Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

04.06.2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом посилаючись на те, що 02.03.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 003176 (далі - Договір), згідно якого предметом лізингу був транспортний засіб автомобіль "Zotye Z 100" загальною вартістю 159 900, 00 грн. В подальшому 14.03.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір, згідно п. 1.3 якого було змінено предмет лізингу на транспортний засіб автомобіль "ЗАЗ Sens Lux" загальною вартістю 198 450, 00 грн. На виконання умов Договору позивачем 02.03.2016 року на рахунок ТОВ "Ваш Авто" були сплачені грошові кошти у розмірі 115 000, 00 грн., зокрема адміністративний платіж у розмірі 15 990, 00 грн. та частина авансового платежу у розмірі 99 010, 00 грн., та комісії за переказ коштів у розмірі 1 380, 00 грн. В подальшому 29.03.2016 року позивачем аналогічно на рахунки відповідача були сплачені грошові кошти, а саме частину авансового платежу у розмірі 251, 00 грн. та комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 5 953, 50 грн. Згідно Акту приймання-передачі предмета лізингу від 29.03.2016 року позивач отримав у користування транспортний засіб автомобіль "ЗАЗ Sens" державний номерний знак (далі - днз) [NUMBER] та використовував його встановлений порядком та згідно умов Договору. 13.05.2018 року позивача у м.Одеса було зупинено представниками поліції та повідомлено про то, що автомобіль ЗАЗ Sens днз [NUMBER] перебуває у розшуку, згідно виконавчого провадження від 15.03.2018 року № ВП55988869. В подальшому автомобіль був відігнаний на штрафмайданчик № 7 Одеської філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси". 20.06.2018 транспортний засіб автомобіль "ЗАЗ Sens", 2015 року випуску, днз [NUMBER], номер кузова [NUMBER] був реалізований на аукціоні з продажу арештованого майна в Україні (лот № 283323) за допомогою Системи електронних торгів арештованим майном (СЕТАМ). У зв'язку з викладеним позивач просить суд визнати вищезазначений договір фінансового лізінгу недійсним та стягнути з відповідача на його користь 340839,72 грн. майнової шкоди згідно наданого позивачем розрахунку. Позивач у судове засідання не з'явився, але звернувся до суду з заявою, відповідно до якої позов підтримав, просить суд розглядати справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надавав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ознайомившись з позовом, дослідивши письмові докази по справ, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, Законом України «Про фінансовий лізинг» та Законом України «Про захист прав споживачів». Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.2 ст.627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч.1 ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За змістом ч.1 ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію зокрема повинна містити, зокрема: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції. Інформація, передбачена ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, 02.03.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 003176 (далі - Договір), згідно якого предметом лізингу був транспортний засіб автомобіль "Zotye Z 100" загальною вартістю 159 900, 00 грн. В подальшому 14.03.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір, згідно п. 1.3 якого було змінено предмет лізингу на транспортний засіб автомобіль "ЗАЗ Sens Lux" загальною вартістю 198 450, 00 грн. На виконання умов Договору позивачем 02.03.2016 року на рахунок ТОВ "Ваш Авто" були сплачені грошові кошти у розмірі 115 000, 00 грн., зокрема адміністративний платіж у розмірі 15 990, 00 грн. та частина авансового платежу у розмірі 99 010, 00 грн., та комісії за переказ коштів у розмірі 1 380, 00 грн. В подальшому 29.03.2016 року позивачем аналогічно на рахунки відповідача були сплачені грошові кошти, а саме частину авансового платежу у розмірі 251, 00 грн. та комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 5 953, 50 грн. Згідно Акту приймання-передачі предмета лізингу від 29.03.2016 року позивач отримав у користування транспортний засіб автомобіль "ЗАЗ Sens" державний номерний знак (далі - днз) [NUMBER] та використовував його встановлений порядком та згідно умов Договору. 13.05.2018 року позивача у м.Одеса було зупинено представниками поліції та повідомлено про то, що автомобіль ЗАЗ Sens днз [NUMBER] перебуває у розшуку, згідно виконавчого провадження від 15.03.2018 року № ВП55988869. В подальшому автомобіль був відігнаний на штрафмайданчик № 7 Одеської філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси". 20.06.2018 транспортний засіб автомобіль "ЗАЗ Sens", 2015 року випуску, днз [NUMBER], номер кузова [NUMBER] був реалізований на аукціоні з продажу арештованого майна в Україні (лот № 283323) за допомогою Системи електронних торгів арештованим майном (СЕТАМ). Зміст тексту Договору та додатків № 1 та № 2 не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ "Ваш Авто" відповідно до підписаного 02.03.2016 тексту Договору та додатків № 1 та № 2. А відтак підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують права позивача, як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги. Враховуючи те, що зміст умов, в тому числі і істотних умов, Договору підлягали фіксації в декількох документах та підлягали підписанню Сторонами, не підписання Сторонами саме Додатку № 3, під час укладення Договору (02.03.2016) є обставиною, що вказує на не укладання Договору, а відтак з урахуванням положень наведених норм цивільного законодавства, у ТОВ "Ваш Авто" не виникло підстав для отримання сплаченого 02.03.2016 платежу по Договору у сумі 115 000 (сто п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., в результаті чого позивачем безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ "Ваш Авто" та інших платежів на рахунки ТОВ "Ваш Авто" та пов'язаними з виконанням Договору. Згідно з п.12.1 Договору передбачено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 40 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку Адміністративний платіж Лізингоодержувачу також не повертається. Однак, вказана стаття Договору суперечить положенням п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням договору. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно приписів ст.6 Закону України «Про фінансовий лізінг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України про "Фінансовий лізинг" визначено, що істотними умовами договору лізингу є: ?предмет лізингу; ?строк, на який лізингоодержувачу надається право користування ?предметом лізингу (строк лізингу); ?розмір лізингових платежів; ?інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтєю 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надається право лізингоодержувачу: 1)обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2)відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; 3)вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4)вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляються недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати: 1)заміни речі, якщо це можливо; 2)відповідного зменшення розміру плати за користування річчю; 3)безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; 4)розірвання договору і відшкодування збитків,які були йому завдані (ч. 2 ст. 768 ЦК України). Пунктом 5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги» встановлено, що фінансовими вважаються такі послуги, зокрема фінансовий лізинг. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги» визначено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. З огляду на викладене укладений Договір є нікчемним. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом. До відносин пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 (далі - Постанова ВСУ № 9) правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує насліки недійсності нікчемного правочину. Згідно з п.13 Постанови ВСУ № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. За змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін такого правочину зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Слід звернути особливу увагу, що згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Проаналізувавши зміст договору, з'ясовується, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію договору (пункт 12.1 Договору). Аналогічно згідно п. 12.4 Договору за несвоєчасне внесення лізингових платежів, лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного лізингового платежу до дня фактичної оплати цього лізингового платежу включно. За несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю проценти за користування чужими коштами у розмірі 3 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня наступного за днем оплати поточного лізингового платежу по день фактичної оплати цього платежу включно. Пунктом 12.5 Договору передбачено, що за використання предмету лізингу не за призначенням, невиконанням обов'язку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника предмета та ін. Лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 3 % від загальної вартості предмета лізингу на момент укладання Додатку № 3 до Договору, за кожен випадок такого порушення. Пунктом 12.6 Договору передбачено, що за створення перешкод в інспектування предмету лізингу представниками лізингодавця, лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 5 % від загальної вартості предмета лізингу на момент укладання Додатку № 3 до Договору, за кожен випадок такого порушення. Пунктом 12.9 Договору передбачено, що сплата лізингоодержувачем штрафів не позбавляє лізингодавця права вимагати від лізингоодержувача повернення предмета лізингу і не звільняє лізингоодержувача від обов'язку повернути лізингодавцю предмет лізингу. Пунктом 12.13 Договору передбачено, що у випадку відмови лізингоодержувача від прийняття предмету лізингу, останній сплачує неустойку (штраф) у розмірі 10% від вартості предмета лізингу на користь лізингодавця. Крім того, у Договорі та у cпецифікації (додаток № 2) відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Таким чином, вищезазначені положення Договору свідчать про несправедливість умов, які вказані у п.п. 3 - 5, 7, 11, 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яким передбачається, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Крім того, у Відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що також суперечить вимогам чинного законодавства України. Також, всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у Договорі і у cпецифікації (додаток № 2 до Договору) відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. А саме у зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка ЗАЗ SENS Lux, у кількості 1 (один) од. вартістю 198 450,00 грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСтУ, класифікаторів, технічних умов, тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. В порушення вимог чинного законодавства України, а ні у Договорі, ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. А відтак з урахуванням положень ст.806 ЦК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги», до істотних умов договору фінансового лізингу, щодо яких має бути досягнуто згоди сторонами окрім розміру лізингових платежів, є їх кількість та період в продовж якого здійснюється оплата за користування предметом лізингу, тобто період впродовж якого здійснюється сплата лізингових платежів, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Конституційний суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 року вказав, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч.1 ст.634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилкового чи навіть внаслідок введення в оману придбання непотрібних йому кредитних послуг. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами Договір є об'ємним документом, надрукований дрібним шрифтом. Крім того, він є юридично складним, у зв'язку з чим потребує достатнього часу для його прочитання, детального вивчення та розуміння. У той же час, суд вважає, що у позивача на момент укладання Договору об'єктивно бракувало знань, необхідних для правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму. Згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст.4 Закону України «"Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2766цс15. Слід зазначити, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг своїм листом від 01.02.2016 року № 693/16-8 на адресу ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» повідомила, що ч.1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2006 року (втратив чинність з 28.06.2015 року) визначалось, що ліцензуванню підлягає господарська діяльність і надання фінансових послуг відповідно до спеціальних законів, а саме Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» обов'язковому ліцензуванню підлягає діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів фізичних осіб. Таким чином, надання фінансової послуги, як фінансового лізингу підлягало ліцензуванню до набуття чинності Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року. З набранням чинності зазначеного закону, тобто з 28 червня 2015 року, всі фінансові послуги підлягають ліцензуванню відповідно до цього закону. Як встановлено судом Договір укладений між Позивачем та Відповідачем, нотаріально посвідчено не було. Відповідно до п.2 ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживачів договір може бути визнаний недійсним в цілому. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, проголошує, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За правилами ст.26 та ч.1 ст.27 Віденської Конвенції 1986 року «Про право міжнародних договорів», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.10 ЦК України та ст.3 Закону України «Про захист прав споживачів» Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України та застосовується судами при розгляді справ як джерело права. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved