Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах Київської міської державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України, Державного університету інфраструктури та технологій звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.06.2020 р., просить: - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] оформлену записом, вчиненим 19.11.2018 державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Ісаєвим В.В. за № 28994659 про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:263:0031, площею 0,9223 га, що розташована по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1697956780000); - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] оформлену записом, вчиненим 11.12.2018 державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Ісаєвим В.В. за № 29387702 про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:263:0031, площею 0,9223 га, що розташована по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1697956780000); - стягнути з відповідачів на користь прокуратури м. Києва сплачений судовий збір. В позовній заяві прокурор посилається на те, що Київською місцевою прокуратурою № 7 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12017100070004959 від 17.11.2017 р. за ч. 4 ст. 190 КК України, встановлено факт порушення прав держави на земельну ділянку площею 0,9223 га кадастровий номер 8000000000:69:263:0031, яка розташована по [ADDRESS] (далі - спірна земельна ділянка). Зазначає, що на підставі рішення Київської міської ради від 26.06.2003 р. № 549/709 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» Київському університету економіки і технологій транспорту (на даний час Державний університет інфраструктури та технологій) видано державний акт на право постійного користування землею серія І-КВ № 007158 від 10.12.2003 зареєстрованого за № 72-4-00065 на земельну ділянку площею 0,9223 га для реконструкції з розширенням колишньої споруди дитячого дошкільного закладу під навчальний корпус факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації інституту для будівництва господарських будівель на [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 21.05.2009 р. № 487/1543 «Про передачу Київському університету економіки і технологій транспорту земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації студентського гуртожитку, житлового будинку та господарської будівлі на [ADDRESS] » змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,9223 га на [ADDRESS] та дозволено її використовувати для будівництва, обслуговування та експлуатації студентського гуртожитку, житлового будинку та господарської будівлі. Отже, Київська міська державна адміністрація, яка є законним розпорядником земельної ділянки по [ADDRESS] , наділена правами володіння, користування та розпорядження щодо цієї землі. При цьому, такі права є непорушні та захищаються законом. Таким чином, на думку прокурора вказана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Університету на підставі акту на право постійного користування землею серія І-КВ № 007158 від 10.12.2003, який на час звернення до суду є чинним. Посилається на те, що державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Ісаєвим В.В. 19.11.2018 р. зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:263:0031, площею 0,9223 га, яка розташована по [ADDRESS] за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію 44128064 від 19.11.2018 р.). Підставою виникнення права власності у [PERSON] зазначено свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 88 від 05.06.2007 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А. Проте, як зазначає прокурор, згідно відповіді Київського державного нотаріального архіву від 13.03.2019 р. № 795/01-21 в справі № 02-33 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» приватного нотаріуса КМНО Матвеева О.А. від 18.01.2017 р. за реєстровим № 86-88 міститься запис про засвідчення вірності трьох фотокопій, відповідно за 05.06.2007 р. відсутній запис щодо видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Посилається також на те, що відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.05.2019 № 0570202/1-8970 інформація щодо припинення права постійного користування Київського університету економіки і технологій транспорту (Державного економіко-технологічного університету транспорту) земельною ділянкою на [ADDRESS] , а також щодо відкликання вищезазначеного державного акту у Департаменті відсутня. Інші документи, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою кадастровий номер 8000000000:69:263:0031 у Департаменті зареєстровані не були. Отже, на думку прокурора всупереч встановленим вимог земельного законодавства [PERSON] незаконно здійснив за собою реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка у встановленому порядку з власності держави не вибувала, без наявності відповідного рішення Київської міської державної адміністрації, на підставі неіснуючого свідоцтва про придбання нерухомого майна. Зазначає, що оскілки первинна реєстрація права власності на земельну ділянку за [PERSON] проведена на підставі неіснуючого свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, тому державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9223 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:69:263:0031) підлягає скасуванню. Надалі, право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44548780 від 11.12.2019), на підставі ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 № 654/3782/18. В той же час встановлено, що ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 № 654/3782/18 затверджено мирову угоду між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] звернувся до Голопристанського районного суду Херсонської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 9 850 000 грн. У подальшому між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено мирову угоду, та встановлено спосіб та порядок виконання рішення шляхом визнання за [PERSON] права власності на майно, належне боржнику, в тому числі - земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:263:0031 площею 0,9223 га, розташовану по [ADDRESS] . Таким чином, ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 № 654/3782/18 задоволено вищевказану заяву про затвердження мирової угоди. Постановою Херсонського апеляційного суду від 16.04.2019 у справі № 654/3782/18 скасовано вищевказану ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018. Отже, факт подальшої реєстрації за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, продовжує порушувати право держави на землю, зазначена реєстрація є чинною та відповідний запис міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, з огляду на те, що державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну землю проведено на підставі ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 р. № 654/3782/18, яка скасована постановою Херсонського апеляційного суду від 16.04.2019 р., прокурор вважає, що державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9223 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:69:263:0031) підлягає скасуванню. Отже, на думку прокурора, оскільки спірна земельна ділянка належить до державної власності та у встановленому земельним законодавством порядку із державної власності не вибувала, тому державна реєстрація права власності [PERSON] та [PERSON] підлягає скасуванню в судовому порядку. Обґрунтовуючи подання позову в інтересах Київської міської державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України, Державного університету інфраструктури та технологій прокурор посилається на таке. У даному випадку, порушення інтересів держави полягає в тому, що всупереч встановленому законодавством порядку, відповідачі набули у володіння земельну ділянку, що перебуває у державній власності, при цьому волі дійсного власника на її відчуження не було, що порушує економічні інтереси держави. Крім того зазначає, що Київська міська державна адміністрація визначається органом уповноваженим виконувати функції держави в спірних правовідносинах. Оскільки у даному випадку виникла необхідність захисту інтересів держави, місцева прокурора звертається до суду в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації, як розпорядника землями державної власності, в межах законодавства, визначеного Земельним кодексом України, з даним позовом про скасування рішень про державну реєстрацію права власності. Однак, Київська міська державна адміністрація не вживає жодних заходів щодо захисту державної власності на спірну земельну ділянку, хоча як розпорядник спірної земельної ділянки, зобов`язана вживати заходи щодо сумлінного та добросовісного управління довіреним їх державним майном, забезпечувати його ефективне використання, контролювати стан збереження, а у випадку порушення іншими особами права державної власності - невідкладно реагувати. Так, незважаючи на те, що спірна земля перебуває у власності інших осіб, а саме з 19.11.2018, проте жодних заходів Київською міською державною адміністрацією щодо захисту інтересів держави не вжито. Тобто, Київська міська державна адміністрація, у даному випадку, незважаючи на відкритість та загальну доступність даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як орган, уповноважений розпоряджатися землями держави та здійснювати контроль за їх використанням і охороною, не виявила та не відреагувала на факт заволодіння її майном та не звернулась до суду щодо захисту порушеного права, при цьому маючи таку можливість не реалізувала її. Виходячи із викладеного, Київська міська державна адміністрація, маючи таку можливість, повинна була виявити порушенні інтересів держави та, маючи відповідні повноваження для їх захисту, звернутись до суду за захистом цих прав, проте не звернулась, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до суду. Також місцева прокуратура зверталась до Київської міської ради з листом від 06.05.2019 про вжиття заходів цивільно-правового характеру та поновлення права держави на землю та з аналогічним листом від 13.06.2019 до Київської міської державної адміністрації. За результатами розгляду листів прокуратури від 06.05.2019 та від 13.06.2019 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) надано відповідь, що на теперішній час, а ні Київською міською радою, а ні виконавчим органом Київської міської ради (Київською міської державної адміністрації) жодних заходів реагування щодо витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію не вжито. Натомість, виконавчий орган Київради (КМДА) просив Київську місцеву прокуратуру № 7 пред`явити відповідний позов, допустивши при цьому бездіяльність та переклавши свій обов`язок на органи прокуратури, що свідчить про бездіяльність указаного органу. Крім того зазначає, що оскільки Державний університет інфраструктури та технологій є постійним землекористувачем спірної ділянки та державною установою, утримується за кошти державного бюджету, а Міністерство освіти і науки України виступає органом, уповноваженим державою, управляти майном та здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, наявні підстави для представництва їх інтересів органами прокуратури, тому дана позовна заява заявляється в їх інтересах також. Разом з тим, Міністерство освіти і науки України та Університет неналежно здійснюють захист інтересів держави та реалізацію наданих законом повноважень щодо оскарження дій, пов`язаних з вибуттям спірної земельної ділянки із постійного користування, що свідчить про бездіяльність уповноважених органів. Більше того, місцевою прокуратурою на адресу Міністерства освіти і науки України направлявся лист від 15.04.2019, в якому повідомлялось про те, що земельна ділянка по [ADDRESS] вибула із державної власності та щодо вжиття заходів цивільно-правового характеру. Проте, Міністерством освіти і науки України лист прокуратури проігноровано, відповідь по теперішній час не надано, що свідчить про бездіяльність та відсутність намірів звернення до суду із відповідним позовом. На виконання 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Київською місцевою прокуратурою № 7, повідомлено Київську міську державну адміністрацію, Міністерство освіти і науки України та Державний університет інфраструктури та технологій про намір звернутися до Солом`янського районного суду міста Києва з вказаним позовом в інтересах держави. З урахуванням вищезазначеного законодавства та порушенням інтересів держави, прокурор в силу вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділений правом захищати вказані інтереси, якщо їх захист не здійснює орган державної влади, тому у Київської місцевої прокуратури № 7 наявні підстави для вжиття представницьких заходів. Виходячи з наведеного вище, прокурор звернувся із вказаною позовною заявою до суду та просив суд її задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 04.07.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 09.07.2019 р. ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачам строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. 29.11.2019 р. ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. 08.07.2020 р. до суду подано письмові пояснення Міністерством освіти і науки України, в яких представник позов прокурора підтримує повністю. 02.09.2020 р. до суду Київською місцевою прокуратурою № 7 подано додаткове обґрунтування наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді. 13.04.2021 р. до суду подано письмові пояснення Київської міської державної адміністрації, в яких представник позов прокурора підтримує повністю, посилаючись при цьому на те, що земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:69:263:0031 площею 0,9223 га, розташовану по вул. Новопольова, 95 в м. Києві вибула з державної власності на підставі підробленого свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та на підставі ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області, яка скасована судом апеляційної інстанції. 26.10.2021 р. ухвалою суду Київську місцеву прокуратуру № 7 замінено на правонаступника - Подільську окружну прокуратуру міста Києва. В судовому засіданні представник прокуратури, представник Державного університету інфраструктури та технологій позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Представники Київської міської державної адміністрації, Міністерства освіти і науки Україн в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином, відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідачів до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечували представники прокуратури, Міністерства освіти і науки України та КМДА. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позову), прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент подання позову) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) викладено правовий висновок щодо підстав звернення прокурора до суду. Так, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Судом встановлено, що обґрунтовуючи підстави звернення з позовом в інтересах Київської міської державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України, Державного університету інфраструктури та технологій у даній цивільній справі прокурор зазначає, що незважаючи на наявність порушення Державних інтересів та вибуття земельної ділянки із державної власності, Київською місцевою державною адміністрацією, як власником земельної ділянки не вжито жодних заходів реагування щодо повернення її у державну власність, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» стало підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову з метою захисту інтересі держави. З матеріалів справи також встановлено, що Київська місцева прокуратура № 7 зверталась до Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації з листами від 03.05.2019 р. № 77-2252вих19 та від 13.06.2019 р. № 77-2923вих19 відповідно, з повідомленням про необхідність вжиття зазначеними органами заходів, направлених на поновлення права держави на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:263:0031 площею 0,9223 га, розташовану по [ADDRESS] . Судом також встановлено, що Київська місцева прокуратура № 7 листом від 27.06.2019 р. № 77-3182вих19 повідомила Київську міську державну адміністрацію, Міністерство освіти і науки України, Державний університет інфраструктури та технологій про пред`явлення прокуратурою до Солом`янського районного суду м. Києва позову в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України, Державного університету інфраструктури та технологій до [PERSON] , [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:263:0031 площею 0,9223 га, розташовану по [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурор мав законні підстави для звернення до суду з даним позовом в інтересах Київської міської державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України, Державного університету інфраструктури та технологій про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, оскільки ним було дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та обґрунтовано наявність підстав для здійснення такого представництва. Судом встановлено наступні обставини. Київською місцевою прокуратурою № 7 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12017100070004959 від 17.11.2017 р. за ч. 4 ст. 190 КК України, встановлено факт порушення прав держави на земельну ділянку площею 0,9223 га кадастровий номер 8000000000:69:263:0031, яка розташована по [ADDRESS] . На підставі рішення Київської міської ради від 26.06.2003 р. № 549/709 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» Київському університету економіки і технологій транспорту (на даний час Державний університет інфраструктури та технологій) видано державний акт на право постійного користування землею серія І-КВ № 007158 від 10.12.2003 зареєстрованого за № 72-4-00065 на земельну ділянку площею 0,9223 га для реконструкції з розширенням колишньої споруди дитячого дошкільного закладу під навчальний корпус факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації інституту для будівництва господарських будівель на [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 21.05.2009 р. № 487/1543 «Про передачу Київському університету економіки і технологій транспорту земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації студентського гуртожитку, житлового будинку та господарської будівлі на [ADDRESS] » змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,9223 га на [ADDRESS] та дозволено її використовувати для будівництва, обслуговування та експлуатації студентського гуртожитку, житлового будинку та господарської будівлі. На підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЯЯ № 382748 від 01.11.2010 р. земельна ділянка площею 0,9223 га кадастровий номер 8000000000:69:263:0031, яка розташована по [ADDRESS] перебуває у постійному користуванні Державного економіко-технологічного університету транспорту, який на час звернення до суду є чинним. Відповідно до Статуту Державного університету інфраструктури та технологій, Університет створено на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2016 року № 151-р "Про деякі питання реорганізації вищих навчальних закладів", наказу Міністерства освіти і науки України від 06.05.2016 року "Про утворення Державного університету інфраструктури та технологій на підставі ліквідованих: Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного та Державного економіко-технологічного університету транспорту, який є правонаступником вказаних вищих навчальних закладів і підпорядкований МОН. Державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Ісаєвим В.В. 19.11.2018 р. зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:263:0031, площею 0,9223 га, яка розташована по [ADDRESS] за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію 44128064 від 19.11.2018 р.). Підставою виникнення права власності у [PERSON] зазначено свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 88 від 05.06.2007 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А. Згідно відповіді Київського державного нотаріального архіву від 13.03.2019 р. № 795/01-21 в справі № 02-33 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» приватного нотаріуса КМНО Матвеева О.А. від 18.01.2007 р. за реєстровим № 86-88 міститься запис про засвідчення вірності трьох фотокопій, відповідно за 05.06.2007 р. відсутній запис щодо видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. В подальшому, право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44548780 від 11.12.2018 р.), на підставі ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 р. № 654/3782/18, якою була затвердження мирова угода між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , де встановлено спосіб та порядок виконання рішення шляхом визнання за [PERSON] права власності на майно, належне боржнику, в тому числі - земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:263:0031 площею 0,9223 га, розташовану по [ADDRESS] . Постановою Херсонського апеляційного суду від 16.04.2019 р. у справі № 654/3782/18 скасовано вищевказану ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 р. Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.05.2019 № 0570202/1-8970 інформація щодо припинення права постійного користування Київського університету економіки і технологій транспорту (Державного економіко-технологічного університету транспорту) земельною ділянкою на [ADDRESS] , а також щодо відкликання вищезазначеного державного акту у Департаменті відсутня. Інші документи, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою кадастровий номер 8000000000:69:263:0031 у Департаменті зареєстровані не були. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Право володіння означає, юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпоряджання означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може полягати навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Суб`єктами права власності на землю є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності. Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: земельні ділянки, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності. Згідно з п. 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України в редакції, чинній на час прийняття Київрадою вищезазначених рішень, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснювались, в даному випадку, Київською міською радою. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (чинний на момент прийняття вищевказаних рішень) розмежування земель державної та комунальної власності полягло у здійсненні організаційно-правових заходів щодо розподілу земель державної власності на землі територіальних громад і землі держави, а також щодо визначення і встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок державної та комунальної власності. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01.01.2013 р., скасовано Закон України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» та розмежовано землі державної та комунальної власності відповідно до положень статей 83, 84 Земельного кодексу України. Отже, до 01.01.2013 р. повноваження щодо розпорядження землями належало Київській міській раді. Після завершення процедури розмежування земель державної та комунальної власності земельну ділянку передано в державну власність. Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України розпорядження землями державної власності відноситься до виключної компетенції повноважень Київської міської державної адміністрації. Приписами ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України та ст. 373 Цивільного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Частиною 2 ст. 78 Земельного кодексу України та ст. 373 Цивільного Кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізуються на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За приписами ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 122 Земельного кодексу України встановлені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Статтями 13 та 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що до відання місцевих державних адміністрацій належить вирішення питань щодо використання землі. Місцеві державні адміністрації розпоряджаються землями державної власності відповідно до закону. Так, виключно районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого господарського суду України у постанові від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» (підпункт 2.1 пункту 2) за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або у користування юридична особа або фізична особа не має право використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності. Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної і комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державної реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. За ч. 4 ст. 18 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність закону. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно. 16.01.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 р. № 340-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та викладено ст. 26 у новій редакції. Так, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 р. цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у розумінні положень наведених норм права у чинній редакції на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Подібних правових висновків дійшов Касаційний цивільний суд та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 755/7423/17. Судом встановлено, що законним розпорядником земельної ділянки з кадастровий номером 8000000000:69:263:0031 площею 0,9223 га по [ADDRESS] , яка перебуває у постійному користуванні Державного університету інфраструктури та технологій, є Київська міська державна адміністрація, яка наділена правами володіння, користування та розпорядження щодо цієї землі. При цьому, такі права є непорушні та захищаються законом. Разом із цим, всупереч встановленим вимог земельного законодавства [PERSON] незаконно здійснив за собою реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка у встановленому порядку з власності держави не вибувала, без наявності відповідного рішення Київської міської державної адміністрації, на підставі неіснуючого свідоцтва про придбання нерухомого майна Таким чином, оскілки первинна реєстрація права власності на земельну ділянку за [PERSON] проведена на підставі неіснуючого свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, тому рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9223 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:69:263:0031) підлягає скасуванню. Крім того, факт подальшої реєстрації за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, продовжує порушувати право держави на землю, зазначена реєстрація є чинною та відповідний запис міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, з огляду на те, що державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну землю проведено на підставі ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 р. № 654/3782/18, яка скасована постановою Херсонського апеляційного суду від 16.04.2019 р., тому рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9223 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:69:263:0031) підлягає скасуванню. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку задоволення позову. При цьому, з відповідачів на користь прокуратури міста Києва підлягає стягненню судовий збір по 1921 грн. з кожного.

Outcome: approved