Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача Київської районної в м. Донецьку ради про визнання права власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] (а.с.2-3), посилаючись на те, що зазначений будинок належить позивачу та його матері [PERSON] по ? частині кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 листопада 2008 року № 6323. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті матері позивач звернувся до Шостої донецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса від 28 листопада 2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що право власності на зазначену ? частину будинку не було зареєстроване на ім?я [PERSON] Тому позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину зазначеного будинку, а право власності на іншу частину цього ж будинку позивач вже зареєстрував 10 червня 2013 року. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив визнати за ним право власності на спадщину на 1/2 частину будинку [ADDRESS]. Представник відповідача Київської районної в м. Донецьку ради в судове засідання неодноразово не з?явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, направив заяви, в яких просив розглянути справу без участі представника відповідача (а.с.25,31,56, 66), в зв?язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Шостої Донецької державної нотаріальної контори в судове засідання неодноразово не з?явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, направив заяви, в яких просив розглянути справу без участі представника третьої особи (а.с.40,46,58), в зв??язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів. Представник третьої особи реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку в судове засідання неодноразово не з?явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, направив заяви, в яких просив розглянути справу без участі представника третьої особи (а.с.26-27,28-29,32,41,52-53,55), в зв?язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 28 листопада 2008 року Управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради було видано свідоцтво № 6323, згідно з яким будинок за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? частки кожному, що підтверджується копією зазначеного свідоцтва (а.с.11). Суд також встановив, що 10 червня 2013 року реєстраційною службою Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку проведено реєстрацію права власності на ? частину будинку [ADDRESS] за [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с.13), а 28 листопада 2013 року постановою державного нотаріуса Шостої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/2 частину зазначеного будинку після смерті його матері [PERSON] (а.с.13). За змістом постанови державного нотаріуса від 28 листопада 2013 року, підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що спадкоємець [PERSON] для оформлення спадщини надав державному нотаріусу правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло від 28 листопада 2008 року за № 6323, яке було зареєстровано у відповідному органі реєстрації прав вланості на нерухоме майно лише на ? частину на ім'я [PERSON], а на ім'я [PERSON] державна реєстрація речових прав на ? частину вищезазначеного будинку відсутня. При цьому позивач в своїй позовній заяві та в судовому засіданні підтвердив, що за життя [PERSON] її право власності на ? частину будинку, що належить їй згідно свідоцтва про право власності від 28 листопада 2008 року, не було зареєстроване у відповідному органі реєстрації прав на нерухоме майно. А з відповіді відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку від 30 липня 2013 року виходить, що [PERSON] відмовлено у здійсненні реєстрації права власності померлої [PERSON] на ? частину спірного будинку (а.с.28-29). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року в редакції, яка діяла на час видачі свідоцтва про право власності на спірний будинок за № 6323 від 28 листопада 2008 року, а також діє на теперішній час, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно. А відповідно до п.2 ч.1 ст.19 цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді. При цьому відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). А відповідно до ч.7 ст.16 зазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Отже відповідно до зазначених норм діючого законодавства за відсутності державної реєстрації права власності на майно спадкодавця спадкоємець як правонабувач в порядку правонаступництва має право звернутися із заявою про реєстрацію права власності на спадкове майно до відповідного органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, подавши реєстратору документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Таким чином, у разі відмови цим органом у проведенні реєстрації спадкоємець вправі оскаржити таку відмову до суду. За таких обставин суд встановив, що позивач, отримавши відмову відділу державної реєстрації речових прав та відмову державного нотаріуса від 28 листопада 2013 року, має право оскаржити відмову у судовому порядку, але замість оскарження відмови державного нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно або відмови відділу реєстрації прав позивач звернувся до суду із теперішнім позовом про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування, тобто обрав невірний засіб захисту своїх прав. Тому суд позбавлений законної можливості задовольнити заявлений позивачем [PERSON] позов. На підставі викладеного, ч.1 ст.1218 ЦК України, п.1 ч.1 ст.4, ч.7 ст.16, п.2 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року, з наступними змінами та доповненнями,

Outcome: dismissed