Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Завод "Генератор" про визнання права на приватизацію, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року за ним визнано право на користування жилим приміщення, а саме кімнатою [ADDRESS] та зобов'язано ДП «Завод «Генератор» укласти договір найму на дане житлове приміщення. Зазначає, що 04.03.2014 року він звернувся до ДП «Завод «Генератор» з проханням розглянути заяву на приватизацію, підготовити та оформити документи про передачу у власність займаного житлового приміщення, однак ДП «Завод «Генератор» своїм рішенням від 02.04.2014 року відмовив у приватизації спірного житлового приміщення посилаючись на те, що у нього відсутній ордер серії "Б". Посилаючись на те, що він заселився у спірне житлове приміщення згідно ордера, виданого 06.12.1991 року, а ордер серії "Б" йому відповідачем не видавався та враховуючи, що своєю відмовою ДП "Завод Генератор" порушив право на приватизацію закріплене в ст. 9 ЖК України [PERSON] просив, визнати за ним право на приватизацію квартири [ADDRESS], зобов'язати відповідача прийняти рішення про передачу у його власність спірної квартири та надати свідоцтво про власність [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що факт постійного проживання позивача у квартирі [ADDRESS] протягом багатьох років встановлено судовим рішенням у цивільній справі № 2-4620/10, яким визнано право позивача на проживання у вказаному житловому приміщенні, там же позивач і зареєстрований. Зазначив, що [PERSON] має право на приватизацію спірної квартири, як особа, яка постійно там проживає і не використала своє право на приватизацію державного житлового фонду. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість. Пояснили, що ордер, який був виданий [PERSON] адміністрацією ДП «Завод «Генератор» є ордером на вселення в гуртожиток і не надає останньому права на приватизацію квартири у житловому будинку. Оскільки позивач не надав ордер серії "Б" на вселення в будинок, який повинен бути виданий Подільською РДА в м. Києві. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, 01 серпня 1989 року позивач за направленням почав працювати на ВО "Октава" як молодий спеціаліст та йому було надано кімнату у гуртожитку. Судом встановлено, що 06 грудня 1991 року на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВО «Октава» [PERSON] було видано ордер № 156 на кімнату 91 будинку 12 по вул. Межовій в м. Києві. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року визнано за [PERSON] право користування жилим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] (а.с. 3). 04 березня 2014 року позивач звернувся до ДП «Завод «Генератор» з проханням розглянути заяву на приватизацію, підготовити та оформити документи про передачу у власність займаного житлового приміщення (а.с. 6). ДП «Завод «Генератор» своїм рішенням від 02 квітня 2014 року відмовив [PERSON] у приватизації спірного житлового приміщення посилаючись на те, що у нього відсутній ордер серії "Б" (а.с. 7). Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЖК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР визначає, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Судом встановлено, що на сьогоднішній день будинок 12 по вул. Межовій в м. Києві має статус житлового будинку готельного типу, знаходиться у комунальній власності територіальної громади Подільського району та перебуває на балансі ДП «Завод «Генератор». 16.12.2009 року Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України було затверджено Положення про порядок передачі квартир(будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. Так пункт 18 зазначеного Положення визначає, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно положень вищезазначеного пункту наказу вбачається, що копія договору найму надається лише тоді, коли житлова площа приватизується у гуртожитку, в інших випадках надається ордер про надання жилої площі. Відповідно до ст. 58 ЖК України підставою для надання дозволу на приватизацію спірного житлового приміщення є ордер про надання жилої площі, який повинен бути виданий виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, у [PERSON] є лише ордер на вселення до гуртожитку, який був виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВО «Октава». Даний ордер дає право позивачу на вселення в гуртожиток, але не дає права на приватизацію та не відповідає вимогам, які встановлені законом для ордерів, які надаються особам для приватизації житла. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, ордери на вселення у квартири будинку 12 по вул. Межовій в м. Києві видаються Подільською РДА у м. Києві, а не ДП "Завод Генератор", оскільки ДП "Завод Генератор" є лише балансоутримувачем, а сам будинок знаходиться у комунальній власності територіальної громади Подільського району. Оскільки позивач до відділу приватизації не надав ордер відповідного зразка серії "Б", який повинен бути виданий Подільською РДА у м. Києві, відповідач правомірно відмовив у приватизації квартири. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання права на приватизацію, зобов'язання вчинити певні дії є не обґрунтованими, а відтак приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed