Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач Заступник Харківського міжрайонного прокурора, який діє в інтересах держави в особі: Харківського національного аграрного університету ім..В.В. Докучаєва, Міністерства аграрної політики України, звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Фрунзенський районний відділ у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, про виселення особи та зняття з реєстрації в гуртожитку [ADDRESS]. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що Харківський національний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства аграрної політики України та є навчальним закладом державної форми власності четвертого рівня акредитації з правами юридичної особи. Фінансування навчального закладу здійснюється із державного бюджету. Основні засоби та майно, що рахується на балансі Університету є державною власністю і передано вказаному навчальному закладу в оперативне управління. На балансі Університету перебуває гуртожиток [ADDRESS] приміщення якого складаються з 110 кімнат, у тому числі 102 житлових кімнат, які повинні утримуватися для проживання слухачів Інституту післядипломної освіти та співробітників Університету. В зазначеному гуртожитку проживає громадянин Вєтнаму - [PERSON], [INFO], за даними Головного управління ДМС в Харківській області 24.10.2013 останнього зареєстровано Фрунзенським PB у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області за адресою гуртожитку, та знаходиться на території України згідно з поновленою посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] від 17.11.2014. Згідно з інформацією Університету підставою реєстрації та проживання [PERSON] в гуртожитку був договір довічного управління майном №25/04-08 від 28.04.2008, укладений між Університетом та АТЗТ «Інтелс». у Положенні про студентський гуртожиток Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (далі - Положення), яке 02.09.2013 затверджено ректором Університету Пузіком В.К. та погоджено головою об'єднаної ради студентського самоврядування [PERSON] Громадянин Вєтнаму - [PERSON] в Університеті не навчається та не працює, відповідного ордеру на вселення до гуртожитку не отримувала. Наказ керівника Університету за погодженням з його профспілковим комітетом [PERSON] не видавався, отже його вселення до гуртожитку є незаконним та безпідставним. Також Університетом не надавалася згода на реєстрацію [PERSON] за адресою гуртожитку. Враховуючи, що вселення та проживання [PERSON] у гуртожитку є безпідставним та незаконним, дозвіл на його вселення, проживання та реєстрацію керівництвом Університету не надавався, на думку позивача, реєстрація його місця проживання у гуртожитку також була проведена з порушенням вимог законодавства. . У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладені вище . Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання були повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник Харківського національного університету ім..В.В. Докучаєва у судове засідання не з'явилася, надала суду письмові пояснення в яких зазначила, що університету з 1960 року по теперішній час на правах оперативного управління належить гуртожиток [ADDRESS]. який знаходиться на балансі ХНАУ ім.. В.В. Докучаєа. Колишній ректор університету у 2008 році уклав Договір довірчого управління вищевказаним гуртожитком з АТЗТ "Інтелс". Згідно Акту-передачі до Договору, у розпорядження АТЗТ "Інтелс" було передано майно - 54 кімнати, це саме ті кімнати в яких наразі проживають сторонні громадяни з Вєтнаму. Договір не відповідав вимогам законодавства, у зв'язку з чим був визнаний судом неукладеним. Незважаючи на неодноразові намагання університету врегулювати питання спочатку мирним шляхом, а згодом шляхом відключення комунікацій АТЗТ "Інтелс" не повернув кімнати, а продовжував їх використовувати та заселяти туди сторонніх громадян. ХНАУ ім.. В.В. Докучаева з приводу незаконного проживання громадян поселених сторонньою організацією неодноразово звертався до правоохоронних органів, прокуратури, СБУ України, Харківської обласної адміністрації. У 2012 році було подано позов до Господарського суду Харківської області на АТЗТ "Інтелс", але в 2014 році в позові було відмовлено. Ситуація потребувала дій щодо виявлення кожної особи яка незаконно проживає у гуртожитку та подання до неї окремого позову. У зв'язку з неможливістю самостійно вчинити оперативні дії, університет звернувся за захистом своїх прав та інтересів до Харківської обласної та міжрайонної прокуратури . Через незаконність поселення сторонніх громадян, університет не може вільно користуватись своїм майном. З урахуванням вищевикладеного ХНАУ ім.. В.В. Докучаева повністю підтримує позов та просить задовольнити позовні вимоги Заступника Харківського міжрайонного прокурора в повному обсязі. Представник Міністерства аграрної політики та продовольства України у судове засідання не з'явилася, надала суду пояснення на позовну заяву, в яких зазначила, що Харківський національний аграрний університет ім. В.В.Докучаева належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства аграрної політики та продовольства України та є навчальним закладом державної форми власності четвертого рівня акредитації з правами юридичної особи. Фінансування навчального закладу здійснюється із державного бюджету. Основні засоби та майно, що рахується на балансі університету, є державною власністю і передано Університету в оперативне управління. Як вбачається з Листа Університету № 1751/0121 від 03.12.2014 року, на балансі зазначеного Університету перебуває гуртожиток [ADDRESS], приміщення складаються з 110 кімнат, в тому числі 102 житлові кімнати, в якому ивають слухачі Інституту післядипломної освіти та співробітники університету, що поселяються відповідно до наказів по Університету, та громадяни інших країн, яких поселено в гуртожиток в результаті укладання між університетом та Акціонерним товариством закритого типу «Інтелс» Договору чого управління майном № 25/04-08 від 25 квітня 2008 року. В зазначеному гуртожитку проживає відповідач - [PERSON], 1969 року народження, який є громадянином Вєтнаму, що підтверджується посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від .2014 року та наданим Університетом Списком громадян Вєтнаму, які проживають в Гуртожитку. Відповідач - [PERSON] зареєстрований на підставі зазначеного договору, який судом визнано неукладеним. Відповідач в Університеті не навчається та не працює, відповідного ордеру на вселення до гуртожитку не утримував, проживання в ньому та реєстрація є незаконними та беззпідставними. Представник третьої особи Фрунзенського районного відділу у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Частинами 3, 6 статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що підставою представництва прокурором у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Згідно з вимогами ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України прокурор здійснює представництво інтересів держави в порядку, визначеному ЦПК України та іншими законами і може здійснювати представництво на будь- якій стадії процесу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що Харківський національний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства аграрної політики України та є навчальним закладом державної форми власності четвертого рівня акредитації з правами юридичної особи. Фінансування навчального закладу здійснюється із державного бюджету. Основні засоби та майно, що рахується на балансі Університету є державною власністю і передано вказаному навчальному закладу в оперативне управління. Університету з 1960 року по теперішній час на правах оперативного управління належить гуртожиток [ADDRESS], який знаходиться на балансі ХНАУ ім.. В.В. Докучаєа, що підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів, приміщення гуртожитку складаються з 110 кімнат, у тому числі 102 житлових кімнат, які повинні утримуватися для проживання слухачів Інституту післядипломної освіти та співробітників Університету. У 2008 році між Харківським національним аграрний університет ім. В.В.Докучаева та АТЗТ "Інтелс". укладено Договір довірчого управління вищевказаним гуртожитком. Згідно Акту-передачі до Договору, у розпорядження АТЗТ "Інтелс" було передано майно - 54 кімнати, в яких наразі проживають сторонні громадяни з Вєтнаму. Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.06.2009 року визнав цей договір дійсним (справа №35/3109). Постановою Харківського апеляційного суду України від 16.09.2009 року зазначене рішення Господарського суду Харківської області від 18.06.2009 року було скасоване, за висновками суду цей договір є неукладеним. Вищий господарський суд України постановою від 23.12.2009 залишив постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.09. 2009 року без змін. Судом встановлено, що після Рішення Харківського апеляційного суду України, підстава на якій було набуте майно відпала та незважаючи на неодноразові намагання університету врегулювати питання спочатку мирним шляхом, АТЗТ "Інтелс" не повернув кімнати. У зазначеному гуртожитку проживає громадянин Вєтнаму - [PERSON], [INFO] За даними Головного управління ДМС в Харківській області 24.10.2013 останнього зареєстровано Фрунзенським PB у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області за адресою гуртожитку, та знаходиться на території України згідно з поновленою посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] від 17.11.2014. Відповідно до ст. 137 ГК України право оперативного управління захищається законом відповідпо до положень для захисту прав власності, та на ст. 386 ЦК, відповідно до якої власник, має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які порушують його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 127 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК Української PCP) під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки, які можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно до частини 2 статті 128 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Згідно статті 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Вказані вимоги також враховано у Положенні про студентський гуртожиток Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва, яке 02.09.2013 затверджено ректором Пузіком В.К. та погоджено головою об'єднаної ради студентського самоврядування [PERSON] Згідно з п.13 Положення гуртожитки крім основного призначення можуть надавати за окрему плату додаткові послуги перелік яких визначений законодавством. Перелік платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796. Так, відповідно до п.п.З п.7 зазначеного Переліку надання спеціально облаштованих приміщень гуртожитків навчальних закладів можливо виключно для проживання осіб, які навчаються або працюють у відповідному навчальному закладі; абітурієнтів відповідного навчального закладу під час вступних іспитів; осіб, які направлені у відрядження до таких навчальних закладів; осіб, які навчаються в інших навчальних закладах і проживають у гуртожитках навчального закладу згідно з рішенням його керівника; працівників інших навчальних закладів, установ та організацій. Згідно пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української PCP № 208 від 03.06.1986 року, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно з п. 15 Примірного положення про гуртожитки, житлова площа в гуртожитку не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом. Таким чином, мешканці гуртожитку наймають жилу площу у підприємства, організації, установи, де вони працюють або навчаються, - тимчасово, на період роботи або навчання, на умовах, визначених Главою 4 ЖК України та Примірним положенням про гуртожитки. Надання жилої площі в гуртожитку особам, які не працюють та не навчаються в Університеті (без видачі ордера), або таким, які направлені у відрядження до таких закладів, або навчаються чи працюють в інших навчальних закладах, установах, організаціях (без видачі наказу керівника Університету за погодженням з профспілковим комітетом закладу) є порушенням чинного законодавства та суперечить законодавчо визначеному призначенню гуртожитків. При цьому встановлено, що громадянин Вєтнаму - [PERSON] в Університеті не навчається та не працює, відповідного ордеру на вселення до гуртожитку не отримував. Наказ керівника Університету за погодженням з його профспілковим комітетом [PERSON] не видавався, отже його вселення до гуртожитку є незаконним та безпідставним. Також Університетом не надавалася згода на реєстрацію [PERSON] за адресою гуртожитку. Крім того, згідно з ч.І ст.2, ст.З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до п. 1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджених наказом МВС України від 22.11.2012 №1077 (далі - Порядок реєстрації) реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення у день подання особою документів. Зважаючи на викладене, та враховуючи, що вселення та проживання [PERSON] у гуртожитку є безпідставним та незаконним, дозвіл на його вселення, проживання та реєстрацію керівництвом Університету не надавався, то реєстрація його місця проживання у гуртожитку також була проведена з порушенням вимог законодавства. Згідно з п.7.1. Порядку реєстрації, в разі проведення реєстрації місця проживання особи з порушенням вимог законодавства, вона скасовується. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. При цьому згідно з приписами ч.І ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі були зареєстровані у гуртожитку, що належить до державної власності, надання жилої площі було здійснено з порушенням діючого житлового законодавства, а тому не можливо вважати, що відповідачі зареєстровані і проживають у гуртожитку на законних підставах. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

Outcome: approved