Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

у лютому 2019 року ПАТ "НАСК "Оранта" звернулось до суду з позовом до [PERSON], яким просило стягнути з останнього на користь товариства страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 3 675,56 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 921, 00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3924215 в ПАТ "НАСК "Оранта" було застраховано транспортний засіб "Skoda Octavia" державний номерний знак [NUMBER], страхувальником якого є [PERSON] 02.12.2015 з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] Місце дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] залишив. 14.03.2016 року ПАТ "НАСК "Оранта" сплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 3 675,56 грн. Всі звернення страхової компанії до [PERSON] щодо добровільного погашення завданої страхувальнику своїми діями шкоди, ним проігноровані. Ухвалою від 25.02.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 27-28). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до п. в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регрес) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом ( ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Судом встановлено, що 02.12.2015 року приблизно о 16 год. 30 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] на пров. Моторному, 5/7 в м. Києві, під час руху заднім ходом не забезпечив безпеки маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. Після скоєння ДТП [PERSON] залишив місце пригоди. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.9., 2.10. ПДР. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.01.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 13). Постанова суду набрала законної сили 25.01.2016 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом. Згідно згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3924215 в ПАТ "НАСК "Оранта" було застраховано транспортний засіб "Skoda Octavia" державний номерний знак [NUMBER], страхувальником якого є [PERSON] ( а.с. 6). 04.12.2015 року [PERSON] звернулась до ПАТ "НАСК "Оранта" з повідомленням про ДТП, а 27.01.2016 року - заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 19-21). Згідно розрахунку страхового відшкодування від 24.02.2016 року та страхового акту № ОЦВ-15-8692/1 від 25.02.2016 року сума страхового відшкодування власнику автомобіля [NUMBER] по події, яка мала місце 02.12.2015 року, склала - 3 675,56 грн. ( а.с. 12). Згідно платіжного доручення: № 13010 від 14.03.2016 року ПАТ "НАСК "Оранта" було перераховано [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 3 675,56 грн. відповідно до Договору № 11/07-11-2/046 від 05.07.2010 року ( а.с. 10). Вказану суму [PERSON] добровільно не погасив (а.с. 8, 9), доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. За таких обставин, суд відповідно до ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1191 ЦК України, вважає вірним стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "НАСК "Оранта" сплачену останнім суму страхового відшкодування у розмірі 3 675,56 грн. Відповідно до ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 1191 ЦК України,

Outcome: approved