Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати договір обміну нерухомого майна, зареєстрований 20 грудня 1997 року на Товарній біржі «Новий Век» за №3-10 між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] дійсним. Визнати за позивачами право власності на квартиру [ADDRESS] (нова назва [PERSON]) в м. Жовті Води Дніпропетровської області в рівних частинах. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що відповідно до договору обміну нерухомого майна від 20 грудня 1997 року, укладеного між сторонами у власність позивачів перейшла квартира [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений на Товарній біржі «Новий Век» за №3-10 та записаний в реєстр, книга №10 стор.88 запис №34. Нотаріально договір купівлі-продажу не був посвідчений, оскільки працівники товарної біржі запевнили, що відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Після оформлення договору обміну нерухомого майна на товарній біржі, [PERSON] отримала документи в Бюро технічної інвентаризації, а саме було виготовлено технічний паспорт на квартиру, де остання була зареєстрована на неї та її сина [PERSON] Правоустановлюючі документи були видані на імя [PERSON]. Після цього вона двічі змінювала прізвище з [PERSON] на [PERSON] а з [PERSON] на [PERSON]. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 року у справі №176/1253/16 встановлено факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що на час укладання сторонами даної угоди сторони досягли згоди з усіх істотних умов притаманних цьому роду угод, на даний час вони володіють та користуються спірною квартирою як власники, [PERSON] зареєстрована в цій квартирі, фактично проживає та сплачує комунальні платежі. При цьому, вказують, що не можуть реалізувати свої права з володіння та користування майном як власники. Ухвалою суду від 14 січня 2019 року було відкрито провадження по вказаній цивільній справі та розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON], яка є також представником позивача [PERSON] у своїй заяві просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідача [PERSON] також надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідч [PERSON] у судове засідання не зявилась, відзиву на позов не надавала, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. З огляду на те, що відповідач [PERSON] не подала відзив, відповідач [PERSON] позов визнав, суд вважає, що дану справу необхідно розглянути підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. У відповідності до ч.1,2 ст. 4 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ч. 1 ст.13 Закону України «Про власність» обєктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки ,насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно договору обміну нерухомого майна від 20.12.1997 року, посвідченого Товарною Біржею «Новий век» [PERSON], [PERSON] обміняли квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON], яка діє від свого імені, а також від імені [PERSON] квартиру [ADDRESS] (нова назва [PERSON]). Згідно із зазначеним договором обмін квартир здійснено без доплат /а.с.10/. Квартира [ADDRESS] бюро технічної інвентаризації 12 січня 1998 року за гр. [PERSON] Ѕ частина та [PERSON] 1/2 частина /а.с.13/. Позивач [PERSON], відповідно до доданих документів двічі змінювала прізвище з [PERSON] на [PERSON], з [PERSON] на [PERSON] /а.с.14-16/. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року, встановлано факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], а саме: договору обміну нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній біржі «Новый век» 20 грудня 1997 року за №3-10 та реєстраційного посвідчення про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], виданому Жовтоводським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.01.1998 року. Отже, сторони виконали передбачені договором умови угоди. Фактично позивачі вступили у володіння і користування квартирою №4 в будинку №21 по вулиці 50 років Комсомолу (нова назва вул. [PERSON]) в м. Жовті Води Дніпропетровської області. Нотаріально договір посвідчено не було, оскільки на час його укладення ст.15 Закону України «Про товарну біржу» передбачала, що договір укладений на торговій біржі не потребує свого подальшого нотаріального посвідчення. На теперішній час\~позивачі не мають можливості розпоряджатися придбаним нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки\~ договір купівлі-продажу не пройшов нотаріального посвідчення. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Оскільки укладення договору обміну проведено з порушенням ст. 227 ЦК України, без нотаріального посвідчення, а на товарній біржі, позивачі не мають можливості розпоряджатися в повному обсязі своїм власним вищезазначеним майном. З оглядоу на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб не виявлено, тому суд визнає вищевказаний договір дійсним. Вимога позивачів про визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) в м. Жовті Води Дніпропетровської області в рівних частинах задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч.3 ст. 334 діючого ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи наведене,

Outcome: partial