Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області 9 січня 2020 року надійшла заява [PERSON] про встановлення факту батьківства, заінтересована особа - Ананьївська міська рада (як правонаступник Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області). Згідно заяви, [INFO] помер батько заявниці - [PERSON] , який проживав за адресою: Одеська обл., Ананьївський р-н, Ананьївська Перша сільська рада, с.Селиванівка. Заявниця зазначає, що після смерті її батька відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) в земельному фонді Колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с.Ананьїв Перший Ананьївського району Одеської області згідно сертифікату про право на земельну частку (пай) ОД №0055408, виданого 9 липня 1996 року Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області. Як зазначено в заяві, заявниця є спадкоємцем першої черги за законом, інші спадкоємці, які заявляють свої права на спадщину - відсутні. При цьому, заявниця зазначає, що на її звернення щодо оформлення спадщини до Державного нотаріуса Ананьївської районної державної нотаріальної контори Мороз Н.О. їй повідомили, що документи, які підтверджують родинні відносини між заявницею та її батьком - [PERSON] , відсутні та рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. В заяві вказано, що мати заявниці - [PERSON] та батько - [PERSON] проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу та у період їх спільного проживання народилася заявниця - [INFO] . При цьому, як зазначає заявниця, у свідоцтві про її народження запис про батька відсутній і був зазначений зі слів матері, в порядку встановленому ч.1 ст.135 СК України. Дошлюбне прізвище заявниці « [PERSON] » було змінено після укладення шлюбу на « [PERSON] ». Згідно заяви, за життя [PERSON] визнавав заявницю своєю донькою, утримував, займався її вихованням та піклувався про неї протягом всього життя, тобто, на думку заявниці, вони були однією сім`єю і заявниця все своє життя знала, що [PERSON] є її рідним батьком. Весь час вони проживали однією родиною до часу, коли заявниця вийшла заміж і почала проживати окремо від батьків. За час окремого проживання від батька і до дня його смерті заявниця завжди піклувалася про нього, допомагала у всьому. Також, в заяві зазначено, що з приводу того, що [PERSON] не записаний в свідоцтві про народження заявниці, як батько і вона записана по прізвищу своєї матері у заявниці ніколи не виникало ніяких питань, оскільки їй було відомо, що батьки не були офіційно одруженими, а проживали у цивільному шлюбі, поки не виникла потреба в оформленні спадкових прав після смерті батька. Тоді, заявниця зіштовхнулась з тим, що у неї відсутній юридичний родинний зв`язок з батьком, а це унеможливлює в подальшому прийняття спадщини. У зв`язку з викладеним заявниця звернулася до суду з даною заявою та просить встановити факт, що заявниця являється рідною донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 22 січня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду. Роз`яснено заінтересованій особі її право подати пояснення щодо заяви, порядок та строки реалізації зазначеного права. Копію ухвали суду від 22 січня 2020 року направлено на адресу заінтересованої особи з супровідним листом за вихідним №491/8/20/716/2020 від 27 січня 2020 року (а.с.26) та отримано заінтересованою особою 29 січня 2020 року, що підтверджується розпискою у «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.28). 11 травня 2021 року заявниця та її представник - адвокат Бойко Олександр Олександрович, повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №368682 від 29 березня 2021 року (а.с.90), у судове засідання з розгляду справи не з`явилися. Проте, 11 травня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника заявниці (а.с.100), в якому він просив розгляд справи проводити без участі заявниці та її представника, зазначив, що вимоги заяви вони підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Також, у вказаному клопотанні представник заявниці просив суд долучити до матеріалів справи в якості письмового доказу копію виписки №402 від 11 травня 2021 року Ананьївської міської ради Одеської області (а.с.101) про склад домогосподарства. Клопотання представника заявниці про долучення письмового доказу було судом розглянуто та задоволено, про що без видалення до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. Представники заінтересованої особи - Ананьївської міської ради, як правонаступника Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області, 11 травня 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Проте, 11 травня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника заінтересованої особи - [PERSON] (а.с.96-98), повноваження якого підтверджені довіреністю від 6 квітня 2021 року №995 (а.с.99), якому він зазначив, що проти задоволення заяви [PERSON] міська рада не заперечує, просив розгляд справи здійснювати за відсутності представників заінтересованої особи. У відповідності до положень ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, їх клопотання про розгляд справи за їх відсутності, положення ч.3 ст.211, ч.ч.1-3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності заявника та представників заінтересованої особи. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, приходить до висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Заявником є [PERSON] , [INFO] народження , уродженка с.Селиванівка Ананьївського району Одеської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що підтверджується доданими до заяви копіями: паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 12 січня 2005 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5) та картки фізичної особи-платника податків, виданої 25 лютого 2004 року Любашівською МДПІ (а.с.6), а також довідкою Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 17 січня 2020 року №32 (а.с.23). Заявниця звернулася до суду з даною заявою, зазначаючи, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Факт смерті [PERSON] підтверджується доданою до заяви копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 1 березня 2002 року Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.7), відповідно до якого [INFO] у селищі Селіванівка Ананьївського району Одеської області у віці 68 років помер [PERSON] . Слід звернути увагу на те, що 1 січня 2004 року набрав чинності Сімейний кодекс України, пунктом 2 Розділ VII «Прикінцеві положення» якого, визнано таким, що втратив чинність з вступом у дію Сімейного кодексу України Кодекс про шлюб та сім`ю України. До вказаної дати КпШС визначав порядок і умови одруження, регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім`ї, відносини, які виникають у зв`язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану. При цьому, питання яке порушено заявницею перед судом в СК України врегульовано статтею 128, частиною 2 якої визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. В свою чергу в КпШС аналогічне питання було врегульовано статтею 53, частиною 3 якої визначено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Зі змісту наведених норм вбачається, що ними визначено різні обставини, які підлягають доказуванню для встановлення факту батьківства. При цьому, згідно статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Заявниця народилася [INFO], тобто до набрання чинності СК України, у зв`язку з чим суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню норми КпШС, який був чинний на дату народження заявниці. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в пункті 3 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в якому зазначено, що Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 серпня 2019 року у справі №754/3558/16-ц (провадження №61-22781св18). Отже згідно частини 3 статті 53 КпШС можливо виділити три окремі підстави, за існування хоча б однієї з яких може бути встановлений факт батьківства, а саме: 1) спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження; 2) спільне виховання чи утримання ними дитини; 3) докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як вбачається з заяви, в обґрунтування своїх вимог заявниця посилається на те, що її мати - [PERSON] та [PERSON] спільно проживали та вели спільне господарство на момент народження заявниці. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. На підтвердження вимог заяви заявницею додано до заяви копію листа Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 21 вересня 2019 року №1365/65-16 (а.с.8), з якого вбачається, що матір`ю заявниці є [PERSON] , 1930 року народження. Також, у вказаному листі містяться відомості про те, що заявниця в результаті укладення шлюбу змінила прізвище з дошлюбного - « [PERSON] » на шлюбне - « [PERSON] ». На підтвердження факту спільного проживання та ведення господарства між [PERSON] та [PERSON] представником заявниці надано суду копію виписки №402 від 11 травня 2021 року Ананьївської міської ради Одеської області (а.с.101) про склад домогосподарства [PERSON] (особистий рахунок №767) за 1964-1966 роки, з якої вбачається що до складу вказаного господарства входили: 1) [PERSON] , 1933 року народження, - голова; 2) [PERSON] , 1930 року народження - дружина; 3) [PERSON] , [INFO] , - дочка; 4) [PERSON] , [INFO] , - син; 5) [PERSON] , [INFO] , - дочка; 6) [PERSON] , [INFO] , - дочка; 7) [PERSON] , [INFO] народження , - дочка. Згідно частин 1 та 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частинами 1 та 2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно статей 78-80 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Оцінюючи копію виписки №402 від 11 травня 2021 року Ананьївської міської ради Одеської області (а.с.101) в якості доказу суд зазначає наступне. Слід зазначити, що у відповідності до Постанови Ради народних комісарів СРСР від 26 січня 1934 року №185 «Про первинний облік у сільських радах» була введена по господарська книга, як документ обліку та первинної документації для сільських рад. У відповідності до пункту 6 Постанови Ради народних комісарів СРСР від 26 січня 1934 року №185 «Про первинний облік у сільських радах» затверджені на основі цієї Постанови форми первинного обліку є офіційними документами сільських рад і повинні вестися в суворій відповідності з інструкціями Центрального управління народно-господарського обліку Держплану Союзу РСР. Відповідно до ст.11 Закону Української РСР від 19 липня 1968 року «Про селищні, сільські ради народних депутатів» обов`язок по веденню погосподарських книг був покладений на селищні та сільські ради народних депутатів. Згідно з положеннями нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету СРСР по статистиці від 25 травня 1990 року №69, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Сільські Ради один раз в п`ять років провадять закладку погосподарських книг та алфавітних книг господарств станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг провадиться шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення в період з 1 до 15 січня. В наступні чотири роки щорічно сільські Ради провадять суцільну перевірку та уточнення записів в заведених погосподарських книгах. Особові рахунки господарств в погосподарській книзі відкриваються під час закладки книг станом на 1 січня на всіх осіб, що постійно проживають на території сільської Ради. Всі записи в особових рахунках провадяться безпосередньо в господарствах. В погосподарську книгу записуються члени господарств усіх суспільних груп (господарства працівників колективних сільськогосподарських підприємств, робітників, службовців, осіб, які зайняті індивідуальною трудовою діяльністю, селянські (фермерські) господарства та ін.), які постійно проживають на території сільської Ради, незалежно від наявності в них будівель, садиби та худоби. Записи в погосподарській книзі без відвідування кожного господарства недопустимі. Господарства записуються в порядку розміщення в населеному пункті незалежно від їх суспільної групи. у розділі 1 "Список членів господарства", у рядку 2-му "Відносини до члена господарства, записаного першим" - під його прізвищем записується "голова", а проти всіх інших членів сім`ї записуються їх родинні відносини до нового голови господарства (сім`ї) - "батько", "мати", "дружина", "чоловік", "брат", "сестра", "дочка", "син" і т. д. Раніше записані родинні відносини членів господарства (сім`ї) повинні бути обов`язково закреслені та змінені. Зі змісту наведених норм вбачається, що книги погосподарського обліку були основним обліковим документом, який підтверджував факт спільного проживання осіб та спільного ведення ними господарства, у зв`язку з чим суд вважає, що надана представником заявниці копія виписки №402 від 11 травня 2021 року Ананьївської міської ради Одеської області (а.с.101) може слугувати належним, достовірним та допустимим доказом того, що мати заявниці - [PERSON] спільно проживала та вела спільне господарство з [PERSON] , як до народження заявниці так і на час її народження, що є підставою для встановлення факту батьківства відповідно до ч.3 ст.53 КпШС, у зв`язку з чим заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved