Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

21.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті сестри - [PERSON], померлої [INFO] року, на земельну ділянку площею 3,66 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовану на території Одноробівської сільської ради, що належала їй на підставі державного акту серії ІII-ХР № 085465. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є спадкоємицею другої черги. Спадкоємицею першої черги є донька [PERSON] - [PERSON], яка від прийняття спадщини відмовляється, оскільки є громадянкою РФ. Позивачка ж в свою чергу звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено в оформенні спадкових прав з тих підстав, що місцем смерті спакодавиці є с.Березівка Борисівського району Бєлгородської області РФ. Від позивачки [PERSON] надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Від відповідачки [PERSON] також надійшла заява, завірена 19.03.2014 року нотаріусом Борисівського нотаріального округу Бєлгородської області РФ за реєстровим №1-828, в якій вона виклала згоду з позовними вмогами [PERSON] та згодна з постановленням рішення про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, що належела на праві власності її матері - [PERSON], померлої [INFO] року. Від третьої особи - завідувача Золочівської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника контори та про згоду з позовними вмогами. Розглянувши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 06.06.2011 року адміністрацією Бєлянського сільського поселення муніципального району "Борисівський район" Бєлгородської області, [PERSON] померла [INFO] року в смт.Борисівка Борисівського району Бєлгородської області РФ. Статтями 45, 48 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованої Україною 14.04.1995 року, визначено, що право на спадкування нерухомого майна визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої знахоиться це майно. Провадження по справам про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Положення цієї статті застосовуються також при розгляді спорів, що виникають в зв"язку з провадженням по справам про спадкування. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст.1223, 1225 ч.1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його не дійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри , його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Факт родинних відносин як рідних сестер між [PERSON], (дошлюбне прізвище "[PERSON]" змінено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 18.12.1975 року Усінською сільською радою Сирзанського району Куйбишевської області), [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище "[PERSON]" змінено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 10.11.1972 року Махнівським с/ЗАП Суджанського району Курської області), [INFO], підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданими 17.04.1954 року Березівською сільською радою Борисівського району Бєлгородської області. Спадкоємицею першої черги у відповідності до ст.1261 ЦК України після [PERSON] є її донька - [PERSON], [INFO], яка є громадянкою РФ. На підставі державного акту на право приватної власності серії ІІІ-ХР №085465, виданого Золочівською РДА 29.12.2002 року, [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS], на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3,66 га, розташована на території Одноробівської сільської ради та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Реалізуючи права спадкоємця, на виконання вимог ст.1269 ЦК України, [PERSON] звернулася до Золочівської державної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] ж в свою чергу спадщину після матері - [PERSON] не прийняла, не маючи такого наміру. Таким чином, відповідачка у відповідності до ст.1270 ЦК України, вважається такою, що спадщину не прийняла. Окрім того, у відповідності до ч.4 ст.81, ст.145 Земельного кодеку України земельні ділянки сільськогосподарського призначення іноземні громадянини також мають право набувати, проте лише у спадщину, і протягом року зобов"язані їх відчужити, оскільки успадковані земельні ділянки сільськогосподарського призначення не можуть перебувати у приватній власності осіб без громадянства або іноземних громадян. У разі невиконання цієї вимоги настають передбачені пунктом "д" статті 143 ЗК України, а саме: право власності на земельну ділянку може бути примусово припинене за рішенням суду. Отже, неприйняття спадщии [PERSON] у вигляді земельної ділянки сількогосподарського призначення після [PERSON], яка набула права власності на зазначену ділянку маючи громадянство України, відповідає чинному земельному законодавству України. Згідно ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до положень ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельну ділянку внаслідок прийняття спадщини. Статтею 1268 ч.5 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, дослідиши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На відшкодування судових витрат позивачка не наполягає. Виходячи з вищевказаного, згідно ст.ст. 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1233, 1235, 1236 ч.1, 1268 ч.5, 1269 ЦК України, -

Outcome: approved