Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі ТОВ «АКЦЕНТ-БАНК», Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] посилаючись, на те що 30.08.2007р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], укладено кредитний договір №ZPZ0GK00000003, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 20160,00 доларів США, строком до 30.08.2027 року та зобовязався повернути суму кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. 01.11.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» відступив ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК» право вимоги до боржника за вищезазначеним кредитним договором. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач не виконує належним чином, в звязку з чим станом на 22.12.2015р. має заборгованість за кредитним договором в розмірі 15960,39 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом 13305,16 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом 1274,84 доларів США, заборгованість за комісією за користування кредитом 292,46 доларів США, пеня за несвоєчність виконання зобовязань 317,78 доларів США, штраф (фіксована частина) 10,63 доларів США, штраф (процентна складова) 759,51 доларів США. Позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №ZPZ0GK00000003 від 30.08.2007р. в розмірі 15960,39 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.12.2015р. складає 375\~228,67 грн., а також стягнути сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він до лютого 2015 року своєчасно та в повному обсязі виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, зокрема по сплаті кредиту та відсотків за його користування, але в звязку з погіршенням фінансового стану, отримання другої групи інвалідності, зростання цін призвели до неможливості продовження сплати грошових коштів за кредитним договором. Він звертався до ПАТ «ПРИВАТБАНК» з листами, якими просив банк піти на уступки та зменшити щомісячні платежі за рахунок збільшення строку користування кредитними коштами або шляхом реструктуризації заборгованості, але банк відмовив йому в задоволенні порушених питань. Не погоджується із розрахунком штрафних санкцій, вважає такий розрахунок проведений з порушенням строку позовної давності один рік. Вважає, що одночасно з нього не може бути стягнуто пеню і штраф, оскільки це є подвійною відповідальністю. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню через таке. Згідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У\~статті 611 ЦК України\~зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст.\~1048,1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 30.08.2007р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPZ0GK00000003, за умовами якого відповідачу були надані кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 20160 долари США, з яких16000 доларів США для придбання однокімнатної квартири та 4160 долари США на сплату страхових платежів, строком до 30.08.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості, та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Сторони погодили, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів з 23 по 30 число кожного місяця у сумі 188,74 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Відповідно до п.7.3 кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобовязань за кредитним договором виступає іпотека - однокімнатна квартира, загальною площею 37, 55 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. При порушенні позичальником строків платежів по будь\~якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, у звязку з чим Банк змушений буде звернутись до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (п.5.4 кредитного договору). Сторони засвідчили згоду з усіма умовами кредитного договору, в тому числі, і на використання долару США як валюти зобов'язання (п.7.1 договору). Укладаючи кредитний договір відповідач [PERSON] діяв свідомо, вільно, враховував власні інтереси, прийняв рішення про вибір контрагента та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочину і його умови. Судом також встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.04.2016р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22.09.2016р., було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору ZPZ0GK00000003 від 30.08.2007р. та іпотечного договору від 30.08.2007р., укладених між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 512 ЦК України\~визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. При цьому законом передбачена можливість передачі права вимоги кредитора в рамках цивільно-правових договорів, а також використання майнових прав як забезпечення виконання зобов'язань. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 01.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу №1, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк» відступив ЗАТ «АкцентБанк» право вимоги до боржників, в тому: числі і до [PERSON] за кредитним договором ZPZ0GK00000003 від 30.08.2007р.та договором застави ZPZ0GK00000003. Із копії Статуту ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» вбачається, що на підставі загальних зборів акціонерів від 14.05.2009 року змінено тип Банку з Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк» на Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк». Таким чином, до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» відповідно до укладеного договору факторингу №1 від 01.11.2007р. перейшло право вимоги заборгованості в звязку з невиконанням зобовязань за укладеним з [PERSON] кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку за кредитним договором вбачається, щовідповідач [PERSON] з березня 2015 року належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, порушив умови щодо внесення щомісячних мінімальних платежів, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором. Останній платіж за кредитом здійснено позичальником 05.05.2015р., що сторонами не оспорюється та визнається. Згідно із детальним розрахунком заборгованості за спірним кредитним договором, наданим позивачем, станом на 22.12.2015 року борг [PERSON] становить: - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 13305,16 доларів США (за курсом НБУ - 312\~804,31 грн.), в т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом - 489,42 долари США (за курсом НБУ 11506,26 грн.); - загальний залишок заборгованості за процентам - 1274,84 долари США (за курсом НБУ 29\~971,49 грн.), в т.ч. залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом 1170,68 доларів США ( за курсом НБУ 27522,9 грн.); - заборгованість за комісією 292,46 доларів США (за курсом НБУ 6875,74 грн.). Також позивальнику [PERSON] позивачем нарахована пеня в сумі 317,78 доларів США (за курсом НБУ 7471,01грн.), штраф (фіксована частина) 10,63 долари США (за курсом НБУ 250 грн.), штраф (відсоток від суми заборгованості 759,51 долари США (за курсом НБУ 17856,13 грн.). Оцінивши обставини справи, надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що у [PERSON] перед Банком наявна заборгованість за кредитним договором та розмір заборгованості за наданим кредитом, процентами та комісією підтверджений матеріалами справи, зокрема, кредитними договором, розрахунком заборгованості. Правильність наданого Банком розрахунку розміру заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією відповідачем не спростована і фактично ним визнається, розрахунок відповідає умовам кредитного договору, відображає прийняті платежі, нарахування процентів, пені, комісії за договором і не дає підстав ставити його під сумнів.\~ При цьому суд враховує, що оскільки кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повертати позику частинами, а [PERSON] допущено неналежне виконання зобов'язань, то банк, відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, набув права вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Крім того, суд вважає, що вимога банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача в доларах США відповідає змісту ч. 3\~ст. 533 ЦК України, якою встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Зазначений висновок суду відповідає роз'ясненням, наданим у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за якими у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої\~статті 533 ЦК України. В п.14 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р.№ 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Судом встановлено, що ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» має банківську ліцензію №16 від 30.10.1992р. та дозвіл №16-32 від 09.10.2009р. на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4\~ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Таким чином, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» має право вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором\~в іноземній валюті.\~ За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь\~ позивача заборгованість за кредитним договором станом на 22.12.2015р.: за наданим кредитом 13305,16 доларів США (за курсом НБУ - 312\~804,31 грн.), за процентам - 1274,84 долари США (за курсом НБУ 29\~971,49 грн.), за комісією 292,46 доларів США (за курсом НБУ 6875,74 грн.), всього 14\~872,46 доларів США (за курсом НБУ 349\~651,53 грн.). При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату кредиту суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України).\~\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України\~). Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту та її розмір. Відповідно до правової позиції, оприлюдненої Верховним Судом України за результатом розгляду справи №3-29гс15, - оскільки максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, а чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти,\~\~пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. На підставі викладеного, враховуючи порушення відповідачем вимог кредитного договору щодо строків повернення кредиту та сплати процентів, він, відповідно до п.4.1 кредитного договору зобовязаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі, визначеному в кредитному договорі. При цьому, суд дійшов висновку, що розрахований позивачем розмір заборгованості по пені за несвоєчасне виконання умов кредитного договору відповідає умовам договору, підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості наданим позивачем і не спростований відповідачем. В той же час, суд враховує, що за вимогам про стягнення пені частиною 2\~ст. 258 ЦК України\~встановлено спеціальний строк позовної давності в один рік. Згідно матеріалів справи позовна заява направлена до суду 14.01.2016р., отже пеня може бути стягнена за період 1 рік, тобто за період з 14.01.2015р. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який містить дані по нарахуванню пені, вбачається, що сума пені за несвоєчасну сплату кредиту розрахована без перевищення спеціального строку для стягнення неустойки (пені), отже позов в цій частині подано без порушень строку спеціальної позовної давності. Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості, пеня вирахувана у доларах, і у такому еквіваленті включена до загальної суми заборгованості, що суперечить закону. Отже пеню слід вирахувати у гривнях, виходячи із офіційного курсу валют, встановлених НБУ. На підставі викладеного суд вважає розмір пені за прострочення сплати кредиту становить 7471,01 грн. Щодо вимоги про стягнення штрафів у фіксованій частині та у розмірі відсотку від суми заборгованості, то суд вважає необхідним в цій частині позову відмовити, оскільки враховує положення\~ст. 61 Конституції України, за якими\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15. Як вже зазначено, пунктом 4.1 кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати процентів, винагороди відповідно до умов кредитного договору. У той самий час, згідно з п. 5.4 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності, за умовами якого за прострочення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, більше 30 календарних днів, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штрафи. Тобто, Банком за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно\~ст. 61 Конституції України. Враховуючи те, що стягнення зазначених в розрахунку пені і штрафу одночасно суперечить принципу недопущення подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь позивача штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,63 долари США та штраф (процентна складова) в розмірі 759,51 доларів США. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 22.12.2015р.в загальній сумі 14\~872,46 доларів США (за курсом НБУ 349\~651,53 грн.), яка складається з заборгованості: за наданим кредитом 13305,16 доларів США (за курсом НБУ - 312\~804,31 грн.), за процентам - 1274,84 долари США (за курсом НБУ 29\~971,49 грн.), за комісією 292,46 доларів США (за курсом НБУ 6875,74 грн.), а також пеню в сумі 7471,01 грн. Доводи відповідача [PERSON] про необхідність відмови в задоволенні позову з підстав непогодження банком реструктуризації боргу за кредитним договором, скрутний матеріальний стан, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.9\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей інвалідів і недієздатних інвалідів. Відповідач по справі [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідками до акту огляду МСЕК серії АВ №0282349 та АВ №0674175. Як розяснює ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові Пленуму №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору\~(п. 35 вищевказаної постанови). За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір під час звернення до суду з позовом в розмірі 5356,84 грн. (з наступного розрахунку: 357122,54 грн. (ціна задоволеного позову) х 1,5% = 5356,84 грн.) повинен бути компенсований на користь позивача за рахунок держави.

Outcome: partial