Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Разом з тим, на протязі 2015-2016 років між сторонами [PERSON] та [PERSON] мав місце спір про право власності на вказане нерухоме майно. Так, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON]І до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, позов [PERSON] із зменшеними позовними вимогами задоволено, поділено спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а саме: квартира [ADDRESS], визнано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині вказаної квартири. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року скасовано у позові [PERSON] відмовлено в повному обсязі. У свою чергу ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 квітня 2016 року, касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення апеляційного суду Закарпатської області залишено без змін. Ухвалюючи судові рішення, суд апеляційної та касаційної інстанції мотивували тим, що спірне нерухоме майно належить [PERSON] на праві приватної власності одноособово. При цьому [PERSON], який фактично проживав у спірному житловому приміщенні з 1995 року з [PERSON], а з 2007 року внаслідок зміни позивачем фактичного місця проживання сам та вільно й безпосередньо користувався вказаним житлом, після отримання поштовим зв'язком вищевказаного рішення суду касаційної інстанції в кінці травня 2016 року виїхав із вказаної квартири до іншого місця проживання, вивізши при цьому меблі, побутову техніку, а також речі особистого вжитку, що підтверджується [PERSON] від 13 червня 2016 року, засвідченого начальником ЖБК "Молодіжний" за підписом свідків. Так, відповідач, після вибуття зі спірного житла переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: с. Верхній Коропець, вул. Гагаріна, Мукачівського району. Крім того, при власному фактичному виселенні із спірного житла, відповідач фактично знищив здійснені поліпшення житла, демонтував міжкімнатні двері та систему індивідуального опалення, пошкодив стіни та стелі житлових кімнат, а також настінну плитку в підсобних приміщеннях, що підтверджується фототаблицями, що надається до матеріалів позовної заяви. Однак, станом на сьогоднішній день відповідач [PERSON], [INFO], залишився зареєстрованим в [INFO]. При цьому, змінюючи місце фактично проживання відповідач [PERSON] не сплатив вартості комунальних послуг, якими особисто -2- користувався як одноособовий власний житлового приміщення, чим спричинив виникнення заборгованості по оплаті комунальних послуг, а подальша реєстрація відповідача за вказаною адресою спричинить продовження нарахування вартості комунальних послуг за утримання та обслуговування квартири, що фактично створює позивачу, [PERSON], як власнику спірного житла, перешкоди у вільному користуванні майном. Зазначає, що вирішити питання щодо зняття відповідача з реєстрації у позасудовому порядку у позивача не має можливості з незалежним від її волі причин, оскільки відповідно до вимог Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть, а відповідач [PERSON] хоч і змінив фактичне місце проживання, однак добровільно з реєстрації місця проживання не знімається. Тому на підставі вищенаведеного [PERSON] звертається до суду в інтересах [PERSON] та просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщення - квартирою №42 в будинку № 46 по вулиці Свято - Михайлівська в місті Мукачево Закарпатської області. Позивач - [PERSON] та її довіритель [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомив. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зменшені позовні вимоги задоволено та вирішено : "Поділити спільне майно подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а саме квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що належить до спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що належить до спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]." (а.с.9-12), а рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року - скасовано та прийнято нове рішення яким вирішено : "У позові [PERSON] до [PERSON] про поділ квартири, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - відмовити" (а.с.13-17). В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2016 року, касаційну скаргу [PERSON] - відхилено, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року - залишено без змін (а.с.18-22). З копії Довідки №1806 виданої 08 червня 2016 року Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, [PERSON] належить на праві особисто власності квартира № 42, що розташована в будинку № 46 по вул. Свято-Михайлівська в м.Мукачево (а.с.8). З [PERSON] управляючої компанії ТОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс" №10 від 13 лютого 2016 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO], з 2007 року про що своїми підписами засвідчили : [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], кв.№51; [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], кв.№53, та [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], кв.№57 (а.с.23). Відповідно до Довідки №51 від 10 жовтня 2015 року наданої Головою ЖБК "Молодіжний" [PERSON] - [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], а [PERSON], [INFO], до 1995 року в квартирі №42 що в будинку №46 по вулиці Індустріальна в м. Мукачево - не проживав (а.с.24). [PERSON] складеного 13 червня 2016 року ЖБК "Молодіжний", [PERSON] отримавши відмову у касаційній скарзі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2016 року, виїхав з квартири за адресою: м.Мукачево, вул. Свято-Михайлівська, буд.46, кв.№42 до іншого місця проживання. Разом з тим вивіз речі з квартири : Холодильник, мікрохвильову піч "Liberton", кавоварку "Mini Espresso", бойлер (водонагрівач); стінку "Оскар", килими 2 шт., морозильну камеру "Zanussi", газову плиту, вибив та вивіз міжкімнатні двері, зрізав та вивіз котел індивідуального -3- опалення, кухонну стінку "Ольга", одяг та власні речі побутового вжитку, пилосмок, праску, набір посуд "Luminar", пральну машину. Даний акт затверджено підписами свідків : [PERSON], який проживає за адресою: м. Мукачево. вул. Індустріальна, буд. №46, кв.№44, [PERSON], яка проживає за адресою:м. Мукачево. вул. Індустріальна, буд. №46, кв.№43 та [PERSON], яка проживає за адресою: м.Мукачево. вул. Індустріальна, буд. № 46, кв.№41 (а.с.34). З Довідки за №99 від 13 червня 2016 року, виданої головою ЖБК "Молодіжний" [PERSON] вбачається, що адресою: м.Мукачево. вул. .Індустріальна, буд. №46, кв.№42, на даний час проживають : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.35). Відповідно до [PERSON] від 13 червня 2016 року, завіреного начальником кооперативу ЖБК "Молодіжний", [PERSON] проживаючи за адресою: [INFO], кв.№42, не сплачував комунальні послуги за період з 2015 по 2016 рік, та залишив борги по несплаті комунальних послуг [PERSON], [INFO], про що свідчать рахунки з водопостачання № 2028932 від 01 червня 2016 року, рахунок нарахувань за послуги за період січень 2010 року по червень 2016 року, рахунок за газ та послуги з газопостачання за червень 2016 року, рахунок за електроенергію №1253164 від 10 червня 2016 року (а.с.36-39). Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 2 статті 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Судом встановлено, що [PERSON], є власником квартири № 42, яка знаходиться в будинку №46 по вул. Свято - Михайлівська в м.Мукачево. Крім нього, в даній квартирі, також зареєстрований [PERSON], [INFO], але за вищевказаною адресою не проживає, оскільки вибув на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - підлягають до задоволення. -4- [PERSON] статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved