Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], в обгрунтування якого зазначив,що між позивачем та відповідачем було укладено договір від 05.08.2008 року "Про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичних або фізичних осіб". Позивач узяв на себе зобов'язання надати відповідачу освітню послугу за його рахунок. Згідно договору загальна вартість навчання становить 12528 грн., сума оплати за один семестр складає 1491,5 грн. Згідно з наказом № 184-ст від 01.07.2011року [PERSON] було відраховано з навчального закладу за невиконання навчального плану та графіка начального процесу. Також відповідач має заборгованість по оплаті за навчання, яка складає 2973 грн. 02.10.2013 року відповідачу було направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість. Сплату за навчання відповідачем не внесено, тому позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу 3130,57 грн., 3 % річних у розмірі 259,99 грн. та пеню - 401,15 грн. на загальну суму 3791,71 грн., а також судові витрати. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання на неодноразові виклики не з'явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, тому вважається повідомленим належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 05.08.2008 року між сторонами було укладено договір на отримання освітніх послуг [PERSON] від позивача, а саме: навчання та підготовку бакалавра з галузі знань: економіка і підприємство, менеджмент і адміністрування, право, інформатика та обчислювальна техніка, факультет фінансово-економічний, банківська справа (а.с.5). Відповідно до п 4.3 даного договору загальна вартість навчання складає 12528,6 коп. Оплата вартості навчання за перший рік здійснюється протягом 15 днів після оголошення про рекомендацію зарахування. За кожний наступний рік замовник вносить плату посеместрово до 1 липня та 1 лютого відповідного року. [PERSON] була зарахована до закладу згідно наказу № 1157-ст від 31.07.2008 року. (а.с.9). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.8) відповідачем останню плату за навчання було внесено 14.06.2010 року в розмірі 1476 грн. тобто за 4 семестр 2009-2010 н.р. (а.с. 8). Відраховано відповідача було 01.07.2011 року, тобто по закінченню 6 семестру навчального плану, тому борг за навчання складає 2973 грн. 02.10.2013 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про сплату боргу за навчання (а.с.7)., а також повідомлено, що вразі несвоєчасної сплати буде нараховано пеню та 3% річних від простроченої суми. Вимоги позивача [PERSON] виконані не були, борг за навчання не сплачено. Позивач відповідно до наданого суду розрахунку просить стягнути суму боргу 2973 грн., пеню 401,15 грн., три проценти річних 259,99 грн. та інфляцію 157,57 грн. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання освітньої послуги, які регулюються спеціальними нормами, а саме Законом України "Про вищу освіту". Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторонни (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. На підставі частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Позивачем підтверджено наявність договірних відносин з відповідачем [PERSON] з приводу надання освітніх послуг. Зважаючи на викладені обставини, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по оплаті освітньої послуги в розмірі 2973 грн. та пені в розмірі 401,15 грн., яка обумовлена в договорі на надання послуг. В той же час суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 259,99 грн. та суми інфляції 157,57 грн. оскільки між сторонами виникли правовідносини з приводу надання освітньої послуги, які регулюються спеціальними нормами, а саме - Законом України "Про вищу освіту", а ст. 625 ЦК України відноситься до вимог, що виникають з грошового зобов'язання, також даний вид відповідальності не обумовлений укладеним договором. У зв'язку з реорганізацією Криворізький технічний університет шляхом злиття з Криворізьким економічним університетом реорганізовано у Державний вищий навчальний заклад "Криворізький національний університет", згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.03.2011 "Деякі питання реорганізації вищих навчальних закладів та наукових установ"№ 280, Указу Президента України від 24.05.2011 № 599 наказами Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України "Про утворення Криворізького державного університету"№501 від 30.05.2011 р., та "Про надання Криворізькому державному університету статусу національного від 14.06.2011 № 576 (а.с. 14 - 18), тому всі права і обов'язки Криворізького державного технічного університету у порядку правонаступництва перейшли до Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет". Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial