Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача- реєстраційна служба Воловецького РУЮ звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верховина-1030" про повернення безпідставно набутого майна. Позов мотивував тим, що ним за період 2006-2008 років декількома платежами було перераховано на користь ТзОВ „Верховина-1030" 391500 грн. з метою збільшення розміру статутного фонду товариства. Однак, учасниками товариства належним чином не оформлено збільшення розміру статутного фонду та перерозподіл часток між учасниками товариства відповідно до внесених коштів. Відповідно, позивач вважає, що оскільки його частка в статному фонді залишилася незмінною, перераховані ним кошти не збільшили обсяг його прав засновника та учасника товариства і не увійшли до статутного фонду, та з огляду на те, що на вимоги його кошти товариством не повернуто, внесена сума коштів підлягає до стягнення примусово, як безпідставно перераховані, а також інфляційні втрати та відсотки річних на загальну суму 934224,22 гривень, а також судовий збір. Позивач та представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, з підстав наведених в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Представник третьої особи Реєстраційної служби Воловецького РУЮ на розгляд справи не з"явилася, надала суду заяву про слухання справи без її участі, вирішення спору залишає на розсуд суду. Представники відповідача проти задоволення позову заперечили, вважають, що кошти до статутного фонду [PERSON] вносив за власним бажанням, тому вони не можуть вважатися безпідставно набутими ТзОВ "Верховина-1030". [PERSON] ствердив, що між ним та [PERSON] була усна домовленість про внесення додаткових коштів учасником товариства- позивачем замість нього за рахунок коштів представника відповідача по мірі потреби в діяльності товариства. Однак, [PERSON] вносив дані кошти через банківську установу від свого імені. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Установчими зборами засновників товариства з обмеженою відповідальністю "Верховина-1030" прийнято рішення, оформлене протоколом зборів учасників №1 від 10.02.2006 року про заснування товариства з обмеженою відповідальністю "Верховина-1030" та створення статутного фонду товариства у розмірі 35 000 гривень з розподілом часток: [PERSON]-98%, [PERSON] 2% (а.с.250, т.1). Наступними зборами учасників Товариства (протокол №2 від 08.05.2006 року) прийнято рішення про збільшення статутного фонду Товариства до 500000 гривень із збереженням часток засновників: [PERSON]-98%, що відповідає 490000 гривень; [PERSON] %, що відповідає 10000 гривень (а.с.7, т.1). Квитанціями, приєднаними до матеріалів справи №20 від 15.02.2006 року, №16 від 23.10.2006 року, №1 від 16.11.2006 року, №16 від 29.05.2007 року, №1 від 25.06.2007 року, №16 від 30.07.2007 року, №16 від 29.08.2007 року, №16 від 06.11.2007 року,№16 від 17.11.2007 року, №16 від 27.11.2007 року, №1 від 08.01.2008 року, №16 від 29.02.2008 року, №16 від 12.03.2008 року, №16 від 18.03.2008 року, №19 від 18.08.2008 року підтверджено, що [PERSON] було здійснено ряд перерахувань на рахунок ТзОВ "Верховина" на загальну суму 391 500 гривень. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29.07.2014 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2014 року встановлено та не потребує доведення, що вказані кошти позивачем було перераховано з призначенням платежу "поповнення статутного фонду", однак згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців розмір внеску [PERSON] до статутного фонду не збільшився. Судами зроблено висновок, що зобов"язання, які виникли внаслідок перерахування вказаних грошових коштів не пов"язані з корпоративними відносинами, а мають цивільно- правовий характер. Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. На підставі ст.1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Статтею 60 ЦПК України встановлений обов"язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що спірні кошти внесені [PERSON] на рахунок ТзОВ "Верховина-1030", належали [PERSON], не підтверджені належними та допустими доказами, а тому суд не вважає їх доведеними. Таким чином, кошти внесені позивачем в сумі 391500 гривень на рахунок ТзОВ "Верховина" набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а тому позов [PERSON] в частині повернення йому вказаних коштів є обгрунтованим та підлягає до задоволення. При вирішення позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 451436, 93 грн та 91287, 29 трьох відсотків річних, суд виходить з наступного. Пунктом 2 ст.1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 цього Кодексу). У відповідності з п. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивач [PERSON] надав суду розрахунок втрат від інфляції та трьох відсотків річних (а.с.149-247, т.1), при якому посилається на вимоги ч.2 ст.625 Цивільного кодексу, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, зобов'язання, які виникають внаслідок одержання майна без достатньої правової підстави, виключають можливість їх прострочення до набуття рішенням суду про повернення набувачем безпідставно набутих грошових коштів законної сили, оскільки саме суд встановлює факт безпідставного отримання коштів. Положеннями глави 83 ЦК України, якою врегульовані правовідносини, що виникають внаслідок безпідставного набуття, або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого), тобто, позадоговірні зобов'язання, не передбачена можливість застосування до спірних правовідносин норми ст. 625 ЦК України, яка передбачає обов'язкову наявність у боржника простроченого грошового зобов'язання. За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих позивачем, до задоволення не підлягають. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 654 (три тисячі шістсот п"ятдесят чотири) гривні.

Outcome: approved