Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

У зв`язку з тим, що на балансі Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№ 96), правонаступником якої є Державна установа "Городищенська виправна колонія (№ 96)", знаходиться адміністративна будівля, яка розміщена за адресою: вул.Рівненська, № 78-А, с.Городище, Рівненського району Рівненської області, вона не включена до відомчого житлового фонду та не є службовим житлом, не є житловим приміщенням, відповідно до експлікації приміщень плану поверхів адміністративної будівлі на першому поверсі розміщений торговий зал, крім того у вищезазначеній адміністративній будівлі, без будь-яких на те правових підстав, займають частину нежилого приміщення відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані там, хоча письмових документів на право власності чи користування цим приміщенням у відповідачів немає, оскільки дане нежитлове приміщення є адміністративною будівлею і є власністю ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)", що підтверджується документами про право власності, даний факт позбавляє позивача можливості в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, представник позивача звернувся з даним позовом до суду та просить зняти з реєстрації та виселити без надання іншого житла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з адміністративної будівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача, ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)", Анікін М.Ю. в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що відповідно до інформаційної довідки - приміщення за адресою: [ADDRESS] є адміністративною будівлею і перебуває в державній власності. ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" є власником і без дозволу Міністерства юстиції України, яке є органом управління виправної колонії, не може відчужити дане приміщення. Зазначив також, що в приміщенні знаходиться магазин, в сільській раді ніяких документів відносно даного приміщення немає, як так сталося, що в даному приміщенні зареєстровані відповідачі - невідомо. Крім того, зазначив, що [PERSON] проживає в с.Бармаки, Рівненського району Рівненської області, а в спірному приміщенні ніхто не проживає, хоча [PERSON] мають ключі та стверджують, що зберігають там особисті речі. Ніхто з відповідачів в установі не працює і погоджуються знятися з реєстрації взамін надання їм іншого житла. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, що дають підстави для виселення і зняття з реєстрації сім`ї [PERSON], установа взагалі немає житлового фонду, коштів на компенсацію немає, а тому просить позов задоволити. Представник позивача, ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)", [PERSON] в судовому засіданні позов і пояснення [PERSON] підтримала, зазначила, що оскільки позивачу створюються перешкоди у користуванні майном з боку відповідачів, їх необхідно усунути. Відповідачі зареєстровані в адмінбудівлі, яка не є житловим приміщенням, але там фактично не проживають. Реєстрація осіб в нежитловій будівлі неможлива, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що його батько працював у виправній колонії і йому надали квартиру, де його сім`я проживала з 1975 року, проте, попри те, що там зареєстрована на сьогодні вся його сім`я, з 2016 року він не може потрапити в квартиру, так як адміністрація змінила вхідні двері на металеві і наразі адміністрацією установи створені всі умови для того, щоб вижити звідти мешканців, в квартирі відрізані світло і вода. Дана квартира знаходиться на другому поверсі, має 2 кімнати, кухню, санвузол і коридор. В квартирі наявні меблі, їх особисті речі. Зазначив, що свого часу він мав заборгованість по теплу, яку відділ ДВС стягував з нього на підставі рішення суду. Крім того, були укладені договори з Рівнеенерго, з Рівнегазом на постачання електроенергії і газу. З виправною колонією був укладений договір на користування житлом, сплачувалися комунальні платежі, які нараховувалися як на житлове приміщення, то необхідно вважати, що займана ними квартира було житлом. Заявив, що раніше в цьому будинку був магазин, медпункт, пошта, і житлові квартири. Проте, наразі залишилася в даній будівлі проживати лише їх сім`я, оскільки решті восьми сім`ям надали взамін інші квартири. Його батько теж перебував у черзі на отримання квартири, однак після того, як адміністрація колонії надала йому дозвіл на поселення у спірну квартиру, його з черги зняли, як такого що забезпечений житлом. З огляду на вищевикладене, просить в позові відмовити, оскільки вони не мають іншого житла, з дружиною проживає в тещі в трикімнатному будинку, мати купила в с.Совпа будинок, брат їздить на заробітки, дочка заміжня, проживає з чоловіком. Тобто, вони на даний час у квартирі не проживають і будь-яких перешкод адміністрації не чинять. Погоджується на зняття з реєстрації взамін на надання іншого житла, або компенсації за нього. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Представник всіх відповідачів, адвокат Рудик В.Р., в судовому засіданні позов не визнав і заперечив проти його задоволення. Пояснив, що судом розглядалося де-кілька справ між даними сторонами. Так, у 2002 році на адресу [PERSON] було направлено попередження про сплату комунальних платежів, після цього був позов до суду де виправна колонія просила стягнути з [PERSON] заборгованість за надані комунальні послуги. По цій справі є рішення суду. Крім того, судом вже було відмовлено виправній колонії у задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Зазначив також, що статус приміщення визначений лише з 2015 року. Всі дії позивача до 2015 року вказують на те, що позивач до 2015 року вважав це приміщення житловим. Крім того, адміністрація пішла на фальсифікацію при виготовленні технічного паспорту, коли ними не було повідомлено реєстраторів про те, що там зареєстровані [PERSON] . З огляду на вищевикладене, вважає що позов до задоволення не підлягає, оскільки повинні враховуватися такі умови, які виникли на момент виникнення правовідносин. Просить в позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що поселилася в спірний будинок в 1984 році і проживала там до 1990 року, після чого їм надали іншу квартиру і вони звідти виселилися. Як вселилися в квартиру, то сім`я [PERSON] там уже проживала і там були створені всі умови для проживання. Там мали квартиру і сім`я [PERSON] та інші. Який зараз там стан квартири їй не відомо. Показала також, що це був штаб, а з тильної сторони під`їзд, де були квартири, колонія ці квартири видавала людям для проживання. Її чоловік працював 2 роки в установі ї йому надали квартиру в цьому будинку для проживання, а чи видавався ордер на цю квартиру - не пам`ятає. Знає, що її чоловік перебував на черзі і отримав іншу квартиру, [PERSON] також перебували на черзі, але чому їх не забезпечили іншим житлом - не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що з 1951 року в с.Городище знаходиться виправна колонія. В спірній будівлі був штаб виправної колонії, комутатор, сільська рада, а з іншого боку був під`їзд на 9 квартир для проживання працівників виправної колонії. В 1967 році він отримав в спірній будівлі квартиру. [PERSON] там також отримали квартиру і проживали, оскільки батько [PERSON] працював у виправній колонії і йому надали квартиру в цьому приміщенні. Виконком виділяв квартири у спірному будинку, видавалися ордери і люди були там зареєстровані. В колонії ніколи не було службових квартир. Квартплату він за квартиру не сплачував, бо він і дружина були звільнені від сплати. Інші мешканці сплачували нараховану квартплату. В 2005 році бухгалтеру дали службове приміщення, а приміщення де проживали [PERSON] - не було службовим. Свого часу колонія будувала будинки і надавала своїм працівникам квартири. Чому сім`ї [PERSON] не надали іншого житла йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що квартири знаходилися в будинку, де був штаб, комутатор, сільська рада. В цьому будинку був під`їзд на 9 квартир і за рішенням профкому і адміністрації установи, працівникам установи надавалися квартири для покращення житлових умов. За період проживання в будинку сплачувалися комунальні платежі. Як побудували 24-квартирний будинок, то в ньому виділялися квартири для працівників установи. Тоді обстежувалися і житлові умови [PERSON], проте начальник виправної колонії вирішив, що ця сім`я забезпечена житлом, так як в них була квартира більше 24 квадратних метрів. [PERSON] дане рішення не оскаржували. Потім здавався 40-квартирний будинок, але [PERSON] тоді з проханням надати житло до адміністрації виправної колонії не звертався. Показав також, що на сьогодні всі працівники, крім [PERSON], забезпечені іншим житлом. Заслухавши пояснення сторін, які заявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що Городищенська виправна колонія Державної пенітенціарної служби (правонаступником якої є Державна установа "Городищенська виправна колонія (№ 96)") є власником адміністративної будівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 531,8 кв.м, форма власності державна, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 52695678 від 05.02.2016 року та Витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна (а.с.9, 10). Технічний паспорт на вказану будівлю виготовлено ПП "Рівне-Інжиніринг" 06 квітня 2015 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, де замовником технічної інвентаризації є Городищенська виправна колонія (№ 96) (а.с.11, 188). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Рівненській області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - відповідачі по справі (а.