Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] 15 листопада 2017 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Жмеринської міської ради) про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без дозволу батька, який мотивовано тим, що вони із відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 4 квітня 2016 року було розірвано. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. За виконавчими листами, виданими Жмеринським міськрайонним судом 23 липня 2015 року та 10 жовтня 2015 року, з відповідача стягуються аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. 12 травня 2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Її чоловік [PERSON] працює та проживає в с. Кривцево [PERSON] 15 листопада 2017 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Жмеринської міської ради) про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без дозволу батька, який мотивовано тим, що вони із відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 4 квітня 2016 року було розірвано. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. За виконавчими листами, виданими Жмеринським міськрайонним судом 23 липня 2015 року та 10 жовтня 2015 року, з відповідача стягуються аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. 12 травня 2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Її чоловік [PERSON] працює та проживає в с. Кривцево Солнєчногорського району Московської області Російської Федерації, а тому вона з дитиною переіодично їздять до нього. Відповідач раніше надавав згоду на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, однак строк дії цього дозволу закінчується 2 грудня 2017 року. Після народження другої дитини позивач планує разом зі спільною із відповідачем дитиною - [PERSON] - відвідати її чоловіка [PERSON] за місцем його роботи та проживання в Російській Федерації, але відповідач повідомив, що не надасть письмової згоди на виїзд їх малолітньої дитини за кордон, що і стало підставою для її звернення з цим позовом до суду. Окрім того, в майбутньому вони з чоловіком планують поїхати з дітьми на відпочинок до Болгарії, Єгипту та Турції. На підставі викладеного просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, Республіки Болгарія, Турції та Єгипту малолітньому [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], або іншої уповноваженої особи, без згоди та супроводу батька [PERSON], до досягнення дитиною 16-річного віку. району Московської області Російської Федерації, а тому вона з дитиною періодично їздять до нього. Відповідач раніше надавав згоду на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, однак строк дії цього дозволу закінчується 2 грудня 2017 року. Після народження другої дитини позивач планує разом зі спільною із відповідачем дитиною - [PERSON] - відвідати її чоловіка [PERSON] за місцем його роботи та проживання в Російській Федерації, але відповідач повідомив, що не надасть письмової згоди на виїзд їх малолітньої дитини за кордон, що і стало підставою для її звернення з цим позовом до суду. Окрім того, в майбутньому вони з чоловіком планують поїхати з дітьми на відпочинок до Болгарії, Єгипту та Турції. На підставі викладеного просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, Республіки Болгарія, Турції та Єгипту малолітньому [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], або іншої уповноваженої особи, без згоди та супроводу батька [PERSON], до досягнення дитиною 16-річного віку. Сторони у справі та представник третьої особи, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, попередньо подали заяви, в яких позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, відповідач позов визнав повністю та безумовно, а представник третьої особи не заперечував щодо задоволення позову. Також просили справу розглядати за їх відсутності. у справі та представник третьої особи, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, попередньо подали заяви, в яких позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, відповідач позов визнав повністю та безумовно, а представник третьої особи не заперечував щодо задоволення позову. Також просили справу розглядати за їх відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копії паспорта громадянина України та копії Витягу є Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №0518-506951-2017 року від 6 червня 2017 року, позивач [PERSON], [INFO], є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 4, 5) Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 6), батьками його є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 4 квітня 2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9) З копій виконавчих листів, виданих Жмеринським міськрайонним судом 22 липня 2015 року та 19 жовтня 2015 року (а.с. 10, 11) вбачається, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON] та на утримання дружини - [PERSON] до досягнення дитиною трьох річного віку. Згідно з копією свідоцтва про шлюб, [PERSON] 12 травня 2017 року зареєстрували шлюб з [PERSON] Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. (а.с. 12) Відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 17) Відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], дозволено тимчасове проживання на території Російської Федерації, та містяться відмітки про реєстрацію за місцем проживання (а.с. 19-20). З довідки від 19 вересня 2017 року (а.с. 15), виданої ТОВ «Виробнича компанія «Валенсія», [PERSON] працює водієм-експедитором в цьому товаристві з 1 листопада 2016 року, де отримує заробітну плату відповідно до довідок про доходи за 2016 та 2017 роки (а.с. 13, 14). Відповідно до копії договору оренди квартири від 4 травня 2017 року (а.с. 16) [PERSON] винаймає квартиру в с. Кривцево Відповідно до копії договору оренди квартири від 4 травня 2017 року (а.с. 16) [PERSON] винаймає квартиру в с. Кривцево Солнєчногорського району Московської області Російської Федерації. району Московської області Російської Федерації. Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 40 від 16 лютого 2017 року (а.с. 21) визначено батькові [PERSON] для зустрічей з його малолітнім сином [PERSON], [INFO], для прийняття участі у його вихованні один день на тиждень у суботу з 10-00 год до 12-00 год за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. З довідки квартального комітету «Товарна» № 425 від 16 травня 2017 року (а.с. 22) вбачається, що позивачка та її дитина [PERSON], [INFO], проживають в [ADDRESS], дитина перебуває на утриманні матері. Згідно з довідкою № 141 від 15 травня 2017 року (а.с. 23), позивачка з 26 серпня 2011 року працює у Виробничому підрозділі Жмеринська дирекція залізничних перевезень, де займає посаду касира квиткового 2 категорії станції Гнівань, з 8 квітня 2015 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років по 5 січня 2018 року. За інформацією Амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 1 м. Жмеринки (а.с. 24) дитина [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом сімейного лікаря амбулаторії ІПСМ м. Жмеринка, перебуває на диспансерному обліку з приводу дефіційної амнезії 1 ступеню; лікуванням дитини займається мати дитини, батько дитини за консультацією або на обстеження до сімейного лікаря не звертався. Відповідно до копій нотаріально посвідчених заяв від 16 травня 2017 року (а.с. 7, 8) відповідач [PERSON] надав згоду на тимчасовий виїзд за кордон, до Російської Федерації, з метою відпочинку та оздоровлення на період з 1 червня 2017 року по 1 вересня 2017 року та з 2 вересня 2017 року по 2 грудня 2017 року його малолітнього сина [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON] Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи вище перераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А тому в суду немає підстав для їх відхилення. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з вимогами статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Статтями 3, 6 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. За змістом статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України (Правил), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" багаторазове вивезення дитини за кордон не заборонено. Згідно зі статтею 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує певні права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права визначено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені права малолітньої дитини на її виїзд за кордон з метою відпочинку та оздоровлення в супроводі матері - позивача [PERSON], за відсутності добровільної згоди на те батька дитини, що стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом, і як наслідок, визнання відповідачем позову; тобто, відсутності у відповідача об'єктивних підстав для заперечення проти виїзду його дитини в супроводі матері за кордон, що є підставою для задоволення позову відповідно до норм статті 206 ЦПК України, оскільки таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивачкою [PERSON] при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 640,00 гривень, їй слід повернути 50 відсотків від даної суми, тобто 320 гривень.

Outcome: approved