Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

10.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Відділ Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року померла її бабка [PERSON], яка по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, яке складається, в тому числі із земельної ділянки, розміром 2,09 га, що перебувала в колективній власності КСП «Прогрес» с. Лозова Шаргородського району Вінницької області і яку [PERSON] фактично прийняла після смерті [INFO] року сина [PERSON], але не встигла оформити своїх спадкових прав. Спадщину після смерті бабки вона прийняла шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном. В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини на земельну ділянку встановлено, що [PERSON] при житті отримала вказану земельну ділянку у спадщину після смерті сина [PERSON] Сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] видавався, але був втрачений. 28.01.2016 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Маселюк Р.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану земельну частку (пай). [PERSON] просить визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2,09 га, що перебувала у колективній власності КСП "Прогрес" с. Лозова Шаргородського району Вінницької області і належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась. Від її представника за довіреністю №67 від 15.06.2016 року [PERSON] (а.с.61-63) надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, від сільського голови [PERSON] поступила заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с. 59-60). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області в судове засідання не з'явився. Від заступника начальника Відділу М.Коваля надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с.25). За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], яка постійно проживала і була зареєстрована в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області (а.с.8,10). Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 17.02.2015 року (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається, в тому числі, з права на земельну частку (пай) площею 2,09 га, що перебувала у колективній власності КСП "Прогрес" с. Лозова Шаргородського району Вінницької області і належала синові померлої [PERSON]- [PERSON], який помер [INFO] року, спадщину після смерті якого спадкодавець по даному цивільно - правовому спору [PERSON] прийняла, але не оформила своїх спадкових прав у зв'язку зі смертю (а.с.10). Згідно довідки Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області № В-55/0-57/6-16 від 03.03.2016 року, відповідно до технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовлення державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів по Лозівській сільській раді, в акті розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів по Лозівській сільській раді с. Лозова внесено прізвище [PERSON] за №966, згідно сертифікату серії [NUMBER] площею 2,09 умовних кадастрових гектарах (а.с. 13). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як між матір'ю та сином, підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 01.03.1963 року Лозівською сільською Радою Жмеринського району Вінницької області (а.с.11). Відповідно до довідки виконкому Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 1188 від 17.11.2015 року [PERSON] спадщину після смерті [INFO] року її сина [PERSON] прийняла шляхом вступу у фактичне управління та володіння майном останнього (а.с.10). Зазначений вище сертифікат на земельну частку (пай) був втрачений, у зв'язку із чим у газеті "Шаргородщина" було поміщено оголошення про втрату сертифікату та визнання його недійсним (а.с.16). Спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON] є [PERSON] (а.с.12). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 13.10.2003 року за реєстром № 81 [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, на що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом [PERSON] (а.с.12). На день смерті [PERSON] вказаний заповіт не змінено і не відмінено (а.с.12). Відповідно до довідки виконкому Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 1188 від 17.11.2015 року [PERSON] спадщину після смерті 16.02.2015 року [PERSON] прийняла шляхом вступу у фактичне управління та володіння майном останньої (а.с.10). 28.01.2016 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Маселюк Р.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову земельну частку (пай) (а.с.17). Даному факту відповідають земельні та спадкові правовідносини, які регулюються ст.ст. 13,41,55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, ст.ст. 328, 331, 1216,1217, 1218,1220, 1225, 1223,1268 ЦК України, ст.ст.81, 116, 118, 120, 126,131 ЗК України. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Приписами ст.ст. 1217, 1218 ЦК України та ст. З Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті громадянина відкривається спадщина. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON], у визначений законом спосіб не набула права право на земельну частку (пай), що належала її померлому сину [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Вказаний сертифікат спадкоємцем втрачений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Отже, оскільки [PERSON] було видано сертифікат на земельну частку (пай), то і позивач [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної частки (паю) з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності на землю. Визнання за позивачем [PERSON] права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки право [PERSON] на набуття права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом порушено і підлягає судовому захисту. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Outcome: approved