Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до агентства нерухомості "АН Результат", фізичної особи підприємця - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення грошової суми в рахунок авансу. В своїй позовній заяві посилався на те, що 25 грудня 2013 між ним і агенством нерухомості "АН Результат" було підписано гарантійне зобов'язання по покупці двокімнатної квартири [ADDRESS] за загальну суму 197 540 грн., що на той час склало 23 800 дол.США. Термін, необхідний для підготовки документів та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу квартири ними був визначений до 10 лютого 2014 року. З метою забезпечення з його боку зобов'язань він передав фізичній особі підприємцю - [PERSON] грошову суму в розмірі 1 000 дол. США в якості завдатку. 27 грудня 2013 року між ним і агенством нерухомості "АН Результат" було підписано додаткове гарантійне зобов'язання з тими ж умовами на суму 500 дол. США. Таким чином, він передав 1 500 дол. США. Крім того, на нього були покладені витрати по оцінці предмета покупки (квартири) у розмірі 900 гривень. Так само, між ним і [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і агенством "АН Результат" було підписано гарантійне зобов'язання з продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] на загальну суму 197 540 грн., що еквівалентно 23 800 дол.США. Термін, необхідний для підготовки документів та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу квартири був визначений ними до 10 лютого 2014 року. В якості забезпечення вищевказаних обставин з його боку в рахунок оплати вартості квартири вони прийняли від нього як покупця квартири через агенство нерухомості "АН Результат" грошову суму в рахунок зобов'язання з продажу квартири. Документи для нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу квартири не були підготовлені, отже, умови даного договору і строки були порушені. 01 та 10 квітня 2014 року ним були оформлені і відправлені претензії щодо повернення грошових коштів - директору агенства нерухомості "АН Результат" [PERSON] і відповідачам - [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Необгрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладення основного договору може бути підставою лише для відшкодування іншій стороні збитків, завданих простроченням, оскільки зобов'язання, встановлені попереднім договором, припиняються, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором. Крім цього, гарантійні зобов'язання від 25.12.2013 року та від 27.12.2013 року нотаріально не посвідчені, так само у встановлений термін основний договір оформлений не був. Як видно з гарантійних зобов'язань від 25.12.2013 року та від 27.12.2013 року грошова сума в розмірі 1000 дол. США та 500 дол. США були передані ним до укладення основного договору купівлі - продажу, таким чином відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України виплачену суму в розмірі 1 500 дол. США він вважає авансом. Просить суд стягнути з відповідачів грошові кошти, передані ним в якості авансу в розмірі 1 000 доларів США, еквівалентній 13 300 грн. по гарантійному зобов'язанню від 25.12.2013 року, 900 грн. за оцінку предмета покупки - квартири, 500 доларів США, еквівалентній 6 650 грн. по гарантійному зобов'язанню від 27.12.2013 року та судовий збір. В подальшому позивач [PERSON] неодноразово уточнював свої позовні вимоги і в остаточній редакції просив суд визнати авансом виплачені грошові суми в розмірі 1000 доларів США, еквівалентну 27 500 грн. і 500 доларів США, еквівалентну 13 750 гривень за гарантійним зобов'язанням від 25.12.2013 року та за зобов»язанням від 27.12.2013 року стягнути з відповідачів грошову суму в розмірі 1000 доларів США еквівалентну 27 5000 гривень і 500 доларів США, еквівалентну 13 750 гривень та судові витрати. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення збитків і моральної шкоди, посилаючись на те, що він є фізичною особою підприємцем і надає послуги агенства нерухомості. 25 грудня 2013 року між ним і [PERSON] було укладено договір про надання послуг у формі гарантійного зобов'язання та договір про наміри подальшої покупки об'єкта нерухомості. Згідно умов зазначеного договору [PERSON] доручив, а він прийняв не себе зобов'язання з надання ріелторських послуг по перегляду та підготовці до нотаріального оформлення договору відчуження квартири [ADDRESS], а відповідач взяв на себе зобов'язання купити квартиру [ADDRESS] за суму 197 540 грн., що еквівалентно 23 800 дол. США. У разі відчуження замовнику об'єкта нерухомості, наданого йому виконавцем для перегляду, замовник зобов'язався оплатити послуги виконавця протягом календарного дня з моменту укладання договору відчуження в розмірі 5% від вартості вищевказаного об'єкту нерухомості, які включені в зазначену вище вартість. Термін укладання договору купівлі - продажу визначено до 10 лютого 2014 року, таким чином, у разі укладення основної угоди він повинен був отримати 9 877 гривень. Для придбання квартири [PERSON] мав намір взяти кредит в АТ "Ощадбанк" під заставу житла, що купується, у зв'язку з чим не встиг оформити всі документи в банку і попросив продовжити термін оформлення договору купівлі - продажу. 06 лютого 2014 року сторони підписали угоду до гарантійного зобов'язання від 27 грудня 2013 року, згідно якої вирішили продовжити термін необхідний для підготовки документів та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу до 01 березня 2014 року, тобто граничним терміном по якому він повинен був отримати дохід у вигляді винагороди за його працю склав 02 березня 2014 року. Однак у момент коли документи були готові до відчуження і залишилося тільки отримати грошові кошти в банку, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від укладення основної угоди з продавцем, чим заподіяв йому збитки у вигляді упущеної вигоди. Крім того, внаслідок порушення його законних прав він відчував сильні моральні страждання, які виражаються в його ходінні на протязі тривалого часу по різним інстанціях. Моральну шкоду, яка була заподіяна внаслідок неправомірних дій [PERSON] по невиконанню взятих на нього зобов'язань він оцінює в 3 000 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 9 877 грн., фактично витрачені кошти в сумі 660 грн., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] при розгляді справи в суді підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснив суду, що мав намір придбати квартиру, але повністю всієї суми грошей на придбання квартиру у нього не було і тому потрібно було оформити кредит в банку. Він знайшов агенство нерухомості і звернувся до нього. Так він познайомився з [PERSON], який запропонував йому саме конкретний банк для отримання кредиту. Гроші він передав саме в розмірі 8 300 грн., що еквівалентно 1 000 дол. США. Вважає, що вина у неукладенні основного договору саме на відповідачці [PERSON], яка приховала той факт, що в спірній квартирі також проживає її неповнолітня донька, яка є громадянкою Італії та значний час відкладала надання довідки з органу опіки та піклування. Представник фізичної особи підприємця - [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, вказавши суду на те, що [PERSON] сам винен в тому, що угода між сторонами не відбулася. [PERSON] зібрав усі потребіні документи, проте саме позивач відмовився укла сти основний договір. Разом з цим [PERSON] отримав збитки та моральну шкоду, які просить суд стягнути з [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, посилалася на те, що їх квартира продавалася декілька місяців. 21 грудня 2013 року їй зателефонував [PERSON] і повідомив про те, що знайшов покупця. Вони зустрілися з позивачем, який оглянув їх квартиру і сказав що йому необхідно взяти кредит в банку, до цього він намагався знизити ціну. Вона погодилася на це, однак усі затрати повинен був понести сам позивач. Обумовивши ціну вони дійшли згоди в сумі 23 000 дол.США, і те, що позивач повинен був 800 дол. США сплатити [PERSON] за його ріелторські послуги. Приїхавши в банк з документами їм повідомили, що необхідно зібрати великий пакет необхідних документів. [PERSON] допомогав і їм і позивачеві збирати усі необхідні документи. Станом на 06 лютого 2014 року у них була неготовою тільки оцінка і технічний паспорт, які повинен був оплатити сам [PERSON] Він хотів купити їх квартиру за 18 000 дол. США, на що вони не погоджувалися. Ще в 20 числах січня місяця 2014 року [PERSON] телефонував їй і просив чи можна позивачеві і привезти свої речі в квартиру, на що вона не погодилася. Проконсультувавшись з адвокатом вони написали подовжене гарантійне зобов»язання до 01 березня 2014 року. Позивачеві тільки треба було переписати в банк заяву, так як вона була вже з простроченим строком, але він не зробив цього, знайшов квартиру дешевше. Вони ж чекали і не продавали квартиру аж до 25 березня 2014 року. Зазначила, що дійсно має неповнолітню доньку - громадянку Італії, але вона в спірній квартирі не закреєстрована і ніякого відношення до неї не має. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). 25 грудня 2013 між [PERSON] і агенством нерухомості "АН Результат" підписано гарантійне зобов'язання, за яким позивач прийняв на себе зобов»язання з приводу купівлі двокімнатної квартири [ADDRESS] за 197 540 грн., що станом на день його підписання склало 23 800 дол.США. Термін, необхідний для підготовки документів та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу квартири, сторонами був обумовлений до 10 лютого 2014 року. З метою забезпечення зобов'язань [PERSON] передав фізичній особі підприємцю - [PERSON] грошову суму в розмірі 8 300 грн., що еквівалентно 1 000 дол. США в якості завдатку (а.с.9). 27 грудня 2013 року між [PERSON] і агенством нерухомості "АН Результат" підписано додаткове гарантійне зобов'язання з тими ж умовами на суму 500 дол. США. Цього ж дня - 27 грудня 2013 року між [PERSON] і [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підписано гарантійне зобов'язання з продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] на загальну суму 197 540 грн., що еквівалентно 23 800 дол.США. (а.с.11). За яким останні взяли на себе зобов»язання перед ФОП [PERSON] про те, що продадуть вказану квартиру за 197 540 грн., що еквівалентно 23 800 дол. США. і в якості забезпечення своїх зобов»язань в рахунок оплати вартості квартири прийняли від [PERSON] в якості задатку грошову суму в розмірі 8 300 грн., що еквівалентно 1 000 дол. США. Позивач 01 квітня 2014 року та 10 квітня 2014 року направляв претензії ФОП - [PERSON] та відповідачам з вимогами повернути йому грошові кошти в сумі 1 500 дол. США та грошову суму 1 000 грн. (а.с.12-14). Допитана при розгляді справи судом свідок [PERSON] пояснила суду, що була присутня при передачі грошей позивачем [PERSON] Вони разом з позивачем прийшли до агенства нерухомості, по проспекту Ленінградському в місті Маріуполі. І в рахунок придбання спірної квартири позивач передав [PERSON] гроші в сумі 1 000 дол. США один раз, а потім через день в сумі 500 дол. США, коли вони підписували документи. Відповідачка [PERSON] приховала той факт, що в квартирі проживала її неповнолітня дитина - громадянка Італії, і саме через одну довідку з органу опіки та піклування вона постійно відкладала строк укладення договору купівлі квартири. Допитана при розгляді справи судом свідок [PERSON] пояснила суду, що перебуває у фактичних шлбних відносинах з позивачем. Вони з метою купівлі квартири звернулися до АН «Результат», безпосередньо до [PERSON] В її присутності позивач передав останньому в рахунок придбання спірної квартири гроші в сумі 1 000 дол. США один раз, а потім через день в сумі 500 дол. США. З метою отримання кредиту вони звернулися в банк, звідки довго чекали на відповідь. Вважає, що основний договір не укладено з вини [PERSON], яка приховала той факт, що в квартирі проживала її неповнолітня дитина - громадянка Італії і до останнього часу чекала довідку з органу опіки та піклування. При цьому свої документи позивач готував сам. Оцінюючи показання цих свідків суд не приймає їх до уваги як доказ на підтвердження передачі грошей позивачем [PERSON] саме в дол. США, так як за вимогами Цивільного кодексу України факт передачі грошей неможна доводити одними тільки показаннями свідків. Свідок [PERSON] пояснив суду, що був присутній при тому, як [PERSON] передавав в рахунок придбання спірної квартири [PERSON] гроші в сумі 1 000 дол. США один раз, а потім через день в сумі 500 дол. США. При цьому, суд не приймає до уваги показання даного свідка, так як в день передачі грошей він не міг бути таким свідком, оскільки згідно табеля обліку робочого часу знаходився на роботі. Допитана свідок [PERSON] пояснила суду, що 25 грудня 2013 року вона особисто складала гарантійне зобов»язання і ніяких сторонніх осіб, окрім [PERSON] і [PERSON] в приміщенні агенства нерухомості не було. Також суд не приймає до уваги як доказ передачі позивачем [PERSON] грошей, аудіозпис зроблений ним на диктофон в мобільному телефоні, так як відповідачка [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечували те, що голоси на запису належать цим особам, а перевірити це твердження та дати оцінку суд не може. Таким чином судом вважає встановленим факт передачі грошей [PERSON] за гарантійними зобов»язаннями від 25 грудня 2013 року і 27 грудня 2013 року в сумах відповідно по 4 150 грн. та 8 300 грн. Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює у відділенні банку, до якого для оформлення заявки на отримання кредиту звернувся [PERSON] Це було в 2013 році. Пізніше приходили самі власники спірної квартири і вона пояснила їм які саме документи їм слід надати до банку. В середині лютого 2014 року документи були зібрані і вона передала кредитну справу на розгляд кредитного комітету до Києва. Їм довго не відповідали і в кінці березня попросили переписати саму заявку - обновити її, так як вона не була розглянута своєчасно. Потім вона викликала позивача і поясниала усю ситуацію, на що він відмовився, одна з причин відмови- це підвищення відсоткової ставки за кредитом, інших вона не пам»ятає. Після відмови позивача він деякий час не забирав своїх документів, позивач пізніше також приходив до них в банк, але з іншими продавцями приблизно протягом місяця після відмови. Усі документи були їй привезені в першій половині січня 2014 року, окрім довідки про зареєстровану неповнолітню дитину, яка перероблювалася декілька разів. Згідно ст.ст.570,571 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що договір купівлі-продажу спірної квартири укладено не було, як з вини позивача [PERSON], який своєчасно не переписав заяву в банку на отримання кредиту, так і з вини відповідачки [PERSON], яка неодноразово переоформлювала довідку щодо проживання неповнолітньої дитини - громадянки Італії в спірній квартирі і в домовлений строк сторони всеж таки не уклали основний договір, тому передані грошові суми відповідачам за гарантійними зобов»язаннями не підлягають стягненню з відповідачів за первісним позовом. Разом з цим, що стосується заявлених відповідачем [PERSON] зустрічних позовних вимог то суд зазначає наступне. За ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. За ч.2 ст.903 Цивільного кодексу України у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, [PERSON] було здійснено ряд заходів та дій з метою підготовки укладення основного договору, зокрема - пошук об»єкта нерухомості, збір документів в комунальних службах, в БТІ, послуги оцінювача. Даний факт був визнаний сторонами, тому не підлягає доведенню. 4 150 грн. становить 50 % від суми, яку [PERSON] повинен був отримати у разі укладення договору купівлі-продажу. Разом з цим [PERSON] має неприпинені зобов»язання з повернення [PERSON] отриманих ним грошей. За нормами ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Тому фактично ця сума в розмірі 4 150 грн. зараховує зобов»язання [PERSON] по поверненню ним безпідставно отриманих грошових коштів [PERSON] Також суд вважає недоведеним факт заподіянння моральної шкоди [PERSON]В в зв"язку з цим. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні як первісної позовної заяви, так і зустрічної позовної заяви.

Outcome: dismissed