Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Анна-Д» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 15.01.2007 укладений між [PERSON] (далі - відповідач -2) та Акціонерним комерційним Банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), преметом якого є нежитлова будівля загальною площею 156,40 кв.м (далі - магазин), розташована по [ADDRESS] На обґрунтування позову, позивач посилається на те, що спірний магазин, по вулиці Сормовська, 5 у м. Києві належить позивачу на праві власності на підставі Договору купавлі-продажу державного майна (при викупі об'єктів малої приватизації) від 01.02.1996 за № 000478/30 магазину будівельних матеріалів № 27, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного Договору, позивач отримав Свідоцтво про власність від 16.05.1997 за № 521 та Реєстраційне посвідчення на нежилу будівлю (магазину будматеріалів № 27) по вул. Сормовська, 15 у м. Києві. 19.12.2005 в процесі виконавчого провадження по виконанню наказу Господарського суду м. Києва: від 21.05.2004 № 42/263 та від 13.09.2005 № 42/205 в процесі стягнення з позивача на користь ТОВ «Дарницький ринок» грошових коштів Спеціалізованим державним підприємством «Укрспец'юст» були проведені прилюдні торги по реалізації майна, що належить позивачу, а саме: лот № 1 - будівля магазину загальною площею 156,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], зі стартовою ціною 173 726,00 грн. та лот № 2 - споруда склад металевий, загальною площею 77,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], зі стартовою ціною 22 485,40 грн. Про проведення прилюдних торгів складено протоколи № 5280192-1 та 5280192-2 які 19.12.2005 були затверджені директором Київської міської філії СПД «Укрспец'юст». Переможцями прилюдних торгів з реалізації майна будівлі магазину став суб'єкт підприємницької діяльності відповідач-2 [PERSON], а металевого складу - суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON]. Не погоджуючись з результатами вказаних прилюдних торгів, позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до СП «Укрспец'юст», ВДВС Дарницького району м. Києва, [PERSON], [PERSON] про визнання прилюдних торгів недійсними. Під час розгляду вказаної цивільної справи № 2-5586/06, позивач подав до суду заяву в порядку забезпечення позову про накладення арешту на будівлю магазину за адресою: [ADDRESS], також заборону [PERSON] та [PERSON]» відчужувати нерухоме майно, придбане ними на прилюдних торгах 19.12.2005. Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва Фрич Т.В. від 08.11.2006. по справі № 2-5586/06 заяву позивача було задоволено, якою накладено арешт на будівлю магазину і складського приміщення за адресою: [ADDRESS], а також заборонено відповідачу-2 [PERSON] та [PERSON] відчужувати нерухоме майно, придбане на прилюдних торгах 19.12.2005. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07.02.2007 по справі № 2-5586/06, провадження було закрито, у зв'язку з тим, що пред'явлений позов не підлягає розгляду у поряді цивільного судочинства. Однак, вжиті заходи по забезпеченню позову скасовані не були. 12.10.2012 Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва Дубас В.А. у справі № 02/2з-391/12 за заявою позивача ТОВ «Анна-Д» було скасовані заходи по забезпеченню позову, шляхом скасування накладеного арешту на нежитлові споруди магазину та складське приміщення за адресою: [ADDRESS], вжиті раніше Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.11.2016 у справі № 2-5586/06. У зв'язку з тим, що за пред'явленими позовними вимогами до Дарницького суду м. Києва у справі № 2-5586/06 провадження було закрите з підстав непідвідомчості даному суду, позивач ТОВ «Анна-Д» пред'явив аналогічний позов до господарського суду міста Києва, за яким було відкрите провадження за № 40/183. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 у справі № 40/183, ухвалено рішення, яким визнано недійсними прилюдні торги, проведені 19.12.2005, по реалізації майна, яке належить ТОВ „Анна-Д", а саме: лот № 1 - будівлі магазину (павільйон № 1) загальною площею 156,4 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS], зі стартовою ціною 173 726,00 грн. та лот № 2 - споруди складу металевого (павільйон № 7) загальною площею 77,7 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], зі стартовою ціною 22 485,40 грн. Постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2008, Касаційні скарги Спеціалізованого державного підприємства "Укрспец'юст" та ТОВ "Дарницький ринок" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2008р. у справі № 40/183 залишені без задоволення, а постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 у справі № 40/183 залишена без змін. В подальшому, позивач, бажаючи повернути собі, належне йому на праві власності майно, звернувся до Господарського суду міста Києва (справа № 51/232) з позовом про витребування від відповідача-2 суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] нежитлового приміщення - будівлю магазину загальною площею 156, 4 кв.м. по [ADDRESS] Рішенням господарського суду м. Києва від 25.10.2010 у справі № 51/232, пред'явлений позов ТОВ «Анна-Д» до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] задоволено, ухвалено витребувати у суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] (02183, [ADDRESS], ідент. код. [NUMBER]) нежитлове приміщення - будівля магазину загальною площею 156,4 кв.[ADDRESS] та передати його Товариству з обмеженою відповідальністю "Анна-Д" (02099, м. Київ, вул. Сормовська, 15, код ЄДРПОУ 19135458). Не погоджуючись із таким рішенням, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON] та Публічне акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" оскаржили його до вищестоящої інстанцій, але дане рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2011. 11.07.2012 на виконання рішення господарського суду міста Києва у справі № 51/232 державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві здійснено входження до зазначеного приміщення та у присутності понятих вилучено в порядку ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" у відповідача-2 [PERSON] нежитлове приміщення - будівлю магазину загальною площею 156, 4 кв.[ADDRESS] та передано його позивачу ТОВ "Анна-Д" (02099, [ADDRESS], код ЄДРПОУ 19135458), про що складено Акт державного виконавця про вилучення у боржника предметів від 11.07.2012р. Саме за час розгляду у Господарському суду м. Києва по справі № 51/232, позивачу стало відомо про існування Договіру іпотеки, який перешкоджає позивачу реалізовувати його права власника нежитлового приміщення - будівлі магазину загальною площею 156, 4 кв.[ADDRESS]. З урахуванням зазначеного, позивач вважає за необхідне звернутись з позовом про визнання недійсним вказаного Договору іпотеки від 15.01.2007, укладений між відповідачем-2 [PERSON] та Акціонерним комерційним Банком «Форум», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Форум», який перешкоджає позивачу реалізовувати його права як власника нежитлового приміщення - будівлі магазину загальною площею 156,4 кв.м. по [ADDRESS] З урахуванням зазначеного, позивач обравши спосіб захист у своїх майнових прав, звернувся з позовом про визнання недійсним вказаного Договору іпотеки. Не погоджуючись з пред'явленим позовом, відповідач-1 ПАТ «Банк-Форум» надав письмові заперечення, яким обґрунтовував свої доводи тим, що 15.01.2007 між АКБ «Форум», правонаступником якого з 19.04.2010 є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК ФОРУМ», і громадянином [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0002/07/00-КЕ на підставі якого останньому (позичальнику) було надано кредит у сумі 110 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 0002/07/00-КЕ між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки від 15.01.2007, (далі - Договір) згідно умов п.1.2. Договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме - будівля магазину загальною площею 156,40 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Дарницького районного суду № 2-125/12 було задоволено позов ПАТ «Банк-Форум» до [PERSON] та розірвано Кредитний договір № 0002/07/00-КЕ та стягнуто з останнього на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість в сумі 146 109.37 доларів США, що станом на 24.11.2009 за офіційним курсом НБУ становить 11 674 123,87 грн.; звернуто стягнення в сумі 146 109,37 доларів США, що на 24.11.2009 за офіційним курсом НБУ становить 11 674 123,87 грн. на заставлене майно, а саме - будівлю магазину загальною площею 156,40 кв.м., яке знаходиться у м. Києві, що по вулиці Сормовська, буд. 15, яке належить [PERSON] на правах власності, на підставі свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Івановою С.М. 26.01.2006 за № 188 та зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 11.04.2006 за .№ 2096-п. Свою правову позицію відповідача-1 ПАТ «Банк Форум» обґрунтовує нормою ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Заперечуючи проти пред'явленого позову, відповідач-1 ПАТ «Банк Форум», посилається на те, що позивачем не доведено, що станом на день укладання Договору, відповідач-1 ПАТ «Банк Форум» був обізнаний про будь-які обмеження щодо можливості його укладання та про інші обставини, які б могли бути підставами у майбутньому визнати недійсним даний правочин у розумінні статті 203 ЦК України, а саме - недодержання в момент вчинення правочину стороною (січ вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою си цього Кодексу. Відповідач-1 ПАТ «Банк Форум», вважає, що станом на 15.01.2007 власником будівлі магазину загальною 156,40 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], був [PERSON] на підставі свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. 26.01.2006 за № 188, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації власності на об'єкти нерухомого майна 11.04.2006 за № 2096-п. Окрім вищезазначених норм матеріального права, відповідач-1 ПАТ «Банк Форум» посилається і на п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин який може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванні недійсності, передбачених законом. Згідно п. 8 вказаної Постанови та відповідно до п.1 статті 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. 19.12.2017 ухвалою підготовчого судового засідання справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Представник відповідача-1 ПАТ «Банк Форум» проти позову заперечував, та просив у позові відмовити. В судові засідання відплвідч-2 [PERSON] та третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсник Світлана Анатоліївна, не з'явилися, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надіслали. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправна позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ч. І ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправна позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації. Однак, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути невизнання або оспорення права. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За правилами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. За умовами ч.1 ст. 203 ЦК, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є не додержання стороною вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншими актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року у справі «Артіко проти Італії» (пункт 35) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Суд не може прийняти позицію відповідача-1 ПАТ «Банк Форум» проте, що на момент укладання між ПАТ «Банк Форум» та відповідачем-2 [PERSON] Договору іпотеки від 15.01.2007р. в забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 0002/07/00-КЕ між ПАТ «БАНК ФОРУМ», позивач не повідомив останнього про існування спірних відносин між відповідачем-2 [PERSON] та позивачем предмету іпотеки, а саме - будівлі магазину загальною площею 156,40 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На день укладання Договору іпотеки від 15.01.2007 позивач не був його учасником, а від так обов'язок повідомити іншого учасника правочину (кредитора) повинен був інший учасник правочину, яким є відповідач-2 [PERSON]. Відповідно до положень ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до положень ч.2, ч.5 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються; якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Саме тому, відповідач-1 ПАТ «Банк Форум» звернувся із позовом до відповідача-2 [PERSON] про стягнення заборгованості, позов по справі № 2-125/12 який було задоволено рішенням від 09.02.2012 суддею Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Беручі до уваги Постанову від 24 травня 2017 року Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі: головуючого суддів:Охрімчук Л.І., Гуменюка В.І., Лященко Н.П., Романюка Я.М., Сімоненко В.М., за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Анна-Д» до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсник Світлана Анатоліївна, про визнання договору іпотеки недійсним, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Анна-Д» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року, по справі № 753/5621/15-ц; провадження № 2/753/3719/15, яке направлено на новий розгляд, суд при ухваленні даного рішення, посилається на практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину, такий правочин є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади. Отже, оспорюваний Договір іпотеки від 15.01.2007 відповідно до ст.ст. 203, 215, 227 ЦК України є недійсним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Цивільним кодексом України у параграфі 6 глави 49 не передбачено інших негативних наслідків визнання недійсним основного зобов'язання, забезпеченого договором застави (іпотеки), як визнання недійсним і додаткового зобов'язання. За таких обставин, беручи до уваги доведеність вимог позивача щодо недійсності договору іпотеки від 15.01.2007, укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним Банком «Форум», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Форум», оспорюваний правочин підлягає визнанню судом - недійсним, на підставі ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України. Як вбачається з розділу «Застосування правових наслідків недійсності правочину» Листа Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008, «Згідно зі статтями 215 і 216 ЦК суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності. Стосовно положення ч. 2 ст. 215 ЦК України про те, що суд не вимагає визнання правочину недійсним, якщо його недійсність встановлена законом, необхідно зазначити, що така потреба може виникнути у разі, коли: сторони виконали певні умови нікчемного правочину, який нотаріально посвідчений; він порушує права третіх осіб; він зареєстрований у державних органах тощо. У таких випадках рішенням суду, який лише констатує недійсність правочину, можуть бути визначені відповідні правові наслідки недійсності правочину, зобов'язано державні органи скасувати його реєстрацію тощо. Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав». Отже, з метою надання повного правового захисту правам та інтересам позивача, виходячи з зацікавленості позивача щодо застосування наслідків недійсності договору іпотеки, за яким позивач намагається оформити шляхом внесення до державного реєстру речових прав належне йому нерухоме майно, вбачається за можливе в порядку застосування реституції за недійсним договором іпотеки виключити з Державного реєстру іпотек запис внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. від 26.01.2006р. за № 188, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації власності на об'єкти нерухомого майна від 11.04.2006р. за .№ 2096-п. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved