Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 06.07.2011 між ним та [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" укладений попередній договір № Е-199, відповідно до умов якого відповідач ТОВ "Аверс-Сіті" зобов'язався в строки встановлені даним договором оформити належним чином договір купівлі-продажу квартири та передати йому у власність окрему квартиру, в житловому будинку, яка знаходиться за адресою: Київська область, [ADDRESS], а позивач зобов'язався прийняти вказану квартиру та належним чином оплатити її вартість в обсязі передбачену умовами договору. 07 липня 2011 року між ним та [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" був укладений договір № E-199/Z про зарахування зустрічних однорідних вимог. Позивач та відповідач маючи один до одного зустрічні грошові вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливали з договорів укладених між позивачем та відповідачем. Згідно цього договору між сторонами досягнуто домовленості про розмір та порядок оплати. Тобто, позивач сплатив всю вартість квартири, обумовлену договором, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливали по зобов'язанням з укладених договорів між позивачем та відповідачем. Ним всі умови попереднього договору були виконані, в тому числі сплачено відповідачу належну суму грошових коштів за квартиру, згідно умов договору, Після сплати повної вартості квартири, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо виконання умов попереднього договору, а саме щодо оформлення права власності на придбану квартиру. Однак на даний час право власності на квартиру не оформлено на позивача. 29 серпня 2016 року від ТОВ "Аверс-Сіті" позивач отримав повідомлення про неможливість укладення основного договору, з огляду на ті обставини що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у зведеному виконавчому провадженні за № 50162314, був накладений арешт на все майно боржника та оголошена заборона на його відчуження. Зі свого боку, вважає та впевнений, що має всі права власника квартири на законних підставах, оскільки між позивачем та відповідачем, ще за довго до арешту був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири. Крім того, позивач як інвестор є замовником виконання робіт для власних побутових потреб, тобто замовник цієї спірної квартири. Відповідно до п. 1.1 Договору, для підтвердження зобов'язань що виникли у сторін згідно з попереднім договором щодо укладення та виконання договору купівлі-продажу квартири, та забезпечення виконання таких зобов'язань, позивач сплачує ТОВ "Аверс-Сіті" суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього договору. Згідно п. 2.2 Договору сторони погодили, що протягом дня з моменту нотаріального посвідчення цього договору, в рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі об'єкту продажу (квартири) та своєї платіжної спроможності, покупець повинен сплатити забезпечувальний внесок, а продавець отримати його у розмірі 455 105,05грн, в тому числі ПДВ, за реквізитами зазначеними в п.9 даного договору. Відповідно до п.2.3 Договору розрахунок за об'єкт продажу (квартири) відбуватиметься у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця зазначений у розділі 9 цього попереднього договору. Сторони допускають можливість зарахування зустрічних однорідних вимог, що стане підтвердженням належної оплати покупцем за основним договором. Позивач вказує, що 07 липня 2011 року між ним та [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" був укладений договір № Е-199/Z про зарахування зустрічних однорідних вимог, позивач виконав та сплатив відповідачу суму грошових коштів за квартиру згідно до умов договору. Частинами 4 та 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо Інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Даний попередній договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства України, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Частинами 4 та 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, як зазначено частиною 1 статті 316 ЦК України. Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.6.1 попереднього договору сторони домовились про те, що термін укладання основного договору є 30 грудня 2011 року, але будь-якому випадку не пізніше 60 робочих днів від дати прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту продажу та отримання продавцем/відповідачем правовстановлюючих документів на об'єкт продажу. Згідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ № 362878 від 11.10.2012 виданого Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради, власником зазначеної квартири є ТОВ "Аверс-Сіті". З витягу про державну реєстрацію прав № 35814431 від 11.10.2012, за реєстраційним номером 37856706, за власником ТОВ "Аверс-Сіті зареєстровано право власності на квартиру за адресою об'єкта: Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське. вулиця Пономарьова (вулиця Будівельна)[ADDRESS]. З повідомлення вбачається, що відповідачем вказану умову щодо продажу квартири позивачу не виконано, та відповідач підтверджує ту обставину, що позивач згідно договірних відносин сплатив кошти у розмірі 455 105, 05грн, що відповідає повному обсягу вартості об'єкта нерухомості, як оплата за квартиру. Продавець прийняв грошові кошти та після завершення будівництва гарантує (-вав) передачу квартири позивачу. У зв'язку з тим, що згаданою постановою державного виконавця накладено арешт на майно, що належить ТОВ "Аверс-Сіті" на праві власності та заборонено здійснювати його відчуження, в тому числі на спірну квартиру, Основний договір купівлі-продажу квартири не може бути укладений через арешт майна ТОВ "Аверс-Сіті". Вказане є свідченням того, що відповідач не має можливості виконати умови договору, оскільки на вказане майно накладено арешт, право на нього оспорюється, оскільки реалізація спірного майна може відбутись на користь третіх осіб. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Верховний суд України, неодноразово у своїх Постановах, в тому числі у Постанові від 18.02.2015 року, зробив правовий висновок про те, що частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до укладеного Договору про бронювання об'єкта нерухомості № Е199-БЗ від 24 січня 2007 року, він є замовником об'єкта (квартири) у ЖК «Коцюбинський», за адресою: будівельний номер приміщення 199, секція 3 у 454 квартирному, 21/22поверховому житловому комплексі по вул. Пономарьова, 26, поверх: 11, кількість кімнат:2, загальна площа: 74,48кв.м., смт. Коцюбинське в м. Ірпінь Київської області. Пунктом 1.1. Договору, сторонами погоджено та визначено особливості реалізації права Замовника на придбання об'єкту у власність Замовника, при погашенні пакету цінних паперів, умови та порядок бронювання об'єкта. Пунктом 2.6. Договору визначено, що придбання об'єкта (квартири) Замовником відбувається при погашенні пакету цінних паперів, шляхом укладання у письмовій формі договору купівлі-продажу нерухомості, який підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно договору купівлі-продажу нерухомості здійснюється передача об'єкта (квартири) у власність Замовника. Згідно до п.3.3.2., при належному виконанні цього Договору Замовник має право отримати від виконавця об'єкт (квартиру), шляхом укладання Договору купівлі-продажу в порядку визначеному цим Договором. На виконання умов цього Договору ним в повному обсязі було сплачено грошові кошти у розмірі 454110,05 грн., що підтверджується квитанцією № 3 від 01.02.2007 та погашений пакет цінних паперів. Частиною 1 ст.18 Закону України "Про інвестиційну діяльність", встановлено що держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів. Умови договорів, укладених між суб'єктами інвестиційної діяльності, зберігають свою чинність на весь строк дії цих договорів і у випадках, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб'єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору. У відповідності до ч 1 ст. 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність", захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об'єктів Інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, у тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності, а також іноземних інвестицій. Захист інвестицій забезпечується законодавством України, а також міжнародними договорами України. Інвесторам, у тому числі іноземним, забезпечується рівноправний режим, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру, які могли б перешкодити управлінню інвестиціями, їх використанню та ліквідації, а також передбачаються умови і порядок вивозу вкладених цінностей і результатів інвестицій. З метою забезпечення сприятливого та стабільного інвестиційного режиму держава встановлює державні гарантії захисту інвестицій. Згідно зі ст. 20 Закону України "Про інвестиційну діяльність" при недодержанні договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оцінюючу діяльність в Україні", майном вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності;майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Відповідно до ч 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", - об'єктами інвестування є квартира, або приміщення в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Відповідно до ст. 30-1 Закону України "Про планування та забудову" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифікату відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно - будівельного контролю. Таким чином, позивач, як інвестор є замовником виконання робіт для власних побутових потреб. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частина 1 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В звязку із викладеними обставинами позивач просив визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на квартиру, що знаходиться за адресою Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вулиця Пономарьова (вулиця Будівельна)[ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті, код ЄДРПОУ 33939099; звільнити майно з-під арешту, накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по ВП № 50162314 на квартиру, що знаходиться за адресою Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вулиця Пономарьова (вулиця Будівельна)[ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті, код ЄДРПОУ 33939099 . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просив позов задовольнити. Представник третьої особи - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], представників третіх осіб [PERSON] та [PERSON], вивчивши письмові докази по справі суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 24 січня 2007 року між ТОВ Регіональні будівні інвестиції та [PERSON] був укладений Договір № Е-199-Б3 бронювання обєкта нерухомості, відповідно до умов якого виконавець бронює за замовником обєкт у ЖК Коцюбинський з наступними технічними характеристиками: приміщення 199, секція 3 у 454-квартирному, 21/22-поверховому житловому комплексі по вул. Пономарьова, 26, поверх 11, кількість кімнат - 2, загальна площа 74,48 кв. м. Також 24 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів Наші інвестиції та [PERSON] був укладений Договір № Е199-К3; К-6-8 купівлі-продажу цінних паперів. Встановлено, що 01 лютого 2007 року [PERSON] було сплачено 454\~110,05 гривень за прості іменні безпроценті (цільові) облігації згідно договору № Е199-К№; К-6-8 від 24.01.07 року. В судовому засіданні встановлено, що 06 липня 2011 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті та [PERSON] був укладений попередній договір № Е-199, відповідно до умов якого сторони зобовязуються в майбутньому, в обумовлений п. 6.1 цього договору строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири на умовах і в порядку, визначеному цим договором; нерухомим майном є двокімнатна квартира під будівельним № 199, загальною площею 74,48 кв.м. на 11 поверсі у житловому будинку під будівельним № 26, корпус 1, секція 3 по вулиці Пономарьова у селищі міського типу Коцюбинське міста Ірпінь Київської області. Відповідно до п. 6.1 даного договору сторони домовились про те, що термін укладання основного договору є 30 грудня 2011 року, але у будь-якому випадку не пізніше 60 робочих днів від дати прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту продажу та отримання продавцем правоустановлюючих документів на обєкт продажу. В цей термін сторонни зобовязуються укласти у порядку, встановленому чинним законодавством України, основний договір купівлі-продажу обєкту продажу, за яким продавець передасть у власність покупця обєкт продажу шляхом підписання договору купівлі-продажу обєкту продажу за узгодженою сторонами вартістю (ціною), визначеною у пункті 2.1 цього попереднього договору. Встановлено, що 06 липня 2011 року між [PERSON] (цедент) та [PERSON] з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті (цесіонарій) був укладений договір № Е-199/АС відступлення право вимоги, відповідно до умов якого в порядку та наумовах, визначених цим договором цедент передає цесіонарієві належні цеденту права вимоги до [PERSON] з обмеженою відповідальністю Регіональні будівні інвестиції, що є емітентом безвідсоткових (цільових) облігацій щодо передачі у власність згідно з умовами Інформації про випуск облігацій [PERSON] з обмеженою відповідальністю Регіональні будівні інвестиції житлових приміщень загальною проектною площею 74,48 кв.м. в секції № 3\~454-квартирного 21-22-поверхового ьудинку, що будується в складі 1 черги будівництва за адресою смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 26 корпус 1. Встановлено, що 07 липня 2011 року між позивачем та [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" був укладений договір № E-199/Z про зарахування зустрічних однорідних вимог. Встановлено, що ТОВ Аверс-Сіті [PERSON] було направлено 29.08.2016 року повідомлення про неможливість укладення основного договору, оскільки постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] від 03.03.2016 року у виконавчому провадженні № 50162314 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВ Аверс-Сіті та з огляду на зазначене ТОВ Аверс-Сіті не зможе укласти з ним основний договір до вирішення питання про скасування вказаного арешту майна в судовому порядку. Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2016 року ВП № 50162314 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 367/7827/14-ц, виданого 22.01.2016 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті на користь [PERSON] грошової суми в розмірі 15\~583\~877,82 гривень та судових витрат у розмірі 3\~654,0 гривень накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті. Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 11.10.2012 право власності на квартиру № 199 в будинку 26, корпус 1 по вул. Пономарьова (вулиця Будівельна) в смт. Коцюбинське зареєстровано за ТОВ Аверс-Сіті на підставі свідоцтва про право власності САЕ № 362878 від 11.10.2012 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради № 270 від 22.09.2011 року. Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін, матеріалами справи. У відповідності до ч.3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. В судовому засіданні встановлено, що основний договір купівлі-продажу квартири № 199, загальною площею 74,48 кв. м., на 11 поверсі у житловому будинку № 26, корпус 1 по вулиці Пономарьова у смт. Коцюбинське Київської області між позивачем та відповідачем у строки, встановлені попереднім договором не був укладений. Посилання сторін на ті обставини, що на вказану квартиру був накладений арешт, у звязку із чим сторони були позбавлені можливості укласти основний договір купівлі-продажу квартири є безпідставним, оскільки арешт на вказане майно був накладений державним виконавцем у рамках виконавчого провадження ВП № 50162314 лише 03.03.2016 року, тобто значно пізніше від дати укладання основного договору, визначеної у п. 6.1 попереднього договору. Оскільки дія попереднього договору № Е-199 від 06 липня 2011 року припинилася, то припинилися всі зобовязання за даним договором. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на статті 331 та 334 ЦК України та на Закон України Про інвестиційну діяльність. У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 7 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, тобто обєкти та результати інвестицій є власністю інвестора. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій. Разом із цим, позивачем не було надано до суду жодного доказу на підтвердження факту укладення між ним та відповідачем саме інвестиційного договору. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на зобовязання, які виникли між ним та відповідачем відповідно до умов попереднього договору від 06 липня 2011 року № Е-199. За таких обставин, посилання позивача на те, що він є власником квартири № 199 в будинку № 26 , корпус 1 по вул. Пономарьова в смт. Коцюбинське Київської області саме відповідно до вказаних норм закону суд вважає безпідставним. Таким чином, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, не вбачає передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання за ним права власності на квартиру, що знаходиться за адресою Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вулиця Пономарьова (вулиця Будівельна)[ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті. Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на спірну квартиру, відсутні також підстави для задоволення позовних вимог про звільнення даного майна з-під арешту, накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по ВП № 50162314. На підставі ст. ст. 15, 16, 203, 207, 316-317, 319, 321, 328, 331, 334, 392, 396, 525, 526, 638 ЦК України,

Outcome: dismissed