Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Володимирська, 119, в смт.Стара Вижівка Волинської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 липня 2017 року помер [PERSON]. За життя він заповіту не складав, позивачі є спадкоємцями І черги за законом. Зазначають, що прийняли спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки із поданих документів не можливо встановити належність нерухомого майна спадкодавцю. Вважають, що за таких підстав мають право на дане спадкове майно. [PERSON] в судове засідання не зявилась. [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву з проханням здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник Старовижівської селищної ради Волинської області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до\~\~висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.\~ Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Судом, з матеріалів справи та наданої в судове засідання нотаріусом копії спадкової справи № 7-2018, заведеної після смерті [PERSON], встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] помер 05 липня 2017 року (аркуш справи 28). За життя [PERSON] заповіту не складав (аркуш справи 59), позивачі є спадкоємцями І черги за законом (аркуш справи 11, 17-18). Відповідно до заяв, наявних в матеріалах спадкової справи та поданих до нотаріуса, позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (аркуш справи 57-зворот, 66). Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. Разом з тим, постановами нотаріуса від 01 березня 2018 року та 11 травня 2018 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, зокрема по 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Володимирська, 119, в смт.Стара Вижівка Волинської області з наступних підстав: із поданих правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно, власник майна зазначений «Худік Олександр Іванович», а згідно свідоцтва про смерть «Худик Олександр Іванович», що не дає можливості встановити належність нерухомого майна спадкодавцю, у звязку з чим позивачі, з метою реалізації права на спадкування, звернулись до суду із вказаною позовною заявою (аркуш справи 37-38). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Володимирська, 119, в смт.Стара Вижівка Волинської області [PERSON] підтверджується наданими суду доказами. Згідно з ордером № 199 виданим на підставі рішення виконкому селищної Ради депутатів трудящих від 18 грудня 1981 № 117, договором купівлі-продажу посвідченим Старовижівського держнотконторою 04 липня 1992 року № 1140, реєстраційним посвідченням від 11 вересня 1992 року, випискою з інвентаризаційних матеріалів на одноквартирний житловий будинок № 119 [PERSON] належить житловий будинок (домоволодіння), що розташований по вул.Кірова, 119, в смт.Стара Вижівка Волинської області (аркуш справи 19-21, 26-27). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок по вул.Кірова, 119 в смт.Стара Вижівка від 23 серпня 1992 року власником будинку є [PERSON] (аркуш справи 22-25). На підставі договору купівлі-продажу посвідченого Старовижівськогою держнотконторою від 04 липня 1992 року № 1140 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок по вул.Кірова, 119 в смт. Стара Вижівка (аркуш справи 26). Згідно з довідкою Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області від 11 липня 2018 року № 1541, вул.Кірова, 119, в смт.Стара Вижівка Старовижівського району Волинської області перейменована на вул. Володимирська, 119, та присвоєна згідно рішення виконкому селищної ради від 21 серпня 1992 року № 97 (аркуш справи 81). Іншим особам ордери на житловий будинок, що розташований в смт.Стара Вижівка по вул.Володимирська, 119, крім [PERSON] не видавались (аркуш справи 80). Довідкою виданою\~Старовижівською селищною\~радою Старовижівського\~району Волинської\~області від\~09\~липня 2018\~року №\~1715, підтверджується реєстрація та постійне проживання [PERSON], [INFO], з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] по вул.Володмирська, 119, в смт.Стара Вижівка Волинської області (аркуш справи 82). З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 301056 судом встановлено, що 13 травня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] укладено щлюб, після укладення шлюбу присвоєні прізвища "Худік". В подальшому у вказаному свідоцтві про шлюб були виправлені прізвища "Худік" на "Худик" (аркуш справи 11). Крім того, із свідоцтв про народження дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що батьками є [PERSON] та [PERSON] (аркуш справи 12,15,17). Дослідивши вище вказані документи суд приходить до переконання, що саме з спадкодавцем [PERSON] було укладено договір купівлі продажу спірного нерухомого майна 04 липня 1992 року, що в свою чергу дає підстави для висновку, про належність спадкового майна спадкодавцю [PERSON] Позивачем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 119 по вул. Володимирська в смт.Стара Вижівка Старовижівського району Волинської області (аркуш справи 30-36). Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що Старовижівській селищній раді Волинської області було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнаються (аркуш справи 77). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до переконання, що зазначений житловий з господарськими будівлями та спорудами будинок входить до складу спадщини, на яку у позивачів виникло право після смерті спадкодавця [PERSON] (в силу вимог статті 1218 ЦК України), а тому є всі законні підстави для визнання за ними права власності на це майно в порядку спадкування. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Володимирська, 119, в смт.Стара Вижівка Волинської області, що залишилося після [PERSON], який помер 05 липня 2017 року.

Outcome: approved