Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин, а саме з квітня 2017 року, відповідач не надає допомогу ані на утримання дитини ані на її утримання. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та потребує матеріальної допомоги. Тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання дружини аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2013 року. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач (а.с.3-4). У судовому засіданні встановлено, що після припинення між сторонами шлюбних відносин, а саме з квітня 2017 року, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд, враховує матеріальний стан та стан здоров'я як дитини так і відповідача, який, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, ухвалу суду від 11 липня 2017 року не виконав, доказів щодо свого матеріального стану і наявності непрацездатних або неповнолітніх утриманців не надав. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просить стягнути аліменти на її утримання у розмірі 500 грн. щомісячно. Посилаючись на те, що вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та потребує матеріальної допомоги. У відповідності зі ст.84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. У відповідності з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно зі ст.80 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності з ч.2 ст.80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2013 року. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач (а.с.3-4). У судовому засіданні встановлено, що відповідач після припинення між сторонами шлюбних відносин, а саме з квітня 2017 року, матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дружини, суд, враховує матеріальний стан та стан здоров"я як дитини так і відповідача, який, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, ухвалу суду від 11 липня 2017 року не виконав, доказів щодо свого матеріального стану і наявності непрацездатних або неповнолітніх утриманців не надав, що з нього рішенням суду стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, і вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 10 червня 2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO]. В резолютивній частині позовної заяви позивач просила нарахування аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на її утримання здійснювати шляхом перерахування даних коштів за місцем її мешкання, за адресою: [ADDRESS]. Однак роз'яснення порядку виконання рішення суду та примусове виконання рішень судів та інших органів віднесено до компетенції державної виконавчої служби і здійснюється відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 640 коп., у відповідності зі ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст.180-183, 191 СК України,

Outcome: partial