Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

У квітні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів Департаменту патрульної поліції, поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О., Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року цивільну справу № 759/6122/20 за позовом [PERSON] передано на розгляд Оболонському районному суду м. Києва. 26 травня 2021 року цивільна справа № 759/6122/20 за позовом [PERSON] надійшла до Оболонського районного суду м. Києва та наступного дня ухвалою судді Андрейчука Т.В. позовна заява [PERSON] була прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 квітня 2019 року постановою поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. серії ЕАВ № 1035961 позивач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Позивач стверджував, що він не порушував Правил дорожнього руху, поліцейська не надала йому доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного проступку, не забезпечила йому можливість скористатись правовою допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, поводилась неетично. Як зазначив позивач, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року у справі № 756/5431/19 задоволено позовні вимоги [PERSON] до поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О., визнано неправомірними її дії щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та скасовано постанову від 02 квітня 2019 року серії ЕАВ № 1035961 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. [PERSON] вказав на те, що унаслідок неправомірних дії поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. щодо притягнення його до адміністративної відповідальності у нього різко погіршилось самопочуття, у зв`язку з чим він був госпіталізований до Медичного центру "Універсальна клініка "Оберіг". Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 02 квітня 2019 року до 03 квітня 2019 року, витративши 6838,62 грн. Сплачені за лікування кошти [PERSON] вважав збитками та стверджував, що вони спричинені неправомірними діями поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. Також позивач зазначив, що діями цього відповідача йому завдано моральної шкоди. З цих підстав [PERSON] просив суд стягнути з держави на його користь матеріальні збитки у сумі 6838,62 грн та компенсацію моральної шкоди у сумі 30000,00 грн. У підготовчому засіданні 11 лютого 2021 року представником позивача заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві належним - Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, позаяк відповідач Департамент патрульної поліції перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Київській області. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року клопотання представника позивача було задоволено та замінено неналежного відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві належним - Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області. Відповідач Департамент патрульної поліції подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог. Так, Департамент патрульної поліції вказав на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року у справі № 756/5431/19 визнано неправомірними дії поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, проте жодних незаконних дій щодо позивача вчинено не було. Також відповідач зазначив, що [PERSON] не навів доказів на підтвердження того, що дії поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. спричинили його госпіталізацію до Медичного центру "Універсальна клініка "Оберіг", а також не довів факту заподіяння йому моральної шкоди. З цих підстав Департамент патрульної поліції просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області подало до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначило, що воно не порушувало прав та законних інтересів позивача, не завдало йому жодної шкоди, а тому не може нести відповідальності за шкоду, завдану [PERSON] іншими суб`єктами. Також Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області стверджувало, що позивач не довів факту заподіяння йому матеріальних збитків і моральної шкоди. У зв`язку з цим відповідач просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог. Відповідачі поліцейська роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. та Державна казначейська служба України відзиви на позовну заяву [PERSON] до суду не подали. Позивач відповідь на відзиви Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області до суду не подав. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. У судовому засіданні представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з мотивів, наведених у відзиві. Відповідач поліцейська роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання його представника суд не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності свого представника до суду не подав. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. та представника відповідача Державної казначейської служби України. Заслухавши вступні слова позивача, його представника, представників відповідачів Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. 02 квітня 2019 року поліцейською роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. винесено постанову серії ЕАВ № 1035961, якою на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 510,00 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. У постанові відповідачем зазначено, що 02 квітня 2019 року водій [PERSON] , кермуючи автомобілем BMW X5, д.р.н. [NUMBER] , здійснив зупинку (рух) на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, порушивши п. 17.1 Правил дорожнього руху (а. с. 56). Не погодившись зі згаданою постановою, [PERSON] звернувся в порядку адміністративного судочинства до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року у справі № 756/5431/19 позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано неправомірними дії поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та скасовано постанову від 02 квітня 2019 року серії ЕАВ № 1035961 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 510,00 грн за вчинення адміністративного проступку, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Також судом закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а. с. 11-12). Ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, та обставина, що [PERSON] не вчиняв адміністративного проступку, який був інкримінований йому поліцейською роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О., встановлений рішенням суду в адміністративній справі і доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: ст. 56 Конституції України; ст. ст. 1173-1176 ЦК України, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу). За приписами ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Нормами ст. ст. 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Таким чином, винесення посадовою особою органу Національної поліції постанови про накладення на особу адміністративного стягнення у виді штрафу, яка у подальшому була скасовано судом, а провадження у справі закрите судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадової осіб, яка винесла таку постанову (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, сформульованою у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20). Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачеві [PERSON] заподіяно моральну шкоду у зв`язку з притягненням його поліцейською роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. Відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ст. 1174 ЦК України здійснюється незалежно від вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодованої шкоди повинен відповідати правовідносинам сторін, їх ступеню вини, потребам та можливостям здійснити дійсні відшкодування шкоди без постановлення будь-кого зі сторін у скрутне становище. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач [PERSON] у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у розмірі 3000,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц вказано, що що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. У зв`язку з наведеним компенсація [PERSON] моральної шкоди підлягає стягненню саме з Державного бюджету України (такий висновок узгоджується з правовою позицією, сформульованою Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20). Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивачем не доведено, що кошти, сплачені ним за лікування у Медичному центрі "Універсальна клініка "Оберіг" є збитками, що заподіяні йому діями поліцейської роти № 4 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Рій Т.О. щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Отже, позовні вимоги в частині стягнення збитків є необґрунтованими. Ураховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] компенсацію моральної шкоди у сумі 3000,00 грн.

Outcome: partial