Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

30.03.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо-Центр" про захист прав спо живача. Свої вимоги обґрунтував наступним. 08 травня 2013 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Кредо-Центр" (далі ТОВ "Кредо-Центр" було укладено договір № 130258 про надання послуг разом з додатками № 1 і № 2 до Договору (далі Договір). Предметом даного договору є надання відповідачем ТОВ "Кредо-Центр" системи послуг, спрямованих на придбання позивачем товару (сільгосптехніки) вартістю 120 000 грн. Він повинен був на пізніше 15 числа кожного календарного місяця здійснювати оплату обовязкових платежів, адміністративних витрат. На виконання умов договору за період з травня 2013 року по лютий 2014 року ним було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача 18120,03 грн., з яких 12000 грн. реєстраційний платіж, 120 грн. послуги банку, 1333 грн. чистого платежу, 4666,69 грн. загальні платежі. Однак, відповідачем умови Договору не виконуються на протязі тривалого часу, незважаючи на дані йому обіцянки та на його неодноразові звернення до керівництва компанії. Вважає, що умови укладеного Договору є нікчемними, оскільки сприяють розвитку пірамідальних схем, вводять його як споживача в оману і є нечесною підприємницькою практикою, яка відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» заборонена. Посилаючись на викладене просив встановити нікчемність Договору і стягнути з відповідача на його користь 18120,03 грн. і судові витрати на користь держави. В судовому засіданні позивач уточнив заявлені вимоги, просив суд визнати спірний договір недійсним, стягнути з відповідача на його користь сплачені ним 18120,03 грн. та на користь держави судові витрати. Представник відповідача ТОВ "Кредо-Центр" в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надіслав заперечення, в яких просив залишити позов без задоволення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 8 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 130258 про надання послуг предметом якого є надання відповідачем, яка діє від свого імені і за рахунок клієнта системи послуг спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку № 1 до цього договору (сільгосптехніка), на умовах згідно додатку № 2 до договору. Клієнт оцінює вигідність придбання товару за попередньо накопичені ним кошти, можливість отримання у власність лише частково сплаченого майна з наступним погашенням його залишкової вартості протягом достатнього для клієнта періоду часу з мінімальними адміністративними витратами. Орієнтовану вартість товару позивач визначив у сумі 120000 грн. За умовами договору відповідач зобовязався виконувати адміністрування обєднання клієнтів, вчиняти певні правочини, які сприяють виконанню умов цього договору та здійснювати інші дії. Статтею 3 Договору визначені зобовязання клієнта (позивача) в тому числі обовязок сплатити одноразово реєстраційний платіж і комісійний платіж, а також щомісячно сплачувати обовязків платіж та адміністративні витрати. Пунктом 6.4 Договору встановлено за погодженням сторін термін дії Договору з 8 травня 2013 року до 8 квітня 2028 року. В додатку № 1 визначено розміри платежів: реєстраційний та комісійний платіж по 12000 грн., обовязковий платіж 666,67 грн., загальний платіж 666,67 грн. Із матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов Договору з 8 травня 2013 року здійснив оплату реєстраційного платежу 12000 грн. та 9 обовязкових платежів 6000,03 грн., що підтверджується банківськими квитанціями (а.с. 15-17). В судовому засіданні встановлено, що позивач з лютого 2014 року перестав сплачувати кошти на виконання умов Договору. Листом від 31.12.2014 року № 12/001 ТОВ "Кредо-Центр" повідомило позивача про розірвання Договору шляхом припинення його дії у звязку з невиконанням [PERSON] договірних зобовязань. (а.с. 76) В додатку № 2 до Договору визначено загальні умови програми "Кредо-Центр" . Так, пунктом 1.3. вказаних умов передбачено, що предметом договору є послуги, які надаються шляхом формування обєднання учасників програми "Кредо-Центр" та створення фонду з метою придбання товарів у групах. У пункті 1.5. цих умов зазначено, що вказані клієнтом суми обовязкових платежів використовуються для формування фонду з метою здійснення оплати товарів на користь клієнтів компанії. Процедура отримання товару учасником програми врегульована статтею 4 додатку № 2. Згідно з пунктом 4.1. цього додатку компанія організовує та проводить виплату коштів відповідно до розроблених правил, клієнт набуває право брати участь у найближчій виплаті коштів після вчасної чергової проплати загального платежу. Згідно з пунктом 4.7 додатку № 2 право на отримання товару надається шляхом підсумкового підрахунку обовязкових платежів з урахуванням графіку платежів. Пріоритетне становище має той клієнт, у якого оплачена найбільша кількість обовязкових платежів з урахуванням графіку платежів, який своєчасно й відповідно до умов договору