Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про визнання незаконним і скасування наказу директора Куснищанського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Любомльської міської ради від 13 травня 2021 року № 38 "Про оголошення догани [PERSON] " та стягнення 30 000,00 гривень заподіяної моральної шкоди. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що притягнення її до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани роботодавцем здійснено передчасно та з грубим порушенням трудового законодавства. Перш за все, із наказом у передбачений законом спосіб її ознайомлено не було. Усі спроби ознайомитися зі змістом наказу та з`ясувати підстави його прийняття для реалізації свого права на надання пояснень роботодавцем проігноровані. Працює на посаді вчителя іноземної мови Куснищанського ЗЗСО І-ІІІ ступенів та при виконанні своїх посадових обов`язків неухильно дотримується локальних нормативно-правових актів школи. Акти про порушення ведення документації, Інструкції з ведення шкільної документації та Правил внутрішнього трудового розпорядку, які стали підставою для прийняття оспорюваного наказу, вважає недостатніми правовими підставами для притягнення її до відповідальності, оскільки вони не є належним, достатнім і достовірним доказом на підтвердження факту вчинення нею винного дисциплінарного проступку. Із цими актами відповідач її не ознайомив, пояснень по суті зазначених у них порушень не зажадав. В актах відсутні будь-які докази допущення порушення та не зазначено яких саме вимог нормативно-правових актів чи трудових обов`язків згідно посадової інструкція нею порушено. Крім цього, за актом від 04 квітня 2021 року на момент прийняття оскаржуваного рішення спливли строки для застосування дисциплінарного стягнення, а у зазначений в акті від 12 травня 2021 року період стосовно ведення класного журналу вона перебувала на лікарняному. Вважає, що зазначене свідчить про не з`ясування відповідачем у кожному конкретному випадку наявності у її діях формального та реального складу дисциплінарного проступку. Також зазначила, що роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином. Внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності їй заподіяно моральну шкоду, оскільки порушення її законних прав призвело до стресової ситуації, втрату нормальних життєвих зв`язків і вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Вчителем працює уже 20 років, має беззаперечний авторитет та престиж серед колег і мешканців громади, тому накладене стягнення негативно вплинуло на її ділову репутацію як педагога. Крім цього, через нерозв`язання спірної ситуації у позасудовому порядку зазнала чималих незручностей, зокрема почали траплятися головні болі, коливання артеріального тиску, порушення сну, стреси та емоційні потрясіння (тривога, невпевненість, переживання), психічне напруження, витрачання часу та ресурсів для звернення до суду за захистом своїх прав. Усі ці негативні емоції позначились на її психологічному і фізичному стані та призвели до моральних страждань. Розмір заподіяної моральної шкоди у грошовому виразі оцінила на рівні 30 000,00 гривень. Ухвалою суду від 10 червня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін і викликом свідків. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав. Позивач також вказала, що оголошена догана є помстою за її свідчення проти директора у справі по виявленому в школі факту боулінгу. Представник відповідача позов не визнала. Пояснила, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності на законних і достатніх підставах. Допущені позивачем порушення зафіксовані у трьох актах. Кожний проступок обговорювався з позивачем в усній формі, однак ознайомитися з актами вона не прийшла. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Наказом директора Куснищанського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Любомльської міської ради (далі - Куснищанський ЗЗСО) від 27 серпня 2020 року № 40 позивач [PERSON] прийнята на посаду вчителя англійської мови з 01 вересня 2020 року з неповним тижневим навантаженням. Наказом директора від 31 серпня 2020 року № 88 [PERSON] призначена на 2020-2021 навчальний рік класним керівником 5 класу (29 учнів). Наказом директора від 15 вересня 2020 року № 46 [PERSON] прийнята на посаду вчителя асистента в класі з інклюзивною формою навчання та вчителя англійської мови із суміщенням посад з 15 вересня 2020 року на час дії довідки про інклюзивне навчання до 31 серпня 2021 року. Наказом директора від 01 грудня 2020 року № 89 [PERSON] , асистента-вчителя інклюзивного навчання, переведено на посаду вчителя англійської мови тимчасово на час відсутності основного працівника [PERSON] по 31 серпня 2021 року. Наказом директора від 13 травня 2021 року № 37 [PERSON] оголошено догану за безвідповідальне ведення шкільної документації та низький рівень виховної роботи як класного керівника з 5 класом. Підставою для прийняття цього наказу зазначено відмову від пояснень та акт про порушення. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача фактичною підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення слугувало три акти (акт від 07 квітня 2021 року та два акти від 12 травня 2021 року). Відповідно до акту від 07 квітня 2021 року комісією школи встановлено, що класний керівник 5 класу [PERSON] не подала на погодження план виховної роботи на ІІ семестр, що повинно бути зроблено до 15 січня (умовно надалі - Акт № 1). Відповідно до акту від 12 травня 2021 року (складений о 14:30 годині) комісія школи встановила, що класний керівник [PERSON] здала план виховної роботи на ІІ семестр 2020-2021 навчального року 11 травня. План не відповідає графіку проведення загальношкільних масових заходів на ІІ семестр 2020-2021 навчального року та у ньому фігурують прізвища учнів, які не навчаються у школі, що дає підстави стверджувати про списання плану з Інтернету. Також з Інтернету списаний виступ на засідання педагогічної ради "Час кризи: перехід із початкової школи в основну" (протокол №3 від 04.12.2020), де також вказані чужі прізвища, відповідно, не висвітлюються виховні проблеми класу" (умовно надалі - Акт № 2). Відповідно до акту від 12 травня 2021 року (складений о 15:30 годині) комісія школи при перевірці ведення шкільної документації (класного журналу 5-го класу) виявила, що класний керівник 5-го класу [PERSON] безвідповідально веде облік відвідування учнів (пропущено 4 дні за час дистанційного навчання). На зауваження заступника директора школи, записане у класному журналі, не зреагувала та відмовилась поставити підпис про ознайомлення із зауваженням (умовно надалі - Акт № 3). У заяві від 12 травня 2021 року на ім`я директора Куснищанського ЗЗСО [PERSON] просила надати письмові роз`яснення щодо змісту пояснювальних записок, які їй необхідно подати, та ознайомити її зі змістом відповідного наказу. На заяві наявна резолюція від 12.05.2021 про відмову у задоволенні заяви, оскільки роз`яснення надані на загальних зборах. Допитані як свідки заступник директора по виховній роботі [PERSON] та педагог-організатор [PERSON] , за участю яких складені акти №1 та №2, підтвердили факт несвоєчасного подання позивачем плану виховної роботи на ІІ семестр. Показали, що відповідно до рішення педагогічної ради від 31 серпня 2019 року № 1 ці плани подаються до 15 вересня та до 15 січня. Позивач неодноразово називала різні відмовки щодо неподання плану (забула, необхідно доопрацювати, проблеми зі здоров`ям, в сім`ї, дистанційне навчання). Комісії, яка в квітня 2021 року здійснювала перевірку по факту булінгу у школі, не могли надати затребуваний план виховної роботи позивача через перебування її на лікарняному. У зв`язку із цим був складений Акт № 1. Поданий позивачем у травні 2021 року план вочевидь був скопійований з Інтернету, оскільки зазначений у ньому захід по булінгу дописаний кульковою ручкою, а зазначене прізвище " [PERSON] " відсутнє серед переліку учнів 5 класу. Крім цього, план не відповідає необхідній структурі, містить заплановані тижні, яких немає у загальношкільному плані. Свідок [PERSON] , яка працює вчителем початкових класів та за її участю складені Акти № 1, № 2, суду показала, що одночасно є секретарем педагогічної ради та пише відповідні протоколи. На педраді у грудні 2020 року по питанню адаптації 5-го класу виступала позивач [PERSON] , яка розповіла про відсутність проблем у класі, про учнів з позитивної сторони, проте своєї доповіді у письмовій формі відразу їй не надала, зазначивши, що принесе пізніше. Цю доповідь позивач надала, коли вже був складений протокол. В подальшому, коли протокол був витребуваний у зв`язку із розглядом справи по факту булінгу в школі, виявилось, що доповідь позивача не відповідає змісту, у ньому присутня російська мова та інші прізвища. Вказала, що згідно вимог Інструкції повної доповіді в протоколі не пишеться, зазначається лише тема виступу, а сама доповідь додається до протоколу. Зміст доповідей не перечитує, оскільки виступи заслуховуються на засіданні. Свідок [PERSON] показала, що із Актами позивача було ознайомлено шляхом їх оголошення, проте від підпису про ознайомлення та надання пояснень позивач відмовилась. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що участі в ознайомлені позивача із Актами не приймали і з цього питання їм нічого не відомо. На момент розгляду справи в суді [PERSON] наказом директора Куснищанського ЗЗСО від 31 серпня 2021 року № 64 звільнена з посади асистента-вчителя у класі з інклюзивною формою навчання та вчителя англійської мови із суміщенням посад у зв`язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України 31 серпня 2011 року. Крім цього, Куснищанський ЗЗСО змінив назву на Куснищанський ліцей Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області. Позивач, як на незаконність оспорюваного наказу від 13 травня 2021 року № 37, вказує на його прийняття із порушенням встановленої процедури, зокрема її не ознайомлено з актами, які стали підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, не відібрано в неї пояснень, як того вимагають норми КЗпП України, та відсутність у її діях складу дисциплінарного проступку. Спірні правовідносини мають характер трудових та урегульовані нормами КЗпП України. У статті 139 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За змістом ст.140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту (ст.141 КЗпП України). Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (ч.1 ст.148 КЗпП України). До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ст.149 КЗпП України). Аналіз положень ст.ст.1471, 149 КЗпП України в сукупності з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України свідчить про те, що у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця. Щодо недотримання роботодавцем вимог ст.149 КЗпП України в частині не відібрання у позивача пояснень суд встановив таке. Про ознайомлення позивача із Актами шляхом їй оголошення в судовому засіданні вказала лише свідок [PERSON] . Проте належного доказу відмови позивача засвідчити своє ознайомлення у такій формі, яким може бути складений і підписаний за участю свідків акт, суду не надано. Тому самі по собі свідчення [PERSON] у цій частині не спроможні спростовувати доводів позивача. Резолюцію на заяві позивача від 12 травня 2021 року щодо надання роз`яснень з приводу письмових пояснень, які вона повинна була надати, суд до уваги не приймає, оскільки самого протоколу загальних зборів, про який вказано в резолюції, із підтвердженням присутності на них позивача суду не надано. Відтак, через ненадання відповідачем інших належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що із актами № 1, № 2, № 3, у яких зафіксовані факти порушень трудової дисципліни, позивача ознайомлено не було та пояснень по викладених у них фактах відповідач у неї не зажадав. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 зроблено висновок, що "пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами". Посилання на цю правову позицію також містяться у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року по справі № 711/8227/16-ц, від 01 квітня 2021 року по справі № 733/1695/17. Отже, встановлений у справі факт невиконання відповідачем як роботодавцем обов`язку зажадати від позивача письмових пояснень і неодержання таких пояснень не є самостійною і беззаперечною підставою для задоволення позову і скасування дисциплінарного стягнення. У зв`язку із цим перевірці підлягає наявність самого факту порушення позивачем трудової дисципліни. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Тобто, в діях (поведінці) працівника має бути встановлене порушення ним трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Відповідно до п.1 ч.1 ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права й обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці. Статтею 31 КЗпП України передбачено, що роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Отже, роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином. Саме така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17. За змістом актів №1, №2, №3 позивачу поставлено у вину наступні порушення трудової дисципліни: - неподання (станом на 07 квітня 2021 року) на погодження плану виховної роботи 5 класу на ІІ семестр; - несвоєчасне подання (станом на 12 травня 2021 року) плану виховної роботи 5 класу на ІІ семестр; - невідповідність плану виховної роботи 5 класу на ІІ семестр загальношкільним масовим заходам на ІІ семестр, копіювання його з Інтернету; - подання письмового виступу на педраді від 04 грудня 2020 року по питанню адаптації 5-го класу, який списаний з Інтернету; - безвідповідальне ведення обліку відвідування учнів (у класному журналі 5 класу пропущено чотири дні за час дистанційного навчання). Зміст наведених порушень свідчить, що вони стосуються роботи позивача виключно як класного керівника 5 класу. У затвердженому рішенням сесії Любомльської районної ради Волинської області від 11 липня 2018 року № 