Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду, посилаючись на те, що їй за правом власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 25 жовтня 2012 року, яка знаходиться у двоквартирному житловому будинку. В квартирі № 2 цього будинку мешкає відповідач [PERSON], який надав згоду на прибудову приміщень до квартири, належної позивачці. Для поліпшення житлових та побутових умов позивачкою за власні кошти у 1980 році була побудована прибудова до квартири - приміщення № 1, яке складається із сіней площею 2,6 кв. м., житлових кімнат № 2, 3, 6 площею відповідно 5,0 кв. м., 10,5 кв. м., 6,1 кв. м., та № 1 - кухні площею 9,0 кв. м., після чого загальна площа квартири збільшилася до на 33,2 кв. м. і натепер складає 80,0 кв. м. Відповідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій житлового будинку та можливості його подальшої експлуатації, він знаходиться у задовільному технічному стані та його подальша експлуатація за призначенням можлива. За порушення законодавства в сфері містобудування позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності інспекцією ДАБК у Харківській області та постановою № 207 від 28 лютого 2008 року накладено штраф. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24 лютого 2009 року не встановлено порушень вимог земельного законодавства. Рішенням Харківської міської ради від 30.09.2009 року № 208/09 було дозволено збереження самочинно побудованої прибудови до квартири, а рішенням ХМР від 23.02.20 року № 58/11 надано земельну ділянку по вул. Резервній № 4 в м. Харкові в оренду для експлуатації самочинно побудованої прибудови. Враховуючи, що право власності на нерухоме майно може бути визнано за особою, яка здійснила будівництво, позивач просила визнати за нею право власності на квартиру №1 загальною площею 80,0 кв. м., в тому числі житловою площею 59,0 кв. м. по вул. Резервній № 4 в м. Харкові. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник третьої особи Харківської міської ради - [PERSON]О проти задоволення позову заперечував, оскільки позивачем не надано доказів про наявність дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об"єкту та вводу його в експлуатацію. Крім того, діючим цивільним законодавством передбачений певний порядок набуття права власності, права на виконання будівельних робіт та введення об"єкту в експлуатацію, яким позивач не скористалася. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] за правом власності належить квартира [ADDRESS] загальною площею 46,8 кв. м. на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради 25 жовтня 2012 року за р.№ 9-12-275603 / а. с. 12/. Для поліпшення житлових та побутових умов позивачкою за власні кошти у 1980 році була побудована прибудова до квартири - приміщення № 1, яке складається із сіней площею 2,6 кв. м., житлових кімнат № 2, 3, 6 площею відповідно 5,0 кв. м., 10,5 кв. м., 6,1 кв. м., та № 1 - кухні площею 9,0 кв. м., після чого загальна площа квартири збільшилася до на 33,2 кв. м. і натепер складає 80,0 кв. м./ а. с. 4-5/. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю. Згідно з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 294 від 09.07.2014 року та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ №553 від 23.05.2011 року, основними завданням Держархбудінспекції та її територіальних органів є виконання дозвільних, реєстраційних функцій та здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва. містобудування та архітектури. Крім того, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності обєкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти. Прийняття в експлуатацію обєктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації або на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року №6 у справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Відповідно до п. 9 вказаної Постанови при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України № 2780-ХІІ "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). У зв'язку із ним звернення до суду з позовом про визнання права власності має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 21 передбачено, що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4)виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Таким чином, при проведенні будівельних робіт позивачем порушені наступні нормативно-правові акти: -ДБН А.2.2-3-2012, відповідно до якого встановлено порядок розробки, узгодження та затвердження проектної документації на нове будівництво та реконструкцію будівель та споруд, а також визначено, що будівництво починається після затвердження проектної документації; - ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», якою передбачено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»; -ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі Інспекцією дозволу на виконання будівельних робіт; -ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється; -ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», відповідно до якої при здійсненні містобудівної діяльності повинна бути забезпечена розробка містобудівної документації, проектів конкретних обєктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; -ст. 16 Закону України «Про основи містобудування», згідно якої будівельні норми, державні стандарти, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних обєктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов і спрямовані на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища та якнайкращих умов життєдіяльності людини. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Таким чином, як випливає зі змісту ч. 2 ст. 331 ЦК України, у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нову річ, заінтересована в цьому особа, повинна дотримуватись передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення Цивільним кодексом України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Крім того, долучені позивачем до матеріалів справи рішення Харківської міської ради від 30.09.2009 №208/09 та 23.02.2011 №158/11 не є правовстановлюючими документами щодо права користування земельною ділянкою, згідно зі статтями 125, 126 ЗК України. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за позивачкою права власності на самочинне будівництво, оскільки його було здійснено з порушенням норм чинного законодавства. Крім того, позивачкою не дотримано порядок введення в експлуатацію об"єкту самочинного будівництва. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed