Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів - ГБК «Березняки», [PERSON] про визнання незаконним виключення із членів ГБК "Березняки", визнання права на членство в кооперативі та усунення перешкод в користуванні гаражним боксом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в березні 2008 року [PERSON] звернувся до голови правління ГБК «Березняки» з заявою, в якій просив надати йому дозвіл передати гаражний бокс [NUMBER] на користь позивача [PERSON] Свою заяву [PERSON] мотивував поганим станом здоров'я, що зумовило відсутність потреби у користуванні гаражем. Таке право члена кооператива передбачено Статутом. Рішенням правління кооперативу заяву [PERSON] було задоволено, гаражний бокс [NUMBER] було передано на користь позивача. 11 березня 2008 року [PERSON] звернувся з заявою про вступ до членів кооперативу. 12 березня 2008 року відбулось засідання правління кооперативу та, згідно витягу із протоколу № 7, [PERSON] було прийнято до членів кооперативу. Згідно зазначених письмових пояснень членів кооперативу, під час прийняття правлінням рішення щодо вступу [PERSON] до членів кооперативу на засіданні були присутні члени правління кооперативу, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], котрі підтверджують, що на початку березня 2008 року на засіданні правління кооперативу дійсно розглядалось питання щодо виведення [PERSON] із членів правління кооперативу, підставою для якого була передача прав на гараж (дарування) гаражного боксу [NUMBER] на користь [PERSON], а гаражного боксу [NUMBER] на користь [PERSON] [PERSON] сплатив вступний внесок, а також систематично сплачував членські внески, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру, а також довідкою № 26/08 від 28 травня 2008 року, згідно якої пайовий внесок за гараж в розмірі 1 300 грн. 00 коп. було сплачено у повному обсязі 12 березня 2008 року. 04 липня 2008 року на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт на вказаний гаражний бокс. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про кооперацію" вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається Статутом кооперативу. [PERSON] в порядку, встановленому цим Законом, набув членства у кооперативі. Проте, 11 лютого 2014 року відбулося засідання правління кооперативу в іншому складі його членів, рішенням якого було скасовано рішення від 12 березня 2008 року з питань переоформлення гаражних боксів. Підставою для скасування цих рішень, згідно протоколу, слугував підробний підпис [PERSON] на заяві, про що було встановлено на підставі висновку експерта від 02.12.2013 № 500/тдд у кримінальному провадженні. Вказаним рішенням правління кооперативу позивача фактично було виключено із членів кооперативу. 22 лютого 2014 року на засіданні іншого складу правління кооперативу було розглянуто заяву [PERSON] про включення його до членів кооперативу, та про визнання за ним права користування гаражним боксом [NUMBER]. У вказаній заяві [PERSON] зазначив, що між ним та [PERSON] було укладено усний договір про передачу права власності на гаражний бокс [NUMBER]. На виконання вказаного договору [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, тому наявні підстави для включення його до членів кооперативу, та виділення йому, як належному користувачу, гаражного боксу [NUMBER]. 02 березня 2014 року правлінням кооперативу в тому ж складі, в якому приймалися рішення від 11.02.2014р. та 22.02.2014р., а також [PERSON] було здійснено відкриття гаражного боксу [NUMBER], що було оформлено актом. На даний час [PERSON] користуватися гаражем не може, а фактичне користування здійснюється [PERSON] З урахуванням вищенаведених обставин, позивач та його представник, підтримавши позовні вимоги, просили позов задовольнити. Представник відповідача-1 ГБК «Березняки» в судовому засіданні підтримав надані ним письмові пояснення, не заперечував проти задоволення позову з наступних підстав. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2012 року було визнано недійсним рішення зборів уповноважених кооперативу від 26 березня 2011 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року, вказане рішення було залишено без змін. Голова правління [PERSON] та члени правління кооперативу втратили свої повноваження з моменту набрання рішенням законної сили (27.02.2013 року), мали звільнити приміщення кооперативу, передати всі документи кооперативу, його членів, печатку тощо, проте, цього не зробили. Із вказаних підстав кооператив в особі законного голови правління Панченко В. Я. був змушений звернутися з позовом до суду, в якому просив зобов»язати [PERSON] повернути власність кооперативу. 18 листопада 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва зазначені позовні вимоги було задоволено, а 28 листопада 2014 року рішення вступило в законну силу. На даний час виконавче провадження триває, оскільки рішення суду в частині повернення документів боржником у виконавчому провадженні добровільно не виконане. Представник відповідача-1 зазначив, що позивач у відповідності до ст. 11 Закону Укоаїни "Про кооперацію" був прийнятий до членів кооперативу, рішення правління про прийняття його до членів кооперативу та передачу гаражу ніким не оскаржувалося в судовому порядку, тому права позивача мають бути поновлені в судовому порядку. Представник відповідача-2 [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що між ним та нині померлим [PERSON] було укладено усний договір про передачу гаражного боксу [NUMBER]. В якості оплати за гаражний бокс у присутності свідків ним було передано [PERSON] 10 000 доларів США. У письмовій формі договір не укладався, оскільки сторони мали довіру один до одного, а також цей договір був повністю виконаний сторонами у момент їх вчинення. В судовому засіданні [PERSON] надав копію висновку почеркознавчої експертизи від 02.02.2013 року № 500/тдд, що проведена у рамках кримінального провадження № 12013110040017972 за ч. 4 ст. 358 КК України, за результатами якої експерт прийшов до висновку, що підписи від імені [PERSON] на протоколі № 7 засідання ГБК "Березняки" від 12 березня 2008 року виконані не ним, а іншою особою. Всі ці обставини дають підстави для висновку про необґрунтованість позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв»язку, судом встановлено наступне. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторонами у справі визнається, підтверджується наявними у справі письмовими доказами та не підлягає доказуванню те, що [PERSON] був членом ГБК «Березняки», на підставі заяви від 04.03.2008р. у зв'язку зі смертю сина [PERSON], отримав у користування металевий гараж [NUMBER] в кооперативі по вул. Березняківській, 27. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як убачається з наданих позивачем письмових доказів, які не заперечуються відповідачем-1 ГБК «Березняки», проте, оспорюється відповідачем-2 [PERSON], у березні 2008 року на засіданні правління ГБК «Березняки» розглядалося питання про виключення [PERSON] зі складу членів кооперативу і правління у зв'язку з тим, що гаражний бокс [NUMBER] подаровано [PERSON], а гаражний бокс подаровано [PERSON]; розглянуто заяви вказаних осіб про вступ до членів кооперативу та прийнято їх до членів кооперативу. При цьому, позивач на підтвердження вказаних обставин надав письмову заяву від 11.03.2008р. з резолюцією голови правління Панченка В.Я., витяг з протоколу №7 засідання правління ГБК «Березняки» від 12.03.2008р. про прийняття [PERSON] - власника гаражного боксу [NUMBER] членом ГБК «Березняки», квитанцією про сплату вступного внеску, квитанціями про сплату членських внесків, довідкою ГБК «Березняки» №26/08 від 28.05.2008р. про те, що [PERSON] є членом кооперативу з 12.03.2008р., є власником гаражного боксу [NUMBER] площею 37 кв.м., який побудовано господарським способом 20.02.1993р., сплатив суму пайового внеску за гараж в сумі 1300 грн., технічним паспортом на гаражний бокс, виготовленим Київським міським БТІ 04.07.2008р. та квитанцію про оплату за його виготовлення. Оцінюючи надані позивачем докази, як належні (містять інформацію щодо предмета доказування) і допустимі (одержані в порядку, встановленому законом), суд приймає їх до уваги. Відповідач, заперечуючи факт того, що [PERSON] є власником гаражного боксу [NUMBER] та наполягаючи на тому, що за усним оплатним (за 10 000 дол. США) договором ним був придбаний гаражний бокс [NUMBER] безпосередньо у власника [PERSON], надав наступні письмові докази: копію заяви про включення його до членів кооперативу без дати; протокол засідання правління №2 від 22.02.2014р., акт відкриття та обстеження гаражного боксу [NUMBER]; протокол засідання правління №1 від 11.02.2014р. , яким скасовано рішення правління від 12.03.2008р. щодо [PERSON] та копію висновку експерта від 02.12.2013р. №500/тдд у кримінальному провадженні. Оцінюючи надані відповідачем докази, суд не може їх прийняти до уваги, оскільки за законом обставини укладення оплатного двостороннього договору мають бути підтверджені за законом певними засобами доказування, висновок експерта у кримінальному провадженні одержаний з порушенням порядку та проведений з порушенням визначених нормативно-правовими актами процедур, а рішення від 11.02.2014р. , яким скасовано рішення правління від 12.03.2008р. щодо прийняття до членів кооперативу [PERSON] прийнято правлінням у складі осіб, що за рішенням суду не мали достатнього обсягу повноважень на їх прийняття. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно ч. 1 ст. 208 ЦК України - у письмовій формі належить укладати правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Отже, договір, за яким гараж відчужений на користь [PERSON] за оплату в сумі 10 000 дол. США , мав бути укладений у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідачем-2 [PERSON] не надано доказів укладення такого договору, не надано доказів і того, що між ним та померлим [PERSON] існувала домовленість щодо вчинення договору в усній формі (ч. 3 ст. 206 ЦК України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2011 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Посилання [PERSON] на присутність свідків при передачі ним грошових коштів [PERSON] суперечить змісту Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2011 року, де зазначено, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Висновок експерта від 02.12.2013р. №500/тдд наданий у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12013110040017972 від 14.11.2013 року. Водночас, кримінальним процесуальним законодавством встановлена недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування. Розголошення відомостей досудового розслідування можливо лише з дозволу слідчого і в тому обсязі, в якому вони визнаються можливими. Суду не надано доказів такого дозволу слідчого на розголошення висновків експертизи від 02 грудня 2014 року № 500/тдд, при цьому, на два направлених судом запити слідчим так і не направлено належним чином завіреної копії вказаного висновку, не надано інформацію про те, чи проводилися інші експертизи. Суд приймає, як обґрунтовані, заперечення позивача та його представника щодо визнання у цивільній справі, як доказу, вказаного висновку експерта, оскільки порядок проведення експертизи не відповідає вимогам п. 1.4. ч. 1 розділу I, п.п. 1.5., 1.8 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (документи, які були надані експерту в якості вільних зразків підписів не можна вважати такими, що достовірно виконані [PERSON], мала кількість вільних зразків, а зразки вільних підписів не відповідають положенням рекомендацій, оскільки три вільні зразки підпису із шести, що досліджувалися, виконувались у 1991, 1995, 1998 роках, тоді як оспорювані документи були підписані особою, яка померла, у 2008 році, тобто, значно відрізняються за часом виконання). Все це, безумовно, ставить під сумнів об'єктивність висновку експерта від 02.12.2013 року № 500/тдд, як належного та допустимого доказу у цивільній справі. Щодо рішення від 11.02.2014р., яким скасовано рішення правління від 12.03.2008р. про прийняття до членів кооперативу [PERSON] слід зазначити, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2012 року було визнано недійсним рішення зборів уповноважених кооперативу від 26 березня 2011 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2013 року вказане рішення було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року касаційну скаргу на вказані судові рішення було відхилено. Рішення правління у складі голови правління [PERSON] та членів правління кооперативу, які були обрані рішенням зборів уповноважених кооперативу від 26.03.2011р., визнаного судом недійсним, є такими, що не тягнуть будь-яких правових наслідків. Позивач у відповідності до ст. 11 Закону України "Про кооперацію" був прийнятий до членів кооперативу, рішення правління про прийняття його до членів кооперативу та передачу гаражу ніким не оскаржувалося в судовому порядку. Відповідно, вимога позивача про визнання незаконним виключення його з членів ГБК «Березняки» підлягає задоволенню, а визнання права [PERSON] на членство у ГБК «Березняки», також вимога про поновлення [PERSON] у членах кооперативу задоволенню не підлягають. Оскільки суд дійшов до висновку, що [PERSON] користується гаражним боксом [NUMBER] без достатніх на це правових підстав, водночас, [PERSON], як власник гаражного боксу [NUMBER] позбавлений права ним користуватися, позовні вимоги про визнання права [PERSON] на користування гаражним боксом та про зобов'язання [PERSON] звільнити гаражний бокс [NUMBER] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial