Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У червні 2015 р. позивачка звернулась до суду з даним позовом. В заяві вказувала, що 10.07.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір №87/13 про надання фінансової послуги залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до якого позивачка внесла строковий внесок (вклад) 40000 грн. на депозитний рахунок до КС «МДН», а спілка прийняла внесок та зобовязалась його повернути вкладникові та виплатити проценти в розмірі 22% річних. Договір укладено строком на 12 місяців. Однак до теперішнього часу відповідачем не повернуто позивачці депозитний внесок та проценти, в звязку з чим, позивачка була змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Просить суд стягнути з КС «МДН» на її користь депозитні кошти за договором від 87/13 від 10.07.2013 року про надання фінансової послуги залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 40000 грн., проценти в розмірі 8800, інфляційні витрати 18560 грн. та 3% річних за несвоєчасний розрахунок в сумі 1117,80 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн.. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала суду заву про розгляд справи за її відсутності та заперечення, в яких вказала, що позовні вимоги в частині стягнення депозитних коштів з процентами визнає частково в сумі 40000 грн. сума внеску та 6800 грн. сума процентів, оскільки згідно касового ордеру № 1153 від 08.08.2014 р. [PERSON] сплачені річні проценти в роз мірі 2000 грн.. У задоволенні інших позовних вимог просила відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) встановлено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частинами 1, 2 статті 1058 ЦК передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Судом встановлено, що 10 липня 2013 року між [PERSON] та КС «МДН» було укладено договір № 87/13 про надання фінансової послуги залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі Договір), у відповідності із яким [PERSON] розмістила депозит на суму 40000 грн. на строк 12 місяців з виплатою 22% річних з виплатою відсотків і повернення вкладу в кінці строку дії договору. Факт внесення коштів в сумі 40000 грн. згідно даного договору підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 3153 від 10.07.2013 р. (а.с 7-8, 9). Таким чином сума на вказаному вище депозитному рахунку складає 40000 грн. Згідно умов Договору [PERSON] нараховано 22 % річних в сумі 8800 грн., з яких 2000 грн. виплачено 08.08.2014 р. на підставі видаткового касового ордеру № 1153 від 08.08.2014 р. (а.с. 30, 31). З особової картки [PERSON] по гривневому депозиту вбачається, що сума процентів за депозитним договором №87/13 від 10.07.2013 року становить 6800 грн. та підлягає стягненню з відповідача КС «МДН» на користь позивача. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. У відповідності з вимогами ст. 1074 ЦК, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти, згідно із ч.5 ст.1061 ЦК. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача депозитний внесок в сумі 40000 грн. та проценти на банківський вклад в сумі 6800 грн. за депозитним договором №87/13 від 10.07.2013 року. Вирішуючи позовні вимоги позивачка про стягнення з КС «МДН» на її користь інфляційних витрат 18560 грн. та 3% річних за несвоєчасний розрахунок в сумі 1117,80 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об'єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, у п. 4.1. Договору сторонами визначено, що за порушення договірних положень вони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання в силу прямої дії ч. 2 ст. 625 ЦК. Так загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції та за період з серпня 2014 р. по травень 2015 року складає 146,4 % (100,8% х 102,9% х 102,4% х 101,9% х 103% х 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114%х102,2%). Загальна сума інфляційних втрат 18560 грн. (сума боргу помножена на процент інфляції та мінус сума боргу ((40000 х 146,4%) 40000)) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р.). Розмір 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання складає 1117,80 грн. ((3% х 40000 х 340)/340). Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню інфляційне нарахування на суму боргу в сумі 18560 грн. і три проценти річних в сумі 1117,80 грн.. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачкою надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатила 300 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви та підготовка пакету документів для звернення до суду та юридична консультація, тривалість 0,6 години (а.с. 11, 12), однак із урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ЗУ «Про держбюджет на 2014р.», максимальний розмір компенсації за 0,6 години складає 292,32 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 283,78 грн. (сума задоволених позовних вимог 66470,80грн., що складає 97,08 % від заявлених позовних вимог, отже 97,08% від 292,32 грн. = 283,78 грн.) Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі становить 687,71 грн. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2). Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3). При цьому жодною правовою нормою не встановлена межа до якої можливе зменшення частки судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави та не передбачено, що у таких випадках ця частка не може бути меншою мінімальної ставки судового збору за відповідною вимогою, а отже, за змістом закону, частка судового збору, від сплати якої звільнено позивача приймається на рахунок держави і не може бути покладена на відповідача, який, по суті, одержав часткову перемогу в цивільно-правовій суперечці, у звязку з чим набув право на пропорційне зменшення розміру судового збору, що підлягає сплаті за ухвалення відповідного рішення. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 667,63 грн. (97,08 % від 687,71 грн. = 667,63 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial