Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача за участю третіх осіб Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Краматорської міської ради Донецької області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем уклала шлюб 29 листопада 2008 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 19 березня 2013 року рішенням Центрально-міського райсуду м. Горлівки шлюб між подружжям було розірвано, та залишилось неврегульоване питання, щодо місця проживання неповнолітнього сина. Відповідач попри згоду позивача насильно забрав сина проживати до себе і обмежує матір у спілкуванні з ним. Також на даний час не має постійного доходу, підтримує сепаратиські погляди, вчить сина не поважати все українське, має вивести сина на ПМЖ до Росії, не може забезпечити дитині нормальних безпечних умов для проживання та дати належне виховання і духовно-моральний розвиток. Під час розгляду справи позивач подала до суду уточнення до позовної заяви, в яких просила визнати місце проживання сина - [PERSON], [INFO] з позивачем за адресою: [ADDRESS]. 01 липня 2015 року ухвалою суду залучено Службу у справах дітей Краматорської міської ради Донецької області у якості третьої особи Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Дала пояснення,аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що дозволила матері чоловіка тимчасово вивезти дитину із тимчасово окупованої території. У теперішній час дитина знаходиться у відповідача, який не бажає повертати дитину, щоб дитина проживала на території України. Відповідач у судове засідання не з'явився. З урахуванням положень ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України " в зв"язку з неможливістю надсилання будь-яких поштовіих відправлень, що підтверджуєьтся листом піприємства зв"язку УДППЗ "Укрпошта" був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дніпровського районного суду м.Києва. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації Ісаєва І.М. позовні вимоги визнала. Пояснила, що обстежили місце проживання позивача та встановили наявність умов для виховання дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей Краматорської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 19 березня 2013 року Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано(а.с. 7). Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO].(а.с.12). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї позивача від 17 лютого 2013 року за адресою [ADDRESS] створені всі необхідні умови для розвитку, виховання, проживання та відпочинку малолітнього сина [PERSON], [INFO].(а.с. 14,15) Відповідно характеристики Автомобільно-Дорожнього інституту Державного вищого навчального закладу «Донецький Національний технічний Університет» від 05 грудня 2012 року [PERSON] працює в даному інституті на посаді літературного редактора редакційно-видавничого відділу та має позитивну характеристику.(а.с. 16) Згідно характеристики та акту Комунального підприємства «Центральний» від 28 серпня 2012 року, позивач за місцем свого проживання, а саме: за адресою [ADDRESS] характеризується позитивно.(а.с. 17,18). Згідно довідки № 3004011230 від 03 червня 2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасової окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, [PERSON] перемістилася з тимчасової окупованої території в [ADDRESS](а.с. 26). Відповідно характеристики відділу аспірантури Горлівського інституту іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донецький Національний технічний Університет» позивачка в аспірантурі навчається з листопада 2014 року та позитивно характеризується.(а.с. 48,75). Згідно характеристики Житлово-експлуатаційної дільниці № 407 від 22 липня 2015 року за місцем мешкання за адресою [ADDRESS] скарг від сусідів та мешканців будинку на позивача не надходило(а.с. 50). Відповідно до договору добровільного страхування від нещасних випадків № К3R0NS-156N43J від 23 липня 2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та позивачем, застраховано життя та здоров'я [PERSON], [INFO].(а.с. 56-57). Згідно акту обстеження умов проживання № 48 від 22 липня 2015 року, складеного завідувачем сектору соціально-правового захисту дітей служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації Ісаєвою І.М., позивачем створені всі умови для проживання дитини за адресою [ADDRESS].(а.с. 59). Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації позивач з грудня 2014 року по липень 2015 року знаходиться на обліку та отримує допомогу переміщеним особам на проживання (а.с.77). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За положеннями ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно висновку від 31 серпня 2015 року № 7927/41/3/103 органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державна адміністрація у м. Києві про визначення місця проживання дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON].(а.с. 100). Тому позовні вимоги про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON],[INFO], за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тому вимоги про зобов"язання відповідача передати дитину на на проживання та виховання позивачу є передчасними. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивач просила про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно. При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить з такого. Нормами ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач працездатний, не працює, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України, норм и статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років та працездатних осіб з 1 січня 2015 року у сумі 1218 гривень та виходячи з встановлених фактичних обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 800(вісімсот) гривень на дитину щомісячно до досягнення повноліття. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явленення позову. Судом встановлено, що дитина з позивачем не проживає. Тому аліменти слід стягнути з дня винесення рішення суду - 01 вересня 2015 року. Згідно ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 01 вересня 2015 року визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6 890,00 грн.), а за подання позовної заяви фізичною особою немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (511,20 грн.). Згідно ч. ст. 2 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за вимогу немайнового характеру на користь позивача в сумі 551 грн. 20 коп. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за вимогу майнового характеру на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial