Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва до ДП "Торецьквугілля". В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він перебував з ДП «Торецьквугілля» у трудових відносинах, працюючи на ВП «Шахта «Центральна» з 09.08.1989 року в якості учня гірничого робітника очисного забою підземного з повним робочим днем на підземній роботі, з 15.09.1989 року в якості гірничого робітника очисного забою підземного з повним робочим днем на підземній роботі, з 14.02.2011 року в якості гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4 разряду підземного з повним робочим днем на підземній роботі. 19.12.2017 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію. 30.06.2011року перебуваючи на роботі на шахті «Центральна» ДП «Торецьквугілля»( попередня назва шахта «ім. Ф. Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля») отримав трудове каліцтво, страховий випадок був зареєстрований шахтою актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) № 25 від 03.07.2011 року, факт отримання каліцтва - забійна рана правої стопи, розслідуваний актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 17.05.2013 року. За час роботи на підприємстві позивач отримав професійне захворювання хронічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (III ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] про що свідчить медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 04.12.2017 року № 42/1079. 20.02.2018 року обласною профілактичною медико-соціальною експертною комісією йому встановлено за сукупністю 35% (15% - трудове каліцтво 08.05.2013р., 20% - приглухуватість) втрати працездатності. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 04.12.2017 року №42/1079 підґрунтям для визначення професійної категорії захворювання є дані клінічного обстеження, інформація про умови праці, представлена в сан.-гіг. характеристиці [PERSON] від 10.04.2017 року № 123, згідно якої хворий підлягав дії шуму, рівень якого перевищував ГДР; стаж в шкідливих умовах праці 13 років 6 місяців. Усі ці фактори в сукупності призвели до встановлення позивачу професійного захворювання та встановлення ступеня втрати працездатності за сукупністю на рівні 35%. Ці ж обставини знайшли своє підтвердження у акті про нещасний випадок, повязаний з виробництвом складеному 02.07.2011 року, затвердженому 03.07.2011 року, у акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 08 травня 2013 року о 00 годині 30 хвилин на Відокремленому підрозділу «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» Державного підприємства «Дзержинськвугілля» складеного 17.05.2013 року, затвердженого 17 травня 2013 року, а також у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 10.01.2018 року та затвердженого 16.01.2018 року. Позивач вказує, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням стан його здоров'я суттєво погіршився (слабкість, рясне потовиділення, стомлюваність, головний біль), що призвело до фізичних та моральних страждань. З 2013 по 2018 рік він декілька разів проходив курс лікування в міській та обласній лікувальних установах. Після отримання інвалідності по професійному захворюванню та отриманим травмам позивач відчуває моральні страждання, які виражені в порушенні ритму і укладу життя, порушені нормальні життєві звязки і відносини з родичами. Від відчуває себе неповноцінною людиною через підвищену нервозність, почуття страху за життя і здоровя, яке з кожним днем погіршується. Отримане захворювання позбавило його можливості займатися улюбленою справою. Він доставляє незручності близьким, рідним людям погіршенням здоровя, нервозністю, моральні страждання посилюються з кожним днем. Лікування дає слабкі результати, для відновлення нормальних життєвих відносин необхідні додаткові умови та матеріальні кошти. Розмір моральної шкоди оцінює в 18000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов задовольнити частково в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву. У відзиві представник відповідача вказав, що позов визнає частково у розмірі 10500 грн., посилаючись на те, що враховуючи аналіз ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, склалась усталена практика відшкодовувати моральну шкоду із розрахунку 300 грн. за 1% втрати працездатності. Позивачу згідно висновку МСЕК встановлено 35% втрати працездатності, тому розмір компенсації має становить 10500 грн. (35%*300 грн.). Окремо зауважив, що обсяг і розмір моральної шкоди позивачем не доведено. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен маєправо на належні, безпечні і здорові умови праці. Виходячи з цього можнастверджувати, що життя і здоровя людини визнаються найвищою соціальноюцінністю, їх захист є одним із головних обовязків держави. Одним же із основних способів захисту трудових прав працівниківвиділяється відшкодування моральної шкоди. Проте саме залежно від того, яке саме трудове право особи порушене, характеру та обсягу правопорушення, волі уповноваженої особи й інших обставин, обирається конкретний спосіб його захисту(поновлення). Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Таким чином, моральна шкода являє собою вид матеріальної відповідальності роботодавцяза шкоду, заподіяну працівникові внаслідок порушення його законних прав. Згідно до ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва до ДП "Торецьквугілля". [PERSON] перебував з ДП «Торецьквугілля» у трудових відносинах, працюючи на ВП «Шахта «Центральна» з 09.08.1989 року в якості учня гірничого робітника очисного забою підземного з повним робочим днем на підземній роботі, з 15.09.1989 року в якості гірничого робітника очисного забою підземного з повним робочим днем на підземній роботі, з 14.02.2011 року в якості гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4 разряду підземного з повним робочим днем на підземній роботі. 19.12.2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України позивач був звільнений за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію за віком (а.с. 4-6). 30.06.2011року перебуваючи на роботі на шахті «Центральна» ДП «Торецьквугілля» (попередня назва шахта «ім. Ф. Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля») позивач отримав трудове каліцтво, що підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) № 25 від 03.07.2011 року (а.с. 9-10), факт отримання каліцтва - забійна рана правої стопи, розслідуваний актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 17.05.2013 року (а.с. 11-12). 20.02.2018 року обласною профілактичною медико-соціальною експертною комісією йому встановлено за сукупністю 35% (15% - трудове каліцтво 08.05.2013р., 20% - приглухуватість) втрати працездатності з 09.02.2018 року безстроково (а.с.7). Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК з 09.02.2018 року. Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр\\2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, зазначені у запереченні на позов, про недоведеність [PERSON] спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] і отримання ним трудового каліцтва та професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань (а.с.13-14). Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Суд оцінює й обєктивні обставини, що повне усунення негативного впливу умов виробництва на здоровя неможливе. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. З огляду на викладене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, характер отриманого позивачем захворювання, що перешкоджає та ускладнює елементарні рухи, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем професійного захворювання та каліцтва, моральну шкоду у розмірі 18 000 грн. При цьому суд зазначає, що розмір моральної шкоди 10500,00 грн., з яким погоджується представник відповідача, посилаючись на аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, здійсненим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на думку суду на теперішній час 300 грн. за 1% втрати працездатності є занадто заниженим, що обумовлено значним ростом цін та девальвацією курсу національної валюти гривня. Доводи відповідача про те, що занадто великі відшкодування призведуть до зупинки виробництва і вивільнення працівників, є безпідставними, оскільки розмір моральної шкоди не залежить від матеріального стану особи, на якій є обовязок відшкодувати таку шкоду. Суд враховує вину відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання та каліцтва, їх тяжкість та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоровя на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: approved