Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

30.06.2020 [PERSON] звернулась до суду із заявою в якій просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Демерджи, Алуштинського району Республіки Крим, діда [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Ангрен, Ташентської області, Узбекської РСР, до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] (заявник у справі) народилася [INFO] у м. Ангрен Ташкентської області, Узбекської PCP. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] , яка змінила дівоче прізвище [PERSON] після укладення шлюбу. Дід заявниці [PERSON] народився [INFO] у с. Демерджи, Алуштинського району Республіки Крим, звідки був виселений як кримський татарин у 1944 році «...на підставі постанови ДОКО СРСР від 11 травня 1944 року з с. Демерджи, Алуштинського району Кримської області (прим, - де проживав від самого народження та до моменту виселення до м. Ангрен, Ташкентської області». У січні 1991 року, повернувся разом з дружиною у с. Віліно, Бахчисарайського району АР Крим Україна, де зареєстрував місце свого постійного проживання. У с. Віліно, Бахчисарайського району АР Крим, Україна, дід заявниці - [PERSON] , прожив до самої смерті у 2006 році. Станом на сьогодні заявниця є особою без громадянства та законно проживає на території У країни на підставі Посвідки на постійне проживання. При цьому, заявниця неодноразово зверталась до Зміївського районного відділу ДМС України у Харківській області з метою отримати громадянство У країни. Після тривалого консультування, у травні 2020 року заявниці було роз`яснено, щ відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України» вона має право на набути громадянства України, оскільки її дід постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року . Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Желанова О.Б. у судове засідання не з`явились. Заявниця та її представник подали заяви про розгляд справи без їх участі, на задоволенні заяви наполягали та просили її задовольнити. НА фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягали. Начальник Зміївського РВ ГУ ДМС України у Харківській області Бережний А.Л. проти задовлення заяви не заперечував. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , народилась [INFO] у м. Ангрен, Ташкентської області, Узбекської PCP. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а. с. 11). [PERSON] має Посвідку на постійне місце проживання ( [NUMBER] ), видану 19.04.2017 Зміївським РВ ДМС України в Харківській області (а. с. 7, 8). Адресою зареєстрованого місця проживання заявниці згідно Посвідки на постійне місце проживання зазначено: [ADDRESS] (а. с. 10). Батьками [PERSON] , [INFO] є « [PERSON] » (батько) та « [PERSON] » (мати) /п.і.б. вказано на російській мові згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а .с. 11). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 17.05.1984, вбачається, що " [PERSON] " та " [PERSON] " /п.і.б. вказано на російській мові згідно копії свідоцтва/ розірвали шлюб (а. с. 14). Копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 14.02.1958, встановлено, що [INFO] народилась « [PERSON] » /п.і.б. вказано на російській мові згідно копії свідоцтва про народження/, батьком якої є - [PERSON] (а. с. 12). Згідно копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 12.04.2006, [PERSON] помер [INFO] в с. Віліно, Бахчисарайського району АР Крим. З копії довідки Вилівської сільської ради №1962 від 06.09.2010 вбачається, що [PERSON] , [INFO] / довідка складена на російській мові/ мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , в період з січня 1991 по день смерті (а. с. 20). З копії довідки № 463 завідуючого відділу міжнародних відносин за підписом [PERSON] від 26.01.1999 вбачається, що [PERSON] , 1979 р.н., яка прибула з Узбекистана, перебуває на обліку, як нащадок раніше депортованої з Криму особи (а. с. 18). З копії Архівної довідки №7/4-Е-9059 від 03.01.2011 Міністерства внутрішніх справ Республіки Узбекистан вбачається, що [PERSON] , 1914 р.н., уродженець с. Демерджи, Алуштинського району Кримської області, на підставі постанови ДОКО СРСР від 11 травня 1944 року був виселений з с. Демерджи, Алуштинського району Кримської області до м. Ангрен, Ташкентської області (а. с. 19). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 4 Закону України «Про громадянство України» визначено, що питання громадянства України регулюються Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України. Отже, правовідносини щодо набуття громадянства України, оформлення та припинення громадянства врегульовані Конституцією України, Законом України «Про громадянство», Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» та іншими нормативними актами. Згідно Закону України «Про громадянство України» іноземці або особи без громадянства, за наявності підстав, можуть набути громадянство України за народженням, за територіальним походженням, внаслідок прийняття до громадянства України та за іншими підставами. Стаття 4 Конституції України визначає, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України». За змістом ст. 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Відповідно до пункту 27 Розділу ІІ Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» - для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Крім того, 11 січня 2013 року Україна приєдналась до Конвенції ООН про скорочення безгромадянства, основною метою якої є всебічне сприяння особам без громадянства та під ризиком безгромадянства набувати громадянство країни, на яке вони мають право. Чинним законодавством України визначено залежність набуття громадянства від встановленості факту проживання осіб на території України до 24 серпня 1991 року. Отже, від встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] до 24 серпня 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом її право звернутись до міграційної служби з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Таким чином, встановлення даного факту необхідне заявниці для підтвердження права на набуття громадянства України, його реалізації та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки, що суд також враховує при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінивши надані докази у сукупності, суд приходить до висновку, що надані докази є належними, достовірними, допустимими та достатніми для встановлення факту, що має юридичне значення. Факт постійного проживання [PERSON] , 1914 р.н. (діда заявниці [PERSON] ) на території, яка стала територією України відповідно до закону «Про правонаступництво України», до 24 серпня 1991 року. З урахуванням викладеного, враховуючи, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та не пов`язане з наступним вирішенням спору про право, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] .

Outcome: approved