Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 30 квітня 2015 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300,00 грн. Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 21 червня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 11679,33 грн., яку позивач, а також судові витрати, просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 11 грудня 2018 року справу розглянуто та ухвалено рішення. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. Так, справа по суті розглянута поза строки встановлені ЦПК України у звязку із обсягом доказів по справі. Разом з позовною заявою представником позивача [PERSON] надано заяву щодо розгляду справи за відсутності представника позивача, позов підтримала, просила його задовольнити. Судове засідання 27.11.2018 відкладено за клопотанням представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] В судове засідання 11.12.2018 надано клопотання представника позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи у звязку із підготовкою відповіді на відзив позивача. Враховуючи, що представником позивача [PERSON] 22.11.2018 подано відповідь на відзив, строки розгляду справи, суд вважає необхідним розглянути справу 11.12.2018 за відсутності представника позивача. 22.11.2018 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON], в якому зокрема зазначено, що відповідачем підписано анкету-заяву і цим [PERSON] приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, а отже між сторонами 30.04.2015 було укладено договір про надання банківських послуг. Відповідно до виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима з кредитної картки, оскільки проведення операцій є неможливим без наявності картки. Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався карткою протягом тривалого часу, а також частково сплачував заборгованість за договором. Щодо наданих відповідачем заперечень на позов, представник позивача зазначив, що користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору. Відповідно по зазначеному договору відкрито картковий рахунок, встановлено ліміт на картку, який може змінюватися банком, видано картку. За таких обставин, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримавши наданий суду відзив та заперечення на позов. Зокрема зазначила, що договір у вигляді анкети укладений між сторонами 30.04.2015 є нікчемним, в зазначеному договорі відсутня будь-яка інформація щодо виду банківської послуги, яку ПАТ КБ «Приватбанк» буде надавати, вид платіжної картки, яка видається на підставі укладеного договору, розмір кредитного ліміту і взагалі чи є це «кредитування», договір не містить умов, які є істотними для кредитного зобовязання. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем саме кредитної картки і користування [PERSON] карточкою ПАТ КБ «Приватбанк» також не надано. Крім того, із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 01.08.2015, а не 30.04.2015. Враховуючи відзив на позов, письмові заперечення, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Частиною 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз'яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 30 квітня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн. під 3,6 % на місяць, на строк дії платіжної картки, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника. [PERSON] зобов'язався повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості, на кінець звітного місяця до 25-го числа місяця, що слідує за звітним. У випадку порушення відповідачем термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Умови та Правила). Таким чином сторони визначили, що анкета-заява клієнта разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. Подавши позивачеві анкету-заяву від 30 квітня 2015 року [PERSON] приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах та Правилах, Тарифах. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових зобовязань, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В разі незгоди позичальника зі зміною Тарифів позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу заборгованість перед банком. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Згідно з пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком. [PERSON] особисто підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, зокрема, і розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг. На підставі укладеного договору, 30 квітня 2015 року [PERSON] було видано кредитну картку №99926254621973871 з встановленим кредитним лімітом, який змінювався. Як видно із виписки по особовому рахунку, наданої банком, [PERSON] активно користувався кредитною карткою №99926254621973871 протягом квітня 2017 року, шляхом купівлі різних товарів в магазинах, знімав кошти з картки в банкоматах та переводив кошти з цього рахунку для сплати за різні послуги. Тобто, кредитні кошти відповідач використовував саме з отриманої кредитної картки за №99926254621973871. Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та відповідачем [PERSON] у суді належними доказами не спростовано. Проте, [PERSON] свої обовязки за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 21.06.2018 виникла заборгованість відповідача перед банком, яка становила 11679,33 грн., з яких 3242,50 грн. тіло кредиту; 1431,38 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 5973,10 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 532,35 грн. штраф (процентна складова). Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, що до яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Проте, нарахована позивачем пеня становить 5973,10 грн., що перевищує збитки, які завдані АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 3 ст.\~551\~ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що суму пені слід зменшити до суми в розмірі 3242,50 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором, яка складається з наступного: 3242,50 грн. тіло кредиту; 1431,38 грн. проценти за договором; 3242,50 грн. нарахована пеня. У частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі - 500 грн. штраф (фіксована частина), 532,35 грн. штраф (процентна складова), вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга\~статті 549 ЦК України).\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15. Вирішуючи відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial