Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

15.10.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказує, що 13.07.2006 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № VOE0RX04800072, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 933,87 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку із невиконанням зобов'язання відповідачем просить стягнути заборгованість станом на 19.08.2014 році в розмірі 13398,69 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Представник позивача Кузін Є.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечили, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначили, що банк просить стягнути із відповідача і пеню та штраф, що є різновидами неустойки, а не окремими видами штрафних санкцій, тобто просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність. Нарахована позивачем пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 10146,82 грн. значно перевищує розмір основного платежу. В той же час, наявний в матеріалах справи судовий наказ не був пред'явлений позивачем до виконання, а стягнення за ним не проводилось. Вважає, що наявний судовий наказ, є рішенням суду, яке постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав, яке набрало законної сили, що є підставою для закриття провадження. Оскільки в кредитному договорі чітко встановлено, що зобов'язання повинно бути виконано не пізніше 14.07.2007 року, то саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності, проте банк звернувся до суду лише в 2014 році, тобто з пропуском 5-ти річного строку позовної давності встановленої договором. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що на підставі заяви № VOE0RX04800072 від 13.07.2006 року (далі-кредитний договір), банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 933 грн. на строк 12 місяців по 13.07.2007 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 12,61 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 84,90 грн. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагород, комісії в оговорених в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умов) строки (а.с.6). Із копії паспорту відповідача встановлено, що остання після укладення шлюбу змінила прізвище із "Леуш" на "Бець" (а.с. 11). Як вбачається із кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати , за який приймається період з 1 по 7 число кожного місяця позичальника повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 101,07 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди, комісії, а також інших виплат згідно Умов. В той же час, позичальник зобов'язалася повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, комісії відповідно до Заяви та Умов. Згідно п. 4.2. Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11,01 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Окрім того, відповідач виразила свою згоду, що вищевказана Заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надавання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), Тарифами складає між нею та Банком кредитно-заставний договір, підтвердила, що вся надана інформація достовірна, зобов'язалася про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 днів від моменту їх виникнення, про що свідчить підпис відповідача на Заяві (а.с.6). Судом встановлено, що станом на 19.09.2014 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить: 245,51 грн. - заборгованість за кредитом, 4636,25 грн. - заборгованість за відсотками, 10146,82 грн. - заборгованість з пені (а.с.5). Як вбачається із копії судового наказу від 13.03.2009 року у справі № 2н-539/2009 року, виданого Луцьким міськрайонний судом Волинської області, із відповідач на користь позивача стягнуто заборгованість за вищевказаним договором в безспірному порядку в розмірі 2744,11 грн. (а.с.4). Водночас, позивачем зменшено суму заборгованості із врахуванням стягнутого боргу на підставі судового наказу - 15028,58-2744,11 грн.=12284,47 грн. Із розрахунку заборгованості також встановлено, що відповідачу нараховано штрафи відповідно до п. 5.3. Умов: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 614,22 грн. - штраф (відсоткова складова). Таким чином, розмір заявлених вимог до стягнення становить: 12284,47 грн. + 500 грн. + 641,22 грн. = 13398,69 грн. Відповідно до наданої суду виписки за вищевказаним кредитним договором встановлено, що відповідачем частково здійснювалися проплати за вищевказаним договором, вказані обставини відповідачем не заперечувалися у судовому засіданні. Проте із пояснень відповідача вбачається, що останній платіж нею було здійснено у 2007 році. В той же час, із виписки встановлено, що 08.04.2011 року через касу банку відповідачем було сплачено платіж у розмірі 11,25 грн. Окрім того, п. 3.2.5 Умов позичальник доручає банку списувати кошти з усіх поточних рахунків у валюті кредиту та у валюті, відмінної від валюти кредиту при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами при настанні строків встановленого законодавством порядку. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом. Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 258 цього Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давніть: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що відповідач згідно умов договору на які вона погодилась, надала банку право списувати кошти з усіх її поточних рахунків при настанні строків платежів, що і здійснювалось банком в межах сум заборгованості та з дотриманням вимог чинного законодавства. Так, на протязі 2011-2013 року відбувалось договірне списання, що вбачається із виписки по рахунку, при цьому такі дії банку відповідачем не оскаржені, незаконними не визнані, тому на дані правовідносини розповсюджуються положення чч. 1, 3 ст. 264 ЦПК України. Тобто, відрахування позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника. Таким чином, оскільки останнє списання коштів із рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості відбулось 26.06.2013 року, суд приходить до висновку, що строк позовної давності слід обчислювати з 26.06.2013 року. Як вбачається із п.п. 5.5. Умов, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафі за даним договором встановлюється 5 років. Враховуючи вищевикладене суд, приходить до висновку, що звернення банку до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором у вересні 2014 року не суперечить умовам визначених і погоджених сторонами у договорі. Частиною 3 ст. 551 ЦК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, тому стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1786,72 грн., тобто в меншому розмірі, ніж просить позивач, що не суперечить правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із відповідача підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 3923,96 грн., тобто сума боргу за кредитом, відсотками та пенею ( 245,51 грн.+4636,25 грн.+1786,72 грн.=6668,48 грн.) із врахуванням суми заборгованості задоволеної судом та стягнутої за судовим наказом в розмірі 2744,11 грн., тобто 6668,48 грн. -2744,11 грн.=3923,96 грн. Відповідно до п. 5.2. Умов, при порушенні позичальником платежів по будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. Оскільки судом зменшено розмір пені у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд приходить до висновку, що із відповідача підлягають стягненню штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості 196,19 грн. ((3923,96*5)/100). Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь банку слід стягнути заборгованість за кредитним договором VOE0RX04800072 від 13.07.2006 року в розмірі 4620,15 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються кошти в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial