Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до СТОВ «Агрофірма «Красне», в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.04.2013 року. Позов обґрунтовує тим, що він ніколи не мав ніяких господарських відносин із відповідачем ТОВ «Агрофірма «Красне», не знайомий із його керівництвом і не знає, де воно розташовано. Жодних договорів із ТОВ «Агрофірма «Красне» не підписував і відповідно не одержував ніякої продукції. Також, не одержував і не підписував ніяких претензій , поданих до нього вищезазначеним товариством. Договір купівлі-продажу від 17 квітня 2013 року, видаткові накладні №01915 від 17.04.2013 р., №01936 від 24.04.2013 року, №01944 від 25.04.2013 р. відповідно до яких контрагенту передано сільськогосподарську продукцію на загальну суму 300 000 грн.; довіреність №1 від 17 квітня 2013 року; гарантійний лист від 19 червня 2013 року; акт звірки розрахунків від 18 червня 2013 року; претензії від 31 травня 2013 року за вих.№57 складені і підписані від його імені невідомою особою. Зазначені документи стали підставою для ухвалення 24.12.2014 року господарським судом Тернопільської області рішення, яким з нього на користь СТОВ «Агрофірма «Красне» присуджено 200 000 грн. суми основного боргу; 13 476,72 грн. пені; 6 000 грн. - штрафу; 8 736,99 коп. 3% річних та 4 564,28 грн. судового збору ( справа № 921/1258/14-г/14). Про наявність даних документів він дізнався 16.03.2017 року з матеріалів даної справи. Під час судового розгляду вказаної справи він не був повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, не був ознайомлений із позовною заявою та додатками до неї, не брав участі у господарських засіданнях, був позбавлений можливості подавати докази. Про наявність рішення господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2014 року по справі № 921/1258/14-г/14, яким з нього стягнуто грошові кошти за невиконання договору купівлі-продажу від 17 квітня 2013 року, він дізнався від державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції. 25.03.2015 року він припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з викладених у заяві підстав. Також [PERSON] пояснив, що на початку березня - в кінці квітня 2017 року під час продажу кімнати по [ADDRESS] у нотаріуса з'ясувалось, що дана кімната арештована ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Він одразу звернувся до вказаної виконавчої служби, де з'ясував, що кімната арештована на виконання рішення господарського суду Тернопільської області. Після чого, він із представником [PERSON] звернулись до господарського суду, де ознайомились з матеріалами справи, в тому числі із договором купівлі-продажу від 17.04.2013 року. Потім оскаржили дане рішення, після чого звернулись до Тиврівського районного суду із даним позовом. До того з господарського суду Тернопільської області жодних документів, повісток він не отримував. Платіжне доручення №25 від 23.04.2013 року про перерахування коштів СТОВ «Агрофірма «Красне» він не підписував. Представник позивача [PERSON] доповнив, що позов обґрунтований доказами, а строки позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про існування оспорюваного договору він дізнався навесні 2017року і одразу вжив заходів до захисту свого порушеного права. Платіжне доручення №25 від 23.04.2013 року про перерахування коштів СТОВ «Агрофірма «Красне» не має відношення до справи, [PERSON] його не підписував. Представник відповідача Дремлюх О.М. позов не визнав, вважає його безпідставним та поданим з пропуском строку позовної давності, оскільки 23.04.2013 року [PERSON] перерахував СТОВ «Агрофірма «Красне» на виконання договору від 17.04.2013 року згідно платіжного доручення №25 100000 грн., що свідчить про те, що [PERSON] було відомо про укладення даного правочину та, відповідно до ч.2 ст. 241 ЦК України, про його схвалення ним. Строки позовної давності скінчились 23.04.2016 року. Залучений судом як третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку за місцем реєстрації, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутим за закінченням терміну зберігання, паспортом [PERSON] (а.с.34). (ст. 128 ЦПК України). Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Відповідно до ст.ст.12, 76, 81 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 17 квітня 2013 року між СТОВ "Агрофірма "Красне" (Продавець) та від імені фізичної особи-підприємця [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу №72, згідно п.1.1. якого Продавець зобов'язується у строки, визначені даною угодою, передати у власність контрагента товар, а Покупець зобов'язується прийняти його та оплатити вартість. В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за даним договором рішенням Господарського суду Тернопільської області від "24" грудня 2014 року з [PERSON] на користь СТОВ "Агрофірма "Красне" до стягнення присуджено 200 000 грн. - суми основного боргу; 13 476 грн. 72 коп. - пені; 6 000 грн. - штрафу; 8 736 грн. 99 коп. - 3% річних та 4 564 грн. 28 коп. - судового збору (справа № 921/1258/14-г/14). Разом з тим, як показав [PERSON], допитаний в судовому засіданні як свідок 07.06.2017 року, приблизно 12-13 років він співпрацював з ТОВ «Агрофірма «Красне». Договір купівлі-продажу від 17.04.2017 року №72 про поставку товару- цукру на 300000 грн. та документи, укладені на його виконання, а саме гарантійний лист від 19.06.2013 року щодо гарантування оплати ТОВ «Агрофірма «Красне» вартості поставленого цукру; акт звірки розрахунків від 18.06.2013 року за даним договором; довіреність від імені [PERSON] від 17.04.2013 року на отримання цукру 60т. в СТОВ «Агрофірма «Красне»; накладні від 17.04.2013 року, 24.04.2013 року, 25.04.2013 року про отримання [PERSON] цукру, загальною вагою 60 тонн та 1200 мішків від імені [PERSON] підписав та скріпив печаткою ФОП [PERSON] він - [PERSON], так як в них з [PERSON] були довірителі відносини і він знав, де знаходиться його печатка. Вони з [PERSON] товариші зі школи, приблизно в 2005-2013 р.р. разом працювали. Їх кабінети були в одному приміщенні.Можливо його печатку він і взяв сам. Цукор за [PERSON] у СТОВ «Агрофірма «Красне» отримав він - [PERSON] і одразу його комусь відвантажив, кому саме - не пам'ятає. Чи давав йому [PERSON] доручення від його імені укладати правочин, чи говорив [PERSON] про укладення даного договору, чи передавав вилучені від реалізації отриманого в ТОВ «Агрофірма «Красне» за даним договором цукру кошти йому не пам'ятає. Частково заборгованість за даним договором в сумі приблизно 100000 грн. перед СТОВ «Агрофірма «Красне» була погашена. Обставини перерахування коштів на дане підприємство не пам'ятає. Платіжне доручення в банку про перерахування коштів на СТОВ «Агрофірма «Красне» за [PERSON] він не підписував. Дані показання свідка [PERSON] узгоджуються з висновком судово-почеркознавчої та технічної експертизи № 377/378/16-21 від 03.06.2016 року, проведеної в рамках кримінального провадження №12013010320000213 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, відомості про який внесено до ЄРДР за заявою СТОВ Агрофірма «Красне», згідно якого, підписи від імені [PERSON] у договору купівлі-продажу від 17.04.2017 року №72, видаткових накладних на поставку цукру за №01915 від 17.04.2013 року, за №01935 від 24.04.2013 року та за №01944 від 25.04.2013 року; довіреності №1 від 17.04.2013 року; акті звірки розрахунків за №00015 від 18.06.2013 року виконані не [PERSON], а [PERSON] Оскільки дана експертиза проведена в рамках кримінального провадження, з огляду на положення цивільно-процесуального законодавства, суд розцінює даний висновок експерта у даній справі як письмовий доказ (п.1 ч.2 ст. 76 ЦПК України). Враховуючи сукупність зібраних у справі доказів, які не спростовані ніякими належними та допустимими доказами, суд вважає доведеними доводи позивача про не підписання ним договору від 17.04.2013 року. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК, є важливим чинником, без якого неможливо укладання договору. Своє волевиявлення на укладання договору учасник правочину здійснює в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч. 1 ст. 261 цього ж Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На вказане також звернув увагу Пленум Верховного Суду України в п. 28 постанови 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суд вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності, виходячи з такого. Згідно платіжного доручення №25 від 23.04.2013 року ФОП [PERSON] дав розпорядження ПАТ «Креді Агріколь Банк» перерахувати з рахунку № [NUMBER] на рахунок СТОВ «Агрофірма «Красне» № 26008169048 на виконання договору від 17.04.2013 року за цукор 100000 грн. Оригінал даного платіжного доручення витребуваний судом в ПАТ «Креді Агріколь Банк», містить підпис ФОП [PERSON], його печатку, штамп даного банку від 23.04.2013 року. Обставин, які б давали підстави сумніватись в достовірності даного документу не наведено, доказів на їх обґрунтування не надано. Доводи позивача про не підписання даного платіжного доручення доказами не обґрунтовані. Питання про призначення почеркознавчої експертизи на предмет ідентифікації підпису особи, яка підписала даний документ, позивач не ставив, свідок [PERSON] показав, що його не підписував, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Так само суду не надано жодних доказів, що вказані кошти проплачені [PERSON] на виконання іншого правочину з відповідачем, чи про звернення позивача до ПАТ «Креді Агріколь Банк», правоохоронних органів щодо неправомірного перерахування вказаної суми коштів на адресу відповідача. Слід також зазначити, що представник відповідача Дремлюхом О.М. заявлялось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на предмет ідентифікації підпису особи, яка підписала платіжне доручення № 25 від 23.04.2015 року. Проте, [PERSON] відмовився надати суду експериментальні зразки свого підпису.. Відповідно до ст.. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Про зазначене судом було роз'яснено в ухвалі у даній справі від 05.03.2018 року, якою судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання представника відповідача. Враховуючи викладене, розмір перерахованих коштів, суд вважає, що, перераховуючи 23.04.2013 року вказані кошти відповідачу, позивач міг, мав можливість дізнатись у зв'язку з чим, на виконання якого договору, він перераховує таку суму коштів на рахунок іншої юридичної особи, тобто дізнатись про порушення своїх прав та особу, яка його порушила. З огляду на зазначене, суд вважає, що строк позовної давності скінчився 23.04.2016 року. Зазначений позов до суду позивач подав 11.04.2017 року, що стверджується поштовим конвертом, тобто з пропуском вказаного строку. За положеннями ч. 2 ст. 267 ЦПК України вимоги про захист порушеного права приймаються судом незалежно від закінчення позовної давності. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Разом з тим, питання про поновлення строку позовної давності сторона позивача не ставить, обставин, які б свідчили про об'єктивні, непереборні, істотні труднощі, які унеможливили позивачу подати позов до дня його пред'явлення до суду, не наведено, доказів на їх обґрунтування не надано. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14). Частиною 1 статті 241 ЦК України, на яку посилався представник відповідача, передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Дана норма закону стосується правовідносин, пов'язаних з представництвом (Глава 17 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Проте, суду не надано доказів про існування договору - письмової довіреності у [PERSON] від імені [PERSON] на укладення договору від 17.04.2013 року, тобто відсутні підстави стверджувати про вчинення ним правочину з перевищенням повноважень, оскільки даних повноважень не існувало, відтак, підстав для застосування ч. 1 ст. 241 ЦК України, в даних правовідносинах не вбачається. 27.03.2015 року [PERSON] припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, про що свідчить повідомлення Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області від 27.03.2015 року за № 4-21/1667, а тому даний позов підвідомчий місцевому суду.

Outcome: dismissed