від 10.01.2017 року позивачці було запропоновано посаду провідного спеціаліста відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення Управління державної експертизи , ринку та оцінки земель посаду в Головному управлінні Держгеокадастру в Житомирській області , але відповіді на запропоновану роботу відповідач не отримав ( а.с.206 ) . Натомість після звільнення з посади 23.01.2017 року позивачка стала на облік в Олевський РЦЗ та стала отримувати допомогу по безробіттю , що стверджується записом в трудовій книжці ( а.с.12 ) . Відповідно до положень ст. 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Тобто, норми статті, на порушення якої посилається позивач застосовуються у разі наявності змін в організації виробництва, зокрема, скорочення чисельності працівників чи штату, а не повної ліквідації установи як у спірному випадку. Отже, такі посилання позивача суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки до даних правовідносин ст. 42 КЗпПУ не застосовується. Щодо позовної вимоги позивачки про поновлення на посаді раніше займаній суд зазначає також таке. Відповідно до абз.3 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Як встановлено судом відбулася саме ліквідація відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області, як юридичної особи , при цьому, у Головному управлінні Держгеокадастру було змінено лише штатний розпис, тобто нова установа не була утворена. Таким чином, відсутні правові підстави для поновлення на посаді позивачки в установі, яка на момент її звільнення вже існувала і з якою позивачка не перебувала в трудових відносинах. Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивачка зверталася із заявою до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області про переведення на роботу і що ця заява була зареєстрована і прийнята до розгляду відповідачем 2 . Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача та поновлення її посаді, отже вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, тому не підлягають до задоволення. Водночас, при розгляді справи в суді позивачкою не було надано суду доказів її неправомірного звільнення та відмови у прийнятті на роботу . З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивачки є не обґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню. З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі наведеного ,

Outcome: dismissed