с.26, 27, 28, 30). У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані у вищезгаданій квартирі, проте близько двох років там не проживали, позивач 27 вересня 2013 року звертався з позовом до суду, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] і зняти їх з реєстраційного обліку у зв`язку з відсутністю в жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Із дослідженої судом цивільної справи Рівненського районного суду № 570/803/14-ц вбачається, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 01 вересня 2014 року, в задоволенні вищезгаданого позову відмовлено. Рішення суду в касаційному порядку не оскаржувалося, набрало законної сили. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При дослідженні вищевказаних судових рішень суду першої інстанції та Апеляційного суду, встановлено, що приміщення, в якому відповідачі зареєстровані є житловим, про що зазначено у вищезгаданих рішеннях суду. Крім того, сам позивач у своїй позовній заяві просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування саме житловим приміщенням і зняти їх з реєстраційного обліку, тому доводи позивача при розгляді даної справи про те, що дане приміщення ніколи не було житловим, є адміністративною будівлею не призначеною для проживання, розцінюються судом критично. Враховуючи, що вищезгаданим рішенням Рівненського районного суду від 20.05.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області і яке набрало законної сили, відмовлено позивачу в задоволенні позовної вимоги про визнання осіб (відповідачів) такими, що втратили право користування жилим приміщенням, цим рішенням встановлено, що квартира [ADDRESS] , в якій зареєстровані відповідачі, рахується за позивачем і перебуває в приміщенні адмінбудівлі, інвентарний № 10310007, то у відповідності до норм ст.82 ЦПК України позивачу слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку при розгляді даної справи з причини того, що дане приміщення є адмінбудівлею, а не житловим приміщенням, оскільки ці обставини спростовуються рішенням суду, яке набрало законної сили. Зазначеними рішеннями судів встановлено і той факт, що відповідачі постійно не проживають у квартирі тривалий час із-за того, що позивач не забезпечив належних умов для проживання відповідачів у спірній квартирі. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, 26 вересня 2002 року позивач звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги та квартирну плату в розмірі 1433,31 гривень. З поданої позовної заяви вбачається, що [PERSON] надана квартира [ADDRESS] , яка знаходиться на балансі Городищенської виправної колонії Рівненської області (№96), яка надає комунальні послуги, у безстрокове користування. Все це спростовує доводи позивача про те, що відповідачі зареєстровані в даному приміщенні протиправно і в даному приміщенні не передбачено і не зареєстровано жодних житлових приміщень в т.ч. квартир, гуртожитку, тимчасового і відомчого житла. Суд не ставить під сумніви оформлення правовстановлюючих документів, з яких дійсно вбачається, що станом на сьогодні спірне приміщення є адміністративною будівлею. Саме приміщення за адресою: [ADDRESS] стало адміністративною будівлею з 2015 року, а до того статус будівлі визначений не був, і цей будинок був як адміністративною будівлею, так і житловим приміщенням, оскільки один під`їзд був виділений під квартири, де розміщувалося 9 квартир, в яких проживали і були зареєстровані сім`ї працівників виправної колонії. Судом також встановлено, що на момент виникнення правовідносин, тобто на момент реєстрації відповідачів у даному приміщенні, воно було передбачене для проживання і там крім відповідачів тривалий час проживали інші сім`ї, що знайшло підтвердження в судовому засіданні. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Оскільки позивач просить виселити відповідачів без надання іншого житла, що суперечить вимогам вищезгаданої статті, суд вважає, що дана позовна вимога до задоволення не підлягає. Одночасно суд звертає увагу на той факт, що позивачем створено умови, за яких відповідачі не можуть попасти до приміщення, тобто саме позивач створює перешкоди у доступі до приміщення відповідачам, в якому вони зареєстровані. Відповідачі ж не чинять жодних перешкод позивачу у використанні його приміщення, постійно не проживають у квартирі, тому підстав виселяти їх немає. Суд також приймає до уваги те, що свого часу всі сім`ї, які проживали в квартирах, що знаходилися у спірному будинку, отримали інші квартири і були відселені. Лише сім`я [PERSON] не отримала іншого житла, а взагалі у зв`язку з отриманням квартири [ADDRESS] була знята з квартирного обліку, так як була забезпечена житлом згідно існуючих на той час норм. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову у відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідачів судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: dismissed