Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку спілкування з дитиною. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є рідною тіткою малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, та відповідач по справі - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті останньої, малолітній [PERSON] проживав разом з позивачем та своїм дідусем [PERSON] . Позивач, як тітка, створила умови для належного проживання, розвитку дитини, регулярно відвідувала дитячого лікаря. При цьому, батько [PERSON] приймав активну участь у вихованні та піклуванні свого сина. Через деякий час, [PERSON] забрав малолітнього [PERSON] та відвіз його до своїх батьків на постійне місце проживання. [PERSON] мала бажання бачитися та спілкуватися зі своїм племінником, допомагати йому у навчанні, піклуватися про нього, оскільки, вона приймала активну участь у догляді за дитиною з моменту народження та до моменту, доки батько його не забрав. Проте, відповідач [PERSON] заборонив [PERSON] бачитися, спілкуватися та приймати будь-яку участь у вихованні її племінника. [PERSON] неодноразово приїжджала за місцем проживання племінника. Утім, [PERSON] та його родичі не надавали можливості бачитися з дитиною. Вважає, що дії відповідача порушують її права як тітки, а тому просила суд зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити їй перешкоди у спілкуванні з племінником [PERSON] , [INFO] , визначити наступні способи її участі у спілкуванні з племінником - встановлення днів та часу для спілкування між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , без присутності батька, кожної першої та четвертої неділі місяця з 10.00 до 20.00 години; встановлення можливості [PERSON] відвідувати учбові заклади, де навчається [PERSON] , [INFO] ; встановлення участі [PERSON] у розвитку [PERSON] , [INFO] (а.с.2-9). Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.61). Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с.187). 05 червня 2020 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково повідомила, що останній раз бачила племінника в червні 2019 року. Зазначила, що дуже любить дитину та хоче з ним спілкуватися, а також приймати участь у його вихованні та розвитку. Після того, як батько дитини забрав сина, вона намагалася налагодити з ними відносити, утім [PERSON] та його родичі чинили їй перешкоди. В судовому засіданні представник позивача адвокат Нестеченко Д.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та надати позивачу можливість спілкуватися з племінником. Зокрема пояснив, що негативний вплив на дитину у разі зустрічей з позивачем, як тіткою, про що зазначив відповідач у судовому засіданні, ніякими доказами не підтверджено. Дійсно Сімейний Кодекс України не регулює правовідносини між тіткою та племінником, проте потрібно застосовувати міжнародні договори, а саме Конвенцію про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року (ратифікована Україною 20.09.2006), Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року схвалену резолюцією Генеральної Асамблеї ООН, а також Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод в контексті її ст.8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, підтримавши наданий суду відзив. Також суду повідомив, що [PERSON] налаштовує дитину проти батька та його родичів, ініціює скандали в присутності сина, після чого він заборонив позивачці бачитися з племінником та приймати участь у його вихованні. Крім того, [PERSON] після смерті матері отримав психологічну травму, у нього стався розлад психологічного стану, а тому йому було рекомендовано заняття з психологом. Зазначив, що всебічно розвиває дитину та є авторитетом для сина, для нього встановлений стабільний розпорядок дня, який потрібно дотримуватися. Проте при кожній зустрічі з [PERSON] , остання балує дитину, що негативно впливає на його розвиток та стан здоров`я, оскільки у сина надмірна вага, а тітка купує йому солодощі, які вживати заборонив лікар. На теперішній час він, як батько, не вбачає позитивного впливу для дитини від спілкування з тіткою. Представник відповідача адвокат Малютін В.Г. проти позову заперечував, пояснивши, що на теперішній час з урахуванням стану здоров`я дитини, його психологічного стану, думки батька, з яким проживає [PERSON] , відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, СК України не передбачено встановлення порядку спілкування тітки з племінником. Просив суд врахувати ці обставини, думку батька та дитини, і в інтересах дитини відмовити у задоволенні позову. Представники третьої особи - Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради Онуфрак І.І. та Піддубна Н.І. у судових засіданнях просили ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства та в інтересах дитини. Водночас зазначили, що саме батько несе першочергову відповідальність за свого сина, за створення умов необхідних дитині, для відчуття захищеності та безпеки, які, в свою чергу, сприяють повноцінному зростанню та розвитку, моральної стабільності, враховуючи відносини, які склалися в родині, вважали можливим спілкування тітки [PERSON] з дитиною [PERSON] саме за погодженням такого спілкування з батьком [PERSON] (а.с.169-171). Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представників третьої особи, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною тіткою малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками якого є - [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №714 (а.с.25). Судом також встановлено та визнається сторонами по справі, що з питання спілкування [PERSON] , як тітки, із племінником [PERSON] , між сторонами виникла конфліктна ситуація і батько дитини, відповідач по справі, не бажає щоб позивач брала участь у спілкуванні з дитиною. За змістом положень ч.ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Принцип першочергової відповідальності саме батьків за виховання дитини, також закріплено статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. У статтях 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, відповідно до яких держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принциповим є положення про те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Статтею 5 Конвенції про контакт з дітьми (підписана 15.05.2003, набрала чинності для України 01.04.2007) з урахуванням найвищих інтересів дитини може бути встановлено контакт між дитиною та особами, що не є її батьками, але мають сімейні зв`язки з дитиною. Договірні Держави вільні поширювати це положення на осіб, інших, ніж ті, що зазначені в пункті 1, й у випадках, коли таке поширення відбувається, держави можуть вільно вирішувати, які види контакту, визначені під літерою "a" в статті 2, повинні бути застосовані. У статті 2 вищезазначеної Конвенції визначено, що для цілей цієї Конвенції: a)«контакт» означає: i) перебування дитини протягом обмеженого періоду разом з особою, яку зазначено в статті 4 або 5 і з якою вона зазвичай не проживає, чи зустріч з такою особою; ii) будь-яку форму спілкування між дитиною й такою особою; iii) надання інформації такій особі про дитину або дитині про таку особу. Водночас, за ст.ст.12,13 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Дитина має право вільно висловлювати свої думки. Спеціалістами управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради було здійснено вихід за місцем проживання дитини [PERSON] для складення акту обстеження житлових умов за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту №03/4590-1 від 15.11.2019, для дитини створені всі належні умови для повноцінного розвитку, проживання та виховання. Встановлено, що у вихованні сина [PERSON] допомагають його мати [PERSON] та батько [PERSON] (а.с.193). Одночасно було з`ясовано думку дитини [PERSON] в порядку ст.171 СК України, що підтверджується Актом про з`ясування думки від 15.11.2019, в якому зазначено, що хлопчик пояснив, що можливо хотів би бачити свою тітку, але її поведінка його лякає. Дитина зазначила, що тітка погано веде себе по відношенню до його бабусі та батька, вчиняє сварки та вривається до помешкання, де він проживає (а.с.194). Відповідно до вимог ч.1 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Таким чином, оскільки державний орган в особі Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради в порядку ст.171 СК України з`ясував думку дитини щодо питання його спілкування з тіткою, то повторно опитувати дитину [PERSON] в судовому засіданні, суд вважає недоцільним з огляду також і на психологічний стан дитини. Крім того, в судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка суду пояснила, що працює практичним психологом Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради. З березня 2019 року вона спілкується із сім`єю [PERSON] батьком та сином. Так, у квітні 2019 року [PERSON] та його син [PERSON] прийшли до Центру на консультацію, у дитини був наявний розлад психологічного розвитку, в тому числі і у зв`язку із втратою рідної людини - матері. В подальшому, спеціалістами було виявлено, що у [PERSON] психологічні розлади, були проблеми емоційно-вольової складової та з поведінкою. Зазначила, що хлопчик має дотримуватися режиму, який рекомендовано спеціалістами, що виконується батьком дитини. Спілкування з тіткою не є неможливим, при цьому повинно бути бажання хлопчика на це та нормальні стосунки між тіткою та батьком, який для дитини є авторитетом. Згідно довідки комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР №47 від 02.04.2019, хлопчик [PERSON] перебуває у кризовій ситуації, тому він потребує допомоги оточуючих його рідних людей (створення атмосфери безпеки, підтримки всіх членів родини авторитета батька) задля запобігання погіршення психоемоційного стану дитини (а.с.143-144). Згідно довідок комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР №143 від 17.10.2019 та №118 від 30.08.2019, рекомендовано в період формування психіки дитини [PERSON] та стабілізації нервової системи, сприяти спілкуванню хлопчика лише з тими оточуючими, до яких він проявляє довіру. Так, як дитина має розлади психічного розвитку та є наявні комунікативні труднощі, зустрічі необхідно проводити в присутності батька та за згодою хлопчика (а.с.91-93, 145-147). З огляду на зазначене, суд звертає увагу на те, що інтереси дитини, крім іншого, полягають, зокрема, в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. Крім того, одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів визначений СК України. Відповідно до положень ч.ч.2,4 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач та її представник посилаються на ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Крім того, рішенням від 17 квітня 2018 року, ухваленим у справі "Лазоріва проти України", ЄСПЛ встановлено, що втручання у приватне життя заявниці не відповідало процесуальним вимогам статті 8 Конвенції, та що, відповідно, було порушення цього положення. При цьому Суд вважав, що стосовно скарг заявниці за статтею 8 Конвенції по суті існували три принципові юридичні питання, на які необхідно відповісти: (і) чи стосується справа права або інтересу, охоронюваного статтею 8 Конвенції, та, зокрема, чи стосується вона "сімейного життя" або "приватного життя" заявниці; (іі) чи було втручання у право заявниці на повагу до "сімейного життя" або "приватного життя"; та (ііі) чи свідчить про порушення статті 8 Конвенції стверджувана відмова органів влади України та судів у належному розгляді наміру заявниці стати опікуном її племінника та/або їхня відмова залучити її до процесу прийняття рішення щодо усиновлення її племінника. Стосовно першого питання суд зазначив, що аргумент заявниці, що вона встановила сімейні стосунки або зв`язки з її племінником, не підтверджується достатніми доказами або переконливими доводами. Дитина не проживала разом із заявницею, і остання посилалася лише на один свій приїзд до неї протягом приблизно п`яти років, у період з 2007 до 2012 року. Отже, стосунки або зв`язок заявниці з її племінником не є таким, що підпадає під визначення «сімейного життя». Крім того, щодо її можливого наміру встановити «сімейне життя» з її племінником, ставши його опікуном, суд нагадав, що стаття 8 Конвенції не гарантує права на створення сім`ї (пункт 65 Рішення). З огляду на зазначене, застосовуючи практику ЄСПЛ при розгляді даної справи, враховуючи посилання сторони позивача, як на підставу позову, статтю 8 Конвенції при розгляді цієї справи, суд зауважує наступне. За положеннями ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Судом встановлено, що батько та син - [PERSON] та [PERSON] проживають разом і складають сім`ю. Доказів того, що між позивачем [PERSON] , як тіткою, та [PERSON] склалися сімейні стосунки в розумінні практики ЄСПЛ щодо застосування ст.8 Конвенції, а також норм СК України, суду не надано і таких обставин не встановлено під час розгляду справи. Одночасно, між [PERSON] та [PERSON] безспірно існують родинні стосунки. Застосовуючи практику ЄСПЛ, суд зазначає, що інтерес позивача до спілкування з племінником, участь у його розвитку можливо підпадає під визначення "приватного життя", яке є ширшим поняттям і охоплює, inter alia, право на встановлення та розвиток стосунків з іншими людьми. Відповідний інтерес мав фактичні та юридичні підстави. Беручи до уваги всі наведені міркування у сукупності, суд дійшов висновку, що ця справа скоріше стосується «приватного життя» заявниці, а не її «сімейного життя», у розумінні пункту 1 статті 8 Конвенції (п.п. 66,67 Рішення ЄСПЛ "Лазоріва проти України»). Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Розглядаючи справу, суд враховує стан здоров`я дитини, поведінку сторін у минулому і теперішньому часі, яка характеризується наявністю конфліктних ситуацій через неприязні відносини один до одного, інші обставини, що мають істотне значення для дитини, виходячи першочергово, з інтересів самої дитини, її ставлення до спілкування з позивачем, думку представників органу опіки та піклування, які проводили бесіду з дитиною, спеціалістів Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР, в якому оглядається дитина, суд вважає доцільним відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, суд звертає увагу сторін, що позивач не позбавлена можливості самостійно, за взаємною згодою і у позасудовому порядку спілкуватись з племінником. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed