Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Рух справи: 1. У липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, Світловодської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] , про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно, про визнання житлового чеку таким, що не є повністю використаним. У позовних вимогах просить суд: - визнати частково недійсним з дати видання та скасувати розпорядження органу приватизації №2333 від 19 лютого 1999 року, в частині надання [PERSON] у приватну спільну власність квартири [ADDRESS] ; - визнати частково недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Світловодської міської ради № 6751 від 19 лютого 1999 року, в частині надання [PERSON] у приватну спільну власність квартири [ADDRESS] ; - визнати житловий чек, що був частково використаний 19 лютого 1999 року під час приватизації квартири [ADDRESS] , таким, що є повністю не використаний. 2. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 17 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено в справі підготовче засідання. 3. Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 4. Позивач, [PERSON] , надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. 5. Відповідач, [PERSON] , надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає. 6. Відповідач, [PERSON] , надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає. 7. Відповідач, Світловодська міська рада, надав суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. 8. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. 9. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Позиція позивача, [PERSON] : 10. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 19 лютого 1999 року відповідно до розпорядження органу приватизації № 2333 від 19.02.1999 р. виконавчим комітетом Світловодської міської ради видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 19.02.1999 р. Відповідно до вказаного Свідоцтва квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належала його батькам [PERSON] , [PERSON] , йому та діду [PERSON] в рівних частках. [PERSON] помер [INFO] . Частку власності у квартирі успадкував його бактьо. 12 липня 1997 року і по даний час він працює та проходить військову службу в Службі безпеки України, де за місцем роботи перебуває на квартирному обліку на одержання жилого приміщення. Оскільки він житлом не забезпечений, він має право на першочергове забезпечення жилою площею,як учасник бойових дій. Проте, під час збирання необхідних документів йому стало відомо про те, що у зв`язку з тим, що його батьки його залучили до приватизації вищевказаної квартири, він частково використав своє право на приватизацію державного житлового фонду, а тому позбавлений законного права приймати участь у приватизації державного майна в повному обсязі, що порушує його конституційне право на житло. Зазначав, що з 22 серпня 1990 року він разом з його батьками став проживати у квартирі [ADDRESS] , зареєстрованим значився в період з 20.02.1997 р. по 28.08.1997 р., з 06.01.1998 р. по 08.01.2002 р., проте фактично в квартирі мешкав до середини 1997 року. В середині 1997 року він переїхав на постійне проживання до міста Києва, оскільки з липня 1997 року по липень 2002 року навчався в Національній академії Служби безпеки України і знаходився на казарменому положенні. Він не планував проживати у квартирі батьків в м. Світловодську. Після завершення навчання він постійно мешкає у місті Києві. З 05.11.2002 р. він зареєстрований у м. Києві. Як військовослужбовець з липня 1997 року він отримав право на забезпечення від держави жилим приміщенням. Як учасник бойових дій, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII, він має пільгу на першочергове забезпечення жилою площею. На даний час він має більше 20 років загальної вислуги на військовій службі. Відповідно до абз. 4 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на жиле приміщення для постійного проживання або отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення. Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 728. У пункті 4 цього Порядку вказано, що у разі використання військовослужбовцем та/або членами його сім`ї права на приватизацію раніше наданого жилого приміщення у неповному обсязі загальна площа жилого приміщення, яка підлягає компенсації, зменшується на площу, яка була безоплатно передана з державного житлового фонду у приватну власність військовослужбовця та/або членів його сім`ї. На час оспорюваного правочину, а саме, на момент приватизації його батьками квартири № 7 йому виповнилося 18 років, проте, станом на 1999 рік він майже 2 роки постійно не проживав в цій квартирі, наймачем квартири не був, бажання приватизувати квартиру не мав, оскільки планів проживати в цій квартирі не мав у зв`язку з переїздом до міста Києва та початком проходженням військової служби в Службі безпеки України. Під час проведення його батьками приватизації квартири №7 він особисто в орган приватизації не звертався, особисто згоди на приватизацію не надавав та заяву на приватизацію не підписував. У заяві на оформлення квартири № 452 від 08.02.1999 р., яку власноручно заповнював його батько, відповідач - [PERSON] , дійсно міститься його підпис. Проте, свій підпис він поставив в знак того, що він не заперечував проти приватизації квартири № 7 . Він усвідомлював, що діє в інтересах своїх батьків погоджуючись з приватизацією цієї квартири, в якій батьки на той час фактично мешкали, а не з наміром отримати у свою власність це майно. Під час проходження процедури приватизації квартири № 7 від посадових осіб органу приватизації йому не надано законодавчо визначеної необхідної консультації щодо приватизації. Внаслідок порушення посадовими особами органу приватизації приписів і положень діючого на той час законодавства з питань приватизації житла, він був позбавлений можливості приймати усвідомлене рішення, пов`язане з реалізацією його конституційних прав, не був повною мірою обізнаний у правових наслідках цієї приватизації. Посилаючись на чинне законодавство, та враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги. 11. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду такі докази: - копію паспорту та копію ідентифікаційного коду позивача (а.с.5-10); - копію посвідчення позивача, [PERSON] , як учасника бойових дій (а.с.11); - копію звернення позивача в Світловодське КМБТІ від 06 травня 2020 року (а.с. 12); - копію відповіді з Світловодського КМБТІ від 29 травня 2020 року з копіями документів з приватизаційної справи ( а.с.13-20); - копію заяви від 08 лютого 1999 року про приватизацію квартири (а.с.15); - копію свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 19 лютого 1999 р. (а.с.19); - копію довідки управління СБУ України від 20 липня 2020 року для подачі до житлово побутової комісії СБУ (а.с.21); - копію диплома спеціаліста від 21 червня 2002 р. з кваліфікацією юриста (а.с.56-57); - копію ордеру виконавчого комітету міської ради народних депутатів м.Світловодська виданий [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на право зайняття жилого приміщення (а.с.58); - копію витягу з реєстру прав власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.59); - копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2012 р. та витяг про державну реєстрацію прав (а.с.60,61). Позиція відповідача, [PERSON] : 12. Відповідач, [PERSON] , подав до суду письмову заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, та не заперечував проти їх задоволення. Позиція відповідачки, [PERSON] : 13. Відповідачка, [PERSON] , подала до суду письмову заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, та не заперечувала проти їх задоволення. Позиція відповідача, Світловодської міської ради: 14. Представник подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень проти позову не надав. 15. Розглянувши справу в порядку загального позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов слід задовольнити, з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: 16. Позивач, [PERSON] , народився [INFO] в м. Світловодську. 17. Батьками позивача, [PERSON] , [INFO] , є відповідачі, [PERSON] та [PERSON] . 18. На підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Світловодська №435 від 26 липня 1990 р., 06 серпня 1990 року [PERSON] видано ордер на зайняття жилого приміщення за адресою : квартира [ADDRESS] , жилою площею 25,5 кв.м., для проживання його з членами сім`ї у складі, дружини [PERSON] та сина [PERSON] (а.с.58). 19. 08 лютого 1999 року уповноважений власник квартири [PERSON] , та члени його сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , звернулися з заявою до керівника органу приватизації виконавчого комітету Світловодської міської ради для оформлення квартири [ADDRESS] у спільну часткову власність (а.с.15). 20. З долученої до заяви довідки про склад сім`ї наймача квартири від 05 лютого 1999 року видно, що в квартирі [ADDRESS] мешкають та мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймач квартири - [PERSON] , члени його сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] та батько [PERSON] (а.с.16). 21. Згідно акту від 09 лютого 1999 року квартира [ADDRESS] має загальну площу - 44,8 кв.м., жилу площу - 25,5 кв.м., та складається з двох кімнат (а.с.17). 22. 19 лютого 1999 року відповідно до розпорядження органу приватизації № 2333 від 19.02.1999 р. Виконавчим комітетом Світловодської міської ради видано Свідоцтво № 6751 від 19.02.1999 р. про право власності на нерухоме майно. Відповідно до вказаного свідоцтва квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивачу в рівних частинах. (а.с. 19). 23. [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 19.11.2010 р.). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2012 р. спадкоємцем [PERSON] є йог осин - [PERSON] , який успадкував належну спадкодавцеві одну четверту частки двокімнатної квартири [ADDRESS] . ( а.с.60, 62). 24. Як видно з довідки від 05 лютого 1999 року та з паспортів відповідачів, [PERSON] та [PERSON] , вони були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] з 1990 року. (а.с.16, 49, 52-54). 25. Як видно з паспорта позивача, [PERSON] , він був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] в період з 20 лютого 1997 р. по 28 серпня 1997 р.. та в період з 06 січня 1998 р. по 08 січня 2002 р. 26. З диплома спеціаліста серії [NUMBER] , який видано 21 червня 2002 року, та з додатку до вказаного диплома, видно, що [PERSON] у період з 12 липня 1997 року по 21 червня 2002 року навчався в Національній академії Служби безпеки України в м. Києві, форма навчання - денна, та отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста (а.с.56,57). 27. З паспорта позивача, [PERSON] , видно, що з 05 листопада 2002 року він постійно зареєстрований в м. Києві (а.с.5-9). 28. З копії паспортів, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони використали право на безоплатну приватизацію житла в обсязі по 11,2 кв.2 кожний при 23,5 кв.м. загальної норми (а.с.7, 50, 54). 29. Позивач, [PERSON] , проходить військову службу в Службі безпеки України з 12 липня 1997 року. [PERSON] має близьких родичів: дружина [PERSON] , син дружини [PERSON] , 2012 року народження (а.с.21). 30. Позивач [PERSON] є учасником бойових дій (а.с.11). Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, не оспорюються та не спростовані. Оцінка суду (джерела права): 31. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 32. За змістом ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 33. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. 34. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 27 ЦК України визначено правило згідно якого правовий акт органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, що обмежує можливість мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є незаконним. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. 35. Відповідно до абз. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. 36. Згідно ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на момент приватизації квартири [ADDRESS] ) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать - квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Крім того, згідно з ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно ч.1 ст. 4 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", житлові чеки - це приватизаційні папери, які отримують усі громадяни України і які використовуються при приватизації державного житлового фонду. Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на момент приватизації вищевказаної квартири) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом. 37. На час виникнення спірних правовідносин порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню, був визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992 р., відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно п.п. 17, 18, 20 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Відповідно п. 23 вказаного Положення, оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Таким чином, як випливає з аналізу вказаних норм, процедура оформлення права власності передбачає обов`язкове постійне проживання в цих квартирах (будинках) квартиронаймача. 38. Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Висновок суду: Судом безспірно встановлено, що на час приватизації у лютому 1999 року квартири [ADDRESS] , позивач [PERSON] , починаючи з 12 липня 1997 року навчався в Національній академії Служби безпеки України в м. Києві, форма навчання - денна, де закінчив навчання 21 червня 2002 року. Суд зазначає, що денна форма навчання, це класична форма навчання, за якої студент зобов`язаний відвідувати щоденні лекції та семінарські заняття, а також виконувати навчальні завдання згідно з робочим (індивідуальним) планом та програмами кредитних модулів. Суд враховує, що позивач [PERSON] , хоча і був зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] в період з 20 лютого 1997 р. по 28 серпня 1997 р., та в період з 06 січня 1998 р. по 08 січня 2002 р., проте, на час приватизації у лютому 1999 року у вказаній квартирі не проживав. Також, суд зазначає, що позивач, [PERSON] , наймачем квартири не був, бажання приватизувати квартиру не мав, оскільки проживати в квартирі не планував у зв`язку з переїздом до міста Києва, так як постійно проживав за місцем проходження військової служби в Службі безпеки України в м. Києві, де він постійно зареєстрований з 05 листопада 2002 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові N2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року N9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Рішенням Конституційного суду України №15-рп/2010 від 10 червня 2010 року у справі № 1-38/2010 за конституційним звернення громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла) роз`яснено, що приватизація державного житлового фонду не є обов`язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом. Суд відмічає, що в заява від 08 лютого 1999 року до керівника органу приватизації виконавчого комітету Світловодської міської ради для оформлення квартири [ADDRESS] у спільну часткову власність, подана наймачем квартири, уповноваженим власником квартири, [PERSON] . При цьому, наявність підпису [PERSON] у вказаній заяві викликає у суду сумнів, оскільки позивач у той час перебував на навчанні в м. Києві, та на думку суду не є доказом того, що він виявив бажання прийняти участь у приватизації вказаної квартири. Отже, з врахуванням проходження позивачем військової служби, особистої згоди на набуття права власності (приватизацію) на житло він в будь-якій формі не надавав. На переконання суду саме через те, що батько позивача включив його до заяви від 08 лютого 1999 року для приватизації даної квартири, позивач в подальшому позбавлений повного права приймати участь у приватизації жилого приміщення, що порушує та звужує його права на житло. Батьки та дідусь позивача, приватизуючи квартиру, виконали всі дії, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» з дотриманням Положень про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992, однак згідно діючого законодавства вони мали право розпоряджатися майном, а не правом позивача на приватизацію квартири. З цього виходить, що батько позивача, включивши позивача до заяви на приватизацію квартири, фактично позбавив його права, скористатися правом на приватизацію житла за його власним вибором у майбутньому. Суд також враховує, що позивач, [PERSON] , проходить військову службу в Службі безпеки України з 12 липня 1997 року, та є учасником бойових дій. На даний час він продовжує проходити військову службу, та перебуває на квартирному обліку для одержання службового житлового приміщення. Крім цього, судом достовірно встановлено, що позивач в квартирі [ADDRESS] з січня 2002 року не зареєстрований і з липня 1997 року не проживає, а проживає за місцем проходження військової служби. Тобто, на момент приватизації квартири батьки та дідусь позивача мали право приватизувати квартиру (загальна площа якої відповідно до технічного паспорту становить 44,8 кв.м.) та мали право приватизувати квартиру і без участі позивача. Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Видача свідоцтва про право власності на вказану квартиру обмежило право позивача на поліпшення житлових умов та реалізацію в майбутньому права на приватизацію. Приймаючи до уваги вищевказані обставини, слід визнати, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства. Отже, після винесення рішення про скасування вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, право Позивача на приватизацію житла буде відновлено. Таким чином, розпорядження органу приватизації № 2333 від 19 лютого 1999 року, в частині надання [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , у спільну часткову власність квартири [ADDRESS] , слід визнати недійсним та скасувати. Також, Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Світловодської міської ради № 6751 від 19 лютого 1999 року, в частині надання [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , у спільну часткову власність квартири [ADDRESS] , слід визнати недійсним, а право [PERSON] на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» підлягає поновленню. Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. На підставі викладеного,

Outcome: approved