Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

01 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], ТОВ «ФК «Вектор плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 вересня 2007 року між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір №014/0907/98-629-Z-1, яким вона передала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок під №122 по вул. Фрунзе в смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області та земельні ділянки загальною площею 0,2498 га для індивідуального будівництва та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за вказаною адресою. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 травня 2010 року з неї на користь ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», стягнуто 26 284,67 доларів США та 10 474 грн. 85 коп., а також звернуто стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 листопада 2010 року вказане рішення суду змінене: з резолютивної частини виключена вказівка про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» 26 284,67 доларів США та визначено вказану суму як розмір заборгованості за кредитним договором. На підставі вищевказаного рішення суду першої інстанції, зміненого рішенням суду апеляційної інстанції, 17 грудня 2010 року Білопільським районним судом видано виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договорами. Ухвалою Білопільського районного суду від 16 квітня 2013 року замінено сторону у виконавчому провадженні про звернення стягнення на предмет іпотеки, належний [PERSON], а саме: стягувача ПАТ «Сведбанк» замінено на ТОВ ФК «Вектор плюс». За вказаним вище виконавчим документом державним виконавцем ВДВС Білопільського РУЮ було відкрито виконавче провадження. Предмет іпотеки виставлявся на публічні торги Сумською філією ПП «СП Юстиція» три рази, проте жодного разу торги не відбулися через відсутність заявок покупців. Листом від 25 квітня 2013 року державний виконавець повідомив стягувача ТОВ «ФК «Вектор плюс» про те, що аукціон з реалізації предмету іпотеки не відбувся та запропонував стягувачеві вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. Відповідь на вказаний лист від ТОВ «ФК «Вектор плюс» не надійшла. Постановою державного виконавця від 14 червня 2013 року виконавчий лист повернуто ТОВ «ФК «Вектор плюс». Листом № И_6179 від 05 грудня 2016 року ТОВ «ФК «Вектор плюс» повідомило [PERSON] про перехід до нього права власності на житловий будинок, який входив до предмета іпотеки, про те жодних документів на підтвердження цього до листа додано не було. В подальшому було зясовано, що право власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на житловий будинок №122 по вул. Фрунзе в смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області, який на праві власності належав позивачці було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про що ним 25 серпня 2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 31090243. Позивач [PERSON] вважає, що такі дії приватного нотаріуса [PERSON] є протиправними та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Посилаючись на порушення порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; введення мораторію на звернення стягнення на майно, передане в іпотеку на забезпечення кредитів в іноземній валюті; а також порушення своїх прав позичальника, [PERSON] просила суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31090243 від 25 серпня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на житловий будинок №122 по вул. Фрунзе в смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області, номер запису про право власності 16069884. 12 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31091054 від 25 серпня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на земельну ділянку площею 0,0742 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0520, номер запису про право власності 16070792; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31091871 від 25 серпня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на земельну ділянку площею 0,1756 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0521, номер запису про право власності 16071529. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, оскільки вважає дії нотаріуса законними і такими, що відповідають нормам Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В частині дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пояснив, що норми даного закону поширюються виключно на випадки примусового звернення стягнення на іпотечне майно за рішеннями судів і повинні поширюватися виключно на органи примусового виконання таких рішень. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи через засоби масової інформації. Заслухавши позивачку [PERSON], її представника [PERSON], представника відповідача ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" [PERSON] дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 вересня 2007 року між [PERSON] та АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", був укладений кредитний договір № 014/0907/98-629 про надання кредиту на споживчі цілі в розмірі 30000 дол. США з терміном погашення 13 квітня 2016 року та зі сплатою 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань по вказаному вище кредитному договору [PERSON] передала в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 235,80 кв.м., розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе (на даний час смт. Миколаївка), вул. Фрунзе (на даний час вул. Центральна), 122, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності, що підтверджується іпотечним договором № 014/0907/98-629-Z-1 від 14 вересня 2007 року. Згідно вказаного договору іпотека поширюється і на земельну ділянку площею 0,2498 га (а. с. 8-9). Також судом встановлено, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області №2-8/2010 від 25 травня 2010 року в справі за позовом [PERSON] до ПАТ "Сведбанк" про визнання кредитного договору № 014/0907/98-629 недійсним та зустрічним позовом ПАТ "Сведбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Позовні вимоги ПАТ "Сведбанк" були задоволені та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» 26284,67 дол. США та 10474 грн. 85 коп., а також звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Фрунзе, 122, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області 22 березня 2001 року та зареєстрованого Білопільською госпрозрахунковою виробничою дільницею КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації 22 березня 2001 року за № 20199608, згідно іпотечного договору № 014/0907/98-629-Z від 14 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області шляхом проведення публічних торгів у порядку виконавчого провадження (арк. 41-46 справи №573/143/14-ц ). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 листопада 2010 року вищевказане рішення змінено. З резолютивної частини виключена вказівка про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» 26 284, 67 дол. США та визначена вказана сума як розмір заборгованості за кредитним договором (арк. 47-48 справи №573/143/14-ц ). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2011 року було розяснено рішення Апеляційного суду Сумської області від 16 листопада 2010 року і зазначено, що внаслідок зміни рішення Білопільського районного суду Сумської області від 25 травня 2010 року у даній справі в рахунок погашення заборгованості у розмірі 26284,67 доларів США звертається стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Фрунзе, 122, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про права власності (арк. 49 справи №573/143/14-ц). 07 грудня 2010 року та 28 лютого 2011 року Білопільським районним судом були видані виконавчі листи за №2-8/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» 10474 грн. 85 коп. та про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Фрунзе, 122 (арк. 19-22 справи №573/143/14-ц ). Як вбачається з рішення Білопільського районного суду від 13 березня 2014 року, 11 березня 2013 року та 14 березня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білопільського районного управління юстиції [PERSON] відкриті виконавчі провадження про примусове виконання зазначених вище виконавчих документів (арк. 68-72 справи №573/1243/14-ц). Згідно договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобовязаннями відповідача за кредитним договором № 014/0907/98-629 від 14 вересня 2007 року (арк. 8 справи №573/1243/14-ц). Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 19 квітня 2013 року сторону стягувача у виконавчому провадженні серії ВП № 25099549, відкритому за виконавчим листом № 2-8/10 року, виданим Білопільським районним судом Сумської області 28 лютого 2011 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки належний [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Фрунзе, 122, було замінено з Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (арк. 9-10 справи №573/143/14). З листа відділу ДВС Білопільського РУЮ від 25 квітня 2013 року вбачається, що в ході примусового виконання виконавчого провадження №25099549 житловий будинок загальною площею 235,8 кв.м., розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Фрунзе, 122, та земельна ділянка площею 0,2498 га, яка теж розташована за вказаною адресою, були передані на реалізацію до СФ ПП "СП Юстиція" (арк. 11 справи №573/143/14-ц). Предмет іпотеки виставлявся на прилюдні торги тричі - 11 січня 2013 року, 15 лютого 2013 року та 29 березня 2013 року, але жодного разу вони не відбулися у звязку з відсутністю покупців (арк. 12-14 справа № 573/143/14-ц). 25 квітня 2013 року відділ ДВС Білопільського РУЮ надіслав лист на адресу ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс", яким повідомив про неможливість реалізувати майно на прилюдних торгах і запропоновав вирішити питання про залишення за собою не реалізованого майна (арк. 11 справи №573/143/14-ц). 14 червня 2013 року державним виконавцем Опанасенко Н.О. була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві, про що повідомлено ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" та [PERSON] (а. с. 68- 69). Згідно із статтею 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. 05 грудня 2016 року відповідач ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" надіслало [PERSON] листа за вихідним №И_6179, яким повідомило про аналювання її заборгованості за кредитним договором №014/0907/98-629 від 14 вересня 2007 року у сумі 100877,87 грн. у зв'язку з реалізацією 19 серпня 2016 року ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" на підставі ст. ст. 37, 38 Закону України "Про іпотеку" права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зазначеного кредитного договору (а. с. 10). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта нерухомого майна № 81649428 від 02 березня 2017 року, на підставі іпотечного договору №014/0907/98-629-Z-1 від 14 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25 серпня 2016 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе (на даний час смт. Миколаївка), вул. Фрунзе (на даний час вул. Центральна), 122, який належав [PERSON], зареєстровано за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», про що прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31090243. Крім будинку, на підставі того ж іпотечного договору №014/0907/98-629-Z-1 від 14 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25 серпня 2016 року також було зареєстровано право власності за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» на земельну ділянку, площею 0,0742 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0520, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та на земельну ділянку, площею 0,1756 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0521, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе (нині смт. Миколаївка), які також належали [PERSON], про що прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 31091054 та 31091871 відповідно (а. с. 75-78). Крім того, із вищезазначеної інформаційної довідки, а саме з розділу відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, вбачається, що на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.05.2010, 25.02.2011, 11.03.2011, 14.03.2011 та 18.07.2011, відділом державної виконавчої служби Білопільського районного управління юстиції Сумської області 28 грудня 2011 року здійснена реєстрація обтяження за реєстраційними номерами: 12021669, 12021681, 12022561, 12022814, 12022858, 12022867, 12022873; тип обтяження: арешт нерухомого майна; обєкт обтяження: невизначене майно, все майно, що належить [PERSON] В.( а. с. 77-78). Щодо розгляду справи саме в порядку цивільного судочинства суд зазначає наступне. Відповідно до статті 15 ЦПК в порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно із статтею 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, в тому числі на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії). Отже, одним з основних критеріїв відмежування справ цивільної юрисдикції від адміністративних справ, поряд з субєктним складом учасників спору, є характер спірних правовідносин та наявність спору про право цивільне. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що нею оскаржуються рішення нотаріуса, прийняті ним при здійсненні функцій державного реєстратора, які за своєю суттю є підтвердженням державою речових прав на нерухоме майно, тобто є функціями субєкта владних повноважень. Але підставами своїх вимог, поряд з порушенням порядку реєстрації речових прав, позивачка зазначила порушення відповідачами іпотечного договору щодо умов та порядку переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодавця. Оскільки даний спір випливає, насамперед, з договірних відносин і не є публічно-правовим, то цей спір має вирішуватись за правилами цивільного судочинства. Така правова позиція у спорах щодо дій державного реєстратора висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах, судовою палатою у господарських справах та Судової палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 14 червня 2016 року (справа № 21-41а16) (а.с. 209-211). Отже, розгляд судом позову [PERSON] саме за правилами цивільного судочинства відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства та судовій практиці. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку». Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Зі змісту договору іпотеки від 14 вересня 2007 року (розділ 12 Договору) вбачається, що сторони договору дійшли згоди, щодо способу задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно із п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, відповідно до п.12.3.1 договору про іпотеку від 14.09.2007 та положення ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Порядку №1127 передбачені порядок та процедура звернення стягнення на майно в добровільному позасудовому порядку та перелік документів, які повинні бути надані реєстратору для реалізації даного виду звернення стягнення на предмет іпотеки. В матеріалах справи відсутня копія письмової вимоги, направленої на адресу позивачки. Також суду не надані докази на підтвердження відправлення та отримання [PERSON] такої вимоги або повідомлення ТОВ ФК «Вектор плюс», чи приватним нотаріусом [PERSON] Крім того, відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Доказів того, як оцінювався спірні будинок та земельні ділянки, яка їх вартість, та яка сума заборгованості позивачки перед іпотекодержателем відповідачами суду також не надано. Надаючи оцінку діям приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], суд враховує наступне. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV). Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», організаційну систему державної реєстрації прав становлять, зокрема державні реєстратори прав на нерухоме майно, а відповідно до ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є зокрема нотаріус. Згідно із ст. 3 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Аналіз викладеного свідчить, що державна реєстрація права власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Тобто, не передбачена можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості. У матеріалах справи не міститься посилань чи доказів того, що нотаріус проводив будь-яку нотаріальну дію, визначену ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», по відношенню до спірних будинку та земельних ділянок, що дало б йому можливість у подальшому здійснити реєстрацію права власності на них. Таким чином судом встановлено, що приватнм нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення ним факту виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно не мало місце. В той же час, згідно із п. 2 ч. 1, п. 1-2 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV, державний реєстратор, яким є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно : 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Пункт п. 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (далі Порядок ). Відповідно до п. 6. Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Згідно із п. 23 Порядку за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. Відповідно до п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Так, із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта нерухомого майна №81649428 від 02 березня 2017 року вбачається, що на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.05.2010, 25.02.2011, 11.03.2011, 14.03.2011 та 18.07.2011 відділом державної виконавчої служби Білопільського районного управління юстиції Сумської області 28 грудня 2011 року здійснена реєстрація обтяження за реєстраційними номерами: 12021669, 12021681, 12022561, 12022814, 12022858, 12022867, 12022873; тип обтяження: арешт нерухомого майна; обєкт обтяження: невизначене майно, тобто все майно, що належить [PERSON]В.(а. с. 77-78). Таким чином, судом встановлено, що на майно позивачки, зокрема: на житловий будинок та земельні ділянки, розташовані за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе (на даний час смт. Миколаївка), вул. Фрунзе (на даний час вул. Центральна), 122, які належали [PERSON], було накладено арешт державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент накладення арешту). Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.\~ Таким чином, наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14). Отже, всупереч ч. 2 ст. 24 Закону №1952-IV, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" на житловий будинок та земельні ділянки, які належали [PERSON] та які станом на 25 серпня 2016 року перебували під обтяженням, державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] прийняв рішення про державну реєстрацію спірного майна за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" . Також суд звертає увагу на те, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон), п.п. 1 п. 1 якого передбачає, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Таким чином, починаючи з 07 червня 2014 року, для примусово стягнення (відчуження) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки необхідно дотримання такої умови, як згода власника про не застосування положень обумовленого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо мораторію на стягнення майна громадян. Застереження, встановлене сторонами в обумовленому іпотечному договорі від 14 вересня 2007 року, не може вважатися згодою позивача на не застосування положень, обумовленого Закону, щодо мораторію на стягнення належного йому майна. Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок №122, по вул. Центральній в смт. Миколаївка, загальна площа спірного будинку становить 235,8 кв. м. (а.с. 108). Водночас, із матеріалів справи, зокрема із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта нерухомого майна №81649428 від 02 березня 2017 вбачається, що іншого житла, крім спірного будинку, [PERSON] у власності не має. Отже, суд приходить до висновку, що спірний будинок не може бути примусово стягнутий на підставі Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". В свою чергу, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] проігнорував вимоги закону, не врахував, що спірне нерухоме майно підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та незаконно зареєстрував право власності на нього за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». Таким чином, враховуючи наведені вище положення чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, суд вважає, що зазначеними рішеннями нотаріуса були порушені права позивачки, як власника нерухомого майна, гарантовані державою Україна, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, норми якого згідно положень ст. 9 Конституції України мають пріоритет над нормами вітчизняного законодавства. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. \~Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивачкою були доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість відповідачами викладені обставини не спростовані, суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Приймаючи до уваги викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 25 серпня 2016 року про реєстрацію права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» на будинок №122 по вул. Центральній в смт. Миколаївка Білопільського району, а також на земельні ділянки: площею 0,0742 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0520, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,1756 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0521, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Миколаївка, прийняті з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31090243 від 25 серпня 2016 року щодо будинку №122 по вул. Центральній в смт. Миколаївка Білопільського району Сумської області; про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31091054 від 25 серпня 2016 року щодо земельної ділянки площею 0,0742 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0520; про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31091871 від 25 серпня 2016 року щодо земельної ділянки площею 0,1756 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0521, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на житловий будинок №122 по вул. Центральній в смт. Миколаївка Білопільського району Сумської області, номер запису про право власності 16069884; скасування державної реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на земельну ділянку площею 0,0742 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0520, номер запису про право власності 16070792; скасування державної реєстрації права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на земельну ділянку площею 0,1756 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0521, номер запису про право власності 16071529, то суд вважає, що задоволенню вони не підлягають з наступних підстав. Згідно із положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації, в тому числі і вчинення реєстраційних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є виключним правом державного реєстратора. Частиною 2 статті 26 зазначеного вище Закону передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту порушеного, на її думку, права шляхом скасування державної реєстрації права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на житловий будинок №122 по вул. Центральній в смт. Миколаївка Білопільського району Сумської області, номер запису про право власності 16069884; скасування державної реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на земельну ділянку площею 0,0742 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0520, номер запису про право власності 16070792; скасування державної реєстрації права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на земельну ділянку площею 0,1756 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0521, номер запису про право власності 16071529, суперечить вимогам зазначеного Закону, оскільки суд не може перебирати на себе права та обов'язки органу державного управління чи його посадової особи, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково (50%), з відповідачів підлягають стягненню на користь позивачки у дольовому порядку судові витрати в сумі 2180 грн., які вона понесла в звязку із зверненням із позовом до суду (а. с. 1, 16, 22а, 115, 145, 146). На підставі викладеного,

Outcome: partial