Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача акціонерного товариства закритого типу "ДВК" (далі - АТЗТ "ДВК") про визнання майнових прав. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 квітня 2005 року між ним та АТЗТ "ДВК" було укладено договір на участь у пайовому будівництві №22-03/С-2, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався здійснювати фінансування будівництва житлового будинку [ADDRESS] та ввести будинок в експлуатацію у третьому кварталі 2006 року, а [PERSON], в свою чергу, взяв на себе обов'язок сплатити грошові кошти за об'єкт інвестування - квартиру [ADDRESS] у строки та в порядку, визначені договором. На виконання умов договору [PERSON] сплатив АТЗТ "ДВК" грошові кошти у сумі 77405,85 грн. Проте у строк, визначений договором, АТЗТ "ДВК" взяті не себе зобов'язання не виконало, не ввело в експлуатацію будинок [ADDRESS]. Позивач зазначив, що відповідач не визнає його майнові права на об'єкт інвестування - квартиру [ADDRESS], а тому просив суд визнати за ним майнові права в судовому порядку. У зв'язку з тим, що АТЗТ "ДВК" за договором від 02 березня 2009 року №1/09 передало функції замовника будівництва житлового будинку [ADDRESS] приватному підприємству "Будінвестмонтаж" (далі - ПП "Будінвестмонтаж"), суд за клопотанням представника позивача залучив згадане підприємство до участі у розгляді справи в якості співвідповідача. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та відсутності її довірителя. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, відповідачі про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Забороняється інвестування в об'єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом. За приписами ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що між АТЗТ "ДВК" (замовник будівництва) та [PERSON] (інвестор) укладено договір на участь у пайовому будівництві від 19 квітня 2005 року №22-03/С-2, за умовами якого АТЗТ "ДВК" зобов'язалося здійснювати фінансування будівництва житлового будинку [ADDRESS] та ввести будинок в експлуатацію у третьому кварталі 2006 року, а [PERSON], в свою чергу, взяв на себе обов'язок сплатити грошові кошти за об'єкт інвестування - квартиру [ADDRESS] у строки та в порядку, визначені договором (а. с. 10-11). Відповідно до п. 1.4.2. договору на участь у пайовому будівництві від 19 квітня 2005 року №22-03/С-2 сплата коштів за об'єкт інвестування здійснюється на умовах наступного графіку: 1-й етап - фінансування 91% планової загальної площі об'єкта інвестування вноситься з моменту початку фінансування за ціною 1665,00 грн за 1 кв м до 20 травня 2005 року; 2-й етап - залишок фінансування вноситься після кінцевого уточнення БТІ загальної площі об'єкта за ціною, яка буде встановлена сторонами на момент сплати цих коштів. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] належним чином виконав взяті на себе за договором на участь у пайовому будівництві від 19 квітня 2005 року №22-03/С-2 зобов'язання, сплативши замовнику будівництва за об'єкт інвестування - квартиру [ADDRESS], грошові кошти у повному обсязі (а. с. 12, 14). Натомість АТЗТ "ДВК" не виконало взяті на себе за договором обов'язки щодо своєчасної здачі в експлуатацію об'єкта будівництва - будинку [ADDRESS] та передачі інвестору документів, необхідних для оформлення права власності на об'єкт інвестування. Ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) інвестору гарантоване право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій. За положеннями ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Правовий аналіз положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що майнове право це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Виконання зобов'язань за інвестиційною угодою свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт інвестування або набуття майнових прав на цей об'єкт. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора або без його згоди на передачу майнових прав в іпотеку, порушує права інвестора і не відповідає вимогам цивільного законодавства (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 вересня 2013 року №6-70цс13, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування). Незважаючи на те, що [PERSON] виконав свої грошові зобов'язання за договором на участь у пайовому будівництві від 19 квітня 2005 року №22-03/С-2, повністю сплативши вартість об'єкта інвестування, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт інвестування або набуття майнових прав на цей об'єкт, АТЗТ "ДВК" без отримання згоди позивача за договором про передачу функцій замовника від 02 березня 2009 року №1/09 передало у власність ПП "Будінвестмонтаж" майнові права на житлові і нежитлові приміщення та паркінг першої, другої і третьої черг будівництва будинку [ADDRESS], в тому числі і майнові права на квартиру [ADDRESS]. Наведене свідчить, що відповідачами не визнаються майнові права [PERSON] на об'єкт інвестування - квартиру [ADDRESS]. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність визнати за позивачем майнові права на об'єкт інвестування - квартиру [ADDRESS]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів судовий збір у сумі 774,06 грн в дохід держави. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 6, 15, 16, 190, 526, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та,

Outcome: approved