Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Хрещатик" (далі по тексту - відповідач, ПАТ КБ "Хрещатик") про стягнення заборгованості за договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 вересня 2012 року між позивачем і відповідачем в особі заступника директора Київського регіонального відділення Назаренка Костянтина Леонідовича, було укладено договір №2336 банківського рахунку фізичної особи (надалі "договір банківського рахунку" або "договір"). Відповідно до предмету укладеного Договору відповідач зокрема зобов'язався відкрити позивачу поточний рахунок [NUMBER] в гривні (код валюти 980), здійснювати його розрахунково-касове обслуговування та забезпечувати збереження коштів позивача на його рахунку. Тривалий час позивач користувався відкритим рахунком та не мав претензій до відповідача щодо виконання ним обов'язків, як банківської установи. Однак згодом, в процесі здійснення розрахунково-касових операцій позивачем було виявлено значну нестачу грошових коштів на рахунку [NUMBER]. Оскільки позивач є єдиним розпорядником грошових коштів за рахунком, він негайно звернувся до відповідача з вимогою від 23.06.2014 року щодо проведення розслідування та повернення грошових коштів позивача. Листом №41/3-12/3941 від 21.07.2014 року відповідач відмовився виконати законні вимоги позивача щодо повернення грошових коштів. У зв'язку із вищевикладеним, позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 2624291,60 грн., які складаються з коштів безпідставно знятих з рахунку позивача, 3 % річних, інфляційних та пені. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про розгляд справи, надіслав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Проте, враховуючи на те, що до заяви не було надано доказів в підтвердження обставин викладених у заяві та не було надано доказів неможливості інших представників представляти інтереси відповідача, та приймаючи до уваги строки розгляду справи, суд у судовому засіданні відмовив у задоволенні заяви і постановив ухвалу про продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача. У письмових запереченнях відповідач зазначав про те, що 10 випадків незаконного зняття готівки не підтверджується доказами. Щодо стягнення 60 000,00 грн. відповідач зазначав про те, що квитанція на готівкове поповнення підписана не уповноваженою особою зі сторони банку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13 вересня 2012 року між позивачем і відповідачем в особі заступника директора Київського регіонального відділення Назаренка Костянтина Леонідовича, було укладено договір банківського рахунку фізичної особи(а.с. 8-11). Відповідно до положень п. 1.1, 2.1.2 Договору відповідач зокрема зобов'язався відкрити позивачу поточний рахунок [NUMBER] в гривні (код валюти 980), здійснювати його розрахунково-касове обслуговування та забезпечувати збереження коштів позивача на його рахунку. Договір набув чинності в день його укладення - 13 вересня 2012 року та згодом був подовжений на невизначений строк (згідно пункту 8.2). Наразі Договір банківського рахунку є діючим, та має належним чином виконуватись Сторонами. Як зазначає позивач, тривалий час він користувався відкритим рахунком та не мав претензій до відповідача щодо виконання ним обов'язків, як банківської установи. Однак згодом, в процесі здійснення розрахунково-касових операцій позивачем було виявлено значну нестачу грошових коштів на рахунку [NUMBER]. За результатами аналізу, позивачем загалом було виявлено 10 випадків зняття готівкових грошових коштів з рахунку позивача, які відбулись без його відома та участі. Загальна сума таких несанкціонованих операцій зі зняття готівки з рахунку склала 2266928 грн. 00 коп. Зняття готівкових грошових коштів з рахунку позивача з наступною видачею їх через касу банку відбувалося за заявою на видачу готівки № 502 від 15.01.2014 року на суму 667 509,00 грн., за заявою на видачу готівки № 25 від 21.01.2014 року на суму 155 000,00 грн., за заявою на видачу готівки № 65 від 31.01.2014 року на суму 225 000,00 грн., за заявою на видачу готівки № 204 від 03.02.2014 року на суму 40000,00 грн., за заявою на видачу готівки № 1 від 11.02.2014 року на суму 276 000,00 грн., за заявою на видачу готівки № 98 від 14.02.2014 року на суму 44 000,00 грн., за заявою на видачу готівки № 128 від 19.02.2014 року на суму 228 000,00 грн., за заявою на видачу готівки № 20 від 27.02.2014 року 217 000,00 грн., за заявою на видачу готівки № 398 від 12.03.2014 року на суму 252 419,00 грн., за заявою на видачу готівки № 405 від 20.03.2014 року на суму 162 000,00 грн. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що доводи позивача з приводу того, що він не ініціював вищевказані зняття готівки з власного рахунку [NUMBER] в гривні та не підписував і не передавав до установи відповідача платіжних (касових) документів щодо вказаних банківських операцій, підтверджується належними та допустимими доказами, а саме, висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 09.02.2015 року № 237/15-32. З даного висновку вбачається, що підписи від імені [PERSON] на заявах а саме: заява на видачу готівки № 502 від 15.01.2014 року, заява на видачу готівки № 25 від 21.01.2014 року, заява на видачу готівки № 65 від 31.01.2014 року, заява на видачу готівки № 204 від 03.02.2014 року, заява на видачу готівки № 1 від 11.02.2014 року, заява на видачу готівки № 98 від 14.02.2014 року, заява на видачу готівки № 128 від 19.02.2014 року, заява на видачу готівки № 20 від 27.02.2014 року, заява на видачу готівки № 398 від 12.03.2014 року, заява на видачу готівки № 405 від 20.03.2014 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою(а.с. 71-86). Отже, відповідач не мав жодних правових підстав на зняття з рахунку позивача готівкових коштів в сумі 2 266 928 грн. 00 коп. Згідно із ст. 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до ст. 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно абз. 2 підпункту 32.3.2. статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Приймаючи до уваги те, що доводи позивача з приводу з приводу безпідставного зняття грошових коштів в сумі 2 266 928 грн. 00 коп. підтвердилися, позовні вимоги в даній частині позову підлягають задоволенню. Щодо не зарахування грошових коштів на рахунок позивача, в день надходження до банку у розмірі 60000,00 грн. згідно квитанції № 125 від 06.02.2014 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 06 лютого 2014 року позивачем було оформлено внесення готівкових грошових коштів в сумі 60 000,00 грн. на відкритий відповідачем рахунок (поповнення рахунку). Внесення готівки було здійснено з дотриманням Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174 та оформленням квитанції №125 від 06 лютого 2014 року на відповідну суму. Даний документ містить всі необхідні реквізити, встановлені Інструкцією, зокрема підпис працівника банку, який прийняв готівку та відбиток штампа. У відповідності до приписів ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Негативні наслідки для позивача настали в силу неналежного виконання саме відповідачем, як банківською установою своїх договірних зобов'язань, та вимог діючого законодавства. Укладаючи зазначений Договір банківського рахунку відповідач зобов'язався забезпечити збереження коштів позивача на рахунку. Відповідач, як працедавець, повинен вживати заходів контролю з метою недопущення можливості привласнення коштів клієнтів працівниками банку. Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що вимога про стягнення коштів у розмірі 60 000,00 грн. є обґрунтованою. Доводи відповідача з приводу того, що квитанція № 125 від 06.02.2014 року підписана зі сторони банку не уповноваженою особою не приймаються судом до уваги, оскільки діючим законодавством та договором банківського рахунку не передбачено обов'язку клієнта перевіряти повноваження касира при зарахуванні коштів. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З приводу вимог щодо стягнення 3 % річних у сумі 25898,97 грн. та інфляційних у сумі 36270,84 грн., із суми 2 266 928 грн. 00 коп. за період з 22.07.2014 року по 10.11.2014 року, суд вважає за необхідне зазначити про те, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, інфляційні у розмірі 36 270,84 грн.(у розмірі зазначеному позивачем у розрахунку) та 3% річних лише у розмірі 20868,16 грн. Щодо стягнення 3 % річних у сумі 1361,09 грн. та інфляційних у сумі 11140,00 грн., із суми 60 000 грн. 00 коп. за період з 07.02.2014 року по 10.11.2014 року, суд вважає за необхідне зазначити про те, що даний розрахунок був здійснений вірно, а тому, вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню. З приводу стягнення пені суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно п. 3.1 Договору банківського рахунку за несвоєчасне чи неправильне списання з вини Банку суми з рахунку Клієнта, Банк сплачує Клієнту пеню в розмірі 0,1% від неправильно списаної суми за кожен день прострочення, але не більше 10% такої суми. Оскільки відповідна заява про факт безпідставного списання та необхідність повернення грошових коштів позивача була надана на адресу відповідача 23 червня 2014 року, строк прострочення наразі вже перевищую 100 днів. Таким чином, відповідач має сплатити на користь позивача встановлену п. 3.1. Договору пеню в розмірі 10% від суми безпідставного списання/незарахування, що дорівнює 232 692 грн. 80 коп. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, у розмірі 2326928 грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 22 229 грн. 25 коп., інфляційні у розмірі 47 140 грн. 84 коп. та пеню у розмірі 232 692 грн. 80 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial