Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Фінансова ініціатива» за якою просила суд зобов'язати останнього видати готівкою одноразовою операцією через касу належні їй кошти за договором банківського вкладу у валюті разом з нарахованими відсотками у розмірі 9 628,13 доларів США 13 центів, а саме: 9 350,00 доларів США - основна заборгованість та 278,13 доларів США - заборгованість за відсотками. В обґрунтування позову позивач зазначив, 04 листопада 2014 року між нею та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 361306, відповідно до п. 2 якого предметом є розміщення в Банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи [PERSON] на строк 100 календарних днів, з виплатою відсотків 10,75% річних. Для обліку вкладу банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок [NUMBER] в доларах США, та, відповідно, рахунок для виплати процентів та повернення вкладу [NUMBER]. Згідно умов договору сума вкладу складає 9 350,00 доларів США. День повернення вкладу - 12.02.2015. Виплата відсотків, нарахованих на вклад за ставкою 10,75% річних здійснюється згідно з умовами договору. Відповідно до п. 3,.4 договору вкладник має право, зокрема: отримати вклад та суму нарахованих відсотків згідно з умовами цього договору. Позивачем було виконано свої зобов'язання, проте відповідач у встановлений час вклад не повернув. Позивач звертався до банку із письмовими та усними вимогами про повернення коштів, у задоволенні яких було відмовлено, що й зумовило звернення до суду з відповідним позовом. За заявою від 18.09.2015 року позивач зменшив свої позовні вимоги, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив йому 200 000,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором банківського вкладу від 04.11.2014 року № 361306 у розмірі 676,02 дол. США річних відсотків. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі. Повноважний та компетентний представник відповідача у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 04 листопада 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Фінансова ініціатива» був укладений договір банківського вкладу № 361306 (вклад «Партнерський депозитний»), за умовами якого позивачем було розміщено у відповідача іменний строковий банківський вклад в сумі 9 350,00 доларів США під 10,75 процентів річних на строк 100 календарних днів на період з 04.11.2014 року по 12.02.2015 року. Позивачем було виконано свої зобов'язання та за платіжним дорученням від 04.11.2014 року № 8449 внесено на депозит згідно договору 361306 від 04.11.2014 року 9 350,00 доларів США. Позивач за листом від 12.02.2015 року звернувся до відповідача із заявою про виплату вкладу в еквіваленті 15 000 грн. щодня, а також термінове повернення суми вкладу за договором від 27.05.2014 року № 316593, яка не виплачена на 12.02.2015 року. На яку отримав відповідь банку від 18.02.2015 року № 18017/491. Проте зазначені документи судом не приймаються до уваги, оскільки стосуються іншого договору від 27.05.2014 року № 316593, який не є підставою заявлених позовних вимог. Як стверджує позивач 07.08.2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив йому 200 000,00 грн. Згідно уточнених позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором банківського вкладу від 04.11.2014 року № 361306 у розмірі 676,02 дол. США річних відсотків. Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем зазначена сума була нарахована ним за період з 04.11.2014 по 23.06.2015. Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як зазначено у ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Згідно ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом. Судом за даними сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з'ясовано, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 року № 408 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.06.2015 року прийнято рішення № 121 про запровадження з 24.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» (код ЄДРПОУ 33299878, МФО 380054, місцезнаходження: м. Київ вул. Щорса 7/9, Україна). З урахуванням вимог зазначених статей, суд дійшов висновку, що в період з початку тимчасової адміністрації банку, тобто з 23.06.2015 року нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами не повинно проводитися. Тобто обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення відсотків за банківським вкладом в період з дати його укладення 04.11.2014 року по 22.06.2015 року, яка і підлягає стягненню. Судом за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи Ліга Закон Еліт було перевірено розрахунок позивача та встановлено, що останнім невірно нараховано відсотки за період з 04.11.2014 по 23.06.2015 за договором банківського вкладу від 04.11.2014 року № 361306 у розмірі 676,02 дол. США. За період з 04.11.2014 року по 22.06.2015 року розмір відсотків повинен складати 591,74 доларів США, які і підлягають стягненню. Суд також зазначає, що ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені певні обмеження, які застосовуються під час процедури тимчасової адміністрації, а саме - не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та інші обмеження, проте зазначена стаття не містить обмежень щодо можливості стягнення судом відповідного боргу. Більш того, у ч. 1 ст. 52 цього закону передбачений порядок погашення уповноваженою особою Фонду вимог вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четверту чергу за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку. Що стосується судових витрат на надання правової допомоги, то суд зазначає наступне. Як зазначено у п. 47 та 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". 48. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У даному випадку суду не наданий розрахунок виплати на правову допомогу, крім того, розрахункова квитанція № 187202 від 20.03.2015 року не містить обов'язкових реквізитів, а саме найменування особи, яка її видала, що позбавляє суд можливості достовірно встановити від кого саме та ким отримані зазначені грошові кошти та за які саме послуги, що у відповідності до вищезазначених норм є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 243,60 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від його сплати у встановленому законом порядку.

Outcome: partial