Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У позові, заявленому до Компанії Кеффтер Трейдінг Лімітед ( Беліз, Баррак Роад, 9, Центральна Америка), [PERSON] просив визнати недійсним Договір від 20 листопада 2013 року про купівлю - продажу його корпоративних прав ( частки у статутному капіталі ТОВ „Благовіщенське"), як такий, що укладений від його імені з підробленням підпису, а саме - з використанням рельєфного кліше-підпису(факсиміле), його волевиявлення на відчуження своєї частки у товаристві не було. Той факт, що оспорюваний договір був підписаний з використанням факсиміле, позивач вважає доказом підроблення документів, у зв"язку з чим, за його заявою Чернігівським РВ УМВС України в Чернігівській області відкрито кримінальне провадження по факту підробки документів та рейдерського захоплення Товариства, в якому його частка у статутному капіталі становила 49,9%. Крім того, позивач зазначає, що вчинення підпису з допомогою факсиміле на Договорі від 20.11.2013 року не можна визнати належним підписанням договору, оскільки це суперечить приписам ч.3 ст. 207 ЦК України, так як письмової угоди з відповідачем про можливість застосування підпису з використанням факсиміле він не укладав, діючим законодавством можливість підписання таких правочинів з використанням факсиміле не передбачено. Заочним рішенням Чернігівського районного суду від 12 травня 2014 року позов [PERSON] задоволено, визнано недійсним договір купівлі - продажу корпоративних прав ( частки у статутному капіталі ТОВ „ Благовіщенське") від 20 листопада 2013 року, укладений між [PERSON] та Компанією Кеффтер Трейдінг Лімітед. Також позивачу за рахунок відповідача відшкодовано судові витрати. Не погодившись з таким рішенням, Компанія Кеффтер Трейдінг Лімітед у апеляційній скарзі просить заочне рішення скасувати, ухвалити рішення про відмову у позові, вказуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм як процесуального так і матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що суд не виконав вимоги процесуального закону та, усупереч положенням ст.415 ЦПК України, не забезпечив вручення судових документів відповідачу, не повідомив відповідача про судове засідання, розглянув справу без його участі , чим позбавив права приймати участь у судовому розгляді справи та належним чином спростовувати доводи позову. Крім того, апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що до участі у справі безпідставно не було залучено в якості третьої особи ТОВ „Благовіщенське" , на права якого впливає дане судове рішення, оскільки стосується складу засновників цього товариства. Також, на думку апелянта, рішення про задоволення позову ухвалене при неповному з"ясуванні обставин справи та при недоведеності належними та допустимими доказами тих обставин, на які посилався позивач. Посилання суду на п.5 ст. 203 ЦК України та п.3 ст. 203 ЦК України, та висновки про те, що правочин не був спрямований на реальне настання наслідків та про відсутність волевиявлення [PERSON], апелянт вважає хибними. Вказує, що доказом спрямування правочину на реальне настання наслідків є факт внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про зміну засновника ТОВ „Благовіщенське", а про факт особистого волевиявлення позивача на укладення правочину свідчить його підпис на договорі. Доводи [PERSON] про підроблення підпису чи підроблення кліше-підпису (факсиміле), апелянт вважає не підтвердженими належними та допустимими доказами. Позиція апелянта зводиться до того, що [PERSON] особисто підписав договір купівлі - продажу з використанням свого кліше-підпису (факсиміле), яким, неодноразово користувався у господарсько - фінансовій діяльності як товариства „ Благовіщенське" та ПП „ Дніпро". Письмових заперечень на апеляційну скаргу від позивача не надходило. У судовому засіданні представники відповідача апеляційну скаргу підтримали повністю, пославшись на обставини, викладені у її доводах. Крім того, адвокат Кінебас О.М. стверджував про дійсність та належність укладення оспорюваного правочину та пояснив, що факт підписання договору з використанням факсиміле відповідач (Компанія Кеффтер Трейдінг Лімітед) не заперечує, але вважає, що лише при доведеності належними доказами факту підроблення саме цього кліше-підпису (факсиміле), проставленому на спірному договорі, можна стверджувати про недійсність правочину, проте, таких доказів суду позивачем не надано. Порушення кримінального провадження за заявою [PERSON] про підроблення документів та рейдерського захвату ТОВ „Благовіщенське" не є доказом підробки відповідачем кліше-підпису на спірному договорі, оскільки сам такий факт не встановлено, винних осіб у вчиненні підроблення, також не встановлено, розслідування не завершено, повідомлення про підозру жодному з конкретних осіб не оголошено. Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу просив відхилити, доводи апелянта вважає не обґрунтованими. Стверджує, що підпис на Договорі вчинений з використанням виготовленого невстановленою особою факсиміле , отже, є підробним, вчинити таке підроблення технічно було не складно будь - кому, хто мав доступ до документів з оригінальним підписом [PERSON] . Як вбачається з пояснень представника позивача у засіданні апеляційного суду, остаточна позиція [PERSON] зводиться до того, що він не використовував, як керівник товариства, такого способу підписання, як факсиміле, кліше-підпису не мав, тому вважає, що суду надано достатньо доказів на обґрунтування позову і необхідності вчинення будь яких додаткових процесуальних дій для підтвердження позову не вбачає, а встановлення такого підроблення та винних у цьому осіб є завданням правоохоронних органів, якими розслідується кримінальна справа за його заявою. Крім того, представник позивача вважає, що сам факт підписання Договору з допомогою факсиміле, що підтверджено висновком експертизи, проведеної у рамках кримінального провадження, свідчить про недійсність цього правочину, оскільки факсиміле використано усупереч ч.3 ст.207 ЦК України. Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким, суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно ті всебічно з"ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень., підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає. Ухвалюючи рішення про задоволення позову та пославшись, як на підставу недійсності правочину, на ч.3 та 5 ст.203 ЦК України та ст.215 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з висновком експертизи від 20.02.2014 року № 682-687/14-24, проведеної у рамках кримінального провадження, порушеного за заявою [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, підпис на спірному договорі від імені [PERSON] був нанесений за допомогою рель"єфного кліше підпису( факсиміле). Суд також зазначив, що факсимільне відтворення підпису на правочинах, згідно з приписами ч. 3 ст. 207 ЦК України, допускається лише у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститись аналог власноручного підпису. На думку суду першої інстанції, було доведено, що [PERSON] не бажав відчужувати свою частку у статутному капіталі Товариства, власного підпису на договорі не ставив. Крім того, підстав для використання факсиміле, передбачених ч.3 ст. 207 ЦК України, не встановлено, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення [PERSON], на відчуження частки у статутному капіталі Товариства та, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків ( а.с.73-74). Проте, такі висновки суду першої інстанції щодо правових підстав недійсності спірного правочину та щодо доведеності обставин, на які посилався позивач, не грунтуються на законі, яким регулюються спірні правовідносини та не відповідають фактичним обставинам справи, які мали бути підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує , зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Із змісту позовної заяви та пояснень представника позивача, вбачається, що підставами свого позову [PERSON] зазначав не відсутність вільного волевиявлення на відчуження майнових прав при укладенні договору ( п.3 ст.203 ЦК України) і не відсутність волевиявлення до спрямування правочину на реальне настання правових наслідків ( п.5 ст.203 ЦК України) , а зазначав, що договору не підписував, та вказував на : 1) порушення ( недотримання) форми, яка встановлена для письмового правочину, отже, вказував на правовідносини, які є предметом регулювання п.4 ч.203 та п.1 ст.207 ЦК України; 2) також вказував, що підписання договору відбулось з використанням підробленого від його імені невстановленою особою не особистого підпису, а кліше-підпису з відбитком його підпису з метою рейдерського захоплення підприємства. Тобто, йдеться про вчинення правочину з порушенням публічного порядку при укладенні договору, що регулюється ст.228 ЦК України; 3) та вказував на використання на спірному договорі кліше-підпису (факсиміле) і це суперечить положенням ч.3 ст.207 ЦК України, що є взаємовиключною підставою при одночасному посиланні на підстави 1 та 2 , тобто, коли сам факт такої процедури підписання позивачем заперечується. З огляду на положення ст. 214 ЦПК України, саме ці питання, зокрема, 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та питання, якими доказами вони підтверджуються, мав з"ясувати та встановити суд першої інстанції при вирішенні спору та ухваленні рішення, визначитись який закон підлягав застосуванню до таких правовідносин. Проте, усупереч наведеному, суд першої інстанції, вимог ст. 214 ЦПК України не виконав, не визначився належним чином з предметом та підставами позову, не встановив, які факти та обставини підлягали встановленню, не визначив фактичних обставин справи і характеру спірних правовідносин та правової норми, яка підлягала застосуванню. Визнавши встановленим лише факт підписання договору з використанням факсиміле, пославшись, як на доказ цього факту, на висновок експерта по кримінальній справі, та пославшись на порушення ч.3 ст.207 ЦК України, не встановивши та не визначившись, хто допустив такі порушення ( лише відповідач чи обидві сторони правочину, або третя особа, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність та обґрунтованість позову- недійсність правочину з підстав, передбачених ч.3 та ч.5 ст. 203 ЦК України, на які позивач не посилався і із змісту позову фактично такі правові підстави не вбачаються. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст.57-67 ЦПК України. Згідно зі ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність та допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні , в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті. У порушення вимог ст.ст. 212, 214ЦПК України, судом першої інстанції зазначених вимог закону не дотримано. Апеляційним судом з пояснень представника позивача, який вважає, що наданих доказів достатньо для ухвалення рішення, та з наявних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, встановлено, що з 13.04.2012 року [PERSON] являвся одним з засновників ТОВ „Благовіщенське" , з часткою 49,9% у статутному капіталі. Крім того, засновниками цього ж товариства являлись [PERSON] та [PERSON]( а.с.5-8). Відповідно до Договору купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) від 20.11.2013 року [PERSON] зобов"язався передати Компанії Кеффтер трейдінг Лімітед ( Покупець), яка зареєстрована у Центральній Америці, передати свою частку у статутному капіталі ТОВ „Благовіщенське" після оплати останнім вартості його частки. Домовленості були виконані сторонами, після чого, згідно з умовами договору, Покупець ініціював проведення загальних зборів учасників Товариства та зареєстрував у встановленому порядку зміни до Статуту (а.с.9,10). 13.01.2013 року склад засновників ТОВ „ Благовіщенське" було змінено, єдиним засновником Товариства стала Компанія Кеффтер Трейдінг Лімітед, зі зміною реєстрації Товариства на м. Васильків, Київської області ( а.с.14). Стверджуючи, що учасником правочину про відчуження своїх корпоративних прав не був, обґрунтовуючи такі доводи тим, що не міг вчинити таке відчуження, оскільки є агрономом за фахом і займається бізнесом саме у аграрному секторі, крім того, що являється поручителем Товариства перед Банком за кредитним договором Товариства, розмір якого становить 2 000 000,00 грн, та, посилаючись на підроблення його підпису на договорі з використанням підробного рель"єфного кліше-підпису, [PERSON] не надав жодного належного та допустимого доказу обставин ні щодо підроблення кліше - факсиміле, ні щодо особи ( осіб), які вчинили таке підроблення, у тому числі, представника ( представників) чи посадових осіб відповідача. Тобто, доказів, визначених у ст.ст.57-67 ЦПК України, на підставі яких суд може встановити, або спростувати факти та обставини, які мають значення для вирішення спору, суду не надано. На пропозицію апеляційного суду надати такі докази, пояснив що доказів на обґрунтування позову у справі є достатньо, а спростувати їх має відповідач. Висновок експерта у справі кримінального провадження про те, що підпис на Договорі від 20.11.2013 року дійсно вчинено з допомогою рель"єфного кліше-підпису [PERSON], але який не містить висновку, що кліше з відображенням підпису [PERSON] є підробленим, не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 57,58,59 ЦПК України. Пояснення представника позивача, який не був допитаний у якості свідка, про те, що [PERSON] кліше підпису взагалі не мав, не виготовляв і не використовував, та про підроблення кліше-підпису від його імені невстановленою особою, без підтвердження факту підроблення висновком експертизи чи вироком у кримінальній справі, або ж іншими належними та допустимими доказами, на думку колегії суддів не може бути доказом доведеності та обґрунтованості позову недійсності правочину саме з тих правових підстав, на які послався позивач. Враховуючи встановлене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позов [PERSON] підлягає відхиленню, як недоведений. Вирішуючи питання щодо підвідомчості даної справи суду загальної юрисдикції, колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією позивача щодо не підвідомчості спору господарському суду, оскільки спірні правовідносини виникли не з приводу корпоративних відносин у спорах між господарським товариством( юридичною особою) та її учасником, у тому числі, учасником , який вибув чи між учасниками юридичної особи, пов"язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, як те передбачено п.4 ч.1 ст.12 ГПК України, а є спором між фізичною особою, власником частки у статутному капіталі ТОВ „Благовіщенське" та іншою юридичною особою, який виник із цивільних відносин - договору купівлі-продажу, який оспорюється. Крім того, зазначене питання вже було вирішене ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28.02.2014 року( а.с.25-26), яка є чинною та обов"язковою для виконання. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, таке рішення підлягає скасуванню та ухваленню рішення про відмову у позові. Відповідно до ст.88 ЦПК Україні судові витрати по сплаті судового збору апелянтом у розмірі 121,80 грн ( а.с.135 ) підлягає відшкодуванню йому за рахунок позивача.

Outcome: approved