Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за кредитним договором без номера від 01.03.2007 року в розмірі 3565,24 дол.США, що становить 39039,39 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 01.03.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 2200 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд даної справи без їх представника. Просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що відповідач отримував в 2007 році в Приватбанку кредит, який він погасив. А кошти які були на кредитній картці, яку він додатково отримав під час оформлення кредиту, він не пам'ятає щоб використовував. Також просив застовувати строк позовної давності, до споживчого кредиту, та відмовити у позові, оскільки дана кредитка була видана 02.03.2007 року і відповідно строк позовної давності вже минув. Наголосив, що судовий наказ від 03.11.2008 року, на який посилається позивач, неможливо ідентифікувати, що він відноситься безпосередньо до даних правовідносин і, що відповідач жодних коштів по даному судовому наказу не сплачував. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, приходить до наступного висновку. За положенням ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інща фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) . Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України) Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України) Для окремих видів позовних вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. В ч.1 ст.259 ЦК України, зазначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України) Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. У своїх висновках Верховний Суд України (постанова від 20 листопада 2013 року № 6-126 цс13) зазначає, що п.7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку із самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. За таких обставин, позовна вимога про повернення споживчого кредиту обмежується судом строком позовної давності лише за обставин, які передбачені ч.ч. 4,5, ст.267 ЦК України, - коли про це заявлено стороною у спорі або коли наведені позивачем причини пропуску строку визнано судом не поважними. В судовому засіданні встановлено, що 01.03.2007 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою б/н до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання йому кредитки "Універсальна" з кредитним лімітом 2200 дол. США, базовою процентною ставкою за кредитом 1,6 % на місяць на залишок заборгованості, заборгованість за якою є предметом позову у даній справі. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надння банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувти кредитний ліміт. В даній заяві зазначено, що строк дії кредитної карточки, яка була видана [PERSON], становить до 03.2009 року. Як встановлено в п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевівй стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно п. 3.1.3 цих Правил після закінчення строку дії картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не поступало письмової заяви держателя про закриття картрахунку. У п. 3.1.5 Правил зазначено, що заказані клієнтом картки, в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані, зберігаються в банку для видачі клієнту по кредитній схемі - 6 місяців. Даних про видачу ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] картки з новим строком дії суду не представлено. В розрахунку заборгованості, поданого банком, зазначено в графі «Сальдо простроченої заборгованості за кредитом» починаючи з 31.08.2009 року сума «1541,11» яку банк хоче стягнути з [PERSON] подавши дану позовну заяву до суду 07.05.2014 року. Хоча в позовній заяві зазначено, що відповідно до договору, укладеного між сторонами, а саме: п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін, однак представник відповідача стверджує, що вказані Умови [PERSON] не підписував, з їх змістом ознайомлений не був. Крім того, ні в її заяві, ні в Умовах не вказано спеціальної позовної давності, а тому позовна давність повинна застосовуватися у загальному порядку. Строк дії карточки закінчився ще в березні 2009 року. Нової карточки відповідач не отримував. З вимогами про повернення заборгованості позивач до відповідача не звертався, після закінчення терміну дії карточки. Хоча, в матеріалах справи наявний судовий наказ від 03.11.2008 року про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту, до суду не подано доказів, що даний судовий наказ стосується саме правовідносин на які посилається позивач і доказів того, що він звертався до виконання. Судом встановлено, що відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою (а.с.26), граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Таким чином перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі почався зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не із закінченням строку дії договору. Враховуючи, що сторони погодилися, що строк дії кредитної картки, виданої відповідачу 01.03.2007 року, складав до 03.2009 року, тому на час звернення до суду з даним позовом 07.05.2014 року позивач пропустив встановлений статтею 257 ЦК України загальний трьохрічний строк позовної давності. Крім того судом враховується і те, що банк починаючи з 31.08.2009 року рахував заборгованість по кредиту [PERSON] в сумі «1551,11», яку хоче стягнути згідно даної позовної заяви Поважних причин пропуску строку позивач не зазначив, не звертався зі заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності, не спростував, що банку було відомо про наявність заборгованості, про що працівники банку повідомляли відповідача. В той же час як представник відповідача просить суд його застосувати, про що зазначив у письмовій заяві (а.с.98-99). Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд приходить до переконання, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - стягнення заборгованості за кредитним договором із пропуском трьохрічного строку позовної давності, тому в задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed