Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Біржі нерухомості та основних фондів "Україна" з наступною вимогою: визнати дійсним укладений 10 листопада 1998 року між [PERSON] та [PERSON] на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" договір купівлі-продажу №Н9-1009 житлового будинку з надвірними будівлями а саме: літ. А- 1 житловий будинок житловою площею 55,3 кв. м, літ. Б - літня кухня, літ. В - погріб, літ. Г - сарай, № 1, 2 - огорожа, № 3 - туалет, за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований 18.11.1998 у Зміївському МТП в реєстровій книзі № 4 за № 341. У квітні 2019 року він вирішив подарувати вказаний будинок з надвірними будівлями сину [PERSON] , з приводу чого звернувся до приватного нотаріуса Зміївського нотаріального округу Кожушної Л. М. Нотаріус відмовила йому в оформленні договору дарування, оскільки під час укладання цього договору не дотримано вимогу щодо обов`язковості його нотаріального посвідчення, та рекомендовано звернутися до суду з заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Так, у відповідності до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР, положення якого були чинними на дату укладення Договору рег № Н9-1009 купівлі-продажу від 10.11.1998, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору Відповідно, при укладенні вказаного вище Договору рег № Н9-1009 купівлі-продажу від 10.11.1998, не було дотримано саме процедури його нотаріального посвідчення, що є підставою для визнання його недійсним. Проте, після укладення вказаного вище договору ним такий договір було зареєстровано в Зміївському МТП. У відповідності до пункту 1 Договору рег № Н9-1009 купівлі-продажу від 10.11.1998 член Біржі нерухомості та основних фондів "Україна" [PERSON] через брокера № 1 [PERSON] , як продавець, продала, а [PERSON] , як покупець, купив житловий будинок з надвірними будівлями, а саме: літ. А-1 житловий будинок житловою площею 55, 3 кв. м, літ. Б - літня кухня, літ. В - погріб, літ. Г - сарай, № 1,2 - огорожа, № 3 - туалет, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Також, у пункті 2 вказаного договору було засвідчено твердження продавця, що вказане майно, яке відчужується, до часу укладання даного договору не продано, не подаровано, не закладено, у спорі та під арештом не перебуває. Крім того, пунктом 4 вказаного договору зазначено, що вищезазначене нерухоме майно продане за 13 360 грн. Пунктом 5 зазначеного договору передбачено те, що сума, вказана у пункті 4 договору, сплачується покупцем до реєстрації правочину на Біржі. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України "Про товарну біржу". Вважав, що на підставі договору рег. № Н9-1009 купівлі-продажу від 10.11.1998, укладеного на Біржі нерухомості та основних фондів "Україна", він набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка, на якій розташований будинок з будівлями, належить йому на праві приватної власності, він володіє та користується ним, однак позбавлений права розпорядитися ним на свій розсуд у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. В даному випадку договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями укладений між ним та [PERSON] на Біржі нерухомості та основних фондів "Україна", відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що [PERSON] під різними передмовами ухилялася від нотаріального посвідчення правочину, тому є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (а. с. 2-6) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.06.2019 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. 04.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.02.2020 зупинено провадження у даній справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідача. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.06.2020 поновлено провадження по даній справі, призначено судове засідання на 18.08.2020. 18.08.2020 судовий розгляд відкладено, в зв`язку з неявкою учасників справи. 19.08.2020 позивач [PERSON] подав заяву, в якій просив залучити як правонаступника відповідача до участі у справі - [PERSON] , [INFO] , місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.08.2020 клопотання позивача [PERSON] задоволено, залучено до участі у справі у якості правонаступника відповідача - [PERSON] 23.09.2020 учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подав заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав та просив розглянути справу за його відсутності. 23.09.2020 правонаступник відповідача [PERSON] із застосуванням засобів телефонного зв`язку просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник відповідача Біржа нерухомості та основних фондів "Україна" будь-яких заяв не подавав, причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на те, що всі учасники справи на судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірною є дійсність договору купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , зареєстрований Біржею нерухомості та основних фондів "Україна" 10.11.1998 за реєстраційним № Н9-1009, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано в Зміївському МДП бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 341 (а. с. 8). Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду та Державного акту на право приватної власності на землю Серія ХР № 12-00-086949 власником будинку та земельної ділянки площею 0,247 по [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 9-10, 12). Згідно актового запису про смерть № 412 від 18.10.2019 складеного Балаклійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 76 років в м. Балаклія Харківської області, причина смерті- Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертонічною хворобою. (а. с. 78). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 60774451 від 02.07.2020 наданою Балаклійською державною нотаріальною конторою Харківської області вбачається, що після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 107). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаним договором підтверджується, що під час укладання договору 28.11.1997 року сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору та його державна реєстрація. Водночас, з 01.01.2004 року введено в дію ЦК України, статтею 657 якого передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З цього слідує, що за нормами чинного ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Згідно заяви позивача [PERSON] від 07.06.2019 слідує, що продавець [PERSON] ухилялась від нотаріального посвідчення договору мотивуючи тим, що будинок був нею проданий, коли в цивільному законодавстві не було норми щодо обов`язковості нотаріального посвідчення договору. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідністю з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених в обґрунтування позову, а відповідачі будь-яких заперечень проти позовної заяви не надали, тому позовна заява [PERSON] про визнання договору дійсним є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки позивач у позовній заяві не вимагав відшкодування судових витрат, понесених ним по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved