Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ "Український бізнес банк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.06.2013 року між сторонами укладено договір про надання довгострокового кредиту №КАВНКФ/1012682.1, згідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 132750,00грн. строком користування з 18.06.2013 року по 17.06.2020 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 07,00% на рік. У добровільному порядку відповідач не виконує свої зобовязання за договором, через що станом на 25.08.2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 127774 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 117127,01грн., заборгованості за відсотками 5071,73грн., заборгованості по щомісячній комісії 5575,50грн. , яку просив стягнути з відповідача. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Український бізнес банк» задоволено у повному обсязі, з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 127774,24 грн. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити . В обґрунтування доводів посилається на те, що позивач невірно визначив суму заборгованості, оскільки на час винесення рішення нею сплачено 50450 грн., тому сума повинна буди меншою; судом незаконно застосовано штрафні санкції, які у зв»язку з проведенням антитерористичної операції не повинні нараховуватися, оскільки вона проживає у м. Краматорську, який входить до переліку населених пунктів, на території яких проводиться АТО. З лютого 2016 року нею погашено 83700 грн., що свідчить про добросовісне виконання умов договору. Крім того, вона не була повідомлена про розгляд справи, участі у судовому засіданні не приймала, на оголошенні судового рішення присутньою не була. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] та її адвокат [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі вх..ЕП-4255/17 ( а.с. 100). Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав . Статтею 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позов щодо стягнення суми заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, комісії суд виходив з того, що 18.06.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальник [PERSON] отримала у Банку кредит на суму 132750 грн. строком по 17.06.20120 року включно зі сплатою 7,0% за користування кредитом та сплатою щомісячно комісії за супровід кредитного договору. Суд встановив, що відповідач свої зобов»язання виконувала не належним чином, станом на 25.08.2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 127774 грн., що є підставою для стягнення суми заборгованості у судовому порядку. При розгляді справи, суд першої інстанції вірно встановив фактичні відносини між сторонами, вірно визначився із правовою нормою, якою належить керуватися при вирішенні спору, але безпідставно стягнув суму заборгованості по комісії, що призвело до невірного визначення загальної суми заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Пунктом 4.3 кредитного договору встановлено, що позичальник щомісячно сплачує банку не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,7% від суми кредиту. Згідно графіка погашення сума комісії щомісячно складає 929,25 грн. Згідно додатку №4 до договору від 18.06.2013 року, узгодженому сторонами 29.04.2014 р., платежами за надані супутні послуги є обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту, страхування, послуги нотаріусів, інші послуги. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд першої інстанції не звернув уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Банк нарахував оплату за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Саме така правова позиція висловлена Верховним судом України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746 цс.16. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по комісії 5575грн. та відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог за вказаних вище підстав. Доводи апеляційної скарги в тій частині, що на час ухвалення рішення нею погашено більшу суму кредиту, ніж вказано позивачем, та не надано розрахунку заборгованості, апеляційний суд вважає необґрунтованими. З позовної заяви та наданого розрахунку вбачається, що позивачем визначено заборгованість станом на 25 серпня 2015 року у загальному розмірі 127774 грн., яка складається: заборгованості за кредитом 117127,01грн., заборгованості за відсотками 5071,73грн., заборгованості по щомісячній комісії 5575,50грн. До кредитного договору додано графік погашення кредиту, з якого видно, що відповідач повинна щомісячно погашати кредит по 2937,75 грн., який складається із суми кредиту, процентів та комісії.( а.с.7). Позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого видно, що позивач погашала заборгованість у меншій сумі, ніж обумовлено договором 2937,75 грн. : 03.09.2013 р. сплачено 2808 грн., 4.10.2013 р. сплачено 2808 грн., 3.11.2013 р. сплачено 2848 грн. тощо. Прострочена заборгованість за основним боргом за цей період складає 11710,93 грн. Таким чином, станом на 25.08.2015 року утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 127774 грн., яка складається із суми заборгованості за основним боргом 105416,08 грн., суми простроченої заборгованості 11710,93 грн., заборгованості по процентам 5071, 73 грн. та з комісії 5575,50 грн.. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач визнала наявність заборгованості на серпень 2015 року, проте вважає, що її розмір є меншим. При цьому будь-яких розрахунків нею не наведено. Відповідач посилається на те, що сплачувала меншу суму, ніж визначено графіком, за домовленістю з Банком, але належних доказів з цього приводу нею також не надано. У виконання приписів ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи - оголосив перерву для надання відповідачем доказів ( документів, розрахунків тощо), які спростовую розрахунок заборгованості на 25.08.2015 року, наданий позивачем. Проте, відповідач в судове засідання, призначене на 20.07.2017 року після оголошеної перерви не з»явилась, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надійшло. Заперечуючи проти рішення суду першої інстанції, відповідач зазначає, що з лютого 2016 року по теперішній час нею погашено 83700 грн., тобто заборгованість фактично погашена. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Вбачається, що при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач визначив розмір заборгованості станом на 25.08.2015 року і при винесенні рішення судом першої інстанції перевірялась правильність нарахування заборгованості на вказану дату. Та обставина, що відповідач проводила погашення боргу після винесення судового рішення 05.02.2016 року і на теперішній час погасила заборгованість, на висновки суду першої інстанції щодо заборгованості станом на 25.08.2015 року не впливає. Надані відповідачем квитанції про погашення боргу є підставою для проведення звірки з позивачем щодо виконання зобов»язань за договором або для державного виконавця для підтвердження факту погашення боргу після винесення судового рішення. Також неспроможними є доводи відповідача в тій частині, що судом першої інстанції були порушені її процесуальні права, оскільки вона не була повідомлена про розгляд справи. В матеріалах справи міститься розписка від 12.01.2016 р. відповідача [PERSON] про те, що вона повідомлена про розгляд справи 05.02.2016 року. Факт власноручного підпису на розписці відповідачем визнаний. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладання розгляду справи від неї не надійшло. За таких обставин відсутні підстави для висновку, що судом були порушені процесуальні права відповідача на участь у судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на час подання позову 30.0.2015 року, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов»язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку від сплати судового збору звільняється, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 1222 гривні в дохід держави.

Outcome: partial