виконує свої зобовязання. Під час укладення спірного Договору позивач підписав заяву, в якій вказано, що він уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст Договору, додатків до нього, правові наслідки, отримав свій примірник Договору з додатками. Підписанням даної заяви позивач ствердив, що умови договору та додатків є справедливими та зрозумілими для нього, не містять двозначних тлумачень, не обмежують його прав, як споживача, компанією забезпечені всі необхідні умови щодо його можливості визначитися у необхідності укладення договору, щодо забезпечення можливості внесення пропозицій, зауважень чи змін до Договору, або ж для додаткового узгодження прав та обовязків сторін за Договором. Даною заявою спростовуються доводи позивача про несправедливість умов Договору та введення його в оману. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень, закріплених у частині 1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються, як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Головною ознакою відсутності «пірамідальної схеми», згідно п.7 ч.3 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» є товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені кошти. Так, за схемою придбання товарів у групах, придбання товарів для кожного споживача відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами учасниками є тільки в часі одержання товару кожним з них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш активними, за умови виконання ними умов договору. Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування, тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обовязки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми». Крім того, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 19.02.2013 року відповідач є фінансовою установою та здійснює свою діяльність відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2664 (а.с. 60). Відповідач отримав також ліцензію на надання фінансових послуг, а саме на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, яка видана 12.03.2013 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Дана ліцензія діє з 28.02.2013 року по 28.02.2018 року. Умови здійснення такого виду діяльності визначені Ліцензійними умовами провадження діяльності з адміністрування активів для придбання товарів у групах, затвердженими розпорядженням Нацфінпослуг від 09.10.2012 року № 1676. Згідно п.1,2 ч. 1вказаних Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи обєднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Вищевикладене свідчить, що діяльність відповідача носить правомірний характер. Крім зазначеного, в ході розгляду справи судом встановлено, що 31 грудня 2014 року відповідач відповідно до п. 9.3 додатку № 2 до Договору, з власної ініціативи розірвав спірний договір в звязку з невиконанням позивачем договірних зобовязань, про що повідомив позивача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання договору недійсним не підлягає задоволенню. Водночас, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача коштів сплачених на виконання умов спірного договору підлягають частковому задоволенню. Як зазначено вище, укладений між сторонами договір є недіючим, оскільки його достроково розірвано з ініціативи відповідача. Відповідно до п. 8.3 Договору при достроковому розірванні договору сторони зобовязані виконати взаємні розрахунки в порядку, передбаченому Програмою в повному обсязі. Пунктом 9.3 додатку № 2 до Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору компанія має право односторонньо припинити дію договору. За таких умов компанія не відшкодовує позивачу сплачені ним реєстраційний платіж та адміністративні витрати. Згідно п. 10.4 цього ж додатку, у випадку, якщо клієнт не здійснив у встановлений термін хоча б один загальний платіж, то компанія має право припинити дію договору достроково, про зо повідомляє клієнта письмово. У цьому випадку клієнту, який прострочив оплату загальних платежів повертаються оплачені ним обовязкові платежі у відповідності до викладеного у п. 9.2 та п. 9.3 ст. 9 додатку № 2 до Договору. Відповідно до п. 9.2 додатку № 2 до Договору компанія здійснює повернення обовязкових платежів клієнту, який відмовився від договору, у спосіб, згідно з яким із загальної суми оплачених обовязкових платежів утримується штраф у вигляді трьох обовязкових платежів. Судом встановлено, що позивач з часу укладення спірного договору сплатив на виконання його умов реєстраційний платіж 12000 грн. та 9 обовязкових платежів 6000,03 грн. (666,67 грн. х 9). Таким чином відповідно до викладених вище положень поверненню позивачу підлягає сума, яка дорівнює шести обовязковим платежам, а саме 4000,02 грн. (666,67 грн. х 6). Під час подачі позовної заяви [PERSON] був звільнений від сплати судового збору, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір, який необхідно було сплатити при подачі позовної заяви: 243,60 грн. х 22,07% : 100% = 53,77 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial