Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що з 28.09.2011 року працювала в ТОВ "Гелена" на посаді завідуючого аптекою № 1, відповідно до наказу №2-к від 05.09.2011 року. З грудня 2012 року позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Як вказує позивач, в травні 2014 року їй зателефонував колишній директор підприємства та наполягав на її звільненні за власним бажанням, мотивуючи це продажем підприємства, однак вона заперечувала проти звільнення. 19.06.2014 року невідомою особою позивачці було вручено під розписку трудову книжку, в якій було вчинено запис про її звільнення за власним бажанням згідно наказу від 31.05.2014 року в порядку ст. 38 КЗпП України. При цьому [PERSON] зазначала, що причини звільнення не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки вона не мала бажання звільнятися з роботи, будь-яких заяв про звільнення не писала та не ознайомлювалась з наказом про звільнення. З огляду на зазначене вважає незаконним звільнення з займаної посади та просить поновити її на попередній роботі з 31.05.2014 року на посаді завідуючого аптекою №1 в ТОВ "Гелена". У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що містяться відповідні документи в матеріалах справи. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Наказом №2-к від 05.09.2011 року по ТОВ "Гелена" [PERSON] прийнято на посаду завідуючого аптекою №1. Зазначена обставина підтверджується даними трудової книжки позивача (а.с. 4-5). Також, 05.09.2011 року між сторонами було укладено договір № 1 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. З довідки Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.12.2014 року, вбачається що [PERSON] перебуває на обліку та отримує допомогу при народженні дитини з 01.02.2013 року по 28.02.2015 року та допомогу по догляду за дитиною до трьох років з 18.04.2013 року. Наказом від 31.05.2014 року [PERSON] було звільнено з займаної посади за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. [PERSON] у своєму позові вказує, що не писала заяви про звільнення, оскільки не мала і не має наміру звільнятися. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої х вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на спростування тверджень [PERSON] та підтвердження правомірності звільнення останньої за ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243, 60 грн. на користь держави. На підставі ст.ст. 40, 43, 49-2, 235 КЗпП України,

Outcome: approved