Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Третя особа - Дніпровський ВДВС м. Кам'янське ГТУЮ у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позову зазначила, що 27 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та нею укладено кредитний договір № SAMD 42000007904798 у формі заяви, відповідно до якого вона отримала кредит у сумі 250 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Вона підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає договір про надання банківських послуг. Відповідно до судового наказу, виданого 01 вересня 2008 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, з неї на користь ПАТ БК «Приватбанк» стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 8 червня 2008 року у сумі 5386 гривень 44 коп., з яких: заборгованість по відсоткам з нарахуванням пені - 250 грн.; заборгованість за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 3996 грн. 62 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1389 грн. 82 коп. Вказана у судовому наказі заборгованість за кредитом в загальному розмірі 5386,44 грн. стягнута з неї примусово Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції шляхом утримання Управлінням пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Дніпродзержинська 20 відсотків її пенсії, що підтверджується «Відомостями про відрахування з особового рахунку [NUMBER] [PERSON].», складеними Управлінням пенсійного фонду України в Дніпровський області. В 2014 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до неї про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, розрахованої станом на 31 січня 2014 року в загальному розмірі 15623, 64 грн., яка складалась з: 3996,62 грн.- заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 11637,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми позивач відняв 5386, 44 грн., що вже були стягнуті з неї на підставі судового наказу, виданого 01 вересня 2008 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, та просив суд стягнути з неї заборгованість за кредитним договором у розмірі 11249,06 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 червня 2014 року ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позову до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором повністю відмовлено. Правовим підставами для відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї були вимоги ст.256, 257, ч.3, 4 ст. 267 ЦК України щодо пропуску позивачем позовної давності. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 червня 2014 року скасовано; позов ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним Договором задоволено; з неї на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» стягнуто заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 10237,20 грн., а також штраф (фіксовану частину) в сумі 500 грн., штраф (процентну складову) в сумі 511,86 грн., а всього 11249,06 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Ухвалою ВССУ від 3 червня 2015 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року скасовано, а рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 червня 2014 року про відмову ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позову до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено в силі. В квітні 2018 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2018 року серії ВП № 55550837, з якої довідалась, що на підставі виконавчого напису № 9293, виданого 23 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором від 27.11.2006 року в загальному розмірі 28391,89 гр. Вищезазначеним виконавчим написом нотаріус пропонує задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом перерахування коштів на рахунок №29092829003111 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299 у розмірі: - залишок заборгованості за кредитом - 3996,62 грн.; - залишок заборгованості за відсотками - 20186,13 грн.; - штраф -1209,14 грн., що всього становить 25391,89 грн.; - витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису - 3000 грн., а загалом 28391,89 грн. Строк, за який провадиться стягнення за виконавчим написом - десять років два місяці чотири дні, а саме: з 27.11.2006 р. по 31.01.2017 р. Вважає виконавчий напис нотаріуса І.М. Бондар таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З наданої ПАТ КБ Приватбанк нотаріусу виписки з рахунка боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення станом на 31.07.2017 року вбачається, що починаючи з 31 жовтня 2007 року банк щомісячно нараховував відсотки на залишок простроченої заборгованості за кредитом. Оскільки кредитний договір між нею і ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений на строк до 30.06.2009 року і з 31 жовтня 2007 року вона мала прострочену заборгованість за кредитом, а банк - право вимоги; враховуючи зміст ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про повноваження нотаріуса вчиняти виконавчі написи щодо безспірної заборгованості лише в межах позовної давності; враховуючи зміст виконавчого напису від 23.08.2017 р., з якого вбачається, що нотаріус стягнула заборгованість за кредитним договором за період з 27.11.2006 р. по 31.01.2017 р. (десять років два місяці чотири дні), тобто за межами строку позовної давності. Виконавчим написом від 23.08.2017 року приватний нотаріус Бондар І.М. повторно стягнула з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, що вже була стягнута судовим рішенням (судовим наказом), та вже отримана банком в порядку примусового виконання судового рішення - судового наказу від 01.09.2008 року. Отже, відповідач ПАТ БК «Приватбанк» приховав від приватного нотаріуса існування вищеназваних судових рішень та факт примусового виконання за судовим наказом (тобто факт сплати нею заборгованості за кредитом в розмірі 3996 гр., факт отримання від неї відсотків, а приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» видала виконавчий напис за період з 27.11.2006 р. по 31.01.2017 р. (десять років два місяці чотири дні), хоча розуміла, що з дня виникнення у ПАТ КБ «Приватбанк» права вимоги про стягнення заборгованості по кредиту і відсоткам минуло більше трьох років, а про стягнення штрафу - більше року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, виданий 23 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за реєстровим № 9293, яким з неї на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором від 27.11.2006 року в загальному розмірі 28391,89 гр.; стягнути з приватного нотаріуса Бондар Ірини Михайлівни, ПАТ КБ «Приватбанк» в рівних частках понесені нею по справі судові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.05.2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.06.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.09.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, уточнень та клопотань не надавала. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач - нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що викладені позивачем факти, не є підставою для скасування виконавчого напису. Так, позивач лише вказує в позовній заяві, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Але помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущені нотаріусом, не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що згідно позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6 - 158цс15, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічної позиції дотримувався і ВССУ, який в своїх ухвалах від 09.09.2015 року по справі №490/2908/15-ц та від 18.05.2016 року по справі №6-6347св15 де вказав, що нотаріус, під час вчинення виконавчого напису, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Крім того, такого самого висновку дійшов і Верховний Суд в своїй постанові від 07.02.2018 року по справі №204/4071/14-ц (провадження №61-360св18), а саме, що «безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при цьому нотаріус не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності нотаріус не зобов'язаний». Вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, з подальшими змінами, затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі-Перелік). Зазначені в Переліку документи, які є підставою для вчинення виконавчого напису, були надані їй стягувачем - Комерційним банком «Приватбанк», та містяться у відповідній справі, а отже, виконавчий напис був вчинений за наявністю всіх передбачених документів, тобто з суворим дотриманням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та вищенаведеного Порядку щодо безспірності заборгованості. Також зазначає, що в разі визначення у відповідному договорі строку його дії, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у підпунктах 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку з моменту закінчення строку дії договору. В разі, якщо строк дії договору не визначено, тобто якщо договір був укладений на невизначений строк - з моменту настання права вимоги, тобто направлення боржнику вимоги про усунення порушень, копія якої разом з описом вкладення та квитанцією про оплату послуг поштового зв'язку, надана нотаріусу. Крім того, вважає, що позивачем визначено процесуальний статус нотаріуса як Відповідача, неможливо, оскільки нотаріус не є стороною правовідношень, на підставі яких виникли взаємні зобов'язання сторін, а тільки здійснив нотаріальну дію, яка полягала у вчиненні виконавчого напису, тобто дію, за результатами якою були змінені права боржника та кредитора. Пленум Верховного Суду України своєю Постановою №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» з подальшими змінами зазначив, що справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем в якому є боржник, а відповідачем - кредитор. Така ж позиція закріплена в пункті шостому Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 7 лютого 2014 року, в якому зазначено, що відповідно до пункту 16 Постанови ВССУ №3, спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та третьої особи Дніпровського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській обл. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Кам'янське ГТУЮ у Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № SAMD 42000007904798 у формі заяви, відповідно до якого вона отримала кредит у сумі 250 гр. зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією анкети-заяви (а.с. 17-18). 01 вересня 2008 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ БК «Приватбанк» заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 04.08.2008 року у сумі 5386 гривень 44 коп., з яких: заборгованість по відсоткам з нарахуванням пені - 250 грн.; заборгованість за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 3996 грн. 62 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1389 грн. 82 коп. (а.с.30). Зазначена заборгованість за кредитом в загальному розмірі 5386,44 грн. стягнута з [PERSON] примусово Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції шляхом утримання Управлінням пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Дніпродзержинська 20 відсотків пенсії, що підтверджується відомостями про відрахування з особового рахунку [NUMBER] [PERSON], складеними УПФ України в Дніпропетровський області (а.с. 27-29). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 червня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.11.2006 р. у розмірі 11249,06 грн. повністю відмовлено за пропуском строку позовної давності, оскільки строк дії банківської карти сплив у червні 2009 року, а банк звернувся до суду із позовом 26.02.2014 р. (31-35). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.06.2014 року скасовано. Позов ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним Договором задоволений, з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» стягнуто заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 10237,20 грн. , а також штраф (фіксовану частину) в сумі 500 грн., штраф (процентну складову) в сумі 511,86 грн., а всього 11249,06 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.36-38). Ухвалою ВССУ від 3.06.2015 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року скасовано; рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.06.2014 року про відмову ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позову до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено в силі (а.с.39-42). Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 23.08.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу І.М. Бондар з заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором № б/н від 27.11.2006 року для стягнення боргу (а.с.10). 23 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 9293, яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» запропоновано стягнути заборгованість за кредитним договором від 27.11.2006 року в загальному розмірі 28391,89 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок № 29092829003111 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299 у розмірі: -залишок заборгованості за кредитом - 3996,62 грн.; - залишок заборгованості за відсотками - 20186,13 грн.; - штраф -1209,14 грн., що всього становить 25391,89 грн.; - витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису - 3000 грн., а загалом 28391,89 грн. Строк, за який провадиться стягнення за виконавчим написом - десять років два місяці чотири дні, а саме: з 27.11.2006 р. по 31.01.2017 р. (а.с. 9). Виконавчий напис вчинено на підставі наступних документів: копії заяви ПАТ КБ «Приватбанк», копії довіреності представника ПАТ КБ «Приватбанк», копій установчих документів ПАТ КБ «Приватбанк», копії витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ПАТ КБ «Приватбанк», копії письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 27.11.2006 року, копії розрахункового документу про оплату послуг поштового зв'язку, копії опису вкладення в цінний лист, копії виписки з рахунку боржника, копії паспортних даних [PERSON] (а.с. 10-24). Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областіЯ.М.\~Гусар від 22.01.2018 року відкрито виконавче провадження за №55550837 з виконання виконавчого напису № 9293, виданого 23.08.2017 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 28391,89 грн. (а.с. 26). Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За загальним правилом ст.. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст.34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст.. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст.50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст..50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17. Судом встановлено, що стягнута за виконавчим написом сума не є безспірною, оскільки заборгованість позивача за кредитним договором від 27.11.20016 року станом на 04.08.2008 року у розмірі 5386,44 грн., з яких: заборгованість по відсоткам з нарахуванням пені - 250 грн.; заборгованість за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 3996 грн. 62 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1389 грн. 82 коп. вже стягнута згідно судового наказу Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська від 01 вересня 2008 року та погашена шляхом відрахування із належної позивачу пенсії. Так, наданий банком розрахунок заборгованості по тілу кредиту, відсотках та покладений нотаріусом в основу спірного виконавчого напису - не є доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, а є лише відображенням розрахунку заборгованості здійсненого стягувачем. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 червня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.11.2006 р. станом на 31.01.2014 року у розмірі 11249,06 грн. повністю відмовлено за пропуском строку позовної давності, оскільки строк дії банківської карти сплив у червні 2009 року, а банк звернувся до суду із позовом 26.02.2014 р. Таким чином, вказані обставини виключають безспірність боргу та можливість його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса. Вирішуючи заявлені позовні вимоги до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, суд враховує наступне. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» з подальшими змінами зазначено, що справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем в якому є боржник, а відповідачем - кредитор. Така ж позиція закріплена в пункті шостому Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 7 лютого 2014 року. Таким чином, належним відповідачем по справі є ПАТ КБ "ПриватБанк", тому позовні вимоги, заявлені до приватного нотаріуса є безпідставними. Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, виданий 23 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за реєстровим № 9293, яким з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.11.2006 року в сумі 28391,89 грн. слід визнати таким, що не підлагає виконанню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial