Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] просить надати для доньки дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон в період з 01 грудня 2014 року до 15 червня 2015 року без згоди та супроводу батька, у супроводі осіб, уповноважених нею. Позовну заяву мотивує тим, що між нею та відповідачем розірвано шлюб 10.11.2000 р. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Батько доньки участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Дитина має можливість їздити в екскурсійні тури за кордон, однак батько не дає згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак подала суду заяву в якій просить позов задовольнити повністю, справу розглядати за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив і не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2000 року між сторонами розірвано шлюб. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO] року народження. Дитина має можливість їздити в екскурсійні тури за кордон, однак батько не надає згоду на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується главою 15 "Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання" Сімейного кодексу України. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Так, Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За вимогами п.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердже ними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків Відповідно до ст.1,2 закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А тому, з врахуванням вищезазначеного, Конвенції про права дитини, яка встановлює обов'язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також те, що тимчасовий виїзд дитини за кордон, не порушує прав батька, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved