Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON], на підставі довіреності від 09.03.2016 р., посвідченої приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В., подано до суду позов, а згодом уточнений позов, від імені [PERSON], що діє як законний представник свого малолітнього сина [PERSON], до Вишнівської сільської ради Куп'янського району Харківської області, Куп'янської райдержадміністрації, треті особи: служба у справах дітей Куп'янської райдержадміністрації, управління Держгеокадастру в Куп'янському районі Харківської області, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Куп'янського управління юстиції в Харківській області, про встановлення факту володіння та розпорядження земельною ділянкою, вказавши в обґрунтування уточнених позовних вимог наступне. [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] звернувся, як законний представник свого малолітнього сина, [PERSON], [INFO], до Куп'янської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 9,3 га, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності серії [NUMBER], виданого Куп'янською районною державною адміністрацією 19.07.1999 року, на підставі рішення за № 557 від 07.12.1998 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1999 р. № 1389, з цільовим призначенням для виробництва товарної сільськогосподарської продукції, та яка розташована на території Вишнівської сільської ради, Куп'янського району, Харківської області, та яку він заповідав своєму онукові [PERSON]. Але нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я малолітнього [PERSON], оскільки дані про земельну ділянку не внесені до державного земельного кадастру, у зв'язку з тим, що державний акт на цю земельну ділянку не зареєстрований сільською радою згідно земельного законодавства. За таких обставин, за захистом спадкових прав малолітньої дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом згідно якого просить суд встановити факт володіння та розпорядження земельною ділянкою, загальною площею 9,3 гектара, за життя, [PERSON], який помер [INFO] з цільовим призначенням для виробництва товарної сільськогосподарської продукції, яка розташована на території Вишнівської сільської ради, Куп'янського району, Харківської області та визнати за [PERSON], [INFO], у порядку спадкування за заповітом, право власності на цю земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представники відповідачів, Вишнівської сільської ради, Куп'янського району, Харківської області, Куп'янської райдержадміністрації, у телефонограмах від 30.05.2016 та 31.05.2016 р. просили суд розглядати справу без їх участі, у вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Представник служби у справах дітей Куп'янської райдержадміністрації, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, вважаючи, що це відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Третя особа, управління Держгеокадастру в Куп'янському районі Харківської області надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, покладаються на розсуд суду, з урахуванням норм діючого законодавства України. Третя особа, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Куп'янського управління юстиції в Харківській області надали суду пояснення з приводу заявлених позовних вимог та заяву про розгляд справи без їх участі. Згідно пояснень, вважають, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У ч. 4 ст. 13 ЗУ «По власність» № 697-ХІІ від 07.02.1991 року, який діяв на день видачі державного акту, зазначено про те, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України, № 561-ХІІ від 18.12.1990 р. який діяв на день видачі державного акту, документами, що посвідчують право власності або право постійного користування на земельну ділянку є державні акти, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов, як умови проведення реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Тобто, земельна ділянка не могла належати [PERSON] на праві приватної власності, у зв'язку з відсутністю належно оформленого документу, що посвідчує право власності на відповідне нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 182, 334 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Також вважають, що вимоги позивача суперечать положенням ст.ст.. 79, 79-1 ЗК України, відповідно до яких, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Заслухавши представника позивача, представника служби у справах дітей Куп'янської райдержадміністрації, прийнявши до уваги письмові заяви відповідачів, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 19.07.1999 р., [PERSON] на підставі рішення Куп'янської райдержадміністрації ради народних депутатів від 07.12.1998 року, № 557, передано у приватну власність земельну ділянку площею 9,3 гектарів, яка розташована на території Вишнівської сільської ради, для виробництва товарної сільськогосподарської продукції /а.с.6/. Згідно постанови державного нотаріусу Куп'янської державної нотаріальної контори від 15 березня 2016 року, [INFO] помер [PERSON], який на день своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. До складу садкового майна належить земельна ділянка для виробництва товарної сільськогосподарської продукції площею 9,3 гектара яка розташована на території Вишнівської сільської ради, Куп'янського району, Харківської області та належна спадкодавцеві на підставі Державного акту, про який зазначено вище. [PERSON] залишив заповіт на вищевказану земельну ділянку н користь свого онука [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Вишнівської сільської ради [PERSON] 01.03.2013 р. за р. № 4. Спадщину в порядку п.4 ст. 1268 ЦК України прийняв спадкоємець згідно вищевказаного заповіту [PERSON], [INFO], який на день смерті заповідача був малолітнім. Спадкоємиця в порядку ст. 1241 ЦК України, непрацездатна віком дружина спадкодавця [PERSON], від спадкування обов'язкової частки відмовилась, подавши про це відповідну заяву до нотконтори. Непрацездатний за віком син спадкодавця [PERSON] спадщину на обов'язкову частку не приймав. Відомостей про інших спадкоємців в порядку ст. 1241 ЦК України немає. Постановою державного нотаріусу Куп'янської державної нотаріальної контори від 15 березня 2016 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для виробництва товарної сільськогосподарської продукції площею 9,3 гектара, яка розташована на території Вишнівської сільської ради, Куп'янського району, Харківської області, після смерті 10.11.2014 року [PERSON], оскільки дані про земельну ділянку не внесені до державного земельного кадастру, у зв'язку з тим, що державний акт на цю земельну ділянку не зареєстрований сільською радою згідно земельного законодавства та роз'яснено його право звернутися до суду за місцем відкриття спадщини з позовом в інтересах малолітнього сина [PERSON] та визнання за ним права власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Рішенням державного кадастрового реєстратора [PERSON] [NUMBER] від 25.02.2016 року [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру, у зв'язку з тим, що Державний акт на цю земельну ділянку не зареєстрований сільською радою, як це було передбачено ст. 23 Земельного кодексу України, який діяв на день його видачі та в архіві управління відсутній другий примірник державного акту, а також через невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: площа вказана у електронному документі (9,3га) не співпадає з площею описаної геометрії (9,2999га). Згідно з архівним витягом, Рішенням №48 Вишнівської сільської ради ХV сесії ІІ скликання, вирішено надати землю у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству "Вишнівське", де у Списку робочих КСП "Вишнівське" під № 125 значиться [PERSON] (а.с.52-53,58-59). Відповідно до розпорядження від 7 грудня 1998 р. №557 , були видані державні акти на право приватної власності на землю громадянам КСП "Вишнівське" (а.с.51,60). Таким чином, у суду немає сумнівів, що [PERSON] за життя на праві власності належала вищевказана земельна ділянка, згідно Державного акту на право приватної власності на землю на право приватної власності серії [NUMBER], виданого Куп'янською районною державною адміністрацією 19.07.1999 року, на підставі рішення за № 557 від 07.12.1998 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1999 р. № 1389, з цільовим призначенням для виробництва товарної сільськогосподарської продукції, та яка розташована на території Вишнівської сільської ради, Куп'янського району, Харківської області, але не була належним чином зареєстрована. Тому, відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту володіння та розпорядження земельною ділянкою за життя [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності серії [NUMBER] необхідно для захисту спадкових прав, від встановлення цього факту залежить виникнення у спадкоємця за заповітом права власності на земельну ділянку. До 02.05.2009 р. документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт. Постановою КМУ від 02.04.2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою (із відповідними змінами) державні акти на право приватної власності на землю, залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ № 2201 (з 23.06.1992 р. по 08.01.2004 р.), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. До 2004 року саме державними актами підтверджувалося право власності громадян на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт видавався виключно громадянам, підписувався Головою відповідної ради народних депутатів, а також реєструвався відповідною радою за місцем розташування земельної ділянки в Книзі реєстрацій державних актів на право приватної власності на землю. Дані про реєстрацію права власності на земельну ділянку не вносилися до електронної бази даних, кадастрова зйомка із зазначенням координат при його видачі, в переважній більшості випадків, не здійснювалася. Постановою КМУ від 02.04.2002 р. № 449 було затверджено форму державного акту на право власності на земельну ділянку. Державний акт вказаної форми міг видаватися як фізичним так і юридичним особам, тобто було встановлено єдину для всіх суб'єктів права власності на землю форму державного акта на право власності на земельні ділянки незалежно від їх цільового призначення. Видавалися державні акти вказаного зразка держаними органами земельних ресурсів при місцевих державних адміністраціях або органах місцевого самоврядування, підписувались головою місцевої держадміністрації або органу місцевого самоврядування, а також начальником держаного органу земельних ресурсів. Між тим, слід зазначити, що після набуття чинності вказаною Постановою могли видаватися державні акти зразка 1992 року, оскільки, за інформацією Держкомзему, бланки нового зразка не були роздруковані. У відповідності до п. 18 г) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р., вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. Х «Перехідні положення» ЗК (2768-14), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Статтею 126 ЗК України (в редакції з 01.01.2013 р.) встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При таких обставинах суд вважає уточнений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved