Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про про стягнення грошової компенсації в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя. Позов мотивовано тим, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 08 вересня 2001 року, який було розірвано рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2017 року. За період шлюбу за рахунок спільних сумісних коштів вони придбали автомобіль (спеціалізований вантажний тягач "RENAULT MAGNUM 480", реєстраційний номер [NUMBER]). [PERSON], без згоди позивачки надав доручення з правом розпорядженням вище зазначеним автомобілем своїй знайомій, яка в свою чергу відчужила спірний автомобіль [PERSON], який являється батьком відповідача. Звернувшись до відповідача з вимогою про повернення автомобіля, однак, відповідач повідомив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року відчужив спірний автомобіль своєму батькові, який у свою чергу зареєстрував автомобіль на своє ім'я. Позивачка стверджує, що згоди на відчуження автомобіля не надавала, і вважає його смільною сумісною власністю подружжя, отримані кошти з відчуженого майна були не в інтересах сім"ї так як вони фактично перебували в припинених шлюбних відносинах про що свідчить направлення до Ульяновського районного суду Кіровоградської області позовної заяви датованої 20.06.2017 року про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивачка вважає, що спірний автомобіль відповідно до договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року був проданий за заниженою вартістю, яка відповідно до договору склада лише 60000 грн., однак відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №5941 від 01.06.2018 року, який складений судовим експертом, середня ринкова вартість оспорюваного автомобіля складає 489 530,00 грн. Дана обставина підтверджує що даний правочин був відповідачем вчинений свідомо аби запобігти в подальшому розподілу між подружжям вказаного майна, що порушує її права на вказаний автомобіль. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.04.2010 року відповідачеві належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований по вулиці Тітова будинок № 8, в місті Ульяновка, Кіровоградської області. В даному будинку з дня одруження вони проживали однією сім'єю, згодом за цією адресою і була зареєстрована позивачка, під час шлюбу вони здійснили ремонт будинку, а саме замінили євро вікна, металопластикові двері, покрівлю, керамічну плитку, установили теплу підлогу та інше, загальна вартість придбаного будівельного матеріалу складає 94 428,06 грн. Кошти які були витрачені на придбання будівельного матеріалу для оздоблення будинку були сімейним заощадженням. Також за час перебування в шлюбі ними було придбано наступне майно: кухонний гарнітур "Венеція", вартістю 11 760,00 грн., спальне ліжко, матрац, тумба, шафа, туалетний стіл, загальною вартістю 23 765,00 грн., морозильна скриня " ZANUSSI ZFC 340 WAA " вартістю 2 984,00 грн., духову шафу, врізну плитку, мийку та інше, на загальну вартість: 8 650,00 грн. Вищезазначене майно знаходиться в будинку за адресою: вул. Тітова будинок № 8, в місті Ульяновка, Кіровоградської області, де на сьогоднішній день залишається проживати відповідач. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 цього ж кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із роз'ясненнями, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 р.. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопиченняв житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63. 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Щодо відчуження спірного автомобіля, то законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одног о з подружжя, дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в рішенні від 8 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження якого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Позивачка вважає, що вище зазначене майно не підлягає поділу між сторонами, оскільки оспорюваний автомобіль відчужений, а інше майно залишається в користуванні відповідача, тому вказане майно не підлягає поділу. Позивачка просить суд стягнути із відповідача на її користь: - грошову компенсацію середньої ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки " RENAULT MAGNUM 480 ", в розмірі 244 765,00 грн.; - грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки придбаного будівельного матеріалу, побутову техніку та меблі в загальному розміру 70 793,53 гривень та понесені судові витрати. Представники позивача в судовому засіданні зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечили, просили суд відмовити у його задоволенні посилаючись на мотиви зазначені у відзиві. Суд, вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] із 01 жовтня 2011 року по 12 липня 2017 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлб ( а.с.11) та копією рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області про розірвання шлюбу від 12 липня 2017 року ( а.с.12,13). За період шлюбу за рахунок спільних сумісних коштів подружжя придбало автомобіль (спеціалізований вантажний тягач "RENAULT MAGNUM 480", реєстраційний номер [NUMBER]). Даний факт відповідач не заперечує, а тому доказуванню не підлягає. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року ( а.с.15), відповідач відчужив спірний автомобіль своєму батькові за 60000 грн. Посилання відповідача та його представника про те, що спірний автомобіль відчужений за згодою позивачки та те, що половина коштів, за які проданий автомобіль, була отримана позивачкою, за які остання придбала собі квартиру в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Тобто, із зазначеного слідує, що у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, який є об'єктом спільної сумісної власності, письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально. Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується із роз'ясненнями п. 30 "Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Суд вважає, що розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості аналогічного автомобіля на момент відчуження спірного автомобіля. Згідно договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року вартість спірного автомобіля складає 60000 (шістдесят тисяч) грн. Позивачка не оспорювала договір купівлі-продажу спірного автомобіля в частині ціни його продажу. Отже, виходячи з положень ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, а також тих обставин, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля з підстав незгоди з розміром ціни його продажу позивачкою не оспорювався, з цих підстав договір не визнано судом недійсним та є чинним. При цьому,\~ суд не бере до уваги вартість аналогічного автомобіля у розмірі 489530,00грн., визначеною звітом про оцінку транспортного засобу №5941 від 01.06.2018 року, який покладено в основу вимог позивача в частині визначення розміру суми компенсації, з огляду на те, що на момент проведення такого дослідження ринкова вартість спірного автомобіля розрахована за відсутності предмету дослідження, тобто без пред'явлення автомобіля (предмета оцінки) та його огляду, що не може безспірно доводити дійсну вартість автомобіля і доводити розмір спірної суми. Суд прийшов до таких висновків з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК). Таким чином із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню компенсація вартості проданого автомобіля марки ""RENAULT\~MAGNUM\~480" в розмірі 1/2 від ціни, яка зазначена в договорі купівлі-продажу від 21.06.2017, а саме 60000 грн. / 2 = 30000 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача грошової компенсацію в розмірі 1/2 частки придбаного будівельного матеріалу, побутової техніки та меблів в загальному розміру 70 793,53- суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цих вимог виходячи зі слідуючого. Судом встановлено, що позивачкою покладено в\~основу вимог\~в частині\~визначення розміру\~суми компенсації\~за придбаний будівельний матеріал, побутову техніку та меблі- видаткові накладні та товарні чеки ( а.с.а.с.52-62). Однак видаткові накладні та товарні чеки, не містять достовірних відомостей про те, що покупцями будівельного матеріалу,\~побутової техніки\~та меблів є позивачка або відповідач. Також позивачем та її представником не доведено належними доказами твердження щодо здійснення ремонту будинку в якому проживало подружжя за адресою м.Ульяновка вул.Тітова,8, а саме: заміна євро вікон, металопластикових дверей, покрівлі, керамічної плитки, установка теплої підлоги та інше. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги часково, а також у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у справі відповідно до пропорційно задоволених вимог, а саме судовий збір у розмірі 704 грн.80 копійок.

Outcome: approved