Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив зобовязати Корольовський ВДВС м. Житомира зняти арешт з автомобіля марки ВАЗ 2102 1979 року випуску, державний номер В2125 ІО, № кузова 0378826, номер свідоцтва про реєстрацію 199193 виданого Житомирським ОРЕВ УДАІ 29.01.2002 року, накладений 09.03.2006 року постановою державного виконавця ВДВС Корольовського району у м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.09.2005 року він придбав автомобіль марки ВАЗ 2102 у відповідача [PERSON], однак у звязку із від сутністю коштів для постановлення даного автомобілю на облік в органах ДАІ, з обліку не знімав та отримав від відповідача довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі вказаної довіреності фактично позивач набув право власності на вказаний автомобіль. При спробі зняти з обліку авто, позивачу стало відомо, що на вказаний автомобіль постановою державного виконавця ВДВС Корольовського району м. Житомира від 09.03.2006 року накладено арешт, який перешкоджає позивачу користуватись та розпоряджатись автомобілем, у звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився. 23.02.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 25). Представник відповідача Корольовського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 , 3 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови про арешт майна) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником начальнику відповідного відділу державної виконавчої служби або до суду у 10-денний строк. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. За ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що 22.09.2005 року [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] знімати з обліку та ставити на облік в органах ДАІ, керувати, укладати договір безоплатного користування (позички), оренди, продати обміняти належний йому автомобіль на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ІОС № 199193, виданого Житомирським ОРЕВ УДАІ 29.01.2002 року автомобіль марки ВАЗ 2102 випуску 1979 року. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 7779 (а.с. 6). 09.03.2006 року державним виконавцем Гриньок О.А. ВДВС у Корольовському районі м. Житомира при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3763 від 24.09.2004 року про стягнення з [PERSON] на користь держави 51 грн. накладено арешт та заборону відчуження всього майна відповідача, зокрема, автомобіля ВАЗ 2102, 1979 року випуску (а.с. 5). Відповідно до листа Корольовського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області № 14/3-31/11009 від 01.07.2016 року згідно даних ЄДРВП встановлено, що станом на 01.07.2016 року відкриті виконавчі провадження щодо [PERSON] на виконанні не перебувають. Також зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с. 8). Судом встановлено, що підставою для звернення до суду є захист права власності позивача та зняття арешту з автомобіля, на який накладено арешт під час виконавчого провадження. На час розгляду справи в суді виконавче провадження знищене за терміном зберігання, однак відомо, що відносно позивача виконавчі провадження на виконанні не перебувають. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Позов в частині визнання права власності на вказаний автомобіль задоволенню не підлягають, оскільки позивач відмовився від позову в цій частині.

Outcome: partial