Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, мотивуючи тим, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 1 жовтня 2010 року було розірвано. Мають трьох спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З 2013 року вона одружилась з іншим чоловіком, однак 7 травня 2015 року шлюб вони розірвали шлюб. На даний час матеріальне становище сім'ї погіршилось, батько не надає матеріальну допомогу на утримання дітей і вони знаходяться на її утриманні та вихованні. Вважала, що відповідач, маючи постійну роботу, має змогу та повинен сплачувати аліменти на утримання дітей, а тому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів, починаючи з дня подання заяви до досягнення дітьми повноліття, при цьому розмір аліментів на кожну дитину не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи з такого. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Ураховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Крім того, позивач в частині вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітніх дітей звільнена від сплати судового збору в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. стягується з відповідача в дохід держави. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, отже фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved