Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

У березні 2021 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 19910 грн. 60 коп шкоди у зв`язку із виплатою страхового відшкодування по страховому випадку-події дорожньо-транспортної пригоди від 17 жовтня 2020 року за участі автомобіля марки "Renault Logan", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який в порушення правил дорожнього руху пошкодив автомобіль "Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки "Toyota C-HR", державний номерний знак [NUMBER] . Між позивачем та [PERSON] 19 серпня 2020 року укладений договір №209.20.2551012 добровільного страхування наземних транспортних засобів щодо вказаного автомобіля марки "Toyota C-HR". Відповідача згідно постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 30 листопада 2020 року визнано винним за ст.124 КУпАП по даній дорожньо-транспортній пригоді з накладенням адміністративного стягнення. Цивільна відповідальність водія [PERSON] на час ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» згідно полісу №АР/000397228 із страховою сумою за майнову шкоду у розмірі 130000 грн. та франшизою у розмірі 1300 грн.. Вартість відновлювального ремонту вищезазначеного автомобіля марки "Toyota C-HR" згідно рахунку-фактури №2020011305 від 29 жовтня 2020 року та акту виконаних робіт ТОВ «Автосаміт на Столичному» №2020014460 від 11 грудня 2020 року становить 62753 грн. 21 коп, вказана сума сплачена позивачем 03 листопада 2020 року. 09 лютого 2021 року ТДВ «СК «Гардіан» виплатило страхове відшкодування по полісу №АР/000397228 в сумі 42842 грн. 61 коп. Залишок непогашеної заборгованості, яка підлягає стягненню із відповідача, становить 19910 грн. 60 коп. Позивач має право вимоги щодо відшкодування шкоди від відповідача в межах фактичних витрат. В добровільному порядку вказана шкода відповідачем не відшкодована. Представник позивача [PERSON] просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274\~ЦПК\~України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви від 05 серпня 2021 року представник позивача адвокат Лисенко Д.В. позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Положеннями ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , на вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, останнім не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа\~ рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі\~\~№800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження\~\~№11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі\~\~№10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи викладене та позицію представника позивача адвоката Лисенка Д.В. згідно заяви від 05 серпня 2021 року в судовому засіданні встановлені підстави згідно ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК\~України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 30 листопада 2020 року, яка набрала законної сили 14 грудня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винним за ст.124 КУпАП з накладенням стягнення у виді 340 грн. штрафу. Судом встановлено, що [PERSON] 17 жовтня 2020 року близько 11-50 год., керуючи транспортним засобом «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] , на перехресті вулиць Великої Васильківської та Саксаганського в м.Києві, порушив вимоги п.13.1.ПДР, а саме-не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota C-HR», державний номерний знак [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Частиною 6 ст.82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача [PERSON] , як водія транспортного засобу, яким порушені правила дорожнього руху, що спричинило, зокрема, пошкодження автомобіля марки «Toyota C-HR», державний номерний знак [NUMBER] , володільцем якого є [PERSON] .. Відповідно до копії договору №209.20.2551012 добровільного страхування наземних транспортних засобів від 19 серпня 2020 року наявна інформація про укладення даного договору між ТДВ «Експрес Страхування» та [PERSON] , де забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки «Toyota C-HR», державний номерний знак [NUMBER] , страхова сума 600000 грн., договір діє з 20 серпня 2020 року по 19 серпня 2021 року. Заяву про виплату страхового відшкодування [PERSON] подано 17 жовтня 2020 року. Згідно копії страхового акту ТДВ «Експрес Страхування» №63.20.3391-1 від 03 листопада 2020 року вищезазначена дорожньо-транспортна пригода від 17 жовтня 2020 року визнана страховим випадком, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota C-HR», державний номерний знак [NUMBER] , 62753 грн. 21 коп., надані документи, зокрема, рахунок-фактура від 29 жовтня 2020 року на суму 62753 грн. 21 коп та акт виконаних робіт №2020014460 від 11 грудня 2020 року. Відповідно до копії платіжного доручення №8666 від 09 лютого 2021 року ТДВ «Експрес Страхування» здійснено оплату у розмірі 62753 грн. 21 коп на користь ТОВ «Автосаміт на Столичному». Цивільна відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» згідно полісу №АР/000397228 зі страховою сумою за шкоду заподіяну майну130000 грн., франшиза-1300 грн.. 09 лютого 2021 року ТДВ «СК «Гардіан» виплатило страхове відшкодування у сумі 42842 грн. 61 коп., що підтверджується платіжним дорученням №8666 від 09 лютого 2021 року. Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України Про страхування, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За вимогами ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідачем [PERSON] під час судового розгляду у встановленому порядку не доведено необґрунтованості документів позивача щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля, володільцем якого є [PERSON] , виплат позивачем сум страхового відшкодування по події ДТП 17 жовтня 2020 року за наявності винних дій відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи фактичні обставини справи та подані докази суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в повному обсязі, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 19910 грн. 60 коп (62753,21-42842,61=19910,60) в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 2270 грн. судового збору, вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Докази на підтвердження звільнення відповідача від сплати судового збору суду не подані. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved