Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом в якому просив визнати факт і поновити його право перебування на квартирному обліку зі збереженням попереднього терміну перебування на обліку, а саме з 11 вересня 2002 року за попереднім місцем проживання в Голосіївському районі м.Києва і в списках осіб, які користуються правом пільгового одержання житла; зобов'язати Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію відновити облікову квартирну справу [PERSON] та поновити на квартирному обліку з 11.09.2002 року за попереднім місцем проживання зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку і в списках осіб, які користуються правом пільгового одержання житла. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає про те, що розпорядженням № 1037 від 1.09.2002 року Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації його було зараховано на квартирний облік та включено до першочергового списку категорії: висновок ЛКК 41, облікова справа № 20838. [PERSON] є інвалідом першої групи, був зареєстрованим та проживав у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], де займав ліжко-місце. У 2004 році [PERSON] звернувся із заявою до Управління соціального забезпечення Київського міського виконкому, як до органу, що має право вирішувати питання поселення до спеціалізованого будинку. В заяві зазначив, що являється інвалідом 1 групи, пересувається на візку, отримує пенсію, має зареєстроване місце на території м.Києва, перебуває на квартирному обліку, що було умовою для н надання соціального житла у спеціальному будинку [ADDRESS]. Вищевказана заява була розглянута і згідно рішення комісії по розгляду заяв громадян похилого віку та інвалідів по територіальному центру соціального обслуговування інвалідів м. Києва (протокол № 2 від 12.03.2004 року) та розпорядженням Святошинської районної в м. києві державної адміністрації від 5.04.2004 р. № 557, [PERSON] надано соціально житло-однокімнатну квартиру № 38, житловою площею 13,5 кв.м. в спец будинку [ADDRESS]. Відповідно до пункту 31 (правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР) у випадку переїзду на постійне місце проживання із одного району міста в інше, облікові справи громадян передаються до виконавчого комітету (райдерадмінінстрації) за новим місцем проживання зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку і в списках осіб, які користуються правом пільгового одержання житла. [PERSON] із заявою звернувся до Голосіївської РДА м.Києва і та просив облікову справу № 20838 передати до Святошинської РДА у м. Києві за новим місцем проживанням та поновити на квартирному обліку. 19.04.2013 року Голосіївська РДА м.Києва листом № 06-б-573 повідомила [PERSON], що розпорядженням № 11 від 17.06.2004 року його знято з квартирного обліку в Голосіївському районі м.Києва, а справу передано до Святошинської РДА м. Києва. Крім того з'ясувалось, за його останнім та теперішнім місце проживанням [PERSON] не перебуває на квартирному обліку, а квартирна справа не передавалась Голосіївській РДА до Святошинської РДА м. Києва. Із з місту листів Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА від 10.06.2013 р.№ 05,66-86/956/1/2 від 20.06.2013 р. та 10.07.2013 р. [PERSON] дізнався, що Голосіївська РДА своїм розпорядженням № 11 від 17.06.2004 р. зняла [PERSON] з квартирного обліку, а квартирну справу не передала за новим місцем його проживання до Святошинської РДА м.Києва, що суперечить пункту 31 Правил обліку громадян. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні з посиланням на письмові заперечення проти позову, які долучені до матеріалів справи, просив суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони, представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом 1 групи загальний захворювань, що підтверджується посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 4). 11.09.2002 року [PERSON] зарахований на квартирний облік та включений до першочергового списку на отримання квартири (категорія ЛКК 41 з 11.09.2002 р), що підтверджується довідкою голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації Відділу обліку та розпорядження житлової площі № 560 від 13.05.2003 р. (а.с. 5). Згідно з рішенням комісії по розгляду заяв громадян похилого віку на поселення в спеціалізований житловий будинок по вул. Котельникова ,32/11 (протокол № 2 від 12.03.2004 року) та розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.04.2004 року № 557 [PERSON] надано однокімнатну квартиру № 38 жилою площею 13,5 кв.м в будинку [ADDRESS]. Відповідно до пункту 31 (правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР) у випадку переїзду на постійне місце проживання із одного району міста в інше, облікові справи громадян передаються до виконавчого комітету (райдерадмінінстрації) за новим місцем проживання зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку і в списках осіб, які користуються правом пільгового одержання житла. [PERSON] із заявою звернувся до Голосіївської РДА м.Києва і та просив облікову справу № 20838 передати до Святошинської РДА у м. Києві за новим місцем проживанням та поновити на квартирному обліку. 19.04.2013 року Голосіївська РДА м.Києва листом № 06-б-573 повідомила [PERSON], що розпорядженням № 11 від 17.06.2004 року його знято з квартирного обліку в Голосіївському районі м.Києва, а справу передано до Святошинської РДА м. Києва. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами цивільної справи, що квартирна справа [PERSON] не передавалась до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. Облікова справа є документом суворої звітності та зберігається за місцем перебування працівника на обліку, а після надання йому житла для постійного проживання - протягом п'яти років у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер. Після закінчення зазначеного строку справа знищується в установленому порядку. Списки працівників, яких зараховано на квартирний облік, підлягають періодичному уточненню. Житлово-побутові комісії щороку проводять перереєстрацію осіб, що перебувають на квартирному обліку, під час якої перевіряються їх облікові справи, при необхідності перевіряються житлові умови цих працівників, а також оновлюються документи, що містяться в облікових справах. Відповідно до п. 5 Постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і президії Київської міськради профспілок «Про порядок застосування у м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» від 15.07.1985 року за № 582 зі змінами від 30.04.1992 року № 234, на який посилався представник позивача, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають та прописані в місті Києві. У рішенні Конституційного Суду України за № 15-рп/2001 від 14.11.2001 року у справі щодо відповідності Конституції України (254к/96-ВР ) (конституційності) положень підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 1994 року N 700 ( 700-94-п) (ЗП України, 1995 р., N 1, ст. 9), Положення про паспортну систему в СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 року N 677 ( v0677400-74) (СП СССР, 1974 г., N 19, ст. 109), та Постанови Ради Міністрів СРСР "Про деякі правила прописки громадян" від 28 серпня 1974 року N 678 ( v0678400-74) (СП СССР, 1974 г., N 19, ст. 110), зазначено що інститут реєстрації місця проживання носить повідомний, а не дозвільний характер, а інститут прописки є неконституційним. Частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»(№ 1382 від 11.12.2003 року), визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом при прийнятті рішення береться до уваги наявність доведеності факту проживання відповідача на території населеного пункту - місто Київ, понад п'ять років та доведеність факту перебування на квартирному обліку. Статтею 13 Загальної декларації прав людини. Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, Протокол № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а так само ч. 1 ст. 33 Конституції України гарантують особі свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного кодексу України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України, актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і президії Київської міськради профспілок «Про порядок застосування у м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» від 15.07.1985 року за № 582 зі змінами від 30.04.1992 року № 234 є підзаконним нормативно-правовим актом. Відповідно, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має вищу юридичну силу, а тому в силу правил статті 4 «Акти цивільного законодавства України» Цивільного кодексу України, до спірних правовідносин необхідно застосовувати саме положення Закону, в силу його вищої юридичної сили над підзаконним нормативно-правовим актом. Сам по собі факт наявності суперечливого положення у підзаконному нормативно-правовому акті, який є чинним та не скасований у встановлений законом спосіб, в частині необхідності підтвердження наявності прописки у певному місці понад п'ять років, на переконання суду не може братися до уваги у даному спорі оскільки прямо порушує та обмежує право [PERSON] на його реалізацію норми Конституції України про рівні конституційні права, свободи та рівність громадян перед законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно п. 27 «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470 Громадяни виключаються із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, якщо вони були необгрунтовано включені до цих списків або втратили вказане право. Згідно п.28 «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470 Зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку). Згідно п.47 «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470. Громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список. Рішення про включення в цей список приймається відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом. Рішення адміністрації (органу громадської організації) та профспілкового комітету затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. Про прийняте рішення повідомляється заінтересованим особам. Список громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, вивішується для загального відома. Громадяни виключаються з указаного списку, якщо вони були включені до нього необґрунтовано або втратили право позачергового одержання жилих приміщень. Виключення зі списку провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про виключення громадянина до списку. При розгляді цього питання на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи. Крім того суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання вчинити дії щодо встановлення на пільговому квартирному обліку та забезпечення позачергово особистою житловою площею не підлягають задоволенню, оскільки правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР встановлений порядок ведення списків громадян, що перебувають на квартирному обліку за пільговими категоріями та відповідно до цього списку, тому підстави для забезпечення [PERSON] із збереженням попереднього терміну перебування з 22 вересня 2002 року за його особистою заявою є обґрунтованими. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково.

Outcome: partial