Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що 02.11.2015 його було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів в адміністрацію ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР». 11.12.2020 його було звільнено з займаної посади за прогул без поважних на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Про звільнення він дізнався 19.12.2020, отримавши листом наказ про звільнення разом з трудовою книжкою. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки роботодавцем було допущено чисельні порушення вимог чинного законодавства, які полягають у наступному. Так, при прийнятті на роботу він не був ознайомлений з наказом про прийняття на роботу, посадовими обов`язками водія, не проінформований під розписку про умови праці, не ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку. При прийнятті на роботу за усним розпорядженням генерального директора [PERSON] він був закріплений за транспортним засобом Mercedes-Веnz, державний номер [NUMBER] , який належить товариству та підпорядкований одному з учасників товариства - [PERSON] . Увесь свій робочий час разом із транспортним засобом він знаходився у розпорядженні [PERSON] та виконував вказівки останнього, а тому для нього було несподіванкою, коли 19.12.2020 він поштою отримав наказ про звільнення, оскільки увесь час продовжував працювати водієм та виконувати вказівки [PERSON] . Про своє звільнення він не був повідомлений, з Актом інвентаризаційної комісії від 11.11.2020 та Висновком Тимчасової комісії, призначеної для проведення службового розслідування від 10.12.2020, на підставі яких генеральним директором ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON] видано наказ про його звільнення, він не ознайомлювався, у порушення вимог діючого трудового законодавства у нього не вимагалися письмові пояснення щодо відсутності на роботі. Натомість, у період з 09.11.2020 по 13.11.2020 включно він перебував на лікарняному. Крім того, відповідачем порушений порядок видачі йому трудової книжки, оскільки згоди на її пересилання поштою він не надавав. У записі у його трудовій за № 20 не зазначено статтю, на підставі якої його звільнено з посади, а зазначений лише пункт 4, що свідчить про певні маніпуляції з боку генерального директора та допущені роботодавцем порушення під час його незаконного звільнення. У зав`язку з викладеним просив суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 72-к від 11.12.2020 ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» про його звільнення з посади водія автотранспортних засобів з 11.12.2020; поновити його на посаді водія автотранспортних засобів у адміністрації ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з незаконним звільненням, по день ухвалення рішення у справі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених ним у письмових запереченнях на позовну заяву, які долучено до матеріалів справи. В обґрунтування заперечень зазначив, що дійсно [PERSON] з 2015 року працював у ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» водієм, робота - основна, тривалість робочого тижня - 40 годин. При прийнятті на роботу з [PERSON] 02.11.2015 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким працівник є матеріально відповідальною особою та зобов`язується брати участь в інвентаризації довірених йому грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей. Пунктом 1.6. Інструкції з охорони праці і пожежної безпеки, затвердженої наказом № 1704-1ПК від 17.04.2007р., додатком до якої є Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР, визначено що робочим місцем робітника, за яким він здійснює службові обов 'язки, визначено місцезнаходження товариства та може бути окремо визначено наказом керівника товариства. Наказом № 0201-1ПК від 02.01.2019 було затверджено Робочу інструкцію водія автотранспортного засобу з додатками. Відповідно до п.3 вказаного Наказу, без ознайомлення з вищевказаними документами допуск вищезазначених осіб (водіїв) до експлуатації автотранспорту заборонений. Відповідно до п.1.5. вказаної інструкції водія, водій підпорядковується безпосередньо керівнику підприємства. Відповідно до п. 5.1. вказаної інструкції водія, режим роботи визначається згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, встановленими на підприємстві. Додатком до вказаної інструкції водія, серед інших, є Робоча інструкція водія автотраспортного засобу [PERSON] , що використовує автомобіль Mercedes-Веnz, модель S560, реєстраційний номер [NUMBER] . Тож, жодних розпоряджень чи наказів про закріплення [PERSON] разом з переданим йому автомобілем за [PERSON] генеральним директором ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» не видавалося, а посилання позивача на «усне повідомлення» є безпідставним та не доведеним. Позивач був ознайомлений з усіма Інструкціями та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, затвердженими Наказом № 1704-1ПК від 17.04.2007, оскільки без ознайомлення з вказаними документами не міг бути допущений до експлуатації автотранспортного засобу. Документально, Актами, Висновками комісій підтверджено відсутність водія [PERSON] на робочому місці за місцезнаходженням ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» та невиконання останнім своїх посадових обов`язків у період з 03.09.2020 по 10.12.2020, зокрема, встановлена безпідставна відсутність позивача 11.11.2020 на робочому місці та виконання ним у цей час приватних розпоряджень учасника товариства [PERSON] . З урахуванням вказаних обставин позивача правомірно та обгрунтовано було звільнено з займаної посади водія автотранспортних засобів за прогул без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. За наведених обставин представник відповідача вважає звільнення позивача з роботи законним та обґрунтованим та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що Наказом керівника ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON] за № 77-к від 30.10.2015 [PERSON] було прийнято на роботу з 02.11.2015 та призначено на посаду водія автотранспортних засобів в Адміністрацію ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР»; умови роботи - основна, тривалість робочого тижня - 40 годин. Позивач [PERSON] з зазначеним наказом про прийняття на роботу не ознайомлений. 02.11.2015 [PERSON] надано письмову згоду на збір та обробку персональних даних та цього ж дня з [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким позивач є матеріально відповідальною особою та зобов`язався, зокрема, брати участь в інвентаризації довірених йому грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей. 11.12.2020 наказом генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON] за №72-к [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортних засобів відповідно до п.4 статті 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Підставами звільнення зазначені: Акт інвентаризаційної комісії від 11.11.2020, Висновок Тимчасової комісії, призначеної для проведення службового розслідування від 10.12.2020. Про звільнення було внесено відповідний запис за № 20 від 11.12.2020 до трудової книжки позивача [PERSON] . Вказаний Наказ про звільнення [PERSON] разом з трудовою книжкою останнього ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» було направлено на адресу позивача поштою, що підтверджується матеріалами справи, та отримано останнім 19.12.2020, що також не заперечувалося представником відповідача. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за п. 4 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Згідно із статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вже було зазначено вище підставами для звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин стали наступні документи: Акт інвентаризаційної комісії від 11.11.2020 та Висновок Тимчасової комісії, призначеної для проведення службового розслідування від 10.12.2020. Наказом генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON] № 10/09/20/1 від 10.09.2020 (повторним) на ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» було створено тимчасову комісію з інвентаризації автопарку ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР». Як вбачається з Акту інвентаризаційної комісії від 11.11.2020, наявного у матеріалах справи, останній було складено про те, що водії ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», зокрема [PERSON] , повідомлені начальником відділу експлуатації автотранспорту [PERSON] телефонограмами та смс-повідомленнями про вимоги Наказу генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON] № 10/09/20/1 від 10.09.2020 (повторного), а саме: про необхідність прибути до 18-00 год. 11.11.2020 разом з отриманою автомобільною технікою до паркомісць на прибудинковій території ТОВ «Бізнес-Центр на Тарасівській» за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 33, для проведення технічної інвентаризації, перевірки технічного стану і придатності експлуатації автомобільної техніки водіями ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР»; відсторонення від керування автомобілями, що належать ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», до закінчення інвентаризації; необхідність передачі водіями автомобілів з усіма супутніми документами [PERSON] ; довести до відома водіїв, що невиконання вимог наказу є грубим порушенням законних вимог керівництва товариства та в подальшому буде розцінюватися як незаконне заволодіння транспортним засобом товариства. Вказаний акт інвентаризаційної комісії від 11.11.2020 підписаний головою комісії [PERSON] , членами комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та запрошеною особою - консультантом-адвокатом Бондаренком Д.М. Крім того, на виконання Наказу № 10/09/20/1 від 10.09.2020 (повторного) було складено Висновок тимчасової комісії з інвентаризації автопарку ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» від 11.11.2020, у якому, зокрема, зазначено, що 11.11.2020 тимчасовою комісією у період часу з 15-00 год. по 15-45 год. було повідомлено [PERSON] про зміст наказу, необхідність повернути автомобіль Mercedes-Веnz, модель S560, реєстраційний номер [NUMBER] , товариству та про відсторонення [PERSON] від керування вказаним автомобілем. На що останній у телефонній розмові повідомив комісію, що не хворіє, автомобіль знаходиться у [PERSON] , [PERSON] на ньому не їздить та він доповість [PERSON] про необхідність повернути автомобіль. У висновку також зафіксовано факт того, що [PERSON] 11.11.2020 до 18-00 год. на роботі не з`явився, автомобіль комісії товариства не передав. Ні підтвердження вказаних обставин також суду надано роздруківки з мобільного телефону, з якого здійснювалися дзвінки [PERSON] та направлялося смс-повідомлення про необхідність прибути за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 33, та повернути автомобіль товариству. Надаючи оцінку вказаним обставинам та доказам, наявним у матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що вказані у Висновку тимчасової комісії від 11.11.2020 та Акті інвентаризаційної комісії від 11.11.2020, який слугував підставою для звільнення позивача з посади водія за прогул без поважних причин, обставини не в повній мірі відповідають дійсності, що має вирішальне значення для з`ясування законності звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, тобто для з`ясування поважності причин його відсутності на роботі 11.11.2020. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Так, під час розгляду справи, позивачем та його представником не заперечувався факт того, що 11.11.2020 позивачу телефонував [PERSON] та повідомляв про необхідність прибути за визначеною адресою та повернути автомобіль, а також позивачем отримано відповідне смс-повідомлення. Проте, у телефонній розмові він повідомив про те, що перебуває на лікарняному та не зможе прибути за вказаною адресою, що автомобіль Mercedes-Веnz, модель S560, реєстраційний номер [NUMBER] , знаходиться у [PERSON] . Факт перебування позивача [PERSON] на лікарняному 11.11.2020, тобто у той самий день, коли йому необхідно було прибути за визначеною адресою та передати автомобіль для технічної інвентаризації, а також зафіксовано неявку у висновку тимчасової комісії від 11.11.2020 без поважних причин, підтверджується листком непрацездатності серії АДЧ № 611821, виданим КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Оболонського району м. Києва, згідно з яким [PERSON] у період з 09.11.2020 по 13.11.2020 включно перебував на лікарняному (режим - амбулаторний). Таким чином, відсутність позивача [PERSON] на роботі 11.11.2020, його неявка на вимогу керівництва до 18-год. 11.11.2020 за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 33, обумовлена поважними причинами - перебуванням на лікарняному. Проте, вказане відповідачем не взято до уваги, письмові пояснення щодо відсутності на роботі 11.11.2020, які стали причиною звільнення [PERSON] , у останнього не відбиралися, що, у свою чергу, є необхідною умовою для застосування дисциплінарного стягнення за порушення працівником трудової дисципліни. Крім того, не відповідає дійсності й зафіксована у Висновку тимчасової комісії від 11.11.2020 інформація проте, що [PERSON] у період часу з 15-00 год. по 15-45 год. був повідомлений про необхідність повернути автомобіль Mercedes-Веnz, модель S560, реєстраційний номер [NUMBER] , товариству у строк до 18-00 год. 11.11.2020, оскільки з роздруківки з мобільного телефону, наданого відповідачем, вбачається, що відповідне смс-повідомлення відправлена на телефонний номер [PERSON] лише о 16-58 год. За змістом статті 29 КЗпП України до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором (крім трудового договору про дистанційну роботу) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та поінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, на якому він працюватиме, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з питань техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Як вбачається з матеріалів справи Наказом № 1704-1ПК від 17.04.2007 генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON] було затверджено наступне: Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників товариства; Інструкція з охорони праці; Інструкція про порядок за дотриманням водіями БДР; Інструкція з проведення медичного огляду; Робоча інструкція водія транспортних засобів категорії «В»; Робоча інструкція водія транспортних засобів категорії «С»; Інструкція з вступного інструктажу з питань охорони праці; Положення про порядок проведення службового розслідування і розбору ДТП. Зокрема, у п. 1.6 Інструкції з охорони праці визначено, що робочим місцем робітника, за яким він здійснює службові обов`язки, визначено місцезнаходження товариства, та може бути окремо визначено наказом керівника товариства. Наказом № 0201-1ПК від 02.01.2019 генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON] було затверджено Робочу інструкцію водія автотранспортного засобу. Крім того, у наказі зазначено про необхідність доведення змісту інструкції до відома усіх водіїв товариства, без ознайомлення з якою заборонено допуск водіїв до експлуатації автотранспорту. За положеннями вказаної Інструкції водій автотранспортних засобів підпорядковується безпосередньо керівництву підприємства (п.1.5); внутрішніми документами, які регламентують діяльність водія, є Статут підприємства, накази і розпорядження генерального директора підприємства, робоча інструкція водія, Правила внутрішнього трудового розпорядку (п.3.2); режим роботи водія визначається згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку (п.5.1). Додатком до цієї Інструкції, зокрема, є Робоча інструкція водія автотранспортного засобу [PERSON] , що використовує автомобіль Mercedes-Веnz, модель S560, реєстраційний номер [NUMBER] . Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме: Листа ознайомлення з Інструкціями водіїв ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» від 02.01.2019, зокрема, Інструкцією з охорони праці, додатком до якої є Правила внутрішнього трудового розпорядку, та Робочою інструкцією водія автотранспортного засобу, позивач [PERSON] з жодною Інструкцією, якою регламентовано роботу на ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», не ознайомлений. Звідки судом зроблено висновок про недоведеність відповідачем факту ознайомлення позивача з умовами роботи останнього, позивачу не було визначене його постійне місце роботи із зазначенням періоду часу перебування в цьому місці, зокрема, як наголошував у судовому засіданні представник відповідача - за місцезнаходженням товариства. Дійсно, у матеріалах справи відсутні будь-які накази та розпорядження генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON] про визначення місця роботи [PERSON] в учасника товариства [PERSON] , проте, за тих обставин, що [PERSON] у визначеному законом порядку не був ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, зокрема, з необхідністю з`являтися на роботу саме за місцезнаходженням офісу відповідача, суд вважає неспроможними твердження відповідача про наявність з боку позивача систематичних прогулів та відсутність на роботі з 10.09.2020. При цьому суд враховує, що [PERSON] було звільнено за прогул без поважних причин, при цьому у наказі не конкретизовано дату такого прогулу. Разом з тим, як уже зазначалося вище, підставами слугували Акт інвентаризаційної комісії від 11.11.2020, який стосувався лише обставин відсутності водія [PERSON] на роботі 11.11.2020 та ненадання останнім закріпленого за ним автомобіля для проведення інвентаризації, та Висновок Тимчасової комісії від 10.12.2020, призначеної для проведення службового розслідування з приводу тих самих обставин щодо невиконання водіями, зокрема [PERSON] , Наказу № 10/09/20/1 від 10.09.2020 (повторного), тобто щодо обставин, які мали місце саме 11.11.2020, проте аж ніяк не з 10.09.2020. За наведених обставин суд не приймає до уваги надані відповідачем акти про відсутність на робочому місці [PERSON] та невиконання останнім посадових обов`язків у період з 03.09.2020 по 02.11.2020, оскільки вони не були предметом службового розслідування та підставою для звільнення позивача за прогул. Визначальним, на думку суду, є те, що позивач не був ознайомлений з необхідністю увесь час перебувати в офісі за місцезнаходженням товариства, а тому матеріалами справи не спростовані твердження позивача про те, що протягом усього періоду роботи на товаристві він був особистим водієм учасника товариства [PERSON] та виконував розпорядження останнього і лише після виникнення корпоративного конфлікту керівництвом були ініційовані службові перевірки та його звільнено з посади водія. За відсутності належних і допустимих доказів виконання відповідачем визначеного ст.29 КЗпП України обов`язку із визначення робочого місця позивача і визначення останнього саме за місцезнаходженням підприємства - ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», сам факт порушення трудової дисципліни відсутній, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого йому не повідомили. Суд також не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що [PERSON] був ознайомлений з усіма необхідними Інструкціями та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, а інакше не був би допущений до роботи, і що це обов`язок працівника ознайомитися зі своїми посадовими обов`язками, оскільки вказані твердження спростовується матеріалами справи, а обов`язок по ознайомленню працівника з його посадовими обов`язками, інформування останнього про умови праці, робоче місце, на якому він працюватиме, ознайомлення працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку тощо, нормами діючого трудового законодавства, покладене саме на роботодавця, чого не було дотримано роботодавцем - ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» стосовно працівника [PERSON] , позивача у справі. Також, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти заявлених позовних вимог про те, що за аналогічними позовами водіїв ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON] та [PERSON] закриті провадження у справах у зв`язку з їх відмовами від позовів та не приймає до уваги ухвалені у цих справах судові рішення, оскільки вони не стосуються обставин даної справи. Крім того, суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] , надані ним суду у нотаріальній конторі та посвідчені нотаріусом, оскільки такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Зокрема, ст.ст. 90-93 ЦПК України встановлений спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 67 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показань свідків шляхом посвідчення їх у нотаріуса не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи поставити питання свідкам стосовно обставин справи, що суперечить приписам ст.43 ЦПК України. З цих же підстав суд не приймає до уваги і нотаріально посвідчені заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , надані представником відповідача у судовому засіданні на підтвердження обставин, на які останній посилається в обґрунтування свої заперечень проти позову, оскільки вказані особи у якості свідків судом у судовому засіданні не допитувалися, стороною відповідача клопотань про допит вказаних осіб у якості свідків не заявлялося. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення позивача за пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи, що позивача звільнено незаконно, позовні вимоги в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що рішення суду про поновлення позивача на роботі є підставою для скасування відповідачем наказу про звільнення [PERSON] , а отже застосований судом спосіб поновлення порушеного права позивача є ефективним та не потребує окремого скасування судом наказу про звільнення позивача. Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Пунктом 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Відповідачем надано довідку про середньоденну заробітну плату позивача [PERSON] від 16.04.2021 за підписом генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» [PERSON], обчислену згідно з Положеннями Порядку постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно з якою розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 219,67 грн. Вказаний розмір середньоденної заробітної плати позивачем [PERSON] не заперечувався. З урахуванням наведеного середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 56 674,86 грн. (258 робочих днів з 11.12.2020 до 22.12.2021 включно х 219,67 грн. - середньоденна заробітна плата [PERSON] ). У зв`язку з чим суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 56 674,86 грн. При цьому вказана сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Суд, на підставі ст. 430 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі. Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial