Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

30.09.2019 року орган опіки та піклування при Єланецькій районній державній адміністрації Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивують тим, що відповідачка є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 30.05.2013 року відповідачку визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено їй покарання у виді 7 років позбавлення волі малолітню [PERSON] було влаштовано до Миколаївського будинку дитини за заявою матері, а з 01.08.2014 року дитині призначено опікуна та влаштовано її в сім`ю, де вона перебуває до теперішнього часу. Відповідачка після звільнення з місць позбавлення волі не створила умов для реінтеграції дитини, не виявила бажання забрати її в свою сім`ю, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не проявляє батьківської любові та піклування. Вказані фактори свідчать про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а тому просили суд позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, з підстав вказаних в позовній заяві, просила задовольнити його повністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилися, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила задовольнити. Вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Так, декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Згідно ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідачка є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, актовий запис № 3 від 22.03.2013 року (а. с. 8). Відомості про батька дівчинки в її актовому записі про народження зазначено, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою (а. с. 10). У зв`язку з тим, що вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 30.05.2013 року відповідачку [PERSON] визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено їй покарання у виді 7 років позбавлення волі (а. с. 12-15), малолітню [PERSON] за заявою відповідачки (а. с. 16) направлено до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне утримання (а. с. 17-18), поставлено на первинний облік дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а. с. 19) та надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 20). Розпорядженням голови Єланецької районної державної адміністрації від 01.08.2014 року за вих. №234-р дівчинці призначено опікуном [PERSON] та визначено її місце проживання за місцем проживання останньої за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21), де вона проживає до теперішнього часу (а. с. 26). Висновком органу опіки та піклування Єланецької райдержадміністрації від 09.09.2019 року за №662/04-30/19 вирішено за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносноь доньки [PERSON] , [INFO] (а. с. 23). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка зареєстрована у непридатному для проживання будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5, 7, 26-27, 29-31, 33), проте, після звільнення з місць позбавлення волі проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 25, 33). У своїй власності відповідачка не має земельної чи присадибної земельної ділянки, власного житла, не веде підлобного господарства (а. с. 7, 28). Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] зарекомендувала себе посередньо, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася (а. с. 6, 27, 32). Із пояснень допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка є опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , слідує, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки: не займається її вихованням та утриманням, не піклується про неї, не проявляє батьківської турботи, не створила елементарних умов для проживання доньки разом з нею, не цікавиться її життям, заходи, які приймалися представниками громади позитивних результатів не дали. На даний час місце перебування відповідачки невідоме. Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідачка не вважала за необхідне з`явитися у судове засідання для надання особистих пояснень, надання доказів, які підтверджують належне виконання батьківських обов`язків і спростовують доводи представника позивача, та 23.10.2019 року надала до суду заяву, у якій визнала позов у повному обсязі та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Вказані фактори як кожен окремо, так і в сукупності, перебувають в причинному зв`язку з винною поведінкою відповідачки і розцінюються судом як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", п. 54). З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дитини, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідачки по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved