Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

25.05.2021р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовом до АТ КБ "ПриватБанк" (третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. №3-6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.05.2021р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №18). В обґрунтування позовних вимог представник позивача - адвокат Пашніна А.В. (діє на підставі ордера серія АЕ №1071648 від 19.05.2021р.) в позовній заяви посилалася на те, 13.01.2016р. приватним нотаріусом Дніпровського МНО Бондар І.М. вчинений виконавчий напис №253, яким запропоновано стягнути з позивача грошові кошти у сумі 16 215,64 грн., а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки з дня виникнення права вимоги стягувача до позичальника минуло більше трьох років, розмір заборгованості за кредитним договором не є безспірним, подані для вчинення виконавчого напису документи не підтверджують безспірність заборгованості позичальника перед банком, не надано копію письмової вимоги про усунення порушень, яка повинна бути направлена боржнику та оригінали розрахункових документів, що підтверджують направлення вимоги. Крім того, з тексту виконавчого напису вбачається, що строк, за який проводиться стягнення (з 05.04.2006р. по 31.10.2015р.) - тобто понад дев`ять років та одночасно стягується нарахована пеня та штрафи, що є незаконним. З урахуванням викладеного, представник позивача просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 13.01.2016р. приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №253, а також вирішити питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на оплату судового збору та витрат на правову допомогу. 23.06.2021р. від представника відповідача АТ КБ "ПриватБанк"- Крилової О.Л. (діє на підставі довіреності від 30.04.2020р. - а.с.№39) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та посилалася на те, що 05.04.2006р. між банком та [PERSON] укладений кредитний договір №б/н, відповідно якого позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов укладеного договору, він складається з дговору та Умов і Правил надання банківських послуг, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов і Правил. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу банком були надані всі необхідні документи, відповідно до вимог п.2 Постанови КМУ від 29.06.1999р. №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", а саме, оригінал кредитного договору, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг й Тарифів банку, що розміщені на загальнодоступному офіційному сайті відповідача; засвідчена стягувачем виписка - розрахунок з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус не повинен перевіряти існуючу заборгованість, а лише повинен перевірити наявність документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України. Щодо строку звернення стягнення за виконавчим написом відповідач зазначив, що має право у будь-який час вимагати від боржника сплати заборгованості у тому числі за виконавчим написом нотаріуса, оскільки укладений кредитний договір не містить строку повернення кредиту, а тому строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису має відраховуватись з моменту пред`явлення вимоги про усунення порушень, що направлена на адресу позивача 19.11.2015р. Щодо зауваження позивача про стягнення одночасно пені та штрафів, всупереч ст.61 Конституції України, представник відповідача зазначила про те, що пеня стягується за період з 01.03.2014р. по 31.10.2015р., а штраф стягується в день формування вимоги про усунення порушень, а тому штраф та пеня стягуються за порушення, вчиненні позивачем за різні періоди й за різні порушення, що не суперечить ст.61 Конституції України. Щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правову допомогу, відповідач заперечував та посилався на те, що позивачкою документально не доведено розмір понесених витрат на правову допомогу, а також, що розмір витрат є співмірним зі складністю справи. Разом з відзивом на позовну заяву представником відповідача суду було надано: копію вимоги про усунення порушень за кредитним договором від 05.04.2006р., доказ направлення письмової вимоги на адресу позивача, виписка-розрахунок по кредитному договору від 05.04.2006 р. та копія договору (а.с. №23-38). 13.07.2021р. від представника позивача - адвоката Пашніної А.В. до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій за змістом викладені тільки ті доводи та аргументи, що містить позовна заява (а.с. №49-51). Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. не скористалася правом на надання суду пояснень щодо предмету позову та доказів на їх обґрунтування. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень відповідача у сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази встановлено наступне. 05.04.2006р. [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана заява №б/н від 05.04.2006р., згідно якої [PERSON] виявив бажання отримати платіжну картку кредитка "Універсальна" зі встановленням кредитного ліміту на карту 250 грн. та базовою процентною ставкою по кредитному ліміту в розмірі 36% річних (а.с. №34). 13.01.2016р. приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстровано реєстрі №253, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 05.04.2006р. у розмірі 16 215,64 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2 251,53 грн., заборгованість по відсоткам - 10 441,94 грн., пеня та комісія - 2 750 грн., штраф 772,17 грн. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 700 грн., загальна сума, що підлягає стягненню складає - 17 915,64 грн. У виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 05.04.2006р. по 31.10.2015р. (а.с. №12). З наданих представником відповідача суду письмових доказів вбачається, що для вчинення виконавчого напису банком були надані письмова вимога про усунення порушень від 19.11.2015р., з доказами направлення, яка, як встановлено судом, була направлена за адресою, яка є відмінною від адреси реєстрації та проживання позивача, копія анкети-заяви б/н від 05.04.2006р., розрахунок по договору від 05.04.2006р. станом на 31.10.2015р. (назва - виписка з рахунків боржника із зазначенням суми заборгованості з відміткою стягувача про непогашення заборгованості) (а.с. №31-38). Державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮУ (м.Дніпро) Яворською К.В., на підставі виконавчого напису №253 від 13.01.2016р., вчиненого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., відкрито виконавче провадження згідно з постановою ВП № 65178358 від 16.04.2021 року (а.с. №11). Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮУ від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012р. За № 282/20595 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 для одержання виконавчого напису на іпотечних договорах, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З наданих приватному нотаріусу документів вбачається, що стягувачем не було надано засвідчену виписку з особового рахунку боржника, як того вимагає Перелік, оскільки фактично нотаріусу разом із заявою банком надано лише розрахунок заборгованості, який сам по собі не є первинним документом у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а тому не дозволяє перевірити правильність такого розрахунку, розмір заборгованості та її безспірність, на що нотаріус, вчиняючи оспорюваний напис, уваги не звернув. При цьому, виходячи з розрахунку заборгованості станом на 31.10.2015р. банк, починаючи з 01.04.2015р. нараховує відсотки за підвищеною процентною ставкою (43,2%) ніж та, що погоджена позивачем при підписанні анкети-заяви від 05.04.2006р.у розмірі 36%. Також нараховуються пеня, комісія та штрафи, при цьому, у анкеті-заяві підписаній позивачем відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а тому нарахована банком заборгованість за договором б/н від 05.04.2006р. станом на 31.10.2015р. в загальному розмірі 16 215,64 грн., яка визначена у виконавчому написі, не може вважатися безспірною, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Отже, в матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, докази надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень саме на адресу проживання та реєстрації позивача, а тому у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними. Крім того, банком пропущено трирічний строк звернення до нотаріуса із заявою для вчинення виконавчого напису визначений ст.88 Закону України "Про нотаріат". Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №253 від 13.01.2016р. таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-цвід 20.09.2018р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Надання правової допомоги адвокат позивача - Пашніна А.В. здійснювала на підставі договору №0605 про надання правової допомоги від 06.05.2021р., який укладено між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням "Пашніна і партнери", а також на підставі ордеру про надання правової допомоги АЕ №1071648 від 19.05.2021р. Згідно умов пунктів 2.1, 4.1.4.2. договору №0605 про надання правової допомоги, виконавець бере на себе зобов`язання щодо надання наступної правової допомоги: представництво інтересів замовника у Соборному ДВС та в суді першої інстанції з приводу ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та оскарження виконавчого напису нотаріусу. Вартість послуг за представництво інтересів замовника по справі, яка зазначена у п.2.1. даного договору становить 6 000 грн. Оплата послуг здійснюється замовником у повному обсязі протягом трьох календарних днів з дати підписання цього договору. Отже, у даній справі договором про надання правової допомоги визначено фіксований розмір винагороди адвоката, а тому останній не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Для визначення розміру витрат, в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлено сторонами договором у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020р. у справі № 640/18402/19. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. суду надано копії договору №0605 про надання правової допомоги від 06.05.2021р. та квитанції №253Т003С04 від 17.05.2021р. про оплату клієнтом 6 000 грн. за надані правові послуги згідно договору №0605 від 06.05.2021р. (а.с. №13-16). Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом усіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, той факт що судом задоволені позовні вимоги в повному обсязі, приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. (а.с.№ 2). Разом сума судових витрат, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, складає 6 908грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved