Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

11.03.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним іпотечного кредитного договору та договору іпотеки. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що 10 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з іншого боку, було укладено іпотечний кредитний договір № 2.08072595. В порядку забезпечення виконання зобов'язання по цьому кредитному договору був укладений договір іпотеки від 10 липня 2008 року, однак позивачі вважають укладений іпотечний кредитний договір № 2.08072595 є недійсним, оскільки він укладений під впливом помилки; містить несправедливі умови; укладений із застосуванням Відповідачем нечесної підприємницької практики; порушує принцип рівності сторін; не містить усіх істотних умов, а саме - фіксованої річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Також позивачі зазначають, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власнім розсудом виконавця; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Також позивачі зазначали те, що предметом кредитного договору було надданя грошових коштів у Долларах США, а кредит вони отримали у гривні. Позивачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе завершувати розгляд справи без участі позивачів та представника відповідача. В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з іншого боку, було укладено іпотечний кредитний договір № 2.08072595. відповідно до умов якого Позичальникам було надано грошові кошти для рефінансування кредитного боргу, а саме погашення заборгованості за Кредитним договором від 11.07.2005 року № 29/03, укладеного між Позичальником та АКБ «Аркада» в сумі 34 743 долари США 68 центів та на власні потреби Позичальника в сумі 3 256 доларів США 32 центи, разом в сумі 38 000 ) доларів США на строк користування 240 (двісті сорок) місяців, а Позичальники зобов'язались повернути наданий Кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 10,50 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за Кредитом у встановлених даним Договорам розмірах і строках і виконати свої зобов'язання за даним Договором в повному обсязі. (а.с. 12-16). В порядку забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору був укладений договір іпотеки від 10 липня 2008 року відповідно до умов якого позивач[PERSON] передала в іпотеку Банку квартиру за [ADDRESS], загальною площею 52,8 кв. та складається з двох жилих кімнат, житловою площею 31,5 кв. м. та належить позивачці на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 11.07.2005 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаним В.Г. за реєстровим 508 та зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації 22.07.2005 року в книзі № 24/2, запис № 6424 (а.с. 17). 17.09.2009 року між позивачами та ВАТ «Платинумбанк» було укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 2.08072595 від 10.07.2008 року пунктом 4, якого вказано, що відповідно до п.п. 1, 2, 3 цього Додаткового договору сторони домовились внести наступні зміни до Кредитного договору, зокрема п. 1.1. Кредитного договору викласти в наступній редакції: 1.1. Кредитор на умовах цього договору надає Позичальникам грошові кошти для рефінансування кредитного боргу, а саме погашення заборгованості Кредитним договором від 11.07.2005 року № 29/03, укладеного між Позичальникові АКБ «Аркада» в сумі 34 743,68 долари США, та на власні потреби Позичальникам в сумі 3 256 доларів США 32 центи, разом в сумі 38 000 доларів США 00 центів на користування 240 місяців, а Позичальники зобов'язались повернути наданий Кредит, сплатити проценти за його користування у наступному розмірі: з моменту укладення Договору до 16.09.2009 року включно 10,50 (десять цілих п'ятим сотих) % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, починаючи з 17.09.2009 року до 16.09.2010 року включно 8,0 (вісім цілих нуль десятих річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, з 17.09.2010 року до кінця строку користування кредитом 10,50 (десять цілих п'ятдв сотих) % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, а також здійснити інші платежі за Кредитом у встановлених даним Договорам розмірі та строки і виконати свої зобов'язання за даним Договором в повному обсязі (а.с. 18). Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, Кредит надається [PERSON] в безготівковій формі, шляхом перерахування всієї суми кредиту на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER], МФО 380388, у ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк». Згідно платіжного доручення № 15085419 10.07.2008 року позивач отримала кошти з поточного рахунку № [NUMBER] в розмірі 36 800,00 Доларів США (Еквівалент в гривні - 178 174,56 гривень) (а.с. 93). Після чого, [PERSON] було здійснено конвертацію наданого кредиту в гривню та згідно платіжного доручення № 15085543 від 10.07.2008 року [PERSON] поповнила свій поточний рахунок № [NUMBER] на суму в розмірі 156 346,58 гривень, в наслідок чого, згідно платіжного доручення № 15085574 наданого в якості доказів позивачами, 10.07.2008 року за підписом [PERSON], Банком було здійснено транзакцію на суму в розмірі - 156 346,58 гривень з рахунку [PERSON] № [NUMBER] відкритого в Банку на рахунок № [NUMBER] відкритий на Позивачаї в АКБ «Аркада» (а.с. 95), тобто було здійснено рефінансування кредитного боргу [PERSON] згідно умов визначених Кредитним договором. Рефінансування кредитного боргу Позивачаї відбувалось у гривневому еквіваленті з огляду на те, що згідно п. 2.1. Договору про іпотечний кредит № 29/03 від 11.07.2005 року укладеного між Позивачемі та АКБ «Аркада» передбачено, що АКБ «Аркада» надає Позивачуі кредитні кошти у сумі 110 248,75 гривень для придбання квартири № 165, за адресою: Київська область, м. Бровари, буд. 23-Б строком до 01.07.2035 року. Отже, кредит, що надавався Позивачуі АКБ «Аркада», обліковувався в національній валюті гривні. Вказане, також підтверджується довідкою АКБ «Аркада» від 12.06.2008 року про стан заборгованості, виданою [PERSON] за місцем вимоги. Відповідно до висновку судової економічної експертизи № С-253 від 16.10.2015 року документальне оформлення операції з видачі ЗАТ "Міжнародний Іпотечний Банк" нині - ПАТ "ПЛАТИНУМ БАНК" (ПАТ "ПТБ") [PERSON] та [PERSON] кредиту у сумі 38 000,00 дол. США, відповідно до Договору про іпотечний кредит №2.08072595 від 10.07.2008 р., відповідає вимогам Положення № 254, Положення №82, Інструкції № 337. Видача ЗАТ "Міжнародний Іпотечний Банк" нині - ГІАТ "ПЛАТИНУМ БАНК" (ПАТ "ПТБ") [PERSON] та [PERSON] кредиту у сумі 38 000,00 дол. США відповідно до Договору про іпотечний кредит №2.08072595 від 10.07.2008р. документально підтверджується. Наданий на дослідження судовому експерту меморіальний ордер 15084899 від 10 липня 2008 року, що є первинним документом, який оформлюється Банком при проведенні перрахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника, відкритий в цьому ж Банку, за своєю формою відповідає зразку меморіального валютного ордеру Додатку 6 Положення № 82, проте він не має такого реквізиту, як гривневий еквівалент іноземної валюти. Наданими на дослідження судовому експерту документами проведення ЗАТ "Міжнародний Іпотечний Банк" нині - ПАТ "ПЛАТИНУМ БАНК" розрахунку із АКБ "АРКАДА" та погашення заборгованості за договором 29/03 від 11.07.2005 р. в гривнях в сумі 156 346,58 грн документально підтверджується, проте, погашення суми заборгованості за Договором про іпотечний кредит №29/03 від 11 липня 2005 року в національній валюті України не передбачено умовами п.1.1. Договору про іпотечний кредит №2.080725595 від 10.07.2008 року. Так, відповідно до положень статей 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За загальним правилом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 229 ЦК України встановлено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, а статтею 230 ЦК України - під впливом обману, і, виходячи з аналізу зазначених норм права, як обман, так і помилка, є самостійними підставами для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України замовчування стороною існування наявності обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину, є обманом. Визначення поняття обставин, що мають істотне значення, викладено в абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України, під якими розуміється помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. Крім того, відповідно до ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів" будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 частини 1 ст. 19 вказаного Закону визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" в редакції, яка діяла на час укладення договору (далі - Закон), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Позивачами було складено заяви про отримання кредиту (а.с. 61,63), їх було ознаймлено з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту (а.с. 62, 64) Недотримання зазначених вимог відповідно до ч.6 ст. 19 Закону є підставою для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики. Згідно частин 1 та 2, 5 та 6, 7 ст. 18 Закону Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Таким чином, статті 18, 19 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII „Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому. Положення ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів" щодо необхідності доведеності порушення прав споживача узгоджується з положеннями і з вимогами норм цивільного та цивільно-процесуального права. Так, відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, статей 1 та 3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому під час розгляду спору в суді доказуванню підлягає не лише сам по собі факт порушення норм матеріального права, зокрема і в сфері договірних правовідносин під час укладення договору, а підлягають встановленню обставини доведеності порушення законних прав позивача, їх істотності та з'ясуванню, в чому саме полягає порушення його законних прав. Необхідність встановлення причинно - наслідкового зв'язку у договірних правовідносинах порушення законних прав позивача в зв'язку з недотриманням вимог законодавства при укладенні договорів вбачається з правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду України у справах № 6-27цс14 від 30 квітня 2014 року, №6-119цс14 від 10 вересня 2014 року та №6-110 цс14 від 10 вересня 2014 року, №6-121цс14 від 01 жовтня 2014 року. Як вбачається з договору про іпотечний кредит № 2.08072595 від 10.07.2008 року, додаткового договору до нього та додатків до нього в договорі зазначено найменування та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови. Сторони п. 2.3 договору також погодили, що крдит надається у безготівковій формі, шляхом перерахування всієї суми Кредиту на поточний рахунок позичальника, визначено строк кредитування, встановлено процентну ставку, також договором передбачені права та обов'язки сторін. Як вбачається зі змісту договору та додатків до нього, додаткових угод до нього, в Договорі зазначено необхідні дані про умови кредитування, передбачені як 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", так і Законом України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що Банк у письмовій формі надав позивачам вичерпну інформацію про умови кредитування. Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, підставою для визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону на час його укладення, а тому наступні дії сторін, пов'язані з невиконанням чи неналежним виконанням умов договору, зокрема і виплати чи невиплати позичальнику кредитних коштів не можуть бути підставою для визнання самого кредитного договору недійсним. За таких обставин, посилання позивача в обґрунтування недійсності кредитного договору на обставини, які стосуються виконання умов кредитного Договору, не можуть бути підставою для визнання самого кредитного договору недійсним. Заява про видачу готівки № 15085419 від 10.07.2008 року на суму 38000 доларів США, квитанція від 10.07.2008 року на суму 156346,58 грн. та платіжне доручення № 15085574 від 10.07.2008 на суму 156346,58 грн. стосуються виконання сторонами умов Договору про іпотечний кредит №2.08072595 від 10.07.2008 р. Крім того висновок судово економічної експертизи № С-253 від 16.10.2015 року вказує на те, зарахування коштів на поточний рахунок позичальника в іноземній валюті здійснюється за його дорученням (розпорядженням) із застосуванням меморіального валютного ордеру. На підставі вищевикладеного, суд вважає що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed