Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника за довіреністю [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної майну, внаслідок дорожньо транспортної пригоди та після зміни позовних вимог (в частині їх уточнення) просив стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 155 215 (сто п'ятдесят п'ять тисяч двісті п'ятнадцять) грн. 72 коп., з яких 153 715( сто пятдесят три тисячі сімсот п'ятнадцять ) гривень 72 коп. матеріальна шкода, 500 гривень вартість проведених експертних досліджень, 1000 (одна тисяча) гривень моральна шкода та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 29.11.2014 року о 01 год. 45 хв. на 244 км автодороги Київ-Харків [PERSON], керуючи автомобілем «Рено Мастер» державний номер [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням у результаті чого допустив занос автомобіля та його зіткнення з автомобілем «Мерседес Віто» державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив п. 12.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення. Власником автомобіля «Мерседес Віто» державний номер [NUMBER] є [PERSON], який передав право на використання транспортного засобу Позивачу. Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 копійок. На момент ДТП діяв поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1314446 від 04.05.2014 року, укладений між відповідачем та страховиком ПАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ». Даний поліс був укладений на 1 (один) рік із його дією до 04.05.2015 року. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи. Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль марки «Рено Мастер» державний номер [NUMBER] та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. Отже, відповідач здійснював керування транспортним засобом, що було застраховано відповідно в межах 50 000,00 грн., тому певна частина суми матеріального збитку позивача в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, і, відповідно, вона повинна бути покладена саме на страхову компанію. При зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні пошкодження, дане підтверджується довідкою № 256 від 29.11.2014 року виданою МВС в Полтавській області. Крім того, згідно з висновком експерта-товарознавця від 03.01.2014 року, величина матеріальних збитків, завданих його автомобілю становить 203 715 (двісті три тисячі сімсот п'ятнадцять ) гривень 72 копійки, вартість проведення цієї експертизи становить 500 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату послуг. Позивач звернувся до страховика відповідача з заявою про виплату страхового платежу за нанесену шкоду. Представники страховика 01.12.2014р. відкрили страхову справу № 104046, що підтверджується відповідним повідомленням. Отже, позивач виконав свій обов'язок на повідомлення страховика відповідача про настання ДТП і тому має повне право на страхове відшкодування. З огляду на зазначене, позивач зробив висновок, що 29.11.2014 року настав страховий випадок відповідно до якого була заподіяна шкода майну позивача під час ДТП. Вина відповідача доведена у встановленому законом порядку, що підтверджується постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, при настанні страхового випадку страховик відшкодовує шкоду заподіяну майну в розмірі, що визначений полісом, а саме 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. Страхова компанія відшкодувала завдану шкоду майну в розмірі страхового ліміту 50 000 гривень. Отже, враховуючи вищевикладене, а також, враховуючи те, що виконання страховиком своїх зобов'язань (а саме виплата страхового відшкодування) не покрили завданої позивачу шкоди, різниця між фактичними розміром шкоди і страховою виплатою має бути сплачена відповідачем. Оскільки розмір завданої позивачу майнової шкоди становить 203 715 (двісті три тисячі сімсот п'ятнадцять) грн. 72 коп., а страховик згідно із Законом відшкодував 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., то відповідач повинен відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду у такому розмірі: 203 715, 72 грн. - 50 000 грн. = 153 715 (сто п'ятдесят три тисячі сімсот п'ятнадцять) грн. 72 коп. Крім того, відповідач має відшкодувати витрати, які поніс позивач для проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. Отже, відповідач (який безпосередньо винен у вчиненні ДТП, що встановлено рішенням суду) повинен відшкодувати позивачу 153 715 (сто п'ятдесят три тисячі сімсот п'ятнадцять) грн. 72 коп. матеріальної шкоди та 500 грн. - витрат на проведення автотоварознавчого дослідження. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача, а саме скоєння ДТП, а також безпідставного ухиляння від сплати коштів позивачу, позивачу заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода на думку позивача, полягає в тому, що через даний випадок, позивач пережив сильний стрес та почуття приниження особистої гідності, втратив душевний спокій та рівновагу через порушення його прав відповідачем, оскільки позивач звертався до відповідача стосовно виплати страхового відшкодування, необхідного для відновлювального ремонту автомобіля, на що витрачав свій час, не маючи можливості вести звичайний спосіб життя. Все це супроводжувалось надмірними психічними та фізичними перенавантаженнями. Душевні страждання позивача проявились в тому, що через фактичне ухилення від сплати коштів, позивач не знав як йому діяти та не міг планувати будь-які дії на майбутнє. Позивач був позбавлений можливості користуватися автомобілем у зимовий період року, був порушений звичайний ритм життя позивача. З метою отримання страхового відшкодування, необхідного для здійснення відновлювального ремонту автомобіля, внаслідок ДТП, позивач звертався до відповідача як у письмовій так і в усній формі. Внаслідок тривалих переговорів з відповідачем та постійних пояснень перед власником автомобіля у позивача з'явилися думки про суцільне нещастя та постійні невдачі, знизилось почуття власної гідності та зникла впевненість в тому, що він є повноправним громадянином нашої держави. Позивача охопило почуття безпорадності та безнадійності. Для вирішення питання про виплату страхового відшкодування, позивач був змушений постійно відпрошуватися з роботи. Все це призвело до погіршення його відносин з колегами, з якими позивач співпрацює тривалий час та підтримував дружні відносини, що ще більше посилювало глибину душевних страждань та хвилювань позивача. Думки про несправедливість, з якою він зіштовхнувся, байдужість відповідача по виконанню своїх прямих обов'язків, не давали позивачу зосередитись та нормально виконувати свою роботу. У зв'язку з зазначеним, позивач почав витрачати вдвічі більше часу на певний об'єм роботи. Виходячи із вищевикладеного, а також з власне розміру заподіяної шкоди позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. Таким чином , позивач просив суд стягнути із відповідача 153 715, 72 грн. + 500 грн. + 1000 грн. = 155 215, 72 (сто п'ятдесят п'ять тисяч двісті п'ятнадцять) грн. 72 коп. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити повністю, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Представник відповідача, адвокат [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважав, що позов не підлягає до задоволення в цілому через неналежність позивача так як останній не є власником автомобіля «Мерседес Віто» державний номер [NUMBER], що є джерелом підвищеної небезпеки , і як наслідок не може предявити позовні вимоги до відповідача , а також вважав, що оцінка вартості заподіяної матеріальної шкоди є необґрунтованою та не базується на вимогах страхового законодавства. Ухвалою суду від 27.05.2015 року, відповідно до ст.35 ЦПК України, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ « Просто Страхування», [PERSON] власника автомобіля «Мерседес Віто» державний номер [NUMBER] та власника автомобіля «Рено Мастер» державний номер [NUMBER] [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] вважав, що даний позов підлягає до задоволення. [PERSON] в судовому засіданні висловив думку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими. ПАТ « Просто Страхування» свого представника до суду не направили, проте надіслали суду листа в якому зазначили, що відповідно до платіжного доручення № 9942 від 12.01.2015 року позивачу в досудовому порядку АТ « Просто страхування» сплатило максимальний ліміт страхового відшкодування в розмірі 50 000 гривень . Всі інші відшкодування мають проводитися відповідно до ст. 1194 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 22.1 статті 22 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди, на підставі ст. 1194 ЦК України, постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в діючій редакції, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 3 Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положення п. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Відповідно до положення п. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положення п. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З укладеного поліса обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1314446 строком дії до 04.05.2015 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в АТ «Просто страхування» Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 29.11.2014 року о 01 год. 45 хв. на 244 км автодороги Київ-Харків [PERSON], керуючи автомобілем «Рено Мастер» державний номер [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням у результаті чого допустив занос автомобіля та його зіткнення з автомобілем «Мерседес Віто» державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] чим порушив п. 12.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення. Власником автомобіля «Мерседес Віто» державний номер [NUMBER] є [PERSON], який передав право на використання транспортного засобу позивачу. Власником автомобіль марки «Рено Мастер» державний номер [NUMBER] є [PERSON] який надав право керуванням ним відповідачу по справі [PERSON] В частині того, що позивач не є власником транспортного засобу та як наслідок не може предявити вимоги до відповідача(є неналежним позивачем) суд вважає, дану позицію представника відповідача такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Зокрема, відповідно до п. 4 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно п.6 даної постанови особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Відповідно до п.13 вищенаведеної постанови, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обовязки щодо однієї зі сторін. Тому, позивач правомірно звернувся до суду із позовом щодо відшкодування шкоди заподіяної ману внаслідок ДТП. Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 копійок ( а.с. 8). Відповідно до ч.4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно звіту з оцінки транспортного засобу № 1289/104046 від 03.12.2014 року, складеного ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Мерседес Віто» державний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 203 715, 72 грн. ( а.с. 12-16). 12.01.2015 року страхова компанія АТ « Просто страхування» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн., в межах ліміту відповідальності страховика, згідно ст. 6, 22 ЗУ "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ( а.с 74-75). Відповідно до ч.ч. 3- 4 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На виконання вищевказаних норм цивільного процесуального законодавства, судом роз'яснено сторонам право заявляти клопотання. Клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи сторонами заявлено не було, як і не було запропоновано суду альтернативного (додаткового) висновку експертного автотоварознавчого дослідження. Будь яких інших доказів про розмір завданої позивачу шкоди, які б спростовували зазначений висновок, суду не надано і про наявність таких доказів не зазначено. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Суд, відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України, ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки страхова компанія АТ « Просто страхування» здійснила страхову виплату позивачу у розмірі 50 000 грн., різницю від страхової виплати і спричиненої позивачу шкоди у розмірі 153 715( сто пятдесят три тисячі сімсот п'ятнадцять ) гривень 72 коп. необхідно стягнути з відповідача. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 500 гривень та моральної шкоди у розмірі 1000 гривень. Вказані вимоги не підлягають до задоволення із наступних підстав. Так, як встановлено в судовому засіданні оплату витрат на проведення експертного дослідження здійснив [PERSON], що підтверджено відповідною квитанцією ( а.с. 11) . Даний субєкт в межах даної цивільної справи має процесуальний статус третьої особи яка не заявляє вимог щодо предмета спору. Доказів сплати даних коштів безпосередньо позивачем суду не надано. Враховуючи те, що суд розглядає справу в межах позивних вимог і приймає рішення на користь позивача при підтвердженні останнім свої вимог належними і допустимими доказами, суд в задоволенні даної позовної вимоги відмовляє. Також, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення із відповідача моральної шкоди в розмірі 1000 гривень . Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а частиною другою цієї статті передбачений вичерпний перелік для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної постанови передбачено, що обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В позовній заяві та в наданих в судовому засіданні поясненнях позивач та його представник зазначили з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір шкоди, але не вказав якими доказами це підтверджується. Крім того, доказів втрат, які зазнав позивач саме від неправомірних дій відповідача, інших негативних явищ, заподіяних йому, до суду першої інстанції не надано. Цивільний процесуальний кодекс ст.60, чітко визначає те, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені обставини, позивачем доказів наявності причинного зв'язку між діями відповідача та заподіянням моральної шкоди надано не було, а тому в задоволені позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам .

Outcome: partial