Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

18.09.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матір`ю. 05.07.2017 року розпорядженням голови Снігурівської райдержадміністрації за №322-р дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. 08.09.2017 року над дітьми встановлено опіку та призначено опікуном позивачку. Відповідачка не бере участі у вихованні, утриманні дітей, не проявляє до них батьківської турботи, піклування та любові, не виявляє бажання спілкуватися з ними. У зв`язку з тим, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просила суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити повністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у визначений строк відзив до суду не направила. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивачку, її представника, представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд прийшов до слідуючого. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Згідно ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №3066 від 18.09.2013 року (а. с. 7), та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої виконавчим комітетом Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №5 від 09.04.2015 року (а. с. 9). Записи про батька дітей у Книзі реєстрації народжень проведено у відповідності зі ст. 135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дітей записано за її вказівкою (а. с. 11-14). Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19.04.2017 року у [PERSON] відібрано дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав (а. с. 22-24). Розпорядженням Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 05.07.2017 року за №322-р дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а. с. 21). Рішеннями виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.09.2017 року за №735 та №736 над [PERSON] та [PERSON] встановлено опіку та призначено позивачку [PERSON] опікуном дітей (а. с. 19-20). У ході судового розгляду встановлено, що на даний час діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , яка створила всі необхідні умови для життя та повноцінного розвитку дітей. Всі турботи, пов`язані з вихованням та утриманням дітей несе позивачка, допомогу в цьому їй надає її мати, яка проживає разом з ними. (а. с. 18). Відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей: не відвідує дітей, не бере участі у їхньому вихованні та утриманні, не спілкується і не піклується про них, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться їхнім життям. Висновком органу опіки та піклування Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області від 20.06.2019 року вирішено за доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 108). Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідачка не вважала за необхідне з`явитися у судові засіданні для надання особистих пояснень, надання доказів, які підтверджують належне виконання батьківських обов`язків і спростовують доводи позивачки, та висловлення власної думки щодо подальшої долі у вихованні власних дітей. Вказані фактори як кожен окремо, так і в сукупності, перебувають в причинному зв`язку з винною поведінкою відповідачки і розцінюються судом як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", п. 54). З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дітей, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] по відношенню до неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 704,80 грн. у рахунок відшкодування судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved