Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі свого представника звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] третя особа: ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 44903,30 гривень. До початку судового слухання, позивачка уточнила свій позов та збільшила розмір своїх позовних вимог до 56 250,02 гривні, зазначивши, що 12.08.2014 року о 10-30 годині гр. [PERSON] , керуючи автомобілем "Chery AMULET", д.н.з. [NUMBER] , на пересіченні вул. Портова - пр. Металургів, в м. Запоріжжя, не надав перевагу в русі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем "GEELY Emgrand", д.н.з. [NUMBER] , який наближався зліва по пр. Металургів, що є головною дорогою, водієм якого є [PERSON] , [INFO] . Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивачки. 10 листопада 2014 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя відповідача було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАГІ та накладено адміністративне стягнення. Рішення набрало законної сили 21 листопада 2014 року. В момент вчинення ДТП автомобіль, яким керувала позивачка був застрахований у ВАТ HACK «Оранта». На виконання умов законодавства та договору страхування позивачка звернулась у передбачені строки з заявою про настання страхового випадку до своєї страхової компанії. Матеріальний збиток завданий власникові автомобіля GEELY Emgrand", д/н [NUMBER] в результаті його пошкодження складав 30 141,81 гривень. А остаточний рахунок страхового відшкодування від 17 вересня 2014 року склав 21 522,52 гривні. 15 жовтня 2014 року позивачка отримала суму страхового відшкодування у розмірі 21 522,52 гривень, що підтверджується квитанцією від 15.10.2014 року. Ремонтні роботи по відновленню автомобіля позивачка проводила у ФОП [PERSON] . Так на виконання її замовлення по відновлювальному ремонту після ДТП, [PERSON] надав рахунок-фактуру № 915/1 від 02.09.2014 року, де зокрема, зазначив повний перелік робіт та матеріалів, які необхідно зробити для відновлення автомобіля. Відповідно до вказаного рахунку-фактури робота з окраскою без матеріалів склала 17 387 гривень. За власні грошові кошти позивакою були придбані наступні матеріали для виконання ремонтних робіт, а саме: Фара передня ліва, Фара передня права, Крило ліве, крило праве, Капот двигуна, Підсилювач переднього бамперу, Кріплення радіатору нижнє, Кріплення радіатору стійка права, Кріплення радіатору стійка ліва, Петля капота ліва, Поперечина, Петля капота права, Кріплення підсилювача бампера переднього, Скло вітрове триплекс, Кондиціонер - відкачування, вакуумування і заправка, Хладогент, Флуорисцент, Масло компресорне. Загальна сума на яку було куплено матеріалів та сплачено відповідні грошові кошти склала 15 482,42 гривні. 10 жовтня 2014 року між позивачкою та ФОП [PERSON] було підписано акт виконаних робіт відповідно до якого були проведені роботи по відновленню автомобіля не у повному обсязі в зв`язку з відсутністю деталей для їх заміни. Сума виконаних робіт склала 17 387 гривень, яку було сплачено позивачем за власні грошові кошти. Таким чином, загальна вартість сплачених грошових коштів позивачем на придбані матеріали проведені роботи склала 32 869,42 гривні. Для виконання повного відновлення автомобіля позивачці не вистачило грошових коштів для придбанні нижчевикладених матеріалів, а саме: Подушка безпеки водія GEELY, Подушка безпеки пасажира GEELY, Блок управлянні подушками безпеки, Ремені безпеки водія, Ремінь безпеки пасажира, Панель приладів, Решітка радіатора GEELY. Різниця між отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 21 522,52 гривень та фактично сплаченими грошовими коштами позивачки склала 11 346,9 гривень. У подальшому позивачка звернулась до АІС-Запоріжжя для отримання рахунку- фактури щодо матеріалів, які необхідно зробити для повного відновлення транспортного засобу позивачки. 08.08.2016 року АІС-Запоріжжя надало рахунок-фактуру № Н8200010817 відповідно до якого вартість матеріалів та робіт по відновленню автомобіля складає 44 903,30 гривень. Отже, на думку позивача, загальна сума яку необхідно стягнути з відповідача складає 56 250,2 гривень, з яких: 11346,9 гривень - вже сплачені позивачкою грошові кошти на купівлю матеріалів та ремонту транспортного засобу та 44 903,30 гривень - необхідна сума для купівлі матеріалів для повного відновлення автомобіля. У судовому засіданні представник позивача наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві просив суд задовольнити вимоги [PERSON] у повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позов є обґрунтованим та законним. Відповідач у судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення вимог позивача, її позов він вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам Закону. Відповідач доводив, що у межах адміністративної справи № 334/7949/14-п 10.11.2014р. між представником [PERSON] та [PERSON] була підписана заява з наступними умовами: «С целью получения страховых возмещений стороны пришли к согласию о следующем: [PERSON] признает свою вину в административном правонарушении по ст. 124 КУоАП (нарушение п. 16.11. ПДР, которое привело к столкновению автомобилей Джили Емгранд № [NUMBER] и Черри Амулет [NUMBER], произошедшего 12.08.2014р.). [PERSON] получает страховое возмещение по условиям полного «КАСКО» в HACK «Оранта», которая в последующем компенсирует свои затраты за счет обращения в ПрАТ СК «Уника», где застрахована гражданско-правовая ответственность [PERSON] . Моральных и материальных претензий, связанных с ДТП и ремонтом автомобіля Джили Емгранд, [PERSON] обязуеться не предьявлять». Taк як дії водія [PERSON] знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП і протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно відповідача, суд виніс постанову від 10.11.2014р. про те, що [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Однак, залишається встановленою і та обставина, що дії водія [PERSON] також знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із зіткненням. Відповідач вважає, що [PERSON] отримала страхове відшкодування у своїй страховій компанії HACK «Оранта», а потім, страхова компанія HACK «Оранта» в порядку регресу компенсувала понесені нею витрати шляхом звернення до СК «Уніка», де була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] . Враховуючи, що дії водія [PERSON] також знаходяться у причинно - наслідковому зв`язку із зіткненням, а також, враховуючи, що заявою від 10.11.2014р. в межах адміністративної справи 334/7949/14-п представники сторін врегулювали способи відшкодування шкоди шляхом отримання страхових відшкодувань, позовні вимоги [PERSON] , які заявлені в межах даної цивільної справи є необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені. Представник відповідача підтримала думку свого довірителя та додатково пояснила, що позивачкою пропущений строк позовної давності, оскільки ДТП трапилося 12.08.2014 року, постанова суду про справі про адміністративне правопорушення винесена 10.11.2014 року, документи про виконання ремонту автомобіля датовані вереснем-жовтнем 2014 року, а позовні вимоги 16.08.2018 року, при цьому строк позовної давності сплинув у кінці 2017 року. Також, представник відповідача звернув увагу суду, що ліміт відповідальності ПрАТ «СК Уніка» складав 50 000 гривень, з яких 21522,52 грн. були сплачені НАСК «Оранта» і залишається ще 28447,48 грн. можливого розміру відповідальності. Однак позивачка виключила зі складу відповідачів ПрАТ «СК Уніка», залишивши вимоги лише до [PERSON] , що є таким, що не відповідає нормам закону. Тому, у задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи - НАСК «Оранта» просив суд ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів. Також, представник третьої особи доводив, що відповідно до вимог Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96 ВР, на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу 100-37 №211/0821/14/1041342 від 20.01.2014 року, згідно із розрахунком страхового відшкодування від 17.09.2014 року та страховим актом № СТО-14-7018/1 від 22.09.2014 року ПАТ «HACK «ОРАНТА» виплатило Позивачу страхове відшкодування у розмірі 21 522 гривні 52 копійки. Дане свідчить, що ПАТ «HACK «ОРАНТА» належним чином виконало всі свої зобов`язання перед Позивачем за договором добровільного страхування транспортного засобу 100-37 №211/0821/14/1041342 від 20.01.2014 року, тому згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання за цим договором припинено виконанням і на час розгляду справи судом не існує. Вислухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, їх представників та представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступних підстав: Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. У судовому засіданні було встановлено та підтверджено належними доказами, що 20.01.2014 року Позивач [PERSON] та ПАТ «HACK «ОРАНТА» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу 100-37 № 211/0821/14/1041342, яким було застраховано автомобіль GEELI, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Цю обставину визнав Позивач, тому вона не підлягає доказуванню згідно із ч.І ст.82 ЦПК України. 03.07.2014року Відповідач [PERSON] та ПрАТ «СК Уніка» уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6631767. Ця обставина визнається сторонами, тому не підлягає доказуванню згідно із ч.І ст.82 ЦПК України. 12.08.2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю Позивача і Відповідача. Автомобіль Позивача був пошкоджений і він подав до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» заяву про страхову виплату. Ці обставини підтверджуються копією постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2014 року у справі 334/7949/14-п та копією заяви про страхову виплату. Зазначені обставини також визнав Позивач. 07.10.2014 року на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу 100-37 №211/0821/14/1041342 від 20.01.2014 року, згідно з розрахунком страхового відшкодування від 17.09.2014 року та страховим актом № СТО-14-7018/1 від 22.09.2014 року, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перерахувало страхове відшкодування Позивачу у розмірі 21 522 гривні 52 копійки. Факт та розмір отриманого страхового відшкодування визнав Позивач, тому ці обставини доказуванню не підлягають (ч.І ст.82 ЦПК України). 10.11.2014 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя визнав винним у ДТП Відповідача [PERSON] , що підтверджується копією постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2014 року у справі 334/7949/14-п. 17.02.2015 року ПрАТ «СК «УНІКА» , яке застрахувало цивільно - правову відповідальність Відповідача- [PERSON] в порядку суброгації (ст.27 Закону України « Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України) повернуло ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплачене Позивачу страхове відшкодування у розмірі 21 522 гривні 52 копійки. Позивач звертався до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» один раз 12.08.2014 року із заявою про страхову виплату. Інших заяв від Позивача щодо страхового відшкодування за цим страховим випадком до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не надходило. 12.08.2014 року внаслідок ДТП між Позивачем та Відповідачем та ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі ст.ст. 11, 22, 23, 509, 599, 1166-1168, 1187 Цивільного кодексу України, положень договору між Відповідачем [PERSON] та ПрАТ «СК «УНІКА» № АІ/6631767 від 03.07.2014 року виникло деліктне (позадоговірне) зобов`язання. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в тексті Постанови у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року. Позивач у цьому зобов`язанні набув статусу кредитора, а [PERSON] та ПрАТ «СК «УНІКА» набули статусу боржників. Відповідальність відповідача [PERSON] перед Позивачем закріплена в положеннях ЦК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 Розділу Х Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при перегляді цивільних справ у касаційному порядку і у зв`язку з винятковими обставинами у 2008 році, у спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, діє презумпція заподіювача шкоди. У зв`язку з цим не позивач повинен довести наявність вини відповідача, а відповідач повинен довести відсутність його вини у завданні шкоди. Тобто законодавець у деліктних зобов`язанням закріпив презумпцію вини заподіювача шкоди і доведення відсутності вини у спричиненні шкоди поклав на заподіювача шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та проситправною поведінкою заподіювача шкоди, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За таких правових підстав та наданих доказів позов в цій частині є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню але частково, з урахуванням наступного: Як зазначалося вище, 15 жовтня 2014 року позивачка отримала суму страхового відшкодування НАСК «Оранта» у розмірі 21522,52 гривень, що підтверджується квитанцією від 15.10.2014 року. Ремонтні роботи по відновленню автомобіля позивачка проводила у ФОП [PERSON] . Так на виконання її замовлення по відновлювальному ремонту після ДТП. [PERSON] надав рахунок-фактуру № 915/1 від 02.09.2014 року, де зокрема, зазначив повний перелік робіт та матеріалів, які необхідно зробити для відновлення автомобіля. Відповідно до вказаного рахунку-фактури робота з окраскою без матеріалів склала 17 387 гривень. За власні грошові кошти позивакою були придбані наступні матеріали для виконання ремонтних робіт, а саме: Фара передня ліва, Фара передня права, Крило ліве, крило праве, Капот двигуна, Підсилювач переднього бамперу, Кріплення радіатору нижнє, Кріплення радіатору стійка права, Кріплення радіатору стійка ліва, Петля капота ліва, Поперечина, Петля капота права, Кріплення підсилювача бампера переднього, Скло вітрове триплекс, Кондиціонер - відкачування, вакуумування і заправка, Хладогент, Флуорисцент, Масло компресорне. Загальна сума на яку було куплено матеріалів та сплачено відповідні грошові кошти склала 15 482,42 гривні. 10 жовтня 2014 року між позивачкою та ФОП [PERSON] було підписано акт виконаних робіт відповідно до якого були проведені роботи по відновленню автомобіля не у повному обсязі в зв`язку з відсутністю деталей для їх заміни. Сума виконаних робіт склала 17 387 гривень, яку було сплачено позивачем за власні грошові кошти. Таким чином, загальна вартість сплачених грошових коштів позивачем на придбані матеріали проведені роботи склала 32 869,42 гривні. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням. В ході судового розгляду встановлено, що різниця між отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 21522,52 гривень та фактично сплаченими грошовими коштами позивачки склала 11346,9 гривень., яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача. Вартість матеріалів та робіт по відновленню автомобіля яка складає 44 903,30 гривень не були доведені позивачем в ході судового розгляду. Щодо інших заперечень зазначених відповідачем [PERSON] та його представником у відзиві на позовну заяву, то такі є безпідставними, не впливають на іншу оцінку обставин встановлених судом, а відтак судом відхиляються. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору, сплачені останнім при поданні позовної заяви до суду.

Outcome: partial