Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що є власником квартири [ADDRESS] та не є споживачем послуг, які надаються КПТМ "Криворіжтепломережа", так як з 2011 року не отримувала тепло у власну оселю та відмовилась від послуг відповідача, почала повністю забезпечувати себе теплом за допомогою електроприладів. Представниками КПТМ "Криворіжтепломережа" було складено акт про видимий розрив на системі центрального опалення, а система гарячого водопостачання у квартирі є демонтованою. Зазначила, що відповідач неправомірно продовжує нарахування за послуги, які не надаються, у результаті чого виникла заборгованість. Просила суд зобов`язати відповідача скасувати неправомірно нараховану суму боргу. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності. Представник відповідача у судове засіданні не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення первісного позову заперечував, просив у позові відмовити. На задоволенні зустрічного позову наполягав. Представником КПТМ "Криворіжтепломережа" було подано відзив на позовну заяву, у якому вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою. Згодом, представником КПТМ "Криворіжтепломережа" було подано зустрічну позовну заяву про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та частковому задоволенні зустрічних позовних вимог. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31 січня 2003 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопська І.С., зареєстровано в реєстрі за №525. Договір зареєстрований у КП ДОР "КБТІ", що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.02.2003 року за №31159. У 2011 році позивач вирішила повністю забезпечувати себе теплом за допомогою електроприладів, які встановила у належній їй квартирі, перейшовши на застосування нічного тарифу. Представниками КПТМ "Криворіжтепломережа" було складено акт про те, шо у квартирі позивача є видимий розрив на системі центрального опалення, система гарячого водопостачання демонтована. КПТМ "Криворіжтепломережа", відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання первісного позивача. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статті Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Як вбачається з матеріалів справи, КПТМ "Криворіжтепломережа" здійснюється постачання теплової енергії до житлового будинку, власницею квартири якого є позивач. Як слідує із позовної заяви, то обґрунтовуючою обставиною предмету спору, наслідком якої позивач, як власник житла та одночасно споживач в ньому комунальних послуг, вважає порушеним своє право, являється проведення КПТМ "Криворіжтепломереж", як постачальником комунальних послуг, розрахунків спожитої теплової енергії та вказівка, шляхом надання інформації, на наявність заборгованості за надані послуги теплопостачання. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі №529/613/17-ц (провадження №61-1716 сво 17) зроблено висновок, що "відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України "Про теплопостачання" (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України "Про теплопостачання" (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення "договір купівлі-продажу" (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31)". У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №1706цс15 зазначено, що "відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Оскільки позивач відключилась від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченого законодавством, тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі №554/946/18 (провадження №61-44416св18) зроблено висновок, що "єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено". У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №6-1192цс15 зазначено, що "підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином відповідач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а позивач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Установивши, що позивач не дотримався встановленої законом процедури, здійснивши самовільне відключення від мережі централізованого опалення та не надавши акт міжвідомчої комісії про надання дозволу на відключення житлового будинку в цілому від централізованого опалення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення нарахування позивачеві оплати за постачання теплової енергії. А тому первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, суд не вправі своїм рішенням втручатись та спонукати сторони в договорі за їх вільним вибором та волевиявленням до взаємного виконання на свій розсуд узятих на себе прав і обов`язків у договорі. Проведення розрахунків, звіряння, надання та отримання інформації не є спірними відносинами між сторонами у відносинах з надання та отримання комунальних послуг. Спір виникає після виконання чи у разі невиконання покладених обов`язків у договірних відносинах, коли заявляються вимоги через несплату заборгованості, з приводу не надання чи надання теплопостачання неналежної якості та інше. Надання інформації відносно нарахованих платежів, накопиченої заборгованості за надані послуги теплопостачання може виступати лише різновидом претензії, слугувати підставою для врегулювання відносин до виникнення спору, який ще не настав і щодо якого вимоги ще не заявлені. Між сторонами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України „Про житлово-комунальні послуги, Законом України "Про теплопостачання, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", які затверджені Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року, і доводи позивача в цій частині зводяться до довільного, на власну користь, тлумачення правових норм. Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком позивача за первісним позовом, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за спірний період оплати за централізоване опалення, у зв`язку з чим є наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги. Так, згідно виписки з особового рахунку остання оплату за надані послуги не здійснювала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка за період часу з 01.01.2011 року по 01.05.2018 року, становить 24077,55 грн. Разом з тим, представником позивача було заявлено про застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог КПТМ "Криворіжтепломережа" щодо стягнення заборгованості. Так, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. КПТМ "Криворіжтепломережа" звернулося до суду з зустрічним позовом 04 липня 2018 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по 04 липня 2015 року включно. Оскільки, предметом позовних вимог КПТМ "Криворіжтепломережа" є стягнення заборгованості із щомісячних платежів за надані житлово-комунальні послуги за період часу з 01.01.2011 року по 01.05.2018 року суд приходить до висновку про часткову відмову у задоволенні цих позовних вимог, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності за період по 04 липня 2015 року. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Outcome: partial