Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] 22.06.2018 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що вона [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] . Також вказує, що вона зареєстрована та мешкає разом з дитиною в будинку [ADDRESS] який належить на праві власності її батьку - [PERSON] . Як вказує позивачка, власник квартири надає свою згоду на реєстрацію малолітньої [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] , веде асоціальний спосіб життя, неодноразово був засуджений до позбавлення волі, у серпні 2013 року пішов із родини, де він мешкає позивачу не відомо, свого житла він не має, та не відомо чи зареєстрований він на території України. Долею дитини він не цікавиться, що унеможливлює отримання [PERSON] письмової згоди батька на реєстрацію дитини за місцем проживання матері. Спір між позивачем та батьком дитини з приводу місця проживання дитини відсутній, оскільки останній ніколи не виявляв бажання опікуватися дитиною. У зв`язку з тим, що місце проживання дочки позивачки - [PERSON] не зареєстроване, позивачка не має можливості отримати на дитину облікову картку платника податків, не має можливості укласти угоду з лікарем на її лікування, проводити дитині щеплення, та звертатися до лікаря, а також оформити дитину до школи. 21.05.2018 р. [PERSON] звернулась до відділу реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання дитини разом з нею, але отримала відмову. Відмова вмотивована відсутністю законного представника (батька дитини) та письмової згоди другого з батьків. Отримати згоду відповідача на реєстрацію місця проживання дитини не виявляється можливим, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини - [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] у будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.07.2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. 13.08.2018 року проведено підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду 20.08.2018 року. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та вказала, що дитина фактично проживає з нею та знаходиться під її опікою та на її утриманні. Шлюб з відповідачем було розірвано за рішенням суду. Батько дитини [PERSON] не підтримує відносин, а ні з нею, а ні з дитиною. Просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька. Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно, шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації, про що в матеріалах справи наявні конверти повернуті установою пошти за закінченням терміну зберігання. Про причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позовну заяву не подавав. Також відповідач повідомлявся про розгляд справи через розміщення інформації на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник Відділу реєстрації фізичних осіб\~ по Шевченківському району Управління державної реєстрації фізичних\~осіб департаменту\~реєстраційних послуг\~Запорізької міської\~ради подала до суду пояснення в яких вказала, що Відділ реєстрації фізичних осіб не може бути третьою особою у вказаній справі, а також зазначила, що у даному випадку вважає вірним способом правового захисту визначення мічця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Подали заяву про розгляд справи за їх відсутності проти задоволення позову не заперечували. Представник Районної адміністрації\~Запорізької міської\~ради по\~Шевченківському району в особі\~органу опіки\~та піклування до судових засідань не з`явився заяв про відкладення розгляду справи, заперечень чи пояснень не подавали. Стаття 223 ЦПК України визначає наслідки неявки в судове засідання учасника справи, а саме: Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи також у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Як передбачено ст.. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Положення ст.. 13 ЦПК України передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності« посвідченої в установленому законом порядку, Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації; письмову заяву; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про прописку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються; документ, що посвідчує особу представника, крім випадків, коли законним представником є батьки (усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до п. 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 р. № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 р. за № 2109/22421, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг- до відповідного центру, окрім інших документів, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі- ордер, свідоцтва про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання; свідоцтво про народження, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку. Пунктом 2.3 вказаного Порядку встановлено, що відомості про дітей до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207 також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому законом порядку письмової згоди другого з батьків ( крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не надала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації /зняття з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (п.11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Положенням ч.4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Так згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, [PERSON] на праві особистої власності належить 37/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . (а.с.18) 24.12.2005 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після одруження прізвище дружини - " [PERSON] ". 08.07.2008 року вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про щлюб серїі [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] копії яких наявні в матеріалах справи. Згідно свідоцтва про шлюб 18.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище дружини [PERSON] (а.с. 10). [INFO] у подружжя народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 11). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб укладений 18.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.13) Відповідно до рішення головного спеціалісту відділу РФО по Шевченківському району у реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] відмовлено з підстав відсутності згоди батька [PERSON] 01.11.2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після одруження прізвище дружини - " [PERSON] ". (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] наявна в матеріалах справи. Згідно акту фактичного проживання складеного Головою квартального комітету № 127 від 24.05.2018 року за адресою [ADDRESS] , фактично проживають позивачка [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , [INFO] . Фактично позивачка [PERSON] позбавлена фактичної можливості виконати вимоги закону та зареєструвати місце проживання своєї доньки д- малолітньої [PERSON] через відсутність згоди батька [PERSON] . Також відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] в інтересах якої діє позивачка впливають на інтереси дитини, а саме на отримання дитиною облікової картки платника податків,укладення матір`ю угоди з лікарем на лікування, проведення щеплень, а також оформлення дитини до школи. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя. охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.18 вказаного закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти- члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 р., у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополучна, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основу відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків. Коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При вирішенні питання про застосування підзаконного нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних відносинах, а саме пункт 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, необхідно зауважити також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими законодавством та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи. Інтереси дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» повинні бути першочерговими. У даному випадку пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції «Про права дитини» з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи. Відповідно до вимог ст.ст.150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, всупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Згідно положень ст. 10 ЦПК України Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Крім того, згідно з ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносин (аналогія закону). Зважаючи на те, що вказаними вище нормативно-правовими актами не врегульовано питання реєетрації/зшптя з реєстрації осіб, які не досягай 14 років, без згоди іншого законного представника дитини (батька/матері),то суд приходить до висновку про необхідність застосуваня у даному випадку аналогії Закону. Так, відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» 21 січня 1994 р., Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 року, встановлено, що виїзд неповнолітньої особи за кордон, оформлення паспорта/проїзного документа дитини, яка не досягла 16 років, проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання обох батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, до правовідносин, які виникли з приводу оформлення реєстрації місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосувати вказані вище норми Закону. Оскільки батько не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини за фактичним постійним місцем проживання, що фактично призводить до порушення [PERSON] як матір`ю малолітньої дитини вимог закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а відсутність такої реєстрації безпосередньо впливає на права та свободи малолітньої [PERSON] суттєво звужуючи їх, то у даному випадку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved