Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.06.2018 року близько 13:20 год. водій автомобіля марки «Ssang Young», реєстраційний номер « [NUMBER] », [PERSON] , рухаючись автодорогою «Н-10» «Стрий-Чернівці-Мамалига» (158 км), на заокругленій ділянці дороги в напрямку м. Коломия Івано-Франківської області, маючи об`єктивну можливість виявити попереду їдучий на зустріч автомобіль, під час виконання маневру обгону, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки " Volkswagen Passat ", номерний знак " [NUMBER] ", під керуванням позивача, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Коломийської ЦРЛ на лікування. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки у нижній третині, закритого перелому 5 ребра справа, садна в ділянці обличчя, правого передпліччя, правого та лівого колінних суглобів, синців в ділянці грудної клітки. Закритий перелом правої променевої кістки у нижній третині, закритий перелом 5 ребра справа відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких що спричинили тривалий розлад здоров`я. Факт скоєння [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та його вина, а відповідно і причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями [PERSON] (порушення правил дорожнього руху) та суспільно небезпечними наслідками (зіткнення транспортних засобів та їх пошкодження) підтверджується ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.11.2018 року. В результаті зіткнення транспортних засобів автомобіль, під керуванням позивача, зазнав значних технічних ушкоджень. Вказує, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП, [PERSON] , була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі - ПрАТ «УПСК») згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/2571710, яким забезпечений транспортний засіб марки «Ssang Young», реєстраційний номер « [NUMBER] », розмір ліміту відповідальності страхової компанії на одного потерпілого за шкоду, завдану життю та здоров`ю складає 200 000 грн., заподіяну майну - 100 000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн. Повідомлення про настання 30.06.2018 року події ДТП, що має ознаки страхового випадку, [PERSON] та позивачем подано до ПрАТ «УПСК» у встановлені строки. 29.06.2019 року позивач, як потерпілий від кримінального правопорушення, надіслав на адресу ПрАТ «УПСК» цінного листа з описом вкладення кур`єрською експрес доставкою із заявою про виплату йому страхового відшкодування, який отриманий страховиком 01.07.2019 року, що стверджується відповідним повідомленням про вручення. У відповідь йому надіслано листа від 17.07.2019 року, яким у виплаті страхового відшкодування відмовлено, у зв`язку з тим, що він не є власником пошкодженого автомобіля, а тому не є потерпілим в розумінні п.1.3 ст.1 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування. Експлуатація автомобіля марки " Volkswagen Passat ", номерний знак " [NUMBER] ", належного на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 01.09.2017 року, позивачем здійснювалася правомірно, за згодою останньої, а отже, він законно володів та користувався автомобілем ( в тому числі і на момент настання ДТП 30.06.2018 року). Факт наявності в позивача свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу, яким він керував під час ДТП, а також наявності у нього посвідчення водія підтверджують правомірність володіння ним даним транспортним засобом, що підтверджується ухвалою суду від 26.11.2018 року в справі № 346/4795/18 та матеріалами кримінального провадження. Вважає відмову ПрАТ «УПСК» у виплаті страхового відшкодування безпідставною, оскільки він хоч і не є власником транспортного засобу, але мав законне право володіння майном, а це в силу ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України надає йому право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Згідно з висновками автотоварознавчої експертизи від 19.03.2019 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки " Volkswagen Passat ", станом на дату ДТП складає 92 251, 95 грн., відновлювати досліджуваний КТЗ економічно не доцільно; вартість утилізації (вартість після ДТП) складає 11 242,40 грн. грн. Оскільки вказаний автомобіль фізично являється знищеним, сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті позивачу, складає 80 009,55 грн. (92 251,95 грн. - 11 242,40 грн. - 1 000 грн. (франшиза). Рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування прийнятне страховиком 17.07.2019 року, а тому 18.07.2019 року є датою, з якої має починатися нарахування штрафних санкцій, по 29.06.2021 року, тобто по день пред`явлення позову. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь 80 009,55 грн. страхового відшкодування за шкоду, завдану у зв`язку із знищенням автомобіля марки "Volkswagen Passat", номерний знак " [NUMBER] ", 10 081,20 грн. інфляційне збільшення суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування, 4 688,78 грн. - 3 % річних, нарахованих на суму невиплаченого страхового відшкодування, а також 29 748,21 грн. пені в порядку п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», нарахованої на суму несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за період з 18.07.2019 року по 29.06.2021 року; застосувати положення ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України та стягнути з відповідача на його користь пеню, інфляційне збільшення суми основного боргу та 3 % річних, починаючи з 30.06.2021 року до повного виконання рішення суду, які необхідно нараховувати на суму 80 009,55 грн., з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати за проведення автотоварознавчих експертиз в сумі 5 400 грн. та 15 297 грн. витрат на оплату правничої допомоги. Позивач в судове засідання не з`явився. 08.10.2021 року представник позивача, адвокат Шкварчук В.Д. подав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його та позивача відсутності (а.с.108). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним судових повісток-викликів. Причин своїх неявок представник відповідача суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. 06.08.2021 року представник відповідача Басюк Б.І. надіслав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними. Зазначає, що 21.11.2017 року між [PERSON] та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс № АМ/2571710, згідно з яким об`єктом страхування є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу марки «Ssang Young», реєстраційний номер « [NUMBER] ». 30.06.2018 року сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Ssang Young», реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "Volkswagen Passat ", номерний знак " [NUMBER] " під керуванням [PERSON] , внаслідок якої ТЗ отримали технічні пошкодження. 01.07.2019 року на адресу ПрАТ «УПСК» надійшла заява [PERSON] про виплату страхового відшкодування. Оскільки позивач відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії « [NUMBER] » не є власником автомобіля " Volkswagen Passat ", а до заяви про страхове відшкодування не долучено жодного документа, що посвідчує його право на отримання страхового відшкодування, ПрАТ «УПСК» 17.07.2019 року здійснило запит на отримання документа, що посвідчує право позивача на отримання страхового відшкодування. Однак, запитуваний документ, необхідний для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування до ПрАТ «УПСК» не надходив. Позивач в розумінні п.1.3 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може вважатися потерпілим, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу він не є власником вказаного транспортного засобу. За умови відсутності документа, передбаченого п.п. «б» п.35.2 ст. 35 вказаного Закону, що посвідчує право позивача на отримання страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням зазначеного транспортного засобу, відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «УПСК» на користь особи, яка не володіє майновим інтересом щодо пошкодженого майна. Зазначає, що позовна вимога про стягнення пені в розмірі 29 748,21 грн. за період з 18.07.2019 року по 29.06.2021 задоволенню не підлягає, оскільки до вимоги про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.06.2018 року біля 13 год. 20 хв. в світлу пору доби водій автомобіля марки «Ssang Young», реєстраційний номер « [NUMBER] », [PERSON] , їдучи автодорогою «Н-1» " Стрий-Чернівці-Мамалига " (158 км), на заокругленій ділянці дороги в напрямку м. Коломия Івано-Франківської області, маючи об`єктивну можливість виявити попереду їдучий на зустріч автомобіль, під час виконання маневру обгону, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки " Volkswagen Passat ", номерний знак " [NUMBER] ", під керуванням [PERSON] В результаті ДТП водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження та доставлений в Коломийську ЦРЛ на лікування. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.11.2018 року (справа №346/4795/18), яка набрала законної сили 04.12.2018 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, а кримінальне провадження закрите. В ухвалі також зазначено про зняття арешту накладеного в тому числі на автомобіль марки " Volkswagen Passat ", номерний знак " [NUMBER] ", який відповідно до іноземного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (польська реєстрація) належить на праві власності [PERSON] , жительці [ADDRESS] , та яким користується [PERSON] (а.с. 24-25). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/2571710 (строк дії з 29.11.2017р оку по 28.11.2018 року) та відомостями з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність [PERSON] щодо транспортного засобу марки «Ssang Young», реєстраційний номер « [NUMBER] », яким він керував в день дорожньо-транспортної пригоди (30.06.2018 року) застрахована в ПрАТ «УПСК», розмір ліміту відповідальності страхової компанії на одного потерпілого за шкоду, завдану життю та здоров`ю складає 200 000 грн., заподіяну майну - 100 000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн. (а.с. 26, 27). Відповідно до висновку експерта № 29-03-19 від 19.03.2019 року автотоварознавчої експертизи про вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Volkswagen Passat ", номерний знак " [NUMBER] ", (Польща), проведеної судовим експертом Павлишиним Я.Д., матеріальний збиток в результаті його пошкодження під час ДТП 30.06.2018 року, станом на дату ДТП, становить 92 251,95 грн. Про проведення експертизи повідомлялося ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» («ПрАТ «УПСК» (а.с.39-62). Згідно з висновком № 29/1-03-19 експертного автотоварознавчого дослідження про вартість утилізації автомобіля марки " Volkswagen Passat ", номерний знак " [NUMBER] " (Польща), складеного 19.03.2019 року судовим експертом Павлишиним Я.Д., вартість утилізації вказаного автомобіля станом на момент дослідження складає 11 242,40 грн. (а.с. 63-70). 29.06.2019 року [PERSON] надіслав на адресу ПрАТ «УПСК» заяву про виплату йому страхового відшкодування (цінним листом з описом вкладення експрес доставкою), яка отримана ПрАТ «УПСК» 01.07.2019 року, що стверджується відповідним повідомленням про вручення (а.с. 28-33). Відповідно до копії листа № 3341/18 від 17.07.2019 року ПрАТ «УПСК» позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування та повідомлено, що, враховуючи положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (п.1.3 ст.1, ст.35, п.36.4 ст. 36) рішення про здійснення страхового відшкодування буде прийняте за умови надання документу, що зазначений в п. 35.2 «б» ст. 35 вказаного Закону, та підтверджує його право на отримання страхового відшкодування та з врахуванням положень ч.5 п. 36.2 ст. 36 цього Закону (а.с. 34). Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 01.09.2017 року, переклад якого з польської мови на українську проведено нотаріальним перекладачем В.Осадчуком та посвідчено приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Трачук В.Є. за № 510,512, автомобіль марки " Volkswagen Passat ", номерний знак " [NUMBER] " належить [PERSON] (а.с.35-36). Судом також встановлено, що 14.03.2003 року [PERSON] видано посвідчення водія серії [NUMBER] , що стверджується даними його копії (а.с. 37). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-ІV). Згідно з п. 1.4, 1.6, 1.7 ст. 1 зазначеного Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону № 1961-ІV). Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ч.1 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Статтею 30 вказаного Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті дорожньо-транспортної пригоди такої шкоди. За змістом пункту 37.1. статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне. Згідно з ч. 3 ст.397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до п. 2.2. Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Як вбачається з матеріалів справи, судом не встановлено, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія автомобіля марки "Volkswagen Passat ", номерний знак " [NUMBER] ", на момент дорожньо-транспортної пригоди, чи доказів відсутності посвідчення водія у [PERSON] . Доказів того, що [PERSON] керував зазначеним транспортним засобом без належного дозволу власника [PERSON] також не надано. Отже, в даній справі судом не встановлено заволодіння водієм [PERSON] вказаним автомобілем неправомірним способом. Договір страхування, на підтвердження якого видано поліс № АМ/2571710, на час дорожньо-транспортної пригоди був чинним та недійсним не визнавався. Отже, транспортний засіб є забезпеченим. Відповідно до ч. 1 ст. 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом. Згідно з ч. 4 ст. 380 Митного Кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Статтею 95 Митного кодексу України передбачено, що строк транзитних перевезень автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення в зоні одної митниці - 5 діб). Разом з тим, порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Однак, зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування". Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2019 року у справі № 910/14693/17. За таких обставин, страхова компанія, як страховик за полісом № АМ/2571710, є особою, зобов`язаною відшкодовувати завдані збитки, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умов договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи страхової компанії про відсутність у [PERSON] права на управління транспортним засобом на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди та відсутність підстав для визнання дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком і виплати страхового відшкодування. Суд виходить з того, що позивач надав належні та допустимі докази, що підтверджують факт завдання шкоди водієм [PERSON] , її розмір, а також докази того, що відповідач страхова компанія є особою, яка відповідно до вимог чинного законодавства має зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом. Відповідно до абз.2 п.12.1 ст. 12 вищевказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Оскільки полісом № АМ/2571710 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, у розмірі 100 000,00 грн. та розмір франшизи 1 000,00 грн., автомобіль, яким керував позивач, є фізично знищеним, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 80 009,55 грн. (92 251,95 - 11 242,40 - 1 000) страхового відшкодування за шкоду, завдану у зв`язку із знищенням автомобіля. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Суд вважає, що визначення позивачем вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля останнього на підставі висновку експерта 19.03.2019 року автотоварознавчої експертизи, є правомірним. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №922/4013/17, від 13.03.2018 року у справі №910/9396/17, від 20.03.2018 року у справі №911/482/17, від 06.07.2018 року у справі №924/675/17. Крім того, необхідно зазначити що представником відповідача будь-яких клопотань про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи, під час розгляду справи не заявлялось. Що стосується позовних вимог щодо стягнення із страхової компанії пені, інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних за неналежне виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд зазначає наступне. 29.06.2019 року позивач звернувся до відповідача ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, яка отримана страховою компанією 01.07.2019 року. За приписами абзацу 1, 2, 6 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Оскільки відповідачем рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування фактично прийняте 17.07.2019 року листом № 3341/18 (а.с.34), тому з наступного дня після відмови у виплаті, тобто з 18.07.2019 року необхідно здійснювати нарахування штрафних санкцій на суму 80 009,55 грн. по день пред`явлення позову (29.06.2021 року). Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За приписами ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За приписами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням, оскільки в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.06.2019 року по справі №758/8819/16-ц. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Крім того, аналогічна правова позиція, щодо правомірності застосування положень ст.625 ЦК України до зобов`язальних правовідносин, які виникають із договорів страхування, декларується в узагальненнях Верховного Суду України, сформульованих в листі від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», відповідно до яких правильними є висновки судів про необхідність застосування ст.625 ЦК щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання у спорах, які виникають з договорів страхування. Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року по справі № 6-49цс12. Згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати» №159 від 21.02.2001 року, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Інфляційне збільшення (інфляційні втрати) позивача за період з 18.07.2019 року по 29.06.2021 року складають 10 225,76 грн. (80 009,55 x 1.12780677 - 80 009,55 = 10 225,76) Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) = 1.12780677 Разом з тим, позивач у позовній заяві просить стягнути інфляційні втрати в сумі 10 081,20 грн., а суд з огляду на приписи ч.2 ст.264 ЦПК України, позбавлений права вийти за межі позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати в сумі 10 081,20 грн. Період з 18.07.2019 року (включно) по 29.06.2021 року (включно) складає 713 днів, а тому 3% річних становлять 4 682,20 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши позов в цій частині частково. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення; з 18/07/2019 року до 31/12/2019 року: 80 009,55 x 3 % x 167 : 365 : 100 = 1 098,21 грн.; з 01/01/2020 року до 31/12/2020 року: 80 009,55 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 2 400,29 грн.; з 01/01/2021 року до 29/06/2021 року : 80 009,55 x 3 % x 180 : 365 : 100 = 1 183,70 грн., всього 4 682,20 грн., період прострочення 713 днів). Згідно з п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача в його користь пеню в сумі 29 7748,21 грн. за період з 18.07.2019 року по 29.06.2021 року. До вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Тому стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності, про застосування якої просить боржник. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) (пункти 69-73, 75))). З 29.06.2020 року по 31.12.2020 року облікова ставка Національного банку України становила 6,0 процентів. Вказаний період налічує 186 днів. У зазначений період пеня складає 4 879,27 грн. (80 009,55 (Сума боргу) x (2 x 6,00 : 366 ) x 186 днів (прострочення) : 100). З 01.01.2021 року по 04.03.2021 року облікова ставка Національного банку України становила 6,0 процентів. Вказаний період налічує 63 дні. У зазначений період пеня складає 1 657,18 грн. (80 009,55 (Сума боргу) x (2 x 6,00 : 365) x 63 днів (прострочення) : 100). З 05.03.2021 року по 15.04.2021 року облікова ставка Національного банку України становила 6,50 процентів. Вказаний період налічує 42 дні. У зазначений період пеня складає 1 196,86 грн. (80 009,55 (Сума боргу) x (2 x 6,50 : 365) x 42 днів (прострочення) : 100). З 16.04.2021 року по 29.06.2021 року облікова ставка Національного банку України становила 7,50 процентів. Вказаний період налічує 75 днів. У зазначений період пеня складає 2 466,05 грн. (80 009,55 (Сума боргу) x (2 x 7,50 : 365) x 75 днів (прострочення) : 100). Розрахунок суми пені здійснюється за формулою: Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення. Всього пеня за період з 29.06.2020 року по 29.06.2021 року складає 10 199,36 грн. (4 879,27 + 1 657,18 + 1 196,86 + 2 466,05), яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши частково позовні вимоги. У відповідності до ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу(набрали чинності з 01.01.2019 року). Оскільки збільшувати позовні вимоги поза межами підготовчого судового засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження чинним ЦПК України не передбачено, необхідно відповідно до ч.10, 11 ст.265 ЦПК України здійснювати нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача до моменту повного виконання рішення, які необхідно нараховувати на невиплачене страхове відшкодування в сумі 80 009,55 грн., починаючи з 30.06.2021 року. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати на проведення експертизи в сумі 5 400 грн. (3 200 + 2 200), що стверджується відповідними квитанціями від 19.03.2019 року (а.с. 62, 70), які слід присудити з відповідача на користь позивача. Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов у розмірі 104 972,31 грн., що становить 85,67 % від заявлених вимог в розмірі 122 527,74 грн., то з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 049,70 грн. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 297 грн., суд виходить з наступного. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Як встановлено судом, 01.11.2018 року між адвокатом Шкварчуком В.Д. та позивачем укладено договір про надання правничої допомоги та додаткову угоду №1 від 01.11.2018 року (а.с.71,72). Згідно з розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу від 01.11.2018 року, загальна вартість суми гонорару становить 15 297 грн. (а.с.73). Відповідно до акту виконаних робіт №1 від 29.06.2021 року клієнт [PERSON] (позивач) сплачує адвокату Шкварчуку В.Д. кошти в загальному розмірі 15 297 грн., що також підтверджується розрахунковою квитанцією серії АБОА № 578932 від 29.06.2021 року (а.с.74,75). Представник відповідача клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу до суду не подавав. Разом з тим, враховуючи засади пропорційності та співмірності до ціни позову, складність справи, час витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає розмір витрат на правничу допомогу в сумі 15 297 грн. є завищеним та підлягає зменшенню, а тому співмірним розміром витрат на правничу допомогу є витрати в сумі 10 000 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного, ст..ст. 1, 12, 22, 28, 30, 34-36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.22, 526, 546, 549, 625, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України та,

Outcome: partial