Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12 липня 2015 року на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім..Енгельса відповідач [PERSON] поширив відносно нього недостовірну інформацію про наступне: 1. Всі біди в колгоспі почалися з того, то він ([PERSON]І.), як голова колгоспу підписав державний акт на землю одноособово; 2. Що він ([PERSON]І.) особисто продав за кордон 300 тонн мяса, не сплативши колгоспу жодної копійки, і в звязку з цим колгосп вимушений сплатити штраф в розмірі 242000 грн.; 3. Він ([PERSON]І.) фактично викрав шкури живності, яка була продана. Негативний характер інформації, поширений у такий спосіб, порушує його особисті немайнові права, а саме порочить його честь, гідність та ділову репутацію, враховуючи те, що він має звання «Героя України», нагороджений орденом Держави, орденом Леніна, орденом «Трудового Красного Знамени», «Знаком Почета» та тривалий час очолював колгосп ім..Енгельса і згодом СТОВ ім..Енгельса. У результаті поширення широкому колу осіб недостовірної інформації про нього, у якій він звинувачується у вчиненні протиправної та незаконної поведінки з наведенням конкретних фактів йому завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінив у 5 тис. грн. З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, указану інформацію; зобов'язати відповідача [PERSON] протягом 1 (одного) місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у справі спростувати вказану інформацію шляхом публічного виступу на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім.Енгельса. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 5 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, зазначивши при цьому, що поширена ним недостовірна інформація була сприйнята необмеженим колом осіб, що спричинило йому моральні страждання та нервові переживання. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позові. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, пояснила, що на зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім..Енгельса відповідач тільки задавав питання позивачу нічого не стверджуючи. Його вислів щодо того, «що всі біди в колгоспі почалися після того як [PERSON] підписав державний акт» є оціночним судженням. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено у ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 липня 2015 року на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім..Енгельса відповідачем [PERSON] було поширено наступну інформацію: 1. Всі біди в колгоспі почалися з того, що … появився державний акт на землю в одній особі фамілія його [PERSON]; 2. Що він ([PERSON]І.) продав в Македонію 300 тонн мяса, копійки не поступило в колгосп … колгосп … заплатив за це мясо, що він продав, гроші куди дів невідомо, … штраф в розмірі 242000 грн.; 3. Де гроші за шкурі які він продав тисячами? Викладене підтверджується дослідженим в судовому засіданні відеозаписом загальних зборів (диск а.с. 8) та поясненнями свідка [PERSON] Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Разом з тим статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справ пpo захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Отже, спростуванню підлягає недостовірна інформація. Згідно зі ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Інформація може бути: 1)фактологічною- про конкретні ситуації, події, вчинки фізичної (юридичної) особи; 2)узагальнюючою- про типові події чи типову поведінку типових представників певних соціальних груп, про житейські звичаї; 3)оцінною- про якості і вчинки людей, ситуації чи події, які в певній ціннісній системі описуються як позитивні чи негативні; 4)консептуальною- теоретико-аналітична інформація про природні чи соціальні закономірності; 5)директивною- такою, що скеровує соціальну поведінку людей. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Згідно із положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, право звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку передбаченому процесуальними кодексами. У п. 19 наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З наданого позивачем диску з відеозаписом загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім..Енгельса членів вбачається, що у виступі відповідача поширено негативну інформацію щодо позивача, що «він ([PERSON]І.) продав в Македонію 300 тонн мяса, копійки не поступило в колгосп … колгосп … заплатив за це мясо, що він продав, гроші куди дів невідомо, … штраф в розмірі 242000 грн Вказана інформація містить певні посилання на вчинення позивачем неетичної, незаконної поведінки в суспільному житті та господарській діяльності, а тому є такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Посилання представника відповідача на те, що у зазначеному виступі лише висвітлені оціночні судження та поставлені питання для відповіді, не відповідають фактичним обставинам справи встановленим судом, так наведені вище фрагменти виступу містять чіткі твердження про факт продажу м'яса та факт сплати штрафу. Наведена вище інформація за своїми стилістичними ознаками не може вважатись оціночними судженнями чи питанням, а є повідомленням про факти, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Проте, як було зазначено вище, будь-яких достатніх та належних доказів, які б свідчили про те, що поширена інформація, яка негативно впливає на ділову репутацію позивача, відповідає дійсності, представником відповідача не надано. При аналізі конфліктогенного висловлювання важливо розрізняти наявну в ньому фактологічну і оцінну інформацію, оскільки оцінки можуть вільно поширюватися в суспільстві, якщо вони коректно висловлені. Відповідно до\~\~ст. 47-1\~Закону України "Про інформацію"\~ оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Врахувавши зазначені вище положення закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд дійшов висновку про те, що поширена [PERSON] інформація про позивача, є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. При цьому зазначає, що вказана інформація не є оціночним судженням автора, а є твердженням про конкретні факти, які звинувачують позивача у незаконній діяльності та протиправній поведінці, зокрема в тому, що він продав в Македонію 300 тонн мяса, і копійки не поступило в колгосп і колгосп заплатив штраф в розмірі 242000 грн., а куди дів гроші невідомо». Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу інформації в контексті всього виступу. Інформація, яка була поширена відповідачем, за своїм змістом свідчила про конкретні факти дій [PERSON] і колгоспу ім.Енгельса і стосуються вони обставин які [PERSON] вважає негативними, образливими та такими, що не відповідають дійсності. Враховуючи той факт, що вислів [PERSON] про те, що «він ([PERSON]І.) продав в Македонію 300 тонн мяса, копійки не поступило в колгосп … колгосп … заплатив за це мясо, що він продав, гроші куди дів невідомо, … штраф в розмірі 242000 грн,» можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, отже оскаржуваний вислів не може вважатися оціночним судженням. У наведеному вище висловлені негативні відомості про позивача [PERSON] виражені у формі риторичного питання - висловлення, що за формальними ознаками має граматичну структуру питання, але відповідь на нього очевидна з контексту. Крім того, суд вважає, що дана інформація з урахуванням характеру мовно-стилістичних засобів та висловлення її в брутальній, принизливій формі не можна вважати простим запитанням, як стверджує представник відповідача. Доводи представника відповідача про те, що диск відеозапису є неналежним доказом, безпідставні, оскільки такий доказ відповідає всім вимогам ст. ст. 57-59, 65 ЦПК України, тобто є речовим доказом, який містить фактичні дані про обставини, які мають значення для справи. Крім того, відповідачем не заперечується сам факт проведення загальних зборів та виступ на ньому відповідача з поширенням вказаної в позові інформації. Зазначені обставини в сукупності свідчать, що відповідач дійсно розповсюдив відносно позивача недостовірну негативну інформацію, яка порушує його особисті немайнові права. Відповідно до п.3, ч.1 п.25 названої вище постанови Пленуму вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Таким чином, вимоги позивача про визнання інформаціїї, недостовірною та про спростування недостовірної інформації, підлягають задоволенню. У чинність частини сьомої ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України, п.27 Постанови Пленуму, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що у зв'язку з поширенням неправдивої інформації відповідачем щодо позивача йому також завдана і моральна шкода у зв'язку з приниженням його честі та гідності. За словами позивача, недостовірна інформація, яка поширена серед присутніх на зборах осіб ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого він знаходиться в стані постійного нервового напруження та стресу, що стало причиною порушення функції сну. Неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушені душевної рівноваги, в звязку з тим, що позивач був ображений та принижений в присутності односельців, примушений був виправдовуватися перед ними. Разом з тим суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди необхідно врахувати положення ст. 23 ЦК України, роз'яснення, що надані судам у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зокрема, що при розгляді таких справ необхідно враховувати засади справедливості, добросовісності та розумності, а розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. З урахуванням наведеного суд вважає, що розмір моральної шкоди має бути визначено у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, тобто 1378 грн. Суд вважає, що поширена відповідачем [PERSON] на зборах інформація про те, що «всі біди в колгоспі почалися з того, що … появився державний акт на землю в одній особі - фамілія його [PERSON]» є оціночним судженням, особистою думкою відповідача, а запитання «Де гроші за шкурі які він продав тисячами?» не містить жодної негативної інформації і тому у чинність ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту, у звязку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання вказаної інформації недостовірної та зобовязання спростувати вказану інформації і стягнення компенсації моральної шкоди за поширення цієї інформації. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору, оскільки при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір тільки за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial