Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] (далі по тексту позивач за первісним позовом) звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» (далі по тексту - відповідач-1 за первісним позовом) та товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБІЗНЕСВІЗА» (далі по тексту - відповідач-2 за первісним позовом), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович про визнання припиненим іпотечного договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 1276, згідно якого позивачем було отримано у власність квартиру [ADDRESS]. Разом із тим, 15.07.2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович прийняв рішення про державну реєстрацію іпотечного договору від 07.08.2008 року № 3669 відносно квартири [ADDRESS], укладеного між ТОВ «Укрбізнесвіза» та ТОВ «Кредитні ініціативи» та вніс до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки № 10419181. Зважаючи, що позивач не була стороною іпотечного договору від 07.08.2008 року № 3669, в той же час вона є законною власницею спірної квартири і у неї відсутні будь-які зобов'язання за згаданим іпотечним договором, такий договір слід вважати припиненим. Як зазначав позивач, на час набуття нею права власності на квартиру, остання не була об'єктом іпотечного договору від 07.08.2008 року № 3669, оскільки державна реєстрація такого правочину всупереч статті 577 ЦК України була відсутня. Крім того, перехід права власності відбувся не від іпотекодавця, а від фізичної особи [PERSON], який не мав жодних зобов'язань і не був стороною оскаржуваного іпотечного договору. Також звертав увагу на те, що ТОВ «Укрбізнесвіза» знаходиться в стані припинення на підставі рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2013 року. Окрім того позивач вважав, що зобов'язання оскаржуваного договору іпотеки припиняються неможливістю його виконання у зв'язку із ліквідацією юридичної особи, а також у зв'язку із припиненням основного зобов'язання. Посилаючись на викладене, позивач за первісним позовом просив суд визнати припиненим іпотечний договір від 07.08.2008 року № 3669 відносно квартири [ADDRESS], укладений між ТОВ «Укрбізнесвіза» та ТОВ «Кредитні ініціативи», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським Валентином Сергійовичем та внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запис про реєстрацію іпотеки № 10419181. В процесі розгляду справи судом на підставі ст. 35 ЦПК України за клопотанням представника позивача було залучено до участі у справі [PERSON]. Не погоджуючись із первісним позовом, ТОВ «Укрбізнесвіза» звернулось до суду із зустрічним позовом про витребування у [PERSON] у власність товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнесвіза» квартиру [ADDRESS] та визначення порядку виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбізнесвіза». Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що 07.08.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Укрбізнесвіза» було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 191,60 кв.м., яка складається з 4х жилих кімнат жилою площею 80,40 кв.м. Посвідчення вищезазначеного договору було здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3666. 07.08.2008 року між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи»), та ТОВ «Укрбізнесвіза» було укладено Кредитний договір № 002-91/2008 року, за умовами якого ТОВ «Укрбізнесвіза» було відкрито кредитну лінію у сумі 5600000,00 грн., в тому числі, для придбання нерухомості в сумі 2410000,00 грн., строком до 04.08.2023 року, зі сплатою 19 % річних та проведення ремонту, придбання меблів та на сплату інших витрат пов'язаних з поточною діяльністю товариства в сумі 3190000,00 грн., строком до 04.08.2023 року зі сплатою 19 % річних. З метою забезпечення вищезазначених зобов'язань, 07.08.2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») та ТОВ «Укрбізнесвіза» було укладено Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 3669, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Петровою С.М. За умовами даного договору, ТОВ «Укрбізнесвіза» передало в іпотеку АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 191,60 кв.м., яка складається з 4 жилих кімнат жилою площею 80,40 кв.м. Відповідно до п.п. 2.1.7., 2.1.2. вищевказаного Договору іпотеки, ТОВ «Укрбізнесвіза» зобов'язалось вживати всі необхідні заходи щодо захисту предмета іпотеки від посягань будь-яких третіх осіб, без письмової згоди Іпотекодержателя, не відчужувати предмет іпотеки, не обтяжувати його будь-якими зобов'язаннями. Правочин, укладений супереч умов викладених в пп. 2.1.7., 2.1.2 Іпотечного договору, є недійсним. ТОВ «Укрбізнесвіза» зобов'язання за Кредитним договором №002-91/2008 від 108.2008 року не виконало, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2009 року по справі № 34/432. 16.04.2010 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 2-8394/2010 позовні вимоги ТОВ «КФ «Олеван плюс» до [PERSON] та до ТОВ «Укрбізнесвіза» про визнання переважного права купівлі об'єкту оренди та переведення прав та обов'язків покупця за Договором купівлі-продажу задоволено в повному обсязі. Визнано за ТОВ «КФ «Олеван плюс» переважне право купівлі квартири [ADDRESS], загальною площею 191,60 кв.м., яка складається з 4 жилих кімнат жилою площею 80,40 кв.м. та переведено на ТОВ «КФ «Олеван Плюс» права та обов'язки покупця вищевказаного нерухомого майна за Договором купівлі-продажу від 07.08.2008 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Укрбізнесвіза». В подальшому, 24.05,2012 року рішенням Апеляційного суду міста Києва по справі № 22- ц/2690/7623/12 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16.04.2010 по справі № 2/8394/2010 було скасовано та ухвалено нове судове рішення, за яким у задоволенні позову ТОВ «КФ «Олеван плюс» до [PERSON] та до ТОВ «Укрбізнесвіза» про визнання переважного права купівлі об'єкту оренди та переведення прав та обов'язків покупця за Договором купівлі-продажу - відмовлено повністю. 02.09.2011 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 2- 7039/2011 за позовом ТОВ «КФ «Олеван плюс» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової С.М., третя особа - ВАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрову С.М. зобов'язано, зокрема: виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про заборону, зареєстровані 07.08.2008 за № 7705621 на підставі Іпотечного договору № 3669 від 07.08.2008 року, виключити з Державного реєстру іпотек записи зареєстровані за № 7705708 на підставі Іпотечного договору №3669 від 07.08.2008 року щодо та квартири [ADDRESS]. В подальшому, 25.04.2012 року рішенням Апеляційного суду міста Києва по справі №22-2690/924/12 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02.09.2011 року по справі № 2-7039/2011 було скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ТОВ «КФ «Олеван плюс» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової С.М., третя особа ПАТ «Банк Кіпру» про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом виключення з реєстру заборон було відмовлено. 30.03.2012 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі №2/9193/11 за позовом ПАТ «Банк Кіпру» до ТОВ «КФ «Олеван плюс», [PERSON] та КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання правочину недійсним та скасування реєстрації права власності, позов задоволено частково, визнано недійсним Договір оренди майна з правом викупу від 09.08.2007 року, укладеного між ТОВ «КФ «Олеван плюс» та [PERSON]. На підставі вищезазначених рішень Шевченківського районного суду міста Києва, поза волею ТОВ «Укрбізнесвіза», право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до ТОВ «КФ «Олеван плюс». Слід зазначити, що з моменту прийняття вищезазначених рішень Шевченківським районним судом міста Києва, а в подальшому їх скасування, право власності на квартиру [ADDRESS] неодноразово переходило до інших осіб, тобто відбулось кілька послідовних відчужень нерухомого майна. 21.09.2011 року між ТОВ «КФ «Олеван плюс» та ТОВ «Еліт Менеджмент Груп» було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 205 кв.м., яка складається з 4 жилих кімнат, жилою площею 96.70 кв.м., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 6620. 29.12.2011 між ТОВ «Еліт Менеджмент Груп» та ТОВ «НВФ «Масальот» було укладено Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 205 кв.м., яка складається з 4 жилих кімнат, жилою площею 96.70 кв.м. Зазначений Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 8173. 26.06.2014 року між ТОВ «НВФ «Масальот» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б., зареєстрованим в реєстрі за №1149. В іпотеку [PERSON] передано квартиру [ADDRESS] 27.04.2015 року [PERSON], на підставі іпотечного застереження, було відчужено на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. і зареєстрований у реєстрі за № 1276. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року по справі № 761/34634/14-ц зобов'язано будь-якого приватного нотаріуса, який виконує функції реєстратора Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна поновити в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна раніше існуючі в них записи, а саме: поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про заборону на нерухоме майно зареєстровані 07.08.2008 року № 7705621 на підставі Іпотечного договору до 3669 від 07.08.2008 року та №7705777 на підставі Іпотечного договору № 3675 від 07,08.2008 року; поновити в Державному реєстрі іпотек записи про іпотеку зареєстровані 07.08.2008 року за № 7705708 на підставі Іпотечного договору № 3669 від 07.08.2008 року щодо квартири N 31 в будинку [ADDRESS], іпотекодавець ТОВ «Укрбізнесвіза» та запис № 705849 на підставі Іпотечного договору № 3675 від 07.08.2008 року щодо машиномісця № 30 в підвалі жилого будинку [ADDRESS], іпотекодавець ТОВ «Укрбізнесвіза» в порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02.09.2011 року по справі № 2-7039/2011 за позовом ТОВ «КФ «Олеван плюс» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової С.М., третя особа: ПАТ «Банк Кіпру», про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом виключення його з реєстру заборон. 15.07.2015 ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року була виконана,відновлено вищезазначені записи про заборону на нерухоме майно. Позивач за зустрічним позовом вважав, що спірне майно, а саме квартира № 31 було набуте ТОВ «КФ «Олеван плюс» на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16.04.2010 року по справі № 2-8394/2010 шляхом переведення на ТОВ «КФ «Олеван плюс» прав та обов'язків покупця за Договором купівлі-продажу від 07.08.2008р., укладеними між [PERSON] та ТОВ «Укрбізнесвіза», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3666, яке в подальшому було скасовано рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24.05.2012 року Крім того, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30.03.2012 року по справі № 2-9193/11 було визнано недійсним Договір оренди майна з правом викупу від 09.08.2007 року, укладеного між ТОВ «КФ «Олеван плюс» та [PERSON]. Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 321, 387, 388 ЦК України позивач за зустрічним позовом вважав, що спірна квартира [ADDRESS] являється такою, що вибуло з володіння власника - ТОВ «Укрбізнесвіза» поза його волею, а отже, останнє набуло права витребувати у кінцевого набувача таке нерухоме майно. Тому ТОВ «Укрбізнесвіза» просило витребувати у [PERSON] у власність ТОВ «Укрбізнесвіза» квартиру [ADDRESS] та визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою З 4 для внесення запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за у ТОВ «Укрбізнесвіза». В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, а також третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов підтримав та просив суд про його задоволення. Проти задоволення зустрічного позову заперечував з підстав, зазначених в письмових запереченнях. При цьому також зазначав, що не можна вважати, що спірна квартира вибула із володіння ТОВ «Укрбізнесвіза» поза його волею, оскільки під час ухвалення Шевченківським районним судом міста Києва рішення у справі № 2-8394/2010 представник товариства проти позовних вимог не заперечував. Окрім того, подальші правочини щодо відчуження квартири укладали [PERSON] та [PERSON], які є пов'язаними особами (директор, засновник) як із ТОВ «Укрбізнесвіза», так і ТОВ «НВО «МАСАЛЬОТ» та ТОВ «Комерційна фірма «ОЛЕВАН плюс». Окрім того, представник [PERSON] просив суд застосувати позовну давність до вимог за зустрічним позовом. В судовому засіданні представник відповідача-1 за первісним позовом [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував та просив суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. При цьому вважав, що строк позовної давності ТОВ «Укрбізнесвіза» пропущено не було оскільки строк позовної давності до вимог про витребування майна із чужого володіння не може бути застосований. А також арбітражний керуючий [PERSON] здійснює дії по поверненню майна до обсягу ліквідаційної маси банкрута лише з 20.10.2014 року. В судовому засіданні представник відповідача-2 за зустрічним позовом [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував, а зустрічний позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та до задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.08.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Укрбізнесвіза» було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 191,60 кв.м., яка складається з 4х жилих кімнат жилою площею 80,40 кв.м. Посвідчення вищезазначеного договору було здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3666 (а.с. 46-47). Згідно з актом примання-передачі квартиру [ADDRESS] було передано ТОВ «Укрбізнесвіза» (а.с. 48). 07.08.2008 року між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» та ТОВ «Укрбізнесвіза» було укладено Кредитний договір № 002-91/2008 року, за умовами якого ТОВ «Укрбізнесвіза» було відкрито кредитну лінію у сумі 5600000,00 грн., в тому числі, для придбання нерухомості в сумі 2410000,00 грн., строком до 04.08.2023 року, зі сплатою 19 % річних та проведення ремонту, придбання меблів та на сплату інших витрат пов'язаних з поточною діяльністю товариства в сумі 3190000,00 грн., строком до 04.08.2023 року зі сплатою 19 % річних (а.с. 49-55). З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, 07.08.2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» та ТОВ «Укрбізнесвіза» було укладено Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 3669, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Петровою С.М. За умовами даного договору, ТОВ «Укрбізнесвіза» передало в іпотеку АБ «АвтоЗАЗбанк» нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 191,60 кв.м., яка складається з 4 жилих кімнат жилою площею 80,40 кв.м. (а.с. 119-122). 16.04.2010 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 2-8394/2010 позовні вимоги ТОВ «КФ «Олеван плюс» до [PERSON] та до ТОВ «Укрбізнесвіза» про визнання переважного права купівлі об'єкту оренди та переведення прав та обов'язків покупця за Договором купівлі-продажу задоволено в повному обсязі. Визнано за ТОВ «КФ «Олеван плюс» переважне право купівлі квартири [ADDRESS], загальною площею 191,60 кв.м., яка складається з 4 жилих кімнат жилою площею 80,40 кв.м. та переведено на ТОВ «КФ «Олеван Плюс» права та обов'язки покупця вищевказаного нерухомого майна за Договором купівлі-продажу від 07.08.2008 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Укрбізнесвіза». 02.09.2011 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 2- 7039/2011 за позовом ТОВ «КФ «Олеван плюс» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової С.М., третя особа - ВАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрову С.М. зобов'язано, зокрема: виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про заборону, зареєстровані 07.08.2008 за № 7705621 на підставі Іпотечного договору № 3669 від 07.08.2008 року, виключити з Державного реєстру іпотек записи зареєстровані за № 7705708 на підставі Іпотечного договору №3669 від 07.08.2008 року щодо та квартири [ADDRESS]. 21.09.2011 року між ТОВ «КФ «Олеван плюс» та ТОВ «Еліт Менеджмент Груп» було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 205 кв.м., яка складається з 4 жилих кімнат, жилою площею 96.70 кв.м., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 6620. 29.12.2011 між ТОВ «Еліт Менеджмент Груп» та ТОВ «НВФ «Масальот» було укладено Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 205 кв.м., яка складається з 4 жилих кімнат, жилою площею 96.70 кв.м. Зазначений Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 8173. 25.04.2012 року рішенням Апеляційного суду міста Києва по справі №22-2690/924/12 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02.09.2011 року по справі № 2-7039/2011 було скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ТОВ «КФ «Олеван плюс» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової С.М., третя особа ПАТ «Банк Кіпру» про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом виключення з реєстру заборон було відмовлено. В подальшому, 24.05.2012 року рішенням Апеляційного суду міста Києва по справі № 22-ц/2690/7623/12 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16.04.2010 по справі № 2/8394/2010 було скасовано та ухвалено нове судове рішення, за яким у задоволенні позову ТОВ «КФ «Олеван плюс» до [PERSON] та до ТОВ «Укрбізнесвіза» про визнання переважного права купівлі об'єкту оренди та переведення прав та обов'язків покупця за Договором купівлі-продажу - відмовлено повністю. 30.03.2012 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі №2/9193/11 за позовом ПАТ «Банк Кіпру» до ТОВ «КФ «Олеван плюс», [PERSON] та КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання правочину недійсним та скасування реєстрації права власності, позов задоволено частково, визнано недійсним Договір оренди майна з правом викупу від 09.08.2007 року, укладеного між ТОВ «КФ «Олеван плюс» та [PERSON]. 26.06.2014 року між ТОВ «НВФ «Масальот» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б., зареєстрованим в реєстрі за №1149. В іпотеку [PERSON] передано квартиру [ADDRESS] Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року по справі № 761/34634/14-ц зобов'язано будь-якого приватного нотаріуса, який виконує функції реєстратора Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна поновити в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна раніше існуючі в них записи, а саме: поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про заборону на нерухоме майно зареєстровані 07.08.2008 року № 7705621 на підставі Іпотечного договору до 3669 від 07.08.2008 року та №7705777 на підставі Іпотечного договору № 3675 від 07,08.2008 року; поновити в Державному реєстрі іпотек записи про іпотеку зареєстровані 07.08.2008 року за № 7705708 на підставі Іпотечного договору № 3669 від 07.08.2008 року щодо квартири N 31 в будинку [ADDRESS], іпотекодавець ТОВ «Укрбізнесвіза» та запис № 705849 на підставі Іпотечного договору № 3675 від 07.08.2008 року щодо машиномісця № 30 в підвалі жилого будинку [ADDRESS], іпотекодавець ТОВ «Укрбізнесвіза» в порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02.09.2011 року по справі № 2-7039/2011 за позовом ТОВ «КФ «Олеван плюс» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової С.М., третя особа: ПАТ «Банк Кіпру», про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом виключення його з реєстру заборон. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року по справі № 761/34634/14-ц зобов'язано будь-якого приватного нотаріуса, який виконує функції реєстратора Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна поновити в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна раніше існуючі в них записи, а саме: поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про заборону на нерухоме майно зареєстровані 07.08.2008 року № 7705621 на підставі Іпотечного договору до 3669 від 07.08.2008 року та №7705777 на підставі Іпотечного договору № 3675 від 07,08.2008 року; поновити в Державному реєстрі іпотек записи про іпотеку зареєстровані 07.08.2008 року за № 7705708 на підставі Іпотечного договору № 3669 від 07.08.2008 року щодо квартири N 31 в будинку [ADDRESS], іпотекодавець ТОВ «Укрбізнесвіза» та запис № 705849 на підставі Іпотечного договору № 3675 від 07.08.2008 року щодо машиномісця № 30 в підвалі жилого будинку [ADDRESS], іпотекодавець ТОВ «Укрбізнесвіза» в порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02.09.2011 року по справі № 2-7039/2011 за позовом ТОВ «КФ «Олеван плюс» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової С.М., третя особа: ПАТ «Банк Кіпру», про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом виключення його з реєстру заборон. 27.04.2015 року [PERSON], на підставі іпотечного застереження, було відчужено на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. і зареєстрований у реєстрі за № 1276. Так, із матеріалів справи вбачається, що станом на дату її розгляду, на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 08.12.2014 року по справі № 761/34634/14-ц поновлено в Державному реєстрі іпотек записи про іпотеку, зареєстровані 07.08.2008 року за № 7705708 на підставі Іпотечного договору № 3669 від 07.08.2008 року щодо квартири N 31 в будинку [ADDRESS], іпотекодавець ТОВ «Укрбізнесвіза». Спірна квартира [ADDRESS] фактично вибула із володіння ТОВ «Укрбізнесвіза» на підставі договору оренди майна з правом викупу від 09.08.2007 року, укладеного між ТОВ «КФ «Олеван плюс» та [PERSON], а також рішення Шевченківського районного суду міста 16.04.2010 року у справі № 2-8394/2010, яким було визнано за ТОВ «КФ «Олеван плюс» переважне право купівлі квартири [ADDRESS], загальною площею 191,60 кв.м., яка складається з 4 жилих кімнат жилою площею 80,40 кв.м. та переведено на ТОВ «КФ «Олеван Плюс» права та обов'язки покупця вищевказаного нерухомого майна за Договором купівлі-продажу від 07.08.2008 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Укрбізнесвіза». Вказаний договір оренди майна з правом викупу був визнаний недійсним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі №2/9193/11 від 30.03.2012 року. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до ч. 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому слід зазначити, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-1203цс15: «Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння». Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна. При цьому, рішення Шевченківського районного суду міста 16.04.2010 року у справі № 2-8394/2010 було в подальшому скасоване рішенням Апеляційного суду міста Києва по справі № 22-ц/2690/7623/12 від 24.05.2012 року та в задоволенні позову ТОВ «КФ «Олеван плюс» до [PERSON] та до ТОВ «Укрбізнесвіза» про визнання переважного права купівлі об'єкту оренди та переведення прав та обов'язків покупця за Договором купівлі-продажу було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Окрім того, згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-52цс14 від 11 червня 2014 року, за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Також, Верховним Судом України було висловлено Правову позицією у справі № 6-1193цс15, згідно з якою: «У разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Отже, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що під час переходу права власності на спірну квартиру до відповідача квартира предметом іпотеки не була і тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 23 Закону України "Про іпотеку" та звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить новому власнику». З наведеного суд приходить до висновку про те, що спірна квартира вибула із володіння ТОВ «Укрбізнесвіза» поза його волею, а тому підлягає витребуванню у [PERSON], оскільки судове рішення, на підставі якого квартира вибула із володіння позивача за зустрічним позовом було в подальшому скасоване, а записи про іпотеку, зареєстровані 07.08.2008 року за № 7705708 в Державному реєстрі іпотек записи про іпотеку, були поновлені. Окрім того, судом було визнано недійсним договір оренди майна з правом викупу від 09.08.2007 року, укладений між ТОВ «КФ «Олеван плюс» та [PERSON], а тому не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Згідно із статтею 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. У разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва. Окрім того, матеріалами справи, а також ухваленими судовими рішеннями підтверджується факт переходу до ТОВ «КФ «Олеван плюс», а в подальшому і до [PERSON] права власності на спірну квартиру на підставі скасованого судового рішення, суд приходить до висновку про застосування до даних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» та збереження обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором (Аналогічні висновки містяться в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 13 травня 2015 р. у справах N 6-11цс15, 6-53цс15, 6-63цс15; від 27 травня 2015 р. у справі N 6-332цс15; від 10 червня 2015 р. у справі N 6-449цс15). Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог за зустрічним позовом, тоді як вимоги за первісним позовом [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. Що ж до банкрутства ТОВ «Укрбізнесвіза» слід зазначити наступне. Так, із матеріалів справи вбачається, що постановою господарського суду міста Києва від 28.02.2013 року визнано ТОВ «Укрбізнесвіза». Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Проте, станом на час розгляду справи до державного реєстру не внесено запис про припинення ТОВ «Укрбізнесвіза», а тому вважати, що зобов'язання за договором іпотеки припинилися внаслідок ліквідації юридичної особи не можна. Таким чином, посилання позивача за первісним позовом не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені належними та допустимими доказами. Щодо заяви представника позивача про застосування строку позовної давності до вимог за зустрічним позовом слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-2469цс16: «Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше». Слід зазначити, що у випадку, якщо майно вибуло з володіння особи поза її волею, то остання фактично залишається власником такого майна і має право на його захист, оскільки вважає себе правомірним володільцем, а тому положення законодавства про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 ЦК не застосовуються, що також узгоджується із висновками Верховного Суду України у справі № 3-604гс16 від 5 жовтня 2016 року. Окрім того, як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що лише 15.07.2015 року на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 08.12.2014 року по справі № 761/34634/14-ц поновлено в Державному реєстрі іпотек записи про іпотеку, зареєстровані 07.08.2008 року за № 7705708 на підставі Іпотечного договору № 3669 від 07.08.2008 року. Разом із тим, особа, яка звернулась із зустрічним позовом - арбітражний керуючий [PERSON] був призначений 20.10.2014 року. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем за зустрічним позовом строк для звернення до суду із позовом пропущено не було, а тому заява представника позивача за первісним позовом про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання позивача за первісним позовом не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, як і заперечення на зустрічний позов, тоді як позовні вимоги позивача за зустрічним позовом визнаються судом обґрунтованими. Що ж до заперечень представника позивача за первісним позовом на зустрічний позов в частині того, що подальші правочини щодо відчуження квартири укладали [PERSON] та [PERSON], які є пов'язаними особами (директор, засновник) як із ТОВ «Укрбізнесвіза», так і ТОВ «НВО «МАСАЛЬОТ» та ТОВ «Комерційна фірма «ОЛЕВАН плюс», то такі посилання не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не випливають на встановлені судом обставини, а також на висновки, викладені в Правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-52цс14 від 11 червня 2014 року, оскільки майно вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасоване, що вважається вибуттям з володіння власника поза його волею в розумінні закону. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову в повному обсязі та необхідності відмови у первісному позові. Також позивач за зустрічним позовом просив суд визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбізнесвіза». Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Слід зазначити, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. А тому, судове рішення про задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння особи, за якою зареєстровано право власності на майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає такій реєстрації, за позивачем, в зв'язку із чим така вимога позивача також підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: partial