29/6-9 статуті Куснищанського ЗЗСО у пункті 3.8 наведений перелік обов`язків педагогічних працівників, які за своїм змістом мають загальний характер. Обов`язків класного керівника статутом не визначено. Робота класного керівника на законодавчому рівні урегульована Положенням про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 06 вересня 2000 року N 434 (далі - Положення № 434). У пункті 2.6. Положення № 434 визначено, що класний керівник, зокрема, зобов`язаний: - здійснювати педагогічний контроль за дотриманням учнями (вихованцями) статуту і Правил внутрішнього трудового розпорядку навчального закладу, інших документів, що регламентують організацію навчально-виховного процесу; - інформувати про стан виховного процесу в класі та рівень успішності учнів (вихованців) педагогічну раду, адміністрацію навчального закладу, батьків; - вести документацію, пов`язану з виконанням повноважень класного керівника (класні журнали, особові справи, плани роботи тощо). Відповідно до п.2.7. Положення № 434 класний керівник складає план роботи з учнівським колективом у формі, визначеній адміністрацією навчального закладу. Класний керівник підзвітний у своїй роботі директору навчального закладу, а у вирішенні питань організації навчально-виховного процесу безпосередньо підпорядкований заступнику директора з навчально-виховної роботи. Отже, Положенням № 434 передбачено обов`язок класного керівника складати плани роботи з учнівським колективом, проте у ньому не визначено строків складання цих планів та їх форми. З урахуванням змісту пункту 2.7 Положення № 434 вбачаються підстави для висновку, що строки подання планів класним керівником та їх форма повинні визначатися на локальному рівні адміністрацією навчального закладу. Представник відповідача вказала, що плани роботи класними керівниками повинні подаватися на І та ІІ семестри окремо, відповідно, до 15 вересня та до 15 січня, що визначено рішенням педагогічної ради від 31 серпня 2019 року (протокол №1), яке не відмінене і його дія продовжена на методичній нараді з виховної роботи. Зі змісту протоколу № 1 засідання педагогічної ради Куснищанського ЗЗСО від 31 серпня 2019 року встановлено, що на цьому засіданні затверджений план роботи школи на 2019-2020 навчальний рік, визначено подання планів класних керівників до 15 вересня. Позивач у справі прийнята на роботу в Куснищанський ЗЗСО з 01 вересня 2020 року, тобто коли розпочався навчальний рік 2020-2021. Доказів ознайомлення позивача із рішенням педагогічної ради від 31 серпня 2020 року відповідач не надав. Також відповідач не надав доказів продовження дії цього рішення на 2020-2021 навчальний рік, зокрема протоколу наради з виховної роботи та ознайомлення з його змістом позивача. Крім цього, суд зазначає, що рішенням педагогічної ради від 31 серпня 2020 року не визначалось подання планів класними керівниками до 15 січня, а лише до 15 вересня, яке позивачу у порушення не ставиться. Доказів щодо затвердження адміністрацією Куснищанський ЗЗСО форми планів з виховної роботи, якої класні керівники зобов`язані дотримуватись, відповідач також не надав і в судовому засіданні представник відповідача не озвучила про наявність такої форми у шкільній документації. На підставі наведено та положень ст.ст.29, 31, 140 КЗпП суд дійшов висновку, що відповідач як роботодавець не довів наявності у нього законних підстав вимагати від позивача виконання обов`язків щодо строків подання плану виховної роботи та її форми, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження факту ознайомлення позивача із необхідністю виконання цих обов`язків не надав. У зв`язку із цим притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за неподання, несвоєчасного подання, форми і змісту плану виховної роботи 5 класу на ІІ семестр здійснене відповідачем без законних на те підстав. Стосовно письмового виступу на педраді від 04 грудня 2020 року суд дійшов такого висновку. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що на педраді виступала в усній формі без наявності письмової доповіді. Про необхідність мати письмову доповідь її ніхто не проінформував, при цьому на попередніх її роботах такої вимоги не було, виступи фіксувалися секретарем у протоколах. Оскільки в подальшому [PERSON] просила надати письмову доповідь, дійсно роздрукувала доповідь з Інтернету, оскільки уже пройшов місяць після педради і не пам`ятала про що доповідала. У протоколі № 3 засідання педагогічної ради Куснищанського ЗЗСО від 04 грудня 2020 року, секретарем якого є [PERSON] , записано, що виступила [PERSON] , класний керівник 5 класу, яка озвучила свої спостереження за п`ятикласниками, їх періодом адаптації. Зазначила, що проблем у роботі з класом немає. Доповідь додається. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що на дату засідання педради позивач письмової доповіді не мала, принесла доповідь уже після написання нею протоколу, при цьому її не перечитувала. Відповідно до пунктів 2, 6 розділу 3 Інструкції з діловодства у закладах загальної середньої освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України 25 червня 2018 року № 676 протокол - документ, у якому фіксується перебіг ведення засідань, ухвалення рішень дорадчими та колегіальними органами, комісіями тощо. Протоколи засідань педагогічних рад, інших дорадчих та колегіальних органів складаються в стислій формі. У протоколі, складеному в стислій формі, фіксуються лише прийняті рішення без деталізації перебігу обговорення питання. Текст або тези доповіді, оформлені як окремі документи, до тексту протоколу не включаються. Після відомостей про доповідача ставиться тире і зазначається "Текст доповіді додається до протоколу". Протокол підписує головуючий на засіданні колегіального (дорадчого) органу та секретар (за наявності). Отже, ця Інструкція встановлює вимоги виключно до складання протоколів педагогічних нарад. При цьому жодна її норма не зобов`язує доповідача мати письмову доповідь з подальшим наданням її секретарю для доручення до протоколу. За загальним правилом, відповідальність за текст документу, несе особа, яка його підписує. Як вбачається із протоколу № 3 від 04 грудня 2020 року позивач його не підписувала. Жодних зауважень до самого усного виступу позивача на педраді 04 грудня 2020 року на предмет його змістовності чи невідповідності запланованій тематиці в протоколі не зафіксовано. Відповідач, накладаючи дисциплінарне стягнення, не вказав конкретної нормативно-правової норми, у тому числі локального характеру, яку порушила позивач. У зв`язку із цим у зазначеній частині суд не вбачає підстав констатувати факт неналежного виконання позивачем своїх трудових обов`язків, у тому числі, як класного керівника. Стосовно ведення класного журналу 5 класу, встановлено, що у його зведеному обліку не обліковано відвідування учнів 27, 28, 29 квітня 2021 року. Позивач пояснила і це підтвердила представник відповідача, що у ці дні позивач перебувала на лікарняному. Копіями листків непрацездатності серії АДФ № 157351, серії АКА № 513059 стверджено, що позивач з 13 квітня 2021 року по 23 квітня 2021 року перебувала на амбулаторному лікуванні, а з 26 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року - на стаціонарному лікуванні. Сукупний правовий аналіз норм КЗпП України дає підстави для висновку, що у період відсутності працівника на роботі з причин тимчасової непрацездатності роботодавцю забороняється вимагати у такого працівника виконання роботи у ці дні. Відповідно, працівник за невиконання трудових обов`язків у ці дні не несе відповідальності. Відповідач, зі своєї сторони, ні в акті, ні в оспорюваному наказі не вказав норм КЗпП України чи іншого нормативно-правового акту або пункту посадової інструкції, які порушила позивач. Методичні рекомендації Міністерства освіти і науки України, про які в судовому засіданні вказувала представник відповідача, не мають нормативної дії, тому без їх закріплення на локальному рівні адміністрацією навчального закладу працівник не може нести відповідальність за їх недотримання. Таким чином, на підставі встановлених у справі фактичних обставин та норм трудового законодавства, суд дійшов висновку, що жодне із вказаних у Актах відповідача порушення не могло слугувати законною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. У зв`язку із цим вимоги позивача в частині визнання незаконним і скасування оспорюваного наказу є обґрунтованими і підставними, тому підлягають задоволенню. Крім того, позивач у зв`язку із порушенням її законного права внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності вказала на спричинення їй моральної шкоди, яку оцінює у 30 000,00 гривень. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа "Станков проти Болгарії", № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях "Тома проти Люксембургу", "Калок проти Франції" (2000) та "Недбала проти Польщі", Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що у даному випадку сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції, тому вимога позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову за однією позовною вимогою, сплачений позивачем у цій частині судовий збір належить стягнути з відповідача. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу позивач у позовній заяві зробила заяву у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial