Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька у супроводі матері та еадання дозволу на багаторазові виїзди дитини у супроводі матері без згоди батька із зони та в зону проведення антитерористичної операції. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що з вересня 2013 року по грудень 2016 року вони з відповідачем фактично перебували у незареєстрованих шлюбних відносинах. У період спільного проживання у сторін по справі народилась донька - [PERSON] З моменту припинення фактичного спільного проживання, а саме з грудня 2016 року і по теперішній час, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок дитині в Російській Федерації, задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Позивач має можливість вивезти дитину на відпочинок за кордон, а саме до Російської Федерації, де проживає сестра позивача - [PERSON] з родиною. [PERSON], з метою найкращого забезпечення інтересів дитини, починаючи з грудня 2014 року неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а саме до Російської Федерації. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідача, [PERSON] надавався дозвіл на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері на відпочинок з 10.08.2015 р. по 31.12.2015 р. включно. Позивач вказав, що в подальшому, впродовж 2016 року, позивач повторно зверталась до відповідача з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері на відпочинок до Російської Федерації, на що відповідач категорично відмовився надавати вищевказаний дозвіл та виїжджати з тимчасово окупованої території для оформлення у нотаріуса необхідних для надавання дозволу документів. Позивач зазначив, що у зв'язку з тим, що позивач із донькою проживає в м. Красний Луч Луганської області - на тимчасово непідконтрольній території України, без згоди батька неповнолітня не має змоги виїхати з матір'ю до Полтавської області м. Глобине та спілкуватися із своїм родичами, які там проживають. Відповідач зловживає своїми батьківськими правами та, нехтуючи інтересами дитини, не бажає надавати дозвіл на оформлення нотаріальної довіреності на проїзд доньки з матір'ю без батька із зони проведення антитерористичної операції і назад. Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, а саме в місті Красний Луч Луганської області, дитина знаходиться на повному утриманні у матері. Позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон та виїзди дитини у супроводі матері і без згоди батька із зони та в зону проведення антитерористичної операції. Бажаючи збагатити світогляд дитини та маючи на це матеріальну можливість, позивач бажає поїхати з дитиною на відпочинок за кордон до Російської Федерації з метою розширення її кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя, однак не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача. Крім того, необхідність отримання дозволу на багаторазові виїзди дитини у супроводі матері і без згоди батька із зони та в зону проведення антитерористичної операції, зумовлені тим, що зважаючи на нестабільність ситуації на непідконтрольній території України та в разі загрози життю, мати позбавлена можливості захистити інтереси та права малолітньої доньки іншим чином, аніж виїхати з зони проведення антитерористичної операції. Позивач прохала суд надати дозвіл неповнолітній [PERSON], 2014 року народження на тимчасовий виїзд з 16.01.2018 р. по 01.09.2018 р. за межі України до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON] та надання дозволу неповнолітній [PERSON].2014 року народження, на тимчасові виїзди на тимчасово непідконтрольну територію України із міста Глобине Полтавської області в місто Хрустальний (Красний Луч) Луганської області, де наразі проживає дитина, без згоди та супроводу батька [PERSON] у період з 01.05.2018 р.по 01.11.2018р. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з вересня 2013 року по грудень 2016 року сторони перебували у фактичних відносинах без реєстрації шлюбу. Сторони мають малолітню доньку- [PERSON], [INFO], що також підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 15.12.2014 року. В ході судового засідання встановлено, що з моменту припинення фактичного спільного проживання, а саме з грудня 2016 року і по теперішній час, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. [PERSON], 2014 року народження проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] Встановлено, що позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок дитині в Російській Федерації, задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. [PERSON] з метою найкращого забезпечення інтересів дитини, починаючи з грудня 2014 року неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а саме до Російської Федерації на відпочинок до родичів, а саме до двоюрідної сестри позивача. Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Краснолуцького міського нотаріального округу Луганської області Барабаш О.М., зареєстрованої за № 4818, відповідачем надавався дозвіл на тимчасовий виїзд дитини - [PERSON] у супроводі матері на відпочинок до Російської Федерації з 10.08.2015 р. по 31.12.2015 р. включно. Встановлено, що впродовж 2016 року, позивач повторно зверталась до відповідача з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері на відпочинок до Російської Федерації, на що відповідач категорично відмовився надавати вищевказаний дозвіл та виїжджати з тимчасово окупованої території для оформлення у нотаріуса необхідних для надавання дозволу документів. Оскільки позивач із донькою проживає в м. Красний Луч Луганської області, без згоди батька неповнолітня [PERSON] не має змоги виїхати з матір'ю до Полтавської області м. Глобине та спілкуватися з родичами, які там проживають, а відповідач зловживає своїми батьківськими правами та нехтуючи інтересами дитини, не бажає надавати дозвіл на оформлення нотаріальної довіреності на проїзд доньки з матір'ю без батька із зони проведення антитерористичної операції і назад. Відповідно до ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти вїзду-виїзду за умови предявлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України"Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Пунктом 3 Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367, в»їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти громадянами України - за умови предявлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України", а громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначеноЗаконом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженихпостановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З огляду на те, що виїзд дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством України та не суперечитиме інтересам дитини, що було встановлено у судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. На підставі ст.ст. 155, 180 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і

Outcome: partial