Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] у грудні 2015 року звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 14.02.2007 року зареєструвала із ним шлюб від якого [INFO] року народилась дочка [PERSON], котра проживає разом із нею та знаходиться на спільному утриманні сторін. Спільне життя із відповідачем не склалось. Позивачка зрозуміла, що у них різні погляди на життя, виховання дитини, що мало наслідком те, що із грудня 2015 року сторони спільно не проживають та за цей час ніхто не вживав будь-яких заходів для відновлення сімейних стосунків. За вказаних обставин позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просила шлюб розірвати. Малолітню дочку [PERSON] просила залишити проживати із матір"ю. У судове засідання, після закінчення строку на примирення, позивачка [PERSON] не з"явилася, подала заяву згідно змісту якої позовні вимоги підтримала, вказавши, що за наданий час на примирення їхні стосунки не налагодились, а тому просила шлюб розірвати і відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". У судове засідання відповідач [PERSON] також не з"явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розгляд справи проводити за його відсуності. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], яке видано 14.02.2007 року Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області, вбачається, що цього дня зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище "[PERSON]"(а.с.4). З свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видано 26.09.2007 року Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області убачається, що у сторін у справі [INFO] року народилась дочка [PERSON]. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, із грудня 2015 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка в уточненій позовній заяві просила відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]", тому їй слід відновити дошлюбне прізвище. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дочка сторін, яка є малолітньою, проживає разом із відповідачкою за адресою: [ADDRESS] Оскільки відповідач у заяві про визнання позову, висловив свою позицію щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу фактично не заперечував, щоб малолітня дитина проживала після розірвання шлюбу із позивачемем, тому суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] року слід визначити разом із матір"ю - позивачкою у справі.

Outcome: approved