Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що 29 грудня 2007 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 12 жовтня 2018 року. Дане свідоцтво було видане 12 жовтня 2018 року на підставі дозволу виконавчого комітету Житомирської міської ради про зміну прізвища малолітній [PERSON] на прізвище матері " [PERSON] ". З грудня 2012 року відповідач з донькою не проживає, до доньки не з`являється та участі у її вихованні не приймає, матеріально не допомагає. Аліменти [PERSON] не сплачує, що підтверджується листом відповіддю Головного управління національної поліції в Житомирській області № 2823 від 22.08.2018 року та довідкою-розвахунком Богунським відділом державної виконавчої служби № 42688 від 06.04.2021 року. [PERSON] проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою ПП "КВЖРЕП №8" від 31.03.2021 року № 334. Всі питання щодо виховання доньки та забезпечення її життя вирішуються матір`ю [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку батька. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки; не створює умов для отримання освіти. За таких обставин створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. В судове засідання позивач не з`явився, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала щодо заочного рішення суду. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача, проте, судові повістки повернулись на адресу суду не врученими адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання», причини неявки суду невідомі, окрім того судом було зроблено оголошення на сайті у зв`язку із чим, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленою про розгляд справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - органу опіки та піклування також не з`явився в останнє судове засідання надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності в заочному порядку, на підставі вимог ст.ст. 211, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 02.12.2011 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 426 від 2011 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серія № [NUMBER] . (а.с. 14) Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . (а.с. 15) Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1045 від 03.10.2018 року надано дозвіл [PERSON] змінити прізвище малолітній дочці [PERSON] на прізвище матері " [PERSON] ". (а.с. 12) Рішенням Богунським районним судом м. Житомира 03.08.2016 року вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Житомира, на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно і до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину з урахуванням певного її віку, починаючи з 11.07.2016 року, тобто з дня звернення до суду позивача. На підставі данного рішення 08.08.2016 року було видано виконавчий лист. Відповідно до довідки-розрахунок начальникаБогунського ВДС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 42688 від 06.04.2021 зазначено, що заборгованість по виконавчому провадженню № 53887284 з примусового виконання виконавчого листа № 296/8144/16-ц виданого 04.04.2017 року Житомирським районним судом Житомирської області станом на 06.04.2021 становить 32021,50 грн. (а.с. 19-21) Згідно характеристики в.о. завідувача Житомирського дошкільного навчального закладу № 10 № 106 від 23.07.2020 зазначено, що [PERSON] відвідує заклад з 10.09.2019 року. За період перебування дитини в групі, тато [PERSON] жодного разу не приходив до дитячого садка. В дошкільний заклад приводить та забирає дитину її мама [PERSON] . (а.с. 24) Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Статтею 141 СК України передбачено рівні права та обов`язки обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач протягом останніх років не цікавився життям дітей, не приділяє їм уваги та не бере участі в їх вихованні, не надавав матеріальної допомоги. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідність вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню доньки, а відтак, суд приходить до висновку, що останнього необхідно позбавити батьківських прав. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача стягується судовий збір в розмірі 908 грн. на користь позивача.

Outcome: approved