Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (надалі за текстом - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON].), про стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням уточнень, позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.10.2007 р. між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 987-Ф, за умовами якого ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США строком до 04.10.2027 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 14 % річних за користування кредитними коштами. [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 05.10.2007 р. між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №987-Ф/ІП-1, предметом іпотеки є - квартира [ADDRESS]. 02.02.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 11, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило свої права вимоги за кредитним договором № 987-Ф. Крім того, 02.02.2012 р. ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору у [PERSON] станом на 03.04.2014 р. виникла заборгованість у розмірі 410 620 доларів США 44 цента, з яких 207 974,51 дол. США - заборгованості за кредитом, 154 778,35 дол. США - заборгованість за відсотками; 103 679,04 дол. США - пеня. Зважаючи на те, що [PERSON] свої зобов'язання, щодо погашення заборгованості за наданим кредитом та сплаті процентів за користування ним, не виконав, з урахуванням вартості предмета іпотеки 108 816,05 дол. США, ТОВ «Вердикт Фінанс» просило суд стягнути з в [PERSON] на свою користь 301 804,39 дол. США заборгованості, що за курсом НБУ станом на 5 травня 2014 року становить 3 440 570,05 грн., а також, просило стягнути 3 441 грн. судових витрат (том 1, а.с. 129). В судовому засіданні представник ТОВ «Вердикт Фінанс» позовну заяву підтримала та просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Просила вважати документально доведеним право позивача вимагати повернення коштів від відповідача на підставі договору факторингу № 11, Реєстру заборгованостей боржників від 02.02.2012 р., Акту прийому передачі документів. Також, висловилась щодо безпідставності тверджень відповідача про наявність в провадженні суду справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав з огляду на те, що дійсно в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ТОВ "Вердикт Фінанс" до [PERSON], ТОВ "Фінансові перспективи" про звернення стягнення на предмет застави, що надійшла за підсудністю з Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. У подальшому, вказаний позов було залишено без розгляду в частині вимог до ТОВ "Фінансові перспективи", а до участі у справі було залучено [PERSON], яка є власником предмету застави, на який позивач мав намір звернути стягнення. Предметом позову в іншій справі є звернення стягнення на предмет застави, що відмінний від предмету даного позову. Про такі обставини відомо [PERSON], оскільки останній ще 16.07.2014 р. ознайомлювався зі справою в Подільському районному суді м. Києва, а відтак, свідомо вводить суд в оману. Представник ТОВ "Вердикт Фінанс" також зауважила, що факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 211 000 доларів США встановленоРішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2013 р. у справі № 2-150/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: ПАТ "Сведбанк", ВАТ КБ "Надра", ВАТ "Альфа Банк", ТОВ "Ласка Лізинг", ТОВ "Вердикт Фінанс" про поділ спільного майна подружжя, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребує доказування. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, а також вказав, що свою заяву про застосування строків позовної давності підтримує у повному обсязі (том 2 а.с. 113). Відповідно до заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності, 08.05.2012 р. сплив строк позовної давності на дострокове звернення стягнення за кредитним договором № 987-Ф від 05.10.2007 р., іпотечним договором № 987-Ф/Ш-1 від 05.10.2007 р. та договором застави № 987-Ф/ЗМ-1 від 14.07.2008 р., що є підставою для відмови у задоволенні позову. При заявлені такого клопотання [PERSON] виходив з того, що кредитний договір було укладено 05.10.2007 р. та встановлено кінцеву дату повернення коштів 04.10.2027 р. Згідно п.п. 1.1. кредитного договору повернення відповідної частини кредитної заборгованості здійснюється позичальником щомісячно у строки визначені графіком (додаток № 1 до кредитного договору). Таким чином, графік платежів, є складовою частиною договору, а погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця. 14.07.2008 р. було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору про збільшення кредитної лінії, а також, договір застави № 987-Ф/ЗМ-1 між ЗАТ «Сведбанк-Інвест» та [PERSON] (поручителем). Виконання своїх грошових обов'язків [PERSON] припинив з березня 2009 р. 27.04.2009 р. рекомендованим листом № 33/483 із повідомленням ЗАТ «Сведбанк-Інвест» звернулося до [PERSON] та повідомило про зміну умов кредитного договