Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивачка посилається на те, що 8 вересня 1990 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від подружнього життя мають двох дітей, 1992 та 2001 років народженння. Однією сім'єю з відповідачем проживали до 22 листопада 2011 року, а з цього часу шлюб розірвано на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду від 22.11.2011 року. Під час шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу набуті житловий будинок та земельна ділянка площею 0,7 га., цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Після набуття житлового будинку сторонами, на підставі рішення виконкому Дубенської міської ради №139 від 16.02.2006 року "Про надання дозволу [PERSON] на перепланування житлового будинку з влаштування добудови та будівництво господарської споруди з гаражем", проведено переплануванння житлового будинку і влаштована добудова розміром 3,45 м х 8,5 м. на [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на будинок. Вартість будинку з врахуванням зносу згідно технічного паспорта становить 339408 грн. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно набуте подружям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Після розірвання шлюбу сторони проживають разом у вищевказаному будинку і між ними не досягнуто взаємної згоди про розподіл будинку та земельної ділянки. Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до вимог ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між сторонами або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За рішенням Дубенського міськрайонного суду від 08.12.2011 року на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивачка зазначає що у спільному будинку проживають вона з дітьми та відповідач. Перший поверх складається з житлової площі - 34,7 кв.м., допоміжної - 58,5 кв.м. Інвентиризаційна вартість першого поверху разом з прибудовою складає 126433 грн. Другий поверх має 39,2 кв.м. житлової площі, допоміжної - 27,2 кв.м. і інвентиризаційна вартість його в загальному складає 208294 грн. Оскільки спільне проживання між сторонами неможливе, позивачка пропонувала виділити їй перший поверх будинку, а відповідачу другий поверх будинку з влаштуванням окремого входу та комунікацій та зі сплатою компенсації тій стороні у кого менша частка. В подальшому позивачка збільшила свої позовні вимоги. Вказує на те, що відповідно до ч.1 ст.57 СК України, майно набуте одним з подружжя за кошти, які належали йому особисто і майно, набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю подружжя. Частина 7 цієї статті передбачає, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Позивачка зазначає, що на придбання домоволодіння [ADDRESS], за яке йде спір, нею було використано особисті кошти. Так у 1997 році позивачка в порядку спадкування отримала домоволодіння по [ADDRESS]. Це домоволодіння вона продала і за виручені кошти придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно у 2005 році було продано вказану квартиру, а за виручені гроші було куплено спірне домоволодіння. Тому позивачка вважає, що право спільної сумісної власності у [PERSON] на спірне домоволодіння по [ADDRESS] на момент його купівлі продажу не виникло і це спірне домоволодіння до його реконструкції було виключно власністю позивачки. Ці обставини як вказує позивачка підтверджуються інвентаризаційними справами на нерухомість, про яку зазначає позивачка. Також позивачка посилається на зміст ч.3 ст.70, відповідно до якої за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивачка вважає що у її випадку повинна бути застосованою ця норма, позаяк з нею проживає малолітня дитина, яка перебуває на утриманні позивачки. Відповідач же сплачує на дитину мінімальний розмір аліментів, що недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвику дитини та її лікування. З огляду на наведене, позивачка вважає, що її частка в спірному домоволодінні складає 3/4, а частка відповідача - 1/4 і таким чином просить провести розподіл будинку. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та пояснила наступне. Після одруження у 1990 році, вони з чоловіком проживали деякий час у її батьків, потім у окремій квартирі по [ADDRESS], яку теж отримали її батьки. У 1996 році позивачка отримала у спадщину будинок по [ADDRESS], який у десь у 1997 році продала за 3 тисячі доларів. Вони продовжували проживати у квартирі батьків, але народилася друга дитина, ставало тісно, і вирішили купити більшу квартиру. Так у 2001 році купили квартиру по [ADDRESS] за 2,5 тисячі доларів. За квартиру було заплачено грошима, які позивачка отримала від продажу спадкового майна. У квартирі по [ADDRESS] зробили ремонт, в тому числі і за гроші що лишились від продажу спадкового майна, і сім'я переселилась туди. У 2005 року також було продано і цю квартиру по [ADDRESS] за 16,5 тисячі доларів США. Після цього було куплено будинок по [ADDRESS]. Будинок був старим, мав лише три кімнати, кухню та веранду. Тимчасово сім'я повернулась проживати у квартиру по [ADDRESS], у квартиру батьків позивачки, а будинок почали ремонтувати та проводити добудову. Оскільки не вистачало коштів, то батько позивачки взяв у банку кредит, а у 2007 році позивачка поїхала на заробітки в Польщу. В Польщі була до 2009 року. Повернулась бо проведення добудови і ремонту закінчилось на той час. Рахує що практично все майно було придбане за рахунок її грошей та праці, хоча вся нерухомість оформлялась на прізвище чоловіка. З 1996 року чоловік офіційно практично майже не працював, знаходився на третій групі інвалідності, та отримував мінімальну пенсію. Правда трохи займався привезенням автомобілів із-за кордону, але на її думку автомобілів було небагато і не на кожному автомобілі можна було заробити, бувало, що продаж міг бути зі збитком для продавця. Позивачка згідна, щоб септик, який не увійшов до висновку експертизи, як такий, що належним чином не оформлений технічною документацією був оцінений у 3 тисячі гривень. Просить провести розподіл по 2-му варіанту висновку експертизи, що зазначений на рисунку 3 додатків до експертизи. Проведення робіт по облаштуванню будинку у дві ізольовані квартири, нехай кожна сторона проводить на своїй частині будинку, а ті що стосуються розмежування приміщень, покласти на чоловіка. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, та пояснив наступне. Він не згідний що всі кошти для сім'ї заробляла лише позивачка. Хоча з 1996 року він майже офіційно не працював, але теж приносив гроші в сім'ю. До 2006 року він займайся перепродажем автомобілів, які переганяв із-за кордону. У рік вдавалось продати десь в середньому п'ять автомобілів. Це припилось через те, що він потрапив у аварію а далі не міг займатись цим бізнесом. Але в той час коли дружина була на заробітках в Польщі, глядів дітей, займався будівництвом будинку, наприклад обкладав будинок пінопластом. Автомобіль який у них з дружиною був у власності, теж продали і гроші пішли на добудову будинку. Відповідач не заперечує того, що коли дружина продала будинок, який перейшов їй у власність в порядку спадщини, то практично всі гроші вона вклала у купівлю квартири по [ADDRESS], яка була їх першою власною квартирою. Потім продали і квартиру по [ADDRESS] та купили старий будинок по [ADDRESS]. За яку ціну відбувся продаж цієї квартири і купівля будинку точно не пам'ятає, але різниця у ціні була невеликою. Не заперечує відповадач і того, що тесть брав кредит для того, щоб провести добудову, але цей кредит повертав не тесть, а вони з дружиною його погашали, бо й їх будинок давався в заставу. Так само відповідач не заперечував того, що коли дружина була на заробітках у Польщі, то передавала гроші на ремонт та добудову будинку. Позов визнає частково, бо рахує, що по закону кожному з подружжя належить половина майна і тому просить провести розподіл у таких долях. Згідний з тим, що септик, який він побудував сам, оцінений ним з дружиною в 3 тисячі гривень. Просить провести розподіл по варіанту, що наведений на рисунку 5 додатків до експертизи. Вислухавши поясненння сторін, ознайомившись з документами по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON], на що вказує свідоцтво про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.7.) Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 15 листопада 2005 року [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] за 29209 грн. (а.с.8.) Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку, земельна ділянка по [ADDRESS] Рівненської області, площею 0,07 га належить [PERSON] (а.с.10.) Згідно рішення виконкому Дубенської міської ради №139 від 16.02.2006 року "Про надання дозволу [PERSON] на перепланування житлового будинку з влаштування добудови та будівництво господарської споруди з гаражем", [PERSON] надано дозвіл на перепланування та влаштування добудови до житлового будинку на [ADDRESS]. (а.с.13.) Після проведення такого перепланування та влаштування добудови виготовлено технічний паспорт на будинок. (а.с.15-17.) Шлюб який був укладений між сторонами 08.09.1990 року, розірвано між сторонами 22 листопада 2011 року, на що вказує рішення Дубенського міськрайонного суду. (а.с.18.) За рішенням Дубенського міськарйонного суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. (а.с.19.) Довідка відділення РЕР (для обслуговування Дубенського Млинівського, Радивилівського та Демидівського районів) підпорядкованого УМВС України в Рівненській області вказує на те, що у період з 1998 по 2006 рік за [PERSON] було зареєстровано порядку 20 різних автомобілів. (а.с.78-80.) Приймаючи рішення суд виходить з наступних міркувань. В судовому засіданні вставновлено, що сторони прожили у зареєстрованомму шлюбі з 1990 по 2011 рік і за цей період придбали певне майно. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно набуте подружям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). А відповідно до вимог ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між сторонами або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що свою долю у створення спільного майна подружжя вкладали як дружина так і чоловік. Посилання позивачки на те, що відповідач з 1996 року практично офіційно ніде не працював є на думку суду суб'єктивними, оскільки встановлено, що відповідач за цей час займався продажем автомобілів, доглядом дітей, ремонтом будинку і в міру своїх можливостей робив вклад у створення спільного майна. Потрібно зазначити що потрапивши в аварію відповідач отримав третю групу інвалідності через що погіршився його стан здоров'я. Відповідачка за цей час теж перебуваючи на заробітках працювала неофіційно і встановити її вклад у створення спільного майна теж доволі важко. Відповідно до змісту ч.2 ст.70 СК УКраїни при вирішенні спору про поділ майна подружжя суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Таких істотних обставин, що наведені вище і були б підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя, судом не встановлено, отже з цих підстав і немає для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна. Також позивачка посилається на зміст ч.3 ст.70, відповідно до якої за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. На думку суду і це не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Така частка може бути збільшена, якщо з одним подружжя проживають неповнолітні діти чи дитина за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З відповідача стягнено аліменти у встановлених законом розмірах, і твердити що такий розмір недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини, її лікування не можна. Крім того потрібно враховувати що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках. Тож підстав передбачених частинами 2 та 3 ст.70 СК України, щоб відійти від засад рівності часток при поділі спільного майна подружжя суд не вбачає. Але на думку суду заслуговують на увагу доводи позивачки щодо інших обставин. У 1996 році в порядку спадкування позивачка [PERSON] отримала будинок по [ADDRESS], який в подальшому продала за 3 тисячі доларів, а гроші вклала у купівлю квартири по [ADDRESS] та в ремонт цієї квартири. Це було визнано в судовому засіданні і відповідачем [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, майно набуте одним з подружжя за кошти, які належали йому особисто і майно, набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю подружжя. Частина 7 цієї статті передбачає, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Тож на думку суду необхідно врахувати ці кошти, що були вкладені позивачкою як особисте майно в купівлю спільної квартири подружжя по [ADDRESS] при поділі майна подружжя. Твердження позивачки, щодо того, що і після продажу квартири по [ADDRESS] у 2005 році за 16,5 тисячі доларів, та купівлі будинку по вул.Наливайка за 14,2 тисяч доларів, це найно не було спільним а належажало лише їй є безпідставними. Після вкладення особистих коштів у купівлю квартири по [ADDRESS] вартість квартири, яка рахувалась спільним майном подружжя і була зареєстрована на [PERSON] могла змінитись з плином часу як через ріст цін на ринку житла, так і за рахунок проведення ремонтів та поліпшень, тож твердити що ця квартира залишалась лише особистим майном позивачки немає підстав, як і немає підстав твердити, що був лише особистою власністю позивачки [PERSON] будинок по [ADDRESS] до проведення у ньому добудови. Вартість септика, хоча і не зазначена в експертизі, але погоджена сторонами в судовому засіданні в розмірі 3000 гривень. Щодо варіантів поділу, запропонованих експертизою, то за тією умови, що суд немає підстав для відступлення від засад рівності долей подружжя і необхідності поділу майна на наближені до рівних долей частки, суд змушений погодитись на варіант, що пропонував відповідач, який просив поділу найна на долі 1/2 та 1/2 частина, а відповідачка на 63 та 37 відсотків. Щодо проведення робіт по облаштуванню будинку на дві ізольовані квартири, то сторони погодили, що роботи, які стосуються суто розмежування будинку будуть проведені відповідачем, а роботи, що проводяться на частині кожної сторони, відповідно кожною стороною. Вартість компенсації за вкладені особисті кошти в розмірі 3 тисяч доларів США по курсу НБУ на час розгляду справи буде складати 38790 грн. (3000 х 12,93.) Зважаючи на викладене,

Outcome: approved