Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

22.05.2015р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсними заповіти, посвідчені 27.07.2001р. від імені [PERSON] та [PERSON] за реєстровим номером №229 виконавчим комітетом Ружинської районної ради Ружинського району Житомирської області. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.05.2005р. померла мати позивача [PERSON], а 07.11.2013р. - батько позивача [PERSON]. Спадщину, яка відкрилась після їх смерті, позивач прийняв та в 2014р. під час розгляду в суді справи про припинення права власності на частку житлового будинку взнав про існування заповітів складених його батьками. 2 Вважає вказані заповіти недійсними, оскільки підписи батьків на них виконані не ними. Крім того, вважає, що волевиявлення батьків не було вільним і не відповідало їх волі, а тому у відповідності з ч.2 ст.1257 ЦК України ці заповіти є недійсними(т.1 а.с.1-3). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснивши, що його батьки вказані заповіти не підписували, оскільки батько був неграмотний, а мати - погано бачила. Вказує , що мати сама (без батька, який не хотів складати заповіт) прийшла в селищну раду разом із донькою - відповідачкою [PERSON] і там секретар селищної ради, пожалівши матір, яка погано бачила, пішла на порушення закону і сама порозписувалась в заповіті матері, а заповіт від імені батька підписала [PERSON] Батько хотів заповіт зробити на брата - [PERSON], однак раптово захворів і не встиг цього зробити. Просить суд визнати заповіти недійсними для того, щоб всі спадкоємці мали право на спадщину їхніх батьків. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали повністю, пояснивши, що ніяких доказів на підтвердження позову [PERSON] не надано і позов фактично грунтується лише на припущеннях позивача. Відповідач [PERSON] на початку розгляду справи позовні вимоги визнав повністю, а в послідуючому - поклався на розсуд суду. Пояснив, що дійсно у матері не було одного ока, а на інше вона погано бачила, а тому сама не могла розписатись у заповіті. Спадщину після смерті матері він прийняв за згодою батька та сестри, однак про те, що оформив на себе право на земельну ділянку, належну матері, позивачу та іншим спадкоємцям не говорив, оскільки вони не питали про це. Батько ж не міг скласти заповіт на [PERSON], бо не любив її та він не міг ні читати, ні писати і в 2013р. раптово захворів та помер, а сестра цим скористалась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, а під час попереднього судового засідання позовні вимоги визнав повністю (т.1 а.с.142, т.3 а.с.2). Третя особа на стороні відповідача [PERSON] надав письмові пояснення відносно позову та в судовому засіданні пояснив , що позовні вимоги [PERSON] підтримує, оскільки вважає, що оспорювані ним заповіти складені з порушенням вимог ст.7 Закону України "Про нотаріат" та п.10 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій", а саме: не встановлено по паспорту особу, яка звернулась для вчинення нотаріальної дії; якщо громадянин має фізичні вади, то в заповіті повинна бути зроблена відмітка про вказане тощо. Стверджує, що його батько був неписьменним, мав лише 3 класи освіти, а мати страждала на захворювання очей, а тому вони не могли самостійно прочитати та підписати вказані заповіт В книзі реєстрації нотаріальних дій не вказано документи, які б посвідчували особи батьків, що викликає сумнів в тому, що останні були присутні під час складання заповітів. Таким чином , вважає, що посадова особа Ружинської селищної ради грубо порушила вимоги Закону України "Про нотаріат", а тому оспорювані заповіти є недійсними (т. 3, а.с.79-81). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що не може визначитись із своїм ставленням щодо задоволення чи незадоволення позовних вимог. Підтвердив, що їхніх батько мав 3 класи освіти і там, де потрібно було підписатись, за нього підписувалась мати. Мати хворіла, мала проблеми із зором і їй робили операцію на очах. Представник третьої особи - Ружинської селищної ради в судовому засіданні пояснила, що оспорювані заповіти були оформлені належним чином. Якби особи, які складали заповіти, були неписьменними, то про це було б здійснено відповідний запис в заповіті. \~Заслухавши пояснення сторін, осіб, які беруть участь у справі, свідка, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. 3 Сторони по справі, а також треті особи - [PERSON], [PERSON] є рідними синами та донькою подружжя [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвами про укладення шлюбу, свідоцтвами про народження, актовими записами про народження та (т.1 а.с.48, 68, 97, 106, 119-122, 127). [PERSON] померла 29.05.2005р. і відносно її спадкового майна Ружинською державною нотаріальною конторою 11.08.2005р. було заведено спадкову справу №279 (т.1 а.с.37-76). Спадщину після смерті [PERSON] прийняли: її чоловік -[PERSON], та діти - [PERSON] і [PERSON] [PERSON] (т.1 а.с.40, 41, 53). [PERSON] помер 07.11.2013р. і відносно його спадкового майна Ружинською державною нотаріальною конторою 20.12.2013р. було відкрито спадкову справу №337/2013р. (т.1 а.с.79-129). Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти: [PERSON] , [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] (т.1, а.с.82, 84, 91, 92). Листом від 04.09.2014р. позивачу [PERSON] державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по вул.Лісовій, 91 в с.Заріччя Ружинського району Житомирської області після смерті [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказаний будинок (т.1 а.с.110). 11.09.2014р. позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1\\6 обов'язкову частку в спадковому майні [PERSON], а саме: земельної ділянки, площею 2.3648 га(т.1, а.с.113). Спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 27.07.2001р. секретарем Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області, яким заповіла 1\\2 частину житлового будинку своїй дочці [PERSON], а земельну ділянку - сину [PERSON] [PERSON] (т.1 а.с.45). Спадкодавець [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 27.07.2001р. секретарем Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області, яким заповів 1\\2 частину житлового будинку [PERSON], а земельну ділянку - [PERSON] [PERSON](т.1, а.с.88). 22.05.2015р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на положення ч.3 ст.203, ч.2 ст.1257 ЦК України, а саме на те, що його мати [PERSON] та батько [PERSON] не підписували вищевказані заповіти, а також на те, що їх волевиявлення, як заповідачів, не було вільним та не відповідало їх волі, просив визнати зазначені заповіти недійсними (т.1 а.с.1-2). Проте, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки оспорювані позивачем заповіти було складено 27.07.2001р., тобто до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, до спірних правовідносин підлягають застосування норми цивільного законодавства в редакції 1963 року, тобто норми ЦК УРСР. А тому, відповідно, посилання позивача на положення ч.3 ст.203, ч.2 ст.1257 ЦК України в даному випадку є необгрунтованим. Однак, оскільки підставою позову є фактичні обставини , викладені в позовній заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішенні спору( п.9 постанови Пленуму ВС України №5 від 12.06.2009р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду"). З врахуванням вказаного, суд застосовує до правовідносин, які виникли між сторонами, норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. 4 Так, згідно ст.534 ЦК УРСР (в ред.1963р.), яка діяла на час укладання заповітів, кожний громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одному або декільком особам, які як входять та не входять до коло спадкоємців за законом, а так саме державі або окремим державним, кооперативним чи іншим громадським організаціям. Заповіт повинен бути\~\~складений\~\~у\~\~письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем ( ст.541 ЦК УРСР). Статтею 37 Закону України "Про нотаріат" було визначено, що в населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчого комітету сільської ради вчиняють нотаріальні дії по посвідченню заповітів. За юридичною природою заповіт громадянина є односторонньою угодою (договором), спрямованої на встановлення цивільних прав і обов'язків. Цивільний кодекс УРСР (1963р.) визначення нікчемних або оспорюваних угод не містив, але статтями 48, 52, 54-57 ЦК УРСР (1963р.) передбачалось, що недійсними є угоди , що не відповідають вимогам закону; укладені громадянином, визнаним недієздатним через душевну хворобу або недоумство; укладені громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними; укладені громадянином, обмеженим у дієздатності внаслідок зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами; укладені громадянином, нездатним розуміти значення своїх дій, укладені внаслідок помилки, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких обставин. Також ст.545 ЦК УРСР передбачала можливість визнання заповіту недійсним. Під час розгляду справи судом встановлено, як вбачається з обставин, викладених в позовній заяві та пояснень позивача в судовому засіданні, що підставою для визнання оспорюваних заповітів недійними він вказує, що підписи на заповіті не належать його матері [PERSON], оскільки вона мала хворобу очей і не могла самостійно прочитати та підписати заповіт, та його батькові [PERSON], оскільки той був неписьменний і тому, відповідно, також не міг самостійно прочитати та підписати заповіт. З вказаних підстав позивач вважає, що ніяких заповітів його батьки не складали і їх волевиявлення не було вільним та не відповідало їхній волі. Таким чином, фактично позивачем зазначаються дві підстави визнання заповітів недійсними, а саме: непідписання заповіту особисто заповідачем та невідповідність заповіту останній волі спадкодавця. Вищезазначені підстави щодо недійсності оспорюваних заповітів, на думку суду, є суперечливими та взаємовиключають одна одну, зокрема: або [PERSON] та [PERSON] не підписували заповіти, або не розуміли значення своїх дій під час підписання заповітів, що свідчить про те, що посвідчення таких заповітів мало місце і що на заповітах наявні саме їх підписи. За положеннями ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.3 ст.220 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано покази свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що один раз, коли він спілкувався з батьком сторін -[PERSON], то той говорив йому, що він неграмотний. Однак чи міг останній писати і читати він не знає. Бачив, як [PERSON] отримував пенсію і щось там писав у відомості, але що саме не знає. Мати сторін -[PERSON] була грамотною жінкою і він її ні разу не бачив в окулярах і не чув від неї, що вона не бачить чи не може щось прочитати. 5 Крім того, позивач посилається на висновок посмертної судово- медичної експерти, яким встановлено, що згідно з даними медичних документів [PERSON] за умови того, що праве око у неї практично не бачило, а на ліве око мала місце далекозорість, для того, щоб вона могла прочитати та підписати який-небудь текст, їй необхідно було використовувати окуляри чи лупу ( т.3 а.с. 233-235). Також позивач посилається на висновок судово-почеркознавчої експертизи, яким встановлено, що підпис від імені [PERSON] в оспорюваному заповіті та підпис від імені [PERSON] в журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Ружинської селищної ради про отримання нотаріально оформленого документа виконані різними особами, а також , що підпис від імені [PERSON] в оспорюваному заповіті та відпис від імені [PERSON] в журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Ружинської селищної ради про отримання нотаріально оформленого документа також виконані різними особами ( т.4 а.с.106-114). Проте вказані докази достовірно не підтверджують того, що [PERSON] та [PERSON] власноручно не підписували оспорювані заповіти. Так, з вищевказаного висновку судово-медичної експертизи вбачається, що [PERSON] могла, використовуючи окуляри чи лупу, самостійно прочитати та підписати зазначений заповіт. Те, що свідок [PERSON] не бачив [PERSON] в окулярах, не свідчить про те, що вона їх не використовувала взагалі чи в той час, коли підписувала оспорюваний заповіт. Як вбачається з пояснень позивача та третіх осіб , [PERSON] закінчив 3 класи школи, що, на думку суду, може свідчити як про те , що він був неписьменним, так і про наявність у нього початкових знань та набуття ним навиків читання та письма. Останнє також підтверджується іншими доказами по справі. Так, свідок [PERSON], пояснюючи суду про те, що один раз [PERSON] повідомив йому про свою неписьменність, в той же час підтвердив, що останній самостійно отримував пенсію та розписувався у відомості про це. Крім того, як вбачається з спадкової справи №279, заведеної 11.08.2005р. Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна померлої 29.05.2005р. [PERSON], [PERSON] особисто подав та підписав в присутності державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини своєї дружини, а також заяву про видачу йому свідоцтва про право власності на 1\\2 житлового будинку та на земельні ділянки(т.1, а.с.40, 53). Позивачем також надано суду договір купівлі-продажу майнового паю від 27.05.2010р. та акт прийому-передачі Свідоцтва про право власності на майновий пай, які містять підпис продавця - [PERSON] (т.1 а.с.131-132, 133). Вчинення вказаного підпису останнім позивач особисто підтвердив в судовому засіданні. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що висновок судово-почеркознавчої експертизи відносно того, що підписи в оспорюваних заповітах та підписи в графі "розписка про одержання нотаріально оформленого документа" книги реєстрації нотаріальних дій виконані різними особами, доводить, що [PERSON] та [PERSON] не підписували оспорювані заповіти, оскільки висновок експерта достовірно таких обставин не доводить і може свідчити, зокрема, про те, що у зазначеній книзі реєстрації підпис був виконаний не тією особою, яка підписала заповіт. За таких обставин, суд вважає, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували те, що [PERSON] та [PERSON] особисто не підписувати оспорювані заповіти та не могли їх особисто прочитати і його твердження щодо недійсності заповітів з вказаних підстав ґрунтуються лише на його особистих поясненнях і припущеннях та спростовуються доказами, дослідженими по справі. Жодних доказів відносно того, що [PERSON] та [PERSON] під час укладення заповітів перебували у такому стані, коли вони не могли розуміти значення своїх дій або керувати ними, мали психічні захворювання чи перебували в хворобливосу стані, який впливав би на їх здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивачем суду не надано. 6 Не доведено позивачем і наявність введення [PERSON] та [PERSON] в оману при підписанні заповіту. Отже, наявні по справі докази вказують на те, що [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у секретаря селищної ради під час укладання та підписання заповітів, усвідомлювали значення своїх дій, могли ними керувати, а їхнє волевиявлення щодо складання заповітів було вільним та відповідало їх волі. З врахуванням викладеного, підстав для висновку, що оспорюванні заповіти не були особисто підписані [PERSON] та [PERSON], а також, що вони не відповідали їхньому волевиявленню, немає. Крім того, як вбачається із вищевказаної спадкової справи, заведеної відносно майна [PERSON], позивач [PERSON] спадщину після її смерті не прийняв, а тому у нього не виникло право на спадкування її майна і наявність заповіту вказаного спадкодавця жодним чином не впливає на його права, свободи чи інтереси та, відповідно, не дає підстав для звернення до суду за їх захистом (ст.3 ЦК України). Посилання позивача як на підставу визнання заповітів недійсними на порушення посадовою особою Ружинської селищної ради вимог законодавства при посвідченні вказаних заповітів ( зокрема на те, що підписи в заповітах та в книзі реєстрації виконані різними особами; що при посвідченні заповітів не було встановлено особи [PERSON] і [PERSON] тощо) не є підставою даного позову. Як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 "Про судові рішення у цивільній справі" відповідно до положень ст. ст.10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до положень пунктів 1, 2, та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" , при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Як вбачається з позовної заяви [PERSON], останній просив суд визнати недійсними заповіти [PERSON] та [PERSON] в зв'язку з тим, що вказані особи ці заповіти не підписували, а також, що заповіти не відповідали їх волевиявленню. Своїм правом, передбаченим ст.31 ЦПК України, щодо зміни підстави позову до початку розгляду справи по суті позивач не скористався. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач [PERSON] повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, те, що через непідписання особисто [PERSON] та [PERSON] заповітів, та відсутності їх вільного волевиявлення і невідповідності вказаних заповітів їх волі, оспорювані заповіти є недійсними. А тому, розгляд позову з інших підстав, не зазначених позивачем в своїй позовній заяві, зокрема, і з підстав складення заповітів уповноваженою особою з порушенням вимог законодавства, на думку суду, призвів би до порушення принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст.ст.10 11 ЦПК України, та, відповідно, до порушень прав відповідачів. З врахуванням вищевикладеного, оскільки позивач не надав безспірних доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, суд приходить до висновку про те, що законних підстав для визнання заповітів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не встановлено, і права позивача [PERSON] не порушені складанням вказаних заповіту,\~\~ тому\~\~в задоволенні позовних вимог суд відмовляє. 7

Outcome: dismissed