Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № KGH3RX02471050 від 28.05.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1437,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 24,00% на рік, кінцевий термін повернення - 27.05.2007 року. Зобов`язання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк». Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв`язку з чим станом на 29.11.2013 року виникла заборгованість у розмірі 47984,66 грн., а саме: 1437,70 грн. - заборгованість за кредитом, 14492,93 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 276 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 29016,86 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500 грн. - пеня (фіксована частина), 2261,17 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 37984,66 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати по справі, стягнути солідарно з відповідачів 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено. Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості скасовано, провадження у цій частині закрито. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, справа передана в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2018 року визначено головуючого суддю Волошина В.Є. Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В. призначеного на посаду судді строк на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 26 жовтня 2018 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. При новому розгляді справи представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки в реєстрації не значиться, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 травня 2006 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 1437 грн. 70 коп. на споживчі цілі на строк 12 місяців, з терміном повернення кредиту до 27 травня 2007 року включно та сплатою процентів у розмірі 2,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 23 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 130 грн. 70 коп. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 23 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 159 грн 18 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) (далі - Умови). Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом позичальника в заяві. Відповідно до пункту 6.1. цих Умов у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочення, але не менше 1 грн. Пунктом 6.3. Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів з будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5 % від суми заборгованості. У пункті 6.6. Умов указано, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю в 5 років. Згідно зі Статутом від 11 червня 2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 червня 2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за договором № KGH3RX02471050 від 28.05.2006 року станом на 29.11.2013 року виникла заборгованість у розмірі 47984,66 грн., а саме: 1437,70 грн. - заборгованість за кредитом, 14492,93 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 276 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 29016,86 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500 грн. - пеня (фіксована частина), 2261,17 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної стави (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами, комісію, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Верховний Суд, скасовуючи Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості зазначив, що строк дії кредитного договору від 28 травня 2006 року закінчився 27 травня 2007 року, позовна давність за цим договором спливла 27 травня 2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом 11 лютого 2014 року. Однак, можливість застосування як загальної, так і спеціальної позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. При новому розгляді справи сторони не зверталися із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу, а, суд за власною ініціативою не може застосувати позовну давність. Також в Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року вказано, що зазначені Умови підписані лише головою ПАТ КБ «Приватбанк» Дубілетом О. В., а позичальником не підписані, крім того у вказаному кредитному договорі не було визначено розмір комісії, розмір неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Тож судом в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про процентну ставку за кредитом, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу на те, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. У той же час, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1437,70 грн. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 479 грн. 85 коп., у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 14 грн. 38коп. на користь позивача.

Outcome: partial