Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та уточненнями до нього (а.с. 45-47 т.1), вказуючи, що 16.11.2009 р. прокуратурою Сумської області було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ст. 15 ч. 2, ст. 190 ч. 3, ст. 190 ч. 3 та ст. 15 ч. 2, ст. 27 ч. 4, ст. 369 ч. 2 КК України, 17.11.2009 року був затриманий працівниками поліції, 20.11.2009 р. постановою Зарічного районного суду м. Суми було продовжено строк затримання до 9 діб. 25.11.2009 р. постановою цього ж суду було відмовлено у задоволенні подання слідчого СВ прокуратури Сумської області щодо обрання щодо позивача запобіжного заходу взяття під варту. 09.12.2009 р. постановою слідчого СВ прокуратури Сумської області щодо позивача було продовжено запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 25.12.2009 р. Зарічним районним судом м. Суми обрано щодо [PERSON] запобіжний захід взяття під варту, із цього часу до 21.11.2011 р. позивач знаходився у Сумському СІЗО, поки Зарічним районним судом м. Суми було винесено вирок від 21.11.2011 р., яким позивача було засуджено до позбавлення волі строком на 3 роки, згідно ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання та встановлено іспитовий строк 3 роки і звільнено з- під варти в залі суду. Позивач вже майже 2 роки знаходився під вартою та утримувався у Сумському СІЗО, а саме із 25.12.2009 р. по 21.11.2011 р., та фактично за цей період був позбавлений можливості заробляти, і був позбавлений заробітку у зв'язку із кримінальним переслідуванням щодо нього із боку правоохоронних органів. 24.04.2012 р. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області було скасовано вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21.11.2011 р., а справу направлено прокурору Сумської області для організації проведення додаткового розслідування. Після вищевказаного, справа за обвинуваченням позивача розглядалась різними судовими інстанціями, та знаходилась у провадженні органів прокуратури. 17.11.2016 року Сумською місцевою прокуратурою винесено постанову про закриття кримінального провадження від 17 листопада 2016 року, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016200000000120 від 25.08.2016 року, закрито у частині вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у зв'язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, у зв»язку з чим вважає. що має право на відшкодування шкоди завданої незаконними діями органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, у зв'язку із притягненням його до кримінальної відповідальності. Протягом 7 років за час знаходження під слідством, до позивача застосовувались різні оперативні заходи працівниками правоохоронних органів, позивач був обмежений у вільному пересуванні по території України так і за її межі, знаходився майже два роки у Сумському СІЗО, не мав можливості вільно займатися трудовою діяльністю, був позбавлений можливості забезпечити нормальне існування для себе та членів своєї сім'ї. Порушено звичайний для позивача душевний стан і спосіб життя, відобразилось на його психічному стані так і на членів його сім'ї, було порушено його нормальні життєві зв'язки із оточуючими людьми, він втратив роботу, негативні емоції і переживання негативно вплинули на його здоров'я. Саме з цих міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, який він оцінює в сумі 1 000 000 грн., яку просить стягнути на його користь за рахунок коштів державного бюджету України, а також понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач та його адвокат Титор Р.М. позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов щодо моральної шкоди задовольнити у повному обсязі, додавши, що такими незаконними діями працівників поліції та прокуратури [PERSON] була зламана кар»єра і 7 років звичайного життя пройшли у невідомості, стресі, страху про свою подальшу долю, було втрачено здоров»є. З приводу стягнення матеріальної шкоди вказують, що позовні вимоги в цій частині були судом закриті. Представник відповідача - прокуратури Сумської області та Сумської місцевої прокуратури Бойко\~Є.М. у судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що розмір відшкодування моральної шкоди надмірно завищений, розрахунок моральної шкоди повинен бути розрахований з згідно із розрахункової величини мінімальної заробітної плати 1 600 грн. та за період з 16.11.2009 року (порушення кримінальної справи) по 03.06.2014 (ухвала апеляційного суду про направлення на додаткове розслідування): 54 міс. х 1600 грн. = 86 400 грн. Також, експертом у висновку не вірно визначено період обвинувачення [PERSON] (з 16.11.2009 по 17.11.2016), оскільки фактично після винесення ухвали Апеляційного суду Сумської області від 03.06.2014 у справі №1806/14587/12, якою залишено без змін постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.04.2014 про направлення на додаткове розслідування кримінальної справи відносно [PERSON] та інших осіб, жодне обвинувачення (повідомлення про підозру) чи інші слідчі дії відносно позивача не проводилися. Таким чином строк обвинувачення та перебування під слідством [PERSON] закінчився винесенням вищезгаданої ухвали апеляційного суду від 03.06.2014.Також згідно наданих експерту довідки з КЗ СОР «Обласний наркологічний диспанцер» [PERSON] ознак психічного розгляду не виявляє та звернення з приводу надання психіатричної допомоги відсутні. Вказане свідчить про стійкий емоційний стан позивача як до порушення відносно нього кримінальної справи так і до її закриття. Представник відповідача - Державної казначейської служби України Лисенко Н.О. позов не визнала, вказавши, що на органи Державної казначейської служби України жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Крім цього, вказує, що 17.11.2016 постановою Сумської місцевої прокуратури кримінальне провадження закрито у частині вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у зв'язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Отже повної реабілітації позивача за всіма інкримінованими йому злочинами не відбулося, а тому відсутні підставі для відшкодування матеріальної та моральної шкоди згідно із Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Тобто Позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди в порядку, визначеному зазначеним Законом.Враховуючи вищевикладене, просимо суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. (а.с. 66) Представник Сумського ВП ГУНП в Сумській області в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином . Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законам або договором. Судом встановлено, що 16.11.2009 р. прокуратурою Сумської області було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ст. 15 ч. 2, ст. 190 ч. 3, ст. 190 ч. 3 та ст. 15 ч. 2, ст. 27 ч. 4, ст. 369 ч. 2 КК України (а.с. 7-8 т.1) 17.11.2009 р. був затриманий працівниками поліції (а.с. 9 т.1) 20.11.2009 р. постановою Зарічного районного суду м. Суми було продовжено строк затримання до 9 діб. (а.с. 10 т.1) 25.11.2009 р. постановою Зарічного районного суду м. Суми було відмовлено у задоволенні подання слідчого СВ прокуратури Сумської області щодо обрання щодо позивача запобіжного заходу взяття під варту. 24.12.2009 року [PERSON] знову було затримано, а 25.12.2009 р. Зарічним районним судом м. Суми обрано [PERSON] запобіжний захід взяття під варту (а.с. 12 т.1), з цього часу до 21.11.2011 р., тобто по день винесення вироку цим судом, позивач знаходився у Сумському СІЗО, а його було засуджено до позбавлення волі строком на 3 роки за ст. 190 ч.3 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання та встановлено іспитовий строк 3 роки і звільнено з- під варти в залі суду. За ст. 15 ч. 2, ст. 27 ч. 4, ст. 369 ч. 2 КК України його було виправдано (а.с. 13-16 т.1) Тобто, період утримання в СІЗО складає час з 24.12.2009 р. по 21.11.2011 р., що підтверджується довідкою. (а.с. 28 т.1) 24.04.2012 р. ухвалою Апеляційного суду Сумської області було скасовано вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21.11.2011 р., а справу направлено прокурору Сумської області для організації проведення додаткового розслідування. (а.с.17-19 т.1) Після вищевказаного, справа повторно надійшла до суду з обвинувальним висновком відносно позивача за ст. 15 ч. 2, ст. 190 ч. 3, ст. 190 ч. 3 та ст. 15 ч. 2, ст. 27 ч. 4, ст. 369 ч. 1 КК України (а.с. 95-108 т.1), і 25.01.2013 року справа вдруге була повернута прокурору для організації проведення додаткового розслідування згідно постанови Ковпаківського районного суду м. Суми, яка була залишена без зміни в апеляційному порядку 03.06.2014 року. (а.с. 111-164 т.1) Слід зазначити, що досудове слідство та судовий розгляд справи відбувалися за правилами КПК України 1960 року. Після набрання чинності новим КПК України 19.11.2012 року, як убачається із наданих документів, а саме постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 25.08.2016 р., виділено з матеріалів досудового розслідування, зареєстрованого 12.07.2014 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 12014200000000166, матеріали за фактом заволодіння з корисливих мотивів шляхом обману та зловживання довірою, грошовими коштами [PERSON], упродовж вересня по грудень 2008 року [PERSON], [PERSON], та [PERSON] та зареєстровано їх в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12016200000000121; постанови про об'єднання матеріалів досудового розслідування від 25.08.2016 р., матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 12016200000000120 від 25.08.2016 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та за № 12016200000000121 від 25.08.2016 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, об'єднано в одне провадження, яке зареєструвано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 2016200000000120. (а.с. 165-166 т.1) Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 25.08.2016 р. внесено відомості за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 190 КК України відносно [PERSON], який із вересня по грудень 2008 р., за попередньою змовою з іншими особами з корисливих мотивів заволодів грошовими коштами [PERSON] у великих розмірах. (а.с. 167 т.1) Після цього, всі інші статті КК України, за якими обвинувачувався позивач на протязі 2009-2016 років, не найшли свого підтвердження та більше не вносилися до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 17.11.2016 р. Сумською місцевою прокуратурою винесено постанову про закриття кримінального провадження від 17 листопада 2016 р., якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016200000000120 від 25.08.2016 року, закрито у частині вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у зв'язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. (а.с. 29-30 т.1) Як убачається із висновку експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 20.07.2018 року за наслідками проведення судової психологічної експертизи, [PERSON] завдано суттєвих моральних страждань, які мають глибокий та інтенсивний негативний вплив на його особистість за період часу, зазначений вище. (а.с. 153-1264 т.3) Рішенням Європейського суду з прав людини від 06.12.2018 р. за заявою позивача [PERSON] (справа «Вега та інших проти України») постановлено, що мало місце порушення пункту § 1 ст.6 та ст. 13 Конвенції, встановлено надмірна тривалість кримінального провадження 7 років 2 дні та відсутність ефективного засобу правового захисту в національному законодавстві, стягнуто з держави на користь [PERSON] 1 800 євро. (а.с. 198-202 т.3) Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом. Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» установлює випадки, умови та поряд відшкодування шкоди. Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету України. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільні законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами 5 і 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня становить 4 173 гривні. Оцінивши надані докази сторонами в їх сукупності, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, а також під вартою, починаючи з дня порушення кримінальної справи відносно нього- 16.11.2009 року по час закриття кримінального провадження- 17.11.2016 року, що складає 7 років 2 дні. Так, при визначенні розміру моральної шкоди, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи - 4 173 грн. х 84 місяці = 350 532 грн. Разом з цим, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Суд, з'ясувавши усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідивши надані ним докази, оцінивши їх та визначивши конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, вважає за необхідне обгрунтованою визнати суму моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., яку необхідно відшкодувати позивачу, стягнувши з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, беручи до уваги і ту обставину що на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 06.12.2018 р., позивачу відшкодовано за рахунок коштів Державного бюджету 1 800 євро. У відшкодуванні решті суми, зазначеної у позові, слід відмовити. Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Положеннями п. 1 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Вище зазначене свідчить, що Казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що твердження представника казначейської служби України про те, що на органи казначейської служби України жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності за дії інших юридичних осіб не може бути прийнято судом до уваги, як і той факт, що повної реабілітації позивача за всіма інкримінованими йому злочинами не відбулося і він не має права на відшкодування моральної шкоди, так як ці доводи спростовуються документами ( витягом з ЄРДР і постановою про закриття провадження, яка ніким не оскаржувалася і не скасована). Також доводи представника прокуратури спростовуються дослідженими і вищепереліченими доказами, зокрема те, що строк обвинувачення та перебування під слідством [PERSON] закінчився 03.06.2014 року не узгоджується із положеннями Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду", більш того, рішенням Європейського суду з прав людини від 06.12.2018 р. було встановлено, що мало місце порушення пункту § 1 ст.6 та ст. 13 Конвенції, тобто надмірна тривалість кримінального провадження, що складає 7 років 2 дні, до дня, коли провадження у справі не закрили за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. Крім цього, висновок експерта по проведенню судової психологічної експертизи суд вважає обгрунтованим, мотиви, з яких експерт дійшов таких висновків, зазначено у описовій частині і прокуратурою вони не спростовані, на підставі ст. 110 ЦПК України судом був оцінений разом з іншими доказами за правилами, встановленими за правилами ст. 89 цього кодексу. Також помилковим є твердження, що розмір моральної шкоди повинен розраховуватися із розміру мінімальної заробітної плати в сумі 1 600 грн. Відповідно до ст.ст. 139, 141 ЦПК України з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати за проведення судової психологічної експертизи в сумі 5 076 грн., що підтверджується рахунком на а.с. 114 т.3.

Outcome: partial