Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської ОДА звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області № 472 від 27.07.07 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,1200 га кожному, [PERSON] передано площею 0,0986 га, для ведення садівництва на території Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області та виготовлено державні акти. В подальшому вказані земельні ділянки загальною площею 1,8986 га перейшли у власність [PERSON] згідно договорів купівлі - продажу та видані державні акти на право власності на земельні ділянки. В подальшому, на підставі вказаних державних актів здійснено реєстрацію прав на вказані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на ім'я [PERSON] Прокурор вважає, що прийняття Кагарлицькою районною державною адміністрацією зазначеного вище розпорядження щодо передачі безкоштовно у приватну власність перелічених вище земельних ділянок для ведення садівництва, подальша видача державних актів на право власності на земельні ділянки здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому просить скасувати розпорядження, витребування землі з чужого незаконного володіння В судовому засіданні прокурор свій позов підтримав. Представник Київської ОДА в судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Надіслали пояснення в якому зазначено, що згідно ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Таким чином встановити прибережну захисну смугу інакше, ніж передбачено законодавством, на думку адміністрації неможливо. Майно вибуло з володіння з волі держави в особі державного органу виконавчої влади, не було загублене чи викрадене. За практикою Європейського суду з прав людини, оскільки держава розпорядилась державною власністю через державні органи з порушеними процедур, встановлених державою, то відповідальність за це повинні нести посадові особи, які вчинили порушення. Відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, питання тлумачення й застосування цієї Конвенції та протоколів до неї підпадають під юрисдикцію Європейського суду з прав людини. Обов'язковість цієї юрисдикції визнана Україною під час ратифікації Конвенції, що закріплено в Законі України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Крім того, Законом України від 22 лютого 2000 року № 1484-ІИ "Про ратифікацію Протоколу № 6 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який стосується скасування смертної кари" було ратифіковано відповідний Протокол № 6 до Конвенції, який набрав чинності для України 01 травня 2000 року; Законом України від 09 лютого 2006 року № 3435-IV "Про ратифікацію Протоколів № 12 та № 14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" було ратифіковано згадані протоколи. При цьому Протокол №14 змінює контрольну систему Конвенції і вносить до неї відповідні зміни і зазначені протоколи набрали чинності для України 01 липня 2006 року та 01 червня 2010 року відповідно. Також згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи зі змісту пунктів 32 - 35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Верховний Суд України у постанові від 14 березня 2007 року, на підставі ст.17 Закону У країни «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовував рішення Європейського суду з прав людини «Єтретч проти Сполученого Королівства» та зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця. В позовній заяві відсутні будь-які посилання на порушення, вчиненні безпосередньо громадянами в процесі приватизації, тобто позов обґрунтовано виключно існуванням порушень з боку державних органів та посадових осіб, які й повинні нести відповідальність у разі заподіяння державі майнової шкоди. Відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є окремою підставою для відмови у позові. Просили справу слухати у їх відсутність та прийняти законне і обґрунтоване рішення. Представник відповідача Кагарлицької РДА в судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Надіслали заяву в якій просять слухати справу у їх відсутність. Стосовно суті спору, покладається на суд. Відповідач в судове засідання не з"явився місце проживання його не відоме, в газеті "Час Київщини" від 02.06.2017 року було поміщено оголошення про розгляд даної цивільної справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу згідно ст.110 ч.9 ЦПК України, а також згідно ст.. 224 ЦПК України зі згоди представника позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи в судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області № 472 від 27.07.07 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,1200 га кожному, [PERSON] передано площею 0,0986 га, для ведення садівництва на території Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. На підставі вищевказаного розпорядження голови Кагарлицької районної державної адміністрації оформлено наступні державні акти : 1.[PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 10.09.2007 року за № 010703100747 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 2.[PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 10.09.2007 року за № 010703100746 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 3.[PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 10.09.2007 року за № 010703100745 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 4.[PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 10.09.2007 року за № 010703100744 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 5.[PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 10.09.2007 року за № 010703100743 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 6.[PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 10.09.2007 року за № 010703100742 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 7.[PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 10.09.2007 року за № 010703100741 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 8.[PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2007 року за № 010703100678 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 9.[PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого29.08.2007 року за № 010703100677 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 10.[PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2007 року за № 010703100676 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 11.[PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2007 року за № 010703100675 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 12.[PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2007 року за № 010703100674 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 13.[PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2007 року за № 010703100673 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 14.[PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2007 року за № 010703100672 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 15.[PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2007 року за № 010703100671 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 16.[PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0986 га серії [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2007 року за № 010703100669 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. В подальшому вказані земельні ділянки загальною площею 1,8986 га перейшли у власність [PERSON] згідно договорів купівлі - продажу земельної ділянки від 15.11.07 серії [NUMBER], від 22.11.07 серії [NUMBER], від 29.12.07 серії [NUMBER]. На підставі вищевказаних договорів, [PERSON] видані наступні державні акти на право власності на земельні ділянки: 1. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 21.12.2007 року за № 010703100848 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 2. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 01.02.2008 року за № 010703100979 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 3. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 01.02.2008 року за № 010703100978 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 4. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 21.12.2007 року за № 010703100853 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 5. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 21.12.2007 року за № 010703100854 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 6. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 21.12.2007 року за № 010703100849 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 7. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 21.12.2007 року за № 010703100850 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 8. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 21.12.2007 року за № 010703100851 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 9. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 21.12.2007 року за № 010703100852 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 10. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 01.02.2008 року за № 010703100995 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 11. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 01.02.2008 року за № 010703100994 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 12. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 01.02.2008 року за № 010703100992 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 13. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 01.02.2008 року № 010703100993 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 14. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 01.02.2008 року за № 010703100991 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 15. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га серії [NUMBER], зареєстрованого 01.02.2008 року за № 010703100990 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. 16. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0986 га серії [NUMBER], зареєстрованого 01.02.2008 року за № 010703100989 для ведення садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. В подальшому, на підставі вказаних державних актів, 28.10.13, 01.11.13, 7.11.13, 21.09.14, 28.09.14, 30.09.14 здійснено реєстрацію прав на вказані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на ім'я [PERSON] за №№ [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], .[NUMBER], [NUMBER]. Установлено, що прийняття Кагарлицькою районною державною адміністрацією зазначеного вище розпорядження щодо передачі безкоштовно у приватну власність перелічених вище земельних ділянок для ведення садівництва, подальша видача державних актів на право власності на земельні ділянки здійснено з порушенням вимог чинного законодавства з огляду на наступні підстави. Так, відповідно до інформації землевпорядної організації ТОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр» від 27.10.2016 року за № 79, а також відповідних картографічних матеріалів (схеми накладення земельних ділянок) земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] передані у власність частково за рахунок земель водного фонду, а саме за рахунок 100-метрової прибережної захисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро, та, згідно інформації Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 26.01.17 за № 55/01/10-23, Канівське водосховище - це штучний водний об'єкт, рівень мертвого об'єму (гранично можливий рівень спрацювання водосховища) якого становить 91,00 м, а тому станом на 2007 рік (на момент розроблення документації із землеустрою первинним власникам мінімальний рівень води складав 91,28 м) та 2016 рік (на момент проведення геодезичних робіт щодо встановлення межі урізу води Канівського водосховища річки Дніпро мінімальний рівень води складав 91,47 м), передані у власність земельні ділянки частково являються землями водного фонду. Так, стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. З Водного кодексу України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: штучні водойми (водосховища, ставки) і канали. Частиною першою ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті водосховищами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих водойм. Статтею 84 Земельного кодексу України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Пунктом 4 вказаної статті визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду. Згідно зі ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Зі змісту указаних положень законодавства вбачається, що віднесення земельних ділянок, зайнятих водними об'єктами, до земель водного фонду підтверджується самим фактом перебування їх під водним об'єктом. Згідно ст. 86 Водного кодексу України визначено вичерпний перелік робіт, що можуть проводитися на земельних ділянках дна річок. До цих робіт віднесено будівництво гідротехнічних споруд, поглиблення дна для судноплавства, видобуванням корисних копалин, прокладанням комунікацій, а також бурові та геологорозвідувальні роботи. Крім того, до складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню. Так, згідно з приписами ст.ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст.ст. 60, 61 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. На земельних ділянках такої категорії, зокрема, заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив. Ширина прибережних захисних смуг визначена ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України та становить для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Частинами 7, 8 ст. 88 Водного кодексу України, ч. З ст. 60 Земельного кодексу України передбачено, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою. За ст.ст. 1, 20, 50, 54 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів із використання та охорони земель, яким встановлюються межі об'єктів землеустрою. Крім того, відповідно до п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України 05.11.2004 N 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 N 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації. Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Водночас, відсутність цього проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може розцінюватись як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадає під нормативно визначену 100-метрову зону від урізу води. Статтею 59 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Відповідно ст. 60 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво. З огляду на викладене, розпорядження голови Кагарлицької районної державної адміністрації № 472 від 27.07.2007 року та видані на його підставі державні акти на право власності на земельні ділянки суперечать вимогам ст. ст. 58, 60, 61 Земельного кодексу України, ст. ст. 86, 88, 89 Водного кодексу України та підлягають визнанню недійсними. Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об'єктів необхідно ураховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 22.04.2015 у справі № 6-52цс15, які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись судами України. Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Частиною 3 статті 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону. Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Крім того, оскаржене розпорядження Кагарлицькою районною державною адміністрацією прийнято з перевищенням повноважень відповідно до положень ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, відповідно до якої, районні державні адміністрації на їх території надають у постійне користування земельні ділянки із земель державної власності юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання, ведення лісового і водного господарства, будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті. Положеннями ч. 4 цієї ж статті установлено, що обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Таким чином, враховуючи те, що відведенням у приватну власність громадян спірних земельних ділянок порушено інтереси держави, як власника земельних ділянок, адже з державної власності протиправно вибули землі водного фонду, розташовані в межах Гребенівської сільської ради за межами населеного пункту. Згідно із ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи викладені вище суттєві порушення вимог законодавства, а також що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки є похідними від визнання протиправним розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації, яке стало підставою для вибуття земельних ділянок із державної власності, оскаржувані державні акти слід визнати також недійсними в судовому порядку. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, серед іншого, і визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України право власності на земельну ділянку, яку було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. За змістом ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спірними відносинами порушено порядок передачі державного майна в користування приватним особам, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель. Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні та інші природні ресурси є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 вказаного Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Про незаконність оспорюваного розпорядження Кагарлицькій місцевій прокуратурі стало відомо за результатами отримання інформації з ТОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр» від 31.01.2017 за № 79. Таким чином, строк позовної давності, під час звернення з цим позовом місцевою прокуратурою не пропущений. Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду України від 20.08.13 у справі № 3-18гс13 та від 02.08.2008 у справі № 3- 3376к08. Відповідно до інформації Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі за № 10-1011-99.3-202/2-17 від 09.02.17 вартість 1 га сільськогосподарських земель (багаторічні насадження) по Гребенівській сільській раді становить 16679 грн. Дане стверджується копіями розпорядження Кагарлицької РДА, державних актів на право власності на земельні ділянки первинних власників та відповідача, запиту та листа ТОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр, запиту та інформації Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі, запиту до Дніпровського басейного управління водних ресурсів та відповіді на нього у вигляді інформації, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 2 і ч. 4 ст. 60 ЦПК України). А тому, суд вважає за необхідне визнати недійсним розпорядження голови Кагарлицької районної державної адміністрації від 27.07.07 за № 472, скасувати рішення про державну реєстрацію прав на земельні ділянки на ім'я [PERSON], прийняті 28.10.13, 01.11.13, 07.11.13, 21.09.14, 28.09.14, 30.09.14 за №№ [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації землі водного фонду загальною площею 1,4679 га на території Гребенівської сільської ради за межами населеного пункту. Так як позов задоволено то відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що відповідає вимогам ст.. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved