Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення суми банківського вкладу та процентів. Посилався на те, що 05.05.2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір №300131/46353/3-15 про банківський строковий вклад «Классік». Відповідно до умов договору, він розмістив на рахунку банку вклад у розмірі 20000 гривень, строком з 05.05.2014 року по 05.08.2014 року з нарахуванням та виплатою відсотків у розмірі 24 % річних. Факт перерахування коштів відповідачу підтверджує квитанцією №15 від 05.05.2014 року. Умовами договору сторони також погодили, що строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п.5.2 основних умов. Так, у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу та відсутності письмової вимоги вкладника про повернення вкладу, строк розміщення вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного Договором-заявою, на строк, що дорівнює початковому строку розміщення вкладу. Вкладник має право достроково вимагати повернення суми вкладу, у порядку та на умовах п.5.3 Основних умов. Позивач, реалізуючи своє право на повернення вкладу 12.08.2014 року звернувся до банку з відповідною заявою, проте йому було відмовлено у видачі вкладу, посилаючись на те, що його кошти відсутні, банком з цього приводу проводиться службове розслідування. В подальшому, [PERSON] 10.04.2015 року повторно звернувся до банку з вимогою про повернення його вкладу, однак станом на 25.06.2015 року будь-якої відповіді він не отримав. Вважає, що відповідач порушив умови договору, а тому просив стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у розмірі 20000 гривень; заборгованість по відсотками за ставкою 24% річних у сумі 6486 гривень. Також, позивач вказував на те, що у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, на підставі ст.625 ЦК України відповідач зобовязаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. На підставі наведеного просив стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 26.08.2014 року по 10.09.2015 року у розмірі 606 грн. 90 коп., а також інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 9144 грн. 00 коп. Таким чином, позивач просив стягнути на його користь заборгованість за договором №300131/46353/3-14 від 05.05.2014 року у розмірі 36236 грн. 90 коп. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Однак, у поданій до суду заяві від 12.04.2016 року позов не визнав з тих підстав, що з вересня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію, крім того, кошти за даним депозитним договором до банку не надходили. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 05.05.2014 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №300131/46353/3-14 про банківський строковий вклад «Классік». Відповідно до умов договору, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти на вкладний рахунок №2530.9.259181.001 у сумі 20000 гривень на строк з 05.05.2014 року по 05.08.2014 року, у порядку на умовах, визначених в цьому договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». За час користування коштами вкладу протягом визначеного строку банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 24% річних (а.с.5). Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу у порядку та на умовах, викладених у п.5.3 Основних умов (п.п.5-7 Договору). Факт перерахування коштів на рахунок відповідача підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції №15 від 05.05.2014 року (а.с.6). Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За змістом ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Таким чином, договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою НБУ від 03.12.2003 № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою НБУ від 01.06.2011 № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Згідно ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах її повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Як було встановлено судом, у договорі про банківський строковий вклад сторони погодили право [PERSON] на дострокове повернення вкладу. Так, за змістом п.5.3 Основних умов у випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою вкладника, вкладник для повернення вкладу зобовязаний повідомити про це банк не менш ніж за 10 банківських днів до передбачуваної дати розірвання договору шляхом надання банку відповідної заяви у 2-х примірниках (а.с.7-9). Судом також встановлено, що позивач неодноразово звертався до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з заявою про повернення вкладених ним коштів у розмірі 20000 гривень, востаннє 09.04.2015 року (а.с.10-11). Таким чином, позивач своїми діями засвідчив про свій намір припинити дію укладеного договору. У зв'язку з цим банк зобов'язаний був повернути позивачу депозитні кошти та нараховані проценти, проте кошти повернуті не були у звязку з чим банк порушив взяті на себе грошові зобов'язання. Зазначена вище правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду Українивід 29.05.2013, № 6-39цс13, яка є обов'язковою для всіх судів. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду Українивід 06.04.2016, № 6-352цс16, після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику, а тому останній повинен вимагати від банку виконання обовязку за договором банківського вкладу. Проте, як було встановлено судом, постановою правління Національного банку України №612 від 17.09.2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Того ж дня виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ Банк «Фінанси та Кредит». Зазначені обставини є загальновідомими, а тому суд на підставі ст.61 ЦПК України визнає їх такими, що не підлягають доказуванню. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Поняття «неплатоспроможний банк» наведено у п.8 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якого неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність". Отже, судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» є неплатоспроможним банком. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, згідно з підпунктами 1, 2 частини пятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Згідно ч.2 ст.46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Положення вказаного Закону є спеціальними відносно інших законодавчих актів України, а тому саме вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові №6-2001цс15 від 20.01.2016 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Таким чином, у даному випадку повернення депозитних коштів вкладникам ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» можливе лише у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного, проаналізувавши надані сторонами докази, з урахуванням принципу диспозитивності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed