Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У травні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 23.07.2008 року було укладено кредитний договір №31865-45.3-08-2 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON] кредит на споживчі цілі в сумі 650 000 дол. США строком з 23.07.2008 року по 23.01.2011 року з процентною ставкою 15 % річних. 09.10.2008 року було укладено договір про додаткові умови до кредитного договору №31865-45.3-08-2 від 23.07.2008 року про збільшення суми кредиту з 650 000 дол. США до 737 000,00 дол. США. Крім того, 24.07.2008 року, на виконання основного зобов'язання, було укладено договір іпотеки, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, Київської області і занесений до державного реєстру за №1788. Починаючи з "29" липня 2009 року, [PERSON] не виконувалися умови кредитного договору в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також в частині сплати основного боргу. Тому, як наслідок, виникла кредитна заборгованість в сумі: 4 783 471, 11 грн.. [INFO] року, [PERSON] помер, актовий запис про смерть № 17 від 07 червня 2012 року, зареєстрований виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області. Про факт смерті [PERSON], ПАТ «Банк «Київська Русь», дізнався 01.12.2013 року від родича померлого [PERSON]. Оцінюючи ту ситуацію, що боржник помер, але на предмет іпотеки не отримав державний акт про право власності на земельну ділянку, а спадкоємці не оформляють спадщину, у позивача не вбачається іншого шляху, як звернутися з позовом до суду про визнання права власності на нерухоме майно, яке знаходиться в іпотеці за ПАТ «Банк «Київська Русь». За час користування кредитом боржник та іпотекодавець, [PERSON], не виконав умови п. 1.3 договору іпотеки і не отримав на іпотечне майно державний акт про право власності. Ухвалою суду від 10.06.2014 року про замінено первісного відповідача [PERSON] на Лісниківську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області, так як спадщина після померлого Боржника [PERSON] не прийнята. Протягом розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач остаточно просив суд: стягнути кредитну заборгованість, звернувши стягнення на предмет іпотеки на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» код ЄДРПОУ - 24214088, юридична адреса: вул. Хорива, 11-А в м. Києві за кредитним договором №31865-45.3-08-2 від 23.07.2008 року укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON] шляхом визнання права власності за ПАТ «Банк «Київська Русь» на земельну ділянку, загальною площею 0,1315 га, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 3222484501:01:003:0310, яка належала, відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 24 липня 2008 року, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №1786, [PERSON], померлого [INFO] року, а/з про смерть № 17 від 07 червня 2012 року, зареєстрований виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області, та земельну ділянку площею 0,0980 га. (кадастровий номер 3222484501:01:003:0270), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка, належала [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 24 липня 2008 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, за реєстровим №1787, переданих в іпотеку [PERSON] ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно з договором іпотеки від 24.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON] на виконання Основного зобов'язання, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, Київської області і занесеного до державного реєстру за №1788, в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі: 4 783 471, 11 грн. (чотири мільйона сімсот вісімдесят три тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 11 коп. В судове засідання представник позивача не з»явилась, направила до суду клопотання про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання свого представника не правила, про день слухання справи повідомлялася. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.575 Цивільного кодексу України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 23.07.2008 року було укладено кредитний договір №31865-45.3-08-2 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON] кредит на споживчі цілі в сумі 650 000 дол. США строком з 23.07.2008 року по 23.01.2011 року з процентною ставкою 15 % річних. 09.10.2008 року було укладено договір про додаткові умови до кредитного договору №31865-45.3-08-2 від 23.07.2008 року про збільшення суми кредиту з 650 000 дол. США до 737 000,00 дол. США. Відповідно до п.п. 1.1. 1.1, 2.1, 2.4., кредитного договору відповідач зобов'язався здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 23.01.2011 року, а також сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця наступного за місяцем, за який вони нараховані, а також разом з повним погашенням кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами в місяці, в якому здійснюється погашення. Крім того, 24.07.2008 року, на виконання основного зобов'язання, було укладено договір іпотеки, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, Київської області і занесений до державного реєстру за №1788. Відповідно до п. 1.3 цього договору, [PERSON], передав в іпотеку ПАТ «Банк «Київська Русь» земельну ділянку, загальною площею 0,1315 га, кадастровий номер 3222484501:01:003:0310, яка буде належати [PERSON] в майбутньому (а саме, після оформлення та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку), місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS]. Ця земельна ділянка була придбана іпотекодавцем, відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 24 липня 2008 року, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №1786. А також земельну ділянку площею 0,0980 га. (кадастровий номер 3222484501:01:003:0270), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка буде належати Іпотекодавцеві в майбутньому (а саме після оформлення Державного акту на право власності на земельну ділянку), на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 24 липня 2008 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області , за реєстровим №1787. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Починаючи з "29" липня 2009 року, [PERSON] не виконувалися умови кредитного договору в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також в частині сплати основного боргу. Тому, як наслідок, виникла кредитна заборгованість в сумі: 4 783 471, 11 грн.. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. [INFO] року, [PERSON] помер, актовий запис про смерть № 17 від 07 червня 2012 року, зареєстрований виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області. Про факт смерті [PERSON], ПАТ «Банк «Київська Русь», дізнався 01.12.2013 року від родича померлого [PERSON]. Оцінюючи ту ситуацію, що боржник помер, але на предмет іпотеки не отримав державний акт про право власності на земельну ділянку, а спадкоємці не оформляють спадщину, тому позивач звернувся з позовом до суду про визнання права власності на нерухоме майно, яке знаходиться в іпотеці за ПАТ «Банк «Київська Русь». За час користування кредитом боржник та іпотекодавець, [PERSON], не виконав умови п. 1.3 договору іпотеки і не отримав на іпотечне майно державний акт про право власності. Дізнавшись про смерть іпотекодавця, ПАТ «Банк «Київська Русь» звернувся до Березнівської нотаріальної контори Рівненської області із вимогою кредитора спадкодавця, "про обов'язок спадкодавця" [PERSON], померлого [INFO] року, за його місцем реєстрації: [ADDRESS], а саме з вимогою: довести до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту про подання ПАТ «Банк «Київська Русь» до Березнівської державної нотаріальної контори в Рівненській області: претензії "про обов'язок спадкодавця". На вищезазначену заяву (претензію) була отримана відповідь, що заяв про прийняття спадщини від спадкоємців [PERSON] не подавалися, спадщина не прийнята. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таке застереження відображене в п. 5 Договору Іпотеки і є підставою для визнання права власності на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 10.06.2014 року про замінено первісного відповідача [PERSON] на Лісниківську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області, так як спадщина після померлого Боржника [PERSON] не прийнята. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини іще припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved