Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в обгрунтування якого зазначила, що її неповнолітній син, в інтересах якого вона діє, разом з відповідачем [PERSON]. отримали в спадщину, та, відповідно, є співвласниками житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Однак, вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільної часткової власності відповідно до фактичного користування домоволодінням, а тому просить суд виділити в натурі її синові, [PERSON], 2/3 частини вказаного домоволодіння. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з тих же підстав та просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне. Як встановлено з матеріалів справи, сторони прийняли у спадщину житловий будинок за адресою [ADDRESS], зокрема [PERSON] успадкував 2/3 частини вказаного будинку, а [PERSON] - 1/2. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.01.2000р., вказаний вище "... жилий будинок шлакобетонний , жилою площею 39,5 кв.м. До будинку належать: гараж літ. "Г", уборна літ. "У", огорожа 1-2, криниця 1 " (а.с. 107). Однак, як вбачається з матеріалів справи, в 1970-х роках до будинку були здійснені численні прибудови, зокрема була реконструйована кімната 2-3 та прибудовані приміщення 2-1, 2-2, ІІІ, право власності на які зареєстровано не було і до складу спадкового майна вони не увійшли. Право власності на вказані приміщення 2-1 площею 6,10 кв.м., 2-2 площею 2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м., ІІІ площею 2,9 кв.м. [ADDRESS] за рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 27.09.2010р. визнано за [PERSON] (а.с.112), спадкоємицею після смерті якого є його донька, відповідач [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Оскільки судом встановлено, що сторони набули у спадщину нерухоме майно, в якому не були визначені частки кожного з них, а отже, за своєю юридичною природою вказане майно є спільною сумісною власністю, тому, відповідно до положень ч.1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Однак, як встановлено з матеріалів справи та положень вказаних вище статтей ЦПК, приміщення 2-1 площею 6,10 кв.м., 2-2 площею 2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м., ІІІ площею 2,9 кв.м. [ADDRESS] є особистою приватною власністю, право на яке за рішенням суду набув покійний [PERSON] та спадкоємицею майна якого є відповідач [PERSON] Будь - яких рішень, договорів між сторонами щодо визнання цих приміщень спільною сумісною власністю суду не надано, як і не заявлено таких позовних вимог у вказаній справі, а тому суд приходить до висновку, що спірні приміщення 2-1 площею 6,10 кв.м., 2-2 площею 2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м., ІІІ площею 2,9 кв.м. [ADDRESS] є особистою приватною власністю і не є об"єктом спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положеннями ч. 1 ст. 321 ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З цих підстав суд приходить до висновку, що приміщення 2-1 площею 6,10 кв.м., 2-2 площею 2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м., ІІІ площею 2,9 кв.м. [ADDRESS] є особистою приватною власністю, а тому не підлягають поділу між сторонами. Також, відмовляючи в задоволенні позову, суд бере до уваги наступні обставини. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №386/08.12 від 30.08.2012р. існує один варіант поділу вказаного вище будинку. Однак, як вбачається з матеріалів справи, цю експертизу було проведено неповно, оскільки при її проведенні сторонами не було надано експерту правовстановлюючих документів на ряд приміщень спірної частини будинку, а саме приміщень 2-1, 2-2, 2-3 та III загальною площею 25,6 кв.м., право власності на які було набуто [PERSON](спадкоємицею якого є відповідач) згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27.09.2010 року та які не входили до спадкової маси під час оформлення спадщини за заповітом від 20.01.2000 року (а.с. 32-48). Згідно ж висновку експерта №27/01-14 від 29 січня 2014 року, під час проведення повторної експертизи за клопотанням представника відповідача встановлено, що поділ вказаного житлового будинку в натурі без урахування приміщень 2-1 (площею 6,1 кв.м), 2-2 (площею 2,6 кв.м.), 2-3 (площею 14,0 кв.м.), між співвласниками згідно ідеальних часток або при незначному відступі від ідеальних долей не вбачається можливим, оскільки виходячи із умови виділення кожному із співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім"єю, при зазначеному варіанті не виконуються вимоги пунктів 2.22 (щодо переліку приміщень) та 2.24 (щодо площі приміщень) ДБН В.2.2-15-2005 "Жилові будинки. Основні положення" (а.с. 207 ). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки варіанти поділу будинку, запропоновані експертом по другому варіанту експертизи, неможливі без урахування приміщень, що перебувають у приватній власності відповідача [PERSON], а тому поділ порушить її права як власника спірних приміщень 2-1 площею 6,10 кв.м., 2-2 площею 2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м., ІІІ площею 2,9 кв.м. [ADDRESS], що є недопустимим відповідно до чинного законодавства України.

Outcome: dismissed