Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

у січні 2017 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 1946 р., тобто з народження проживає в жиловому будинку за адресою: [ADDRESS], оскільки фактично дане домоволодіння перейшло у власність його покійної матері [PERSON] та її рідного брата [PERSON] [PERSON] помер у 1983 р. Після його смерті спадщину ніхто не оформляв. З того часу в даному будинку проживала мати позивача [PERSON] та її діти. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняли діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] написала у нотаріуса заяву про відмову від своєї частки на користь позивача (1/12 частка), [PERSON], який прийняв спадщину, але оформив її, помер [INFO] (1/12 частина), [PERSON] (1/12 частина) спадщину прийняв, але до цього часу не оформив. [INFO] [PERSON] помер Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/12 частки, якою на даний час володіє та користується позивач. Позивач зазначає, що він протягом 18 років володіє будинком, сплачує всі витрати на його утримання та обслуговування, підтримує будинок та господарські будівлі його в належному стані, здійснює поточний та капітальний ремонт, тобто відкрито, безперервно та добросовісно володіє даним майном. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 листопада 2016 р., позивачу належить 1/6 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 129,30 кв. метрів, житловою площею 60,1 кв. метрів, а також надвірних будівель та споруд, зокрема веранди під літерою а, а3, ганок під літерою А7, сарай під літерою А8, гараж під літерою Б, В, оглядова яма під літерою б, сарай під літерою В1, навіс під літерою Є1, погріб під літерою П, вигрібна яма під літерою Я, Я1, ворота з хвірткою під № 1, огорожа під № 2, 4, 5, ворота № 3. [PERSON] вказує на те, що на протязі 40 років проживання в даному будинку не приховується факт володіння будинком, сплачуються всі витрати на його утримання та обслуговування, підтримується в належному стані будинок та господарські будівлі, здійснюється поточний та капітальний ремонти. Протягом всього строку володіння та користування спірним будинком ніхно не звертався та не претендував на будинок. З часу смерті матері [PERSON] у 1986 р. по сьогоднішній день в даному будинку проживає позивач та його сім"я. Добросовісно і відкрито володіє цим майном після смерті матері. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою. Даний факт підтверджується даними довідки форми № 2868, складеної КП "ЖЕО-110 Голосіївського району" від 21.08.2015 р. Користуючись житловим будинком та земельною ділянкою безперервно, добросовісно та відкрито на протязі всього часу, позивачем не приховується факт володіння будинком, сплачуються всі витрати на його утримання та обслуговування, підтримується в належному стані будинок та господарські будівлі, здійснюється поточний та капітальний ремонти, обробляється земельна ділянка. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач Київська міська рада в судове засідання не забезпечила явку свого представника, надіслала клопотання, в якому просить розглянути справу у відсутності представника відповідача. (а.с. 51) Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно листа від 12.08.2016 р. № 10539 (И-2016) Київського міського бюро технічної інвентаризації за даними обмірів земель в будівельному кварталі № 2582, які проводились в 1955 році, загальна площа земельної ділянки [ADDRESS] склала 3 238 кв. метрів. За рішенням виконкому Київської міської ради депутатів трудящих № 925 від 19.06.1956 р. на основі проведених обмірів і відповідно до діючого на той час законодавства була зареєстрована земельна ділянка, площею 1 820 кв.метрів. Виявлений залишок в розмірі 1 418 кв. метрів підлягав вилученню і заліченню до міськземфонду. На час реєстрації права користування земельною зазначеною земельною ділянкою її користувачами були [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Право користування вказаною земельною ділянкою підтверджується записом під № 20730 в реєстровій книзі № 158 для реєстрації документів на право користування земельними ділянками. (а.с. 21) Також встановлено, що в інвентаризаційній справі на об"єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS], наявна копія рішення виконавчого комітету Московської районної ради депутатів трудящих за № 134 від 16.02.1959 р., згідно якого домоволодіння [ADDRESS] поділене на два самостійні домоволодіння: [ADDRESS], площею 1 052 кв. метрів, та домоволодіння [ADDRESS], належного [PERSON] і [PERSON], площею 768 кв.метрів. Цим же рішенням постановлено залишити у тимчасове користування власників домоволодіння [ADDRESS] лишки земельної площі, яка підлягає вилученню в ромірі 810 кв.метрів, та за домоволодінням № 30 - 716 кв.метрів. З матеріалів справи вбачається, що 1/3 частина житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], належала померлій: - 1/4 частка на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської міської державної нотаріальної контори 18 січня 1940 року за реєстровим № 2599, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 02 квітня 1954 року та записано в реєстрову кадастрову книгу за 7806, - 1/12 частка на підставі рішення народного суду 1-ї дільниці Кагановичського району м. Києва від 26 червня 1954 року, справа № 142, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 04 березня 1958 року та записано в реєстрову кадастрову книгу за № 7806. Житловий будинок під літ. А - цегляний,, має загальну площу - 129,3 кв.метри, житлову площу - 60,1 кв.метрів, а також має наступні будівлі та споруди: веранда під літ. а, а3, ганок під літ. а7, сарай під літ. а8, гараж під літ. Б, В, оглядова яма під літ. б, сарай під літ. В1, навіс під літ. Є1, погріб під літ. П, вигрібна яма під літ. Я, Я1, ворота з хвірткою під № 1, огорожа під № 2, 4, 5, ворота під № 3. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадкоємцями за законом були [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. (а.с. 57) [INFO] [PERSON] помер. З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2016 року Перша київська державна нотаріальна контора видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаного житлового будинку. Інші 3/4 частини даного житлового будинку належали на праві власності [PERSON] (діду позивача) на підставі свідоцтва про право власності від 07 квітня 1940 року № 8583, виданого Першою київською деравною нотаріальною конторою, зареєстрованого в книзі кадастра житлового управління Київської міської ради 05 травня 1940 року № 12239. У подальшому 18 січня 1941 року Першою київською державною нотаріальною конторою був посвідчений договір купівлі-продажу права частки вказаного домоволодіня, укладений між [PERSON] та [PERSON], за умовами якого остання набула права власності на 1/4 його частину. (а.с. 14) У 1942 р. [PERSON] (дружина [PERSON]) померла. Після її смерті спадкоємцями залишилися її чоловік [PERSON] та двоє дітей - [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, залишивши заповіт на свою нову дружину [PERSON], про те, що заповідає їй все належне йому майно. Згідно рішення народного суду 1 дільниці Кагановицького району м. Києва від 26 червня 1954 р. за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] визнано право власності по 1/12 частині за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] (а.с. 16) Після смерті [PERSON] спадщину прийняли її сини - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які стали співвласниками спірного домоволодіння разом із [PERSON] та [PERSON] Згідно рішення виконавчого комітету Московської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 16 лютого 1959 р. домоволодіння за вищевказаною адресою поділено на два самостійні, а саме на домоволодіння [ADDRESS], що передане [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці, площею 1052 кв.метри, а домоволодіння [ADDRESS] залишилося [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці, площею 768 кв.метрів. (а.с. 20) Згідно актового запису про смерть № 1283 від 26.02.1983 р., наданого на запит суду, [PERSON] помер [INFO] Після його смерті спадщину ніхто не оформляв. З вказаного часу в даному будинку проживала [PERSON] (мати позивача) та її діти. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняли діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] надала заяву, посвідчену нотаріально, про відмову від своєї частки на користь позивача (1/12 частка), [PERSON], який прийняв спадщину, але оформив її, помер [INFO] (1/12 частина), [PERSON] (1/12 частина) спадщину прийняв, але до цього часу не оформив. [INFO] [PERSON] помер Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/12 частки, якою на даний час володіє та користується позивач. В судовому засіданні представник позивача зазначала, що [PERSON] протягом 18 років володіє будинком, сплачує всі витрати на його утримання та обслуговування, підтримує будинок та господарські будівлі його в належному стані, здійснює поточний та капітальний ремонт, тобто відкрито, безперервно та добросовісно володіє даним майном. [PERSON] вказує на те, що на протязі 40 років проживання в даному будинку не приховується факт володіння будинком, сплачуються всі витрати на його утримання та обслуговування, підтримується в належному стані будинок та господарські будівлі, здійснюється поточний та капітальний ремонти. Протягом всього строку володіння та користування спірним будинком ніхно не звертався та не претендував на будинок. Право користування земельною ділянкою, площею 0,1598 га за матірю позивача [PERSON] підтверджується записом в реєстровій книзі № 158 для реєстрації документів на право користування земельними ділянками. Вказана земельна ділянка, площею 1515,63 кв. метрів, обліковий код [NUMBER], на якій знаходиться будинок за адресою: [ADDRESS], неприватизована та не обліковується, як землі, не надані у власність чи користування, що підтверджується довідкою Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради № 057021-6125 від 01.04.2016 р., що підтверджується архівною копією договору на право забудови від 11.10.1927 р. Відповідно до довідки № 700, виданої КП "ЖЕО-110 Голосіївського району" [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] з 04.08.1967 року. (а.с. 26) За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Як вбачається з матеріалів справи, то померлий [PERSON], якому на праві власності належала 1/4 частина вищевказаного житлового будинку, є рідним дядьком [PERSON], який є співвласником вказаного будинку та з яким померлий проживав по день смерті. Відповідно до спадкового права Цивільного Кодексу Української РСР у редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після померлого [PERSON], існувало лише дві черги спадкоємців за законом, відповідно до яких племінники не входили до кола спадкоємців. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу Української РСР у редакції 1963 року визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вже зазначалось вище, однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України є добросовісність володіння - якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. [PERSON] як племінник померлого [PERSON] вважав, що після смерті останньго, фактично прийняв частину спірного майна належного його дядькові і про те, що в силу законодавства чинного на дату смерті останнього [INFO] він не входив до кола спадкоємців померлого [PERSON] Суд вважає, що вказане свідчить про те, що [PERSON] не знав та не міг знати, що з моменту смерті його рідного дядька [PERSON] [INFO], він володіє частиною будинку, належного [PERSON] без законних підстав, тобто володіє чужим майном. При цьому факт відсутності заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за житловим будинком [ADDRESS] станом на даний час свідчить про відкритість та безперервність володіння [PERSON] чужим майном, а саме частиною вказаного будинку, яка в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю, оскільки [PERSON] спадкоємців не мав, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, починаючи з 01.01.2001 року, в зв"язку з чим набув право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України. Саме за вказаних підстав [PERSON] і звернувся до суду з даним позовом.

Outcome: approved