Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги в сумі 1096,31 грн., що виникла станом на 01.07.2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що КП «Житлогосп» є балансоутримувачем житлових будинків м. Олександрії та надає населенню послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач є власником та зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Між сторонами виникли цивільні права та обов'язки, про що свідчить відкритий особовий рахунок оформлений на ім'я відповідача № 831300084. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Від споживача до КП «Житлогосп» не надходило письмової заяви про ненадання послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідків його недійсності, крім випадків встановлених законом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить розглядати справу без присутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224 226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3). Згідно зі статтею 13 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги»», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований та мешкає в квартирі [ADDRESS] та є її власником. Указаний будинок знаходиться на балансі КП ««Житлогосп»», яке є балансоутримувачем житлових будинків м. Олександрії та виконавцем житлово-комунальних послуг, згідно рішення Олександрійської міської ради № 29 від 23.11.2010 року. Відповідач ухилився від підписання договору на надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території й виконання обов'язку споживача оплачувати послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території. КП ««Житлогосп»» нараховувало щомісяця відповідачу плату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак останній ухилився від сплати коштів за вказані послуги, унаслідок чого станом на 01.07.2014 року в нього виникла заборгованість в сумі 1096,31 грн. Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги»» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, відповідно ст. 20 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги»», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки відповідач отримує послуги з утримання будинку та прибудинкової території, між ним та позивачем склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, про що свідчить особовий рахунок відкритий на ім'я відповідача № 831300084. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Споживач, відповідно до ч.3 п.5 ст.20 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги»» від 24.06.2004 року зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, але даного зобов'язання не виконує.

Outcome: approved