Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про визначення способу участі у вихованні дитини звернувся [PERSON] Зазначає, що перебуває з відповідачкою в шлюбі з 14 квітня 2012 року і від сумісного подружнього життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Зазначив, що з грудня 2012 року вони з відповідачкою проживають окремо. Мотивуючи заяву тим, що з грудня 2012 року відповідачка чинить йому перешкоди в участі в вихованні дитини та при цьому не виконує рішення органу опіки та піклування з цього приводу, просить суд визначити спосіб участі у вихованні малолітньої дочки, встановивши дні для зустрічей з дитиною в суботу та неділю з 10 до 12 год. як в присутності матері так і без такої. Відповідач [PERSON] позов не визнала, вказуючи на те, що до досягнення однорічного віку дитина позивачу не була потрібна та посилаючись на несплату позивачем аліментів на утримання дитини. Представник органу опіки та піклування позов [PERSON] підтримала. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному об'ємі і просить позов задовольнити. Пояснив, що з квітня 2012 року перебуває з відповідачкою в шлюбі і вони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Зазначив, що з грудня 2012 року між ними припинились подружні відносини і вони стали проживати роздільно - дружина в [ADDRESS], а він в м. Острог Рівненської області, кожен в своїх батьків. В той же час їх дочка проживає з матір'ю в [ADDRESS]. Він має бажання бачитись зі своєю дочкою та брати участь в її вихованні, однак дружина та її родичі чинять йому в цьому перешкоди. Зокрема вона не дозволяє йому бачитись з дочкою та при цьому ніяк не обґрунтовує свою позицію. У зв'язку з цим він змушений був звернутися до органу опіки та піклування для того, щоб вказаний орган визначив порядок його участі у вихованні дитини, що і було зроблено. Орган опіки та піклування визначив порядок його побачень з дочкою, встановивши час для цього щосуботи та щонеділі з 10 до 12 год. Пояснив, що і в подальшому відповідачка не дозволяла йому бачитись з дочкою і минулої зими він бачив дочку 1-2 рази і в ті нечисленні рази, коли він мав змогу спілкуватися з дитиною, відповідачка влаштовувала сварки, у зв'язку з чим він був змушений звертатися до міліції. Зазначив, що і батьки відповідачки забороняють йому брати участь у вихованні дочки і в грубій формі не пускають в будинок, де проживає його дочка. Пояснив, що відповідачка неналежно піклується про дитину, оскільки в ті рази, коли він мав змогу побачити дитину, вона була брудна та була одягнена в брудний одяг. Зазначив, що за рішенням суду з нього дійсно стягуються аліменти, але протягом останніх 2 місяців він не працює, однак купує для дочки різні речі та іграшки. При цьому відповідачка відмовляється брати в нього речі для дочки, мотивуючи це тим, що їй необхідні гроші та були випадки, коли вона викидала ці речі на дорогу. Зазначив, що бачив дитину, коли забирав її з пологового будинку, в подальшому тиждень мав можливість спілкуватися з дитиною, так як до часу роздільного проживання саме цей час вони з відповідачкою проживали разом, а після того, як стали проживати окремо, відповідачка з членами своєї родини не дала можливості спілкуватись з дочкою, так як його не пустили до будинку. Пояснив, що в подальшому взимку 2013 року він двічі бачив дитину. Також він приїхав до будинку, де проживає його дочка 30.03.2014 року, але відповідачка не дозволила йому спілкуватись з дитиною, мотивувавши це тим, що дитина спала. Підтримав позовні вимоги, зазначені в уточненій заяві, мотивуючи такий спосіб участі у вихованні дочки поясненнями відповідачки про зміну режиму дня дочки та тим, що саме такий спосіб участі у вихованні дочки мінімізує можливість створення конфліктів відповідачкою та її ріднею, що відповідно не буде негативно впливати на їх дитину. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала попередній висновок органу опіки та піклування, а також уточнені позовні вимоги позивача та зазначила, що при наданні такого висновку орган опіки та піклування насамперед враховував вік дитини. Зазначила, що позивач, який є батьком малолітньої [PERSON] бажає приймати участь в її вихованні та має на це право. Пояснила, що орган опіки і піклування прийшов до висновку про те, що відповідачка чинила позивачу перешкоди в участі в вихованні дитини і тому рішенням органу опіки та піклування від 23.01.2013 року було визначено порядок побачення позивача з дочкою. Їй відомо, що відповідачка не виконувала зазначене рішення і в серпні 2013 року її запорошували для роз'яснень вимог закону про те, що батько має право брати участь у вихованні дитини. Саме тоді відповідачка погодилась з тим, що конкретним часом побачень батька з дочкою буде період з 10 до 12 год. Відповідну роботу з нею проводила і фахівець Вельбівненської сільської ради, але [PERSON] і далі чинила перешкоди позивачу в участі у вихованні дитини. Через орган опіки та піклування позивач також передавав одяг для своєї дочки, оскільки відповідачка відмовлялась його брати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Підтвердила факт народження в шлюбі з позивачем дочки [PERSON] та факт роздільного проживання з позивачем з грудня 2012 року, коли вона вигнала позивача з будинку її батьків, де вони проживали. Пояснила, що вона разом з дочкою проживає в [ADDRESS], а позивач проживає в м. Острог Рівненської області. Зазначила, що не дає позивачу бачитись з дочкою та пояснює це тим, що до досягнення однорічного віку дитина позивачу не була потрібна і посилаючись на несплату позивачем аліментів на утримання дитини, вважає, що позивач не має права бачитись з дитиною. Пояснила, що не дає можливості позивачу бачитись з дочкою, оскільки дитина часто хворіє. Їй відомо про рішення органу опіки та піклування щодо участі позивача у вихованні дочки. З 23.01.2013 року позивач бачився з дочкою багато разів. З того часу він кожен тиждень приїжджав або в суботу, або в неділю і 5-6 разів він бачив дитину з 10 до 12 год. При цьому між ними виникали сварки, оскільки він говорив, що дитина брудна, вимагав в неї, щоб вона одягнула дитину, так як він хотів відвезти показати її своїй матері, чому вона заперечувала. Пояснила, що дитина боїться позивача, оскільки не знає, що він її батько. Сама вона не пояснює дитині хто є її батьком і вважає, що дочці краще цього не знати і в разі того, якщо позивач буде наполягати на побаченнях з дитиною, то вона разом з дочкою змінить місце проживання на іншу місцевість. Підтвердила в судовому засіданні факт передачі позивачем різного дитячого одягу для дитини та зазначила, що викинула переданий ним костюмчик на дорогу, оскільки він для дитини малий розміром. Пояснила, що на даний час режим сну дитини змінився і в період з 10 до 12 год. дочка спить і із-за цього вона не дає в цей час дитину позивачу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його товаришем і він декілька разів просив підтримати його та разом поїхати в [ADDRESS], де він мав намір зустрітися зі своєю дочкою. Коли вони по неділях біля 10 год. приїздили до будинку, де проживає дитина позивача, то його дружина та її родичі не давали йому можливості побачитись з дочкою та при цьому влаштовували сварки і брутально лаялись. Коли вони заходили в двір господарства, де проживає дочка позивача, то [PERSON] та її родичі намагались розпочати бійку, а сама відповідачка двічі била позивача. Були випадки, коли позивач все ж бачив дочку, але це було на відстані і дитину йому тоді ніхто в руки на давав. За його присутності під час відвідин дочки відповідачка ніколи не казала, що дитина хвора і був випадок, коли [PERSON] дитину не винесла, пославшись на те, що вона спить. Сам він декілька разів намагався залагодити ситуацію з тим, щоб дружина [PERSON] давала йому можливість бачитись з дочкою, але вона не погоджувалась з цим. Коли вони разом останній раз були в [ADDRESS] з надією, що [PERSON] зустрінеться з дочкою, то відповідачка в цьому відмовила та викинула на дорогу костюмчик, який приніс позивач дитині. Ці події мали місце в березні 2014 року і того дня відповідачка не дозволила позивачу побачитись з дочкою. Зазначив, що позивач завжди хвилюється за дитину та позитивно його охарактеризував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає в [ADDRESS] і знайомий як з позивачем, так і з відповідачкою. [PERSON] одного дня восени 2013 року просив його піти з ним до будинку, де проживає його дитина. Того дня відповідачка не дозволила [PERSON] бачитись з дочкою, мотивуючи це тим, що він не платить аліменти. Вона вчинила на вулиці сварку і в той день не говорила, що дитина хвора чи спить. Коли він другий раз приходив разом зі [PERSON] до будинку, де проживає його дочка, то з позивачем сварився батько відповідачки та перешкоджав йому бачитись з дочкою. Зі свідоцтва про шлюб встановлено, що шлюб між сторонами по справі був зареєстрований 14 квітня 2012 року, а зі свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] і її батьками є позивач та відповідач по справі. З довідки Вельбівненської сільської ради встановлено, що відповідачка та її дочка проживають в [ADDRESS] та разом з ними в житловому будинку проживають ще 9 осіб. З висновку органу опіки і піклування Острозької РДА від 23.01.2013 року вбачається, що зазначеним органом було встановлено, що факт того, що [PERSON] заперечує проти того, щоб її чоловік [PERSON] бачився та спілкувався з їхньою дочкою [PERSON] та приймав участь в її вихованні, при цьому не пояснюючи причин цього. Зазначеним органом встановлено порядок побачень [PERSON] зі своєю малолітньою дочкою [PERSON] шляхом побачень в суботу та неділю з 10 до 12 години за місцем проживання дочки як в присутності матері, так і без такої. З повідомлення Острозького МВ УМВС України в Рівненській області встановлено, що 25 лютого, 29 червня та 28 липня позивач звертався до міліції з заявою щодо перешкод зі сторони [PERSON] та її матері у спілкуванні з його малолітньою дочкою. З виконавчого листа від 03.04.2013 року встановлено, що судом вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З трудової книжки [PERSON] встановлено, що з березня 2008 року по жовтень 2013 року він працював в НУ "Острозька академія", а з січня по лютий 2014 року - в ТзОВ "ЕКО". Товарними чеками від 06.12.2013 року та від 14.01.2014 року, накладною від 25.02.2014 року підтверджено факт купівлі дитячого одягу. З акту Острозької міської ради обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] вбачається висновок про можливість виділення окремої кімнати для спілкування позивача з малолітньою дочкою [PERSON]. Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача, представника органу опіки та піклування, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що з 14 квітня 2012 року позивач та відповідач перебувають в шлюбі, мають малолітню дитину [PERSON], яка народилась [INFO] і з грудня 2012 року проживають роздільно, а саме позивач проживає в м. Острог Рівненської області, а відповідачка разом з дочкою проживають в [ADDRESS]. Згідно із ст.. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 зазначеного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З пояснень позивача, відповідача, показань представника органу опіки та піклування, свідків [PERSON] та [PERSON], письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що з грудня 2012 року [PERSON], з якою в [ADDRESS] проживає малолітня [PERSON], чинить [PERSON] перешкоди в спілкуванні з дитиною та процесі її виховання батьком. Зазначене стало причиною звернення останнього до органу опіки та піклування з зазначеного вище питання. За змістом ст.. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Згідно зі ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. В судовому засіданні встановлено, що 23.01.2013 року органом опіки та піклування було встановлено факт створення необґрунтованих перешкод зі сторони [PERSON] у спілкуванні її чоловіка [PERSON] з їхньою дочкою [PERSON] і зазначеним органом встановлено порядок побачень [PERSON] зі своєю малолітньою дочкою [PERSON] шляхом побачень в суботу та неділю з 10 до 12 години за місцем проживання дочки як в присутності матері, так і без такої. В суді встановлено, що незважаючи на наявність рішення органу опіки та піклування, яким [PERSON] зобов`язано не чинити [PERSON] перешкод в спілкуванні з дитиною, відповідачка його не виконує, що спонукало [PERSON] звернутися з позовом до суду. Згідно ст.. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В суді встановлено, що рішенням органу опіки та піклування від 23.01.2013 року визначено доцільним проживання малолітньої [PERSON] з її матір'ю [PERSON] В той же час, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. З матеріалів справи вбачається, що між подружжям склалися особисті неприязні стосунки, що унеможливлює вирішення батьками спільно та за взаємною згодою усіх питань щодо виховання їх дочки, а також позбавляє батька, який проживає окремо від дитини, брати участь у вихованні своєї дитини та особистому спілкуванні з нею. За таких обставин, встановлено, що між позивачем та відповідачем наявний спір щодо способу участі батька у вихованні дитини, який виник з вини [PERSON], яка вважає, що позивач немає права бачитись з дочкою і брати участі в її вихованні і який вирішується судом. При цьому, суд вважає, що відповідачкою не надано жодного доказу поважності причин її відмови в наданні можливості позивачу побитись з дочкою та брати участь в її вихованні, в тому числі відповідачем не надано доказів того, що в час, визначений органом опіки і піклування для побачень [PERSON] з дочкою остання хворіла. За таких обставин, враховуючи наявні докази, доводи [PERSON] про те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою є обгрунтованими. Позивачем запропоновано спосіб участі у вихованні дитини встановленням наступного графіку побачень: щонеділі о 10 год. [PERSON] привозить дитину в м. Острог Рівненської області на автобусну зупинку, де її забирає батько та проводить з нею час до 17 год. за місцем свого проживання в [ADDRESS] і в 17 год. 30 хв. привозить дитину до місця проживання матері в [ADDRESS] та передає її матері. Суд вважає, що такий спосіб участі [PERSON] у вихованні дочки [PERSON], зокрема в частині часу побачень, на даний час відповідає інтересам дитини, оскільки за поясненнями відповідачки з 10 год. розпочинається денний сон дитини. В той же час, суд вважає, що в частині способу та місця передачі дитини від одного з батьків іншому, позов не відповідає інтересам дитини, оскільки місце передачі дитини батькові не є конкретизованим і в судовому засіданні встановлено, що саме під час можливої передачі дитини батькові за її місцем проживання можливе виникнення конфліктів як між сторонами по справі, так і з участю родичів відповідачки, що може негативно впливати на психологічний стан дитини. За таких обставин, суд вважає, що слід встановити спосіб участі [PERSON] у вихованні його малолітньої дитини [PERSON] шляхом їх систематичних побачень щонеділі з 10 до 17 години за місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS] за відсутності [PERSON], зобов'язавши останню передавати [PERSON] батьку [PERSON] щонеділі о 10 год. за його місцем проживання та зобов'язати [PERSON] передавати [PERSON] матері [PERSON] щонеділі о 17 год. 30 хв. за її місцем проживання в [ADDRESS]. При цьому, суд враховує висновок комісії Острозької міської ради про можливість побачень за місцем проживання батька дитини та вважає, що визначений спосіб участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею не зашкодить їй, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Одночасно, встановлюючи саме такий спосіб участі у вихованні дитини з зобов'язанням сторін, суд бере до уваги те, що відповідно до ст.. 150 СК України та ст.. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батьки мають не тільки права, а й обов'язки щодо виховання та розвитку дитини і забезпеченням саме такого способу спілкування на даний час буде дотримуватись розумний баланс на участь обох батьків у вихованні дитини. На підставі ст.. 150, 157-159 Сімейного кодексу України, ст.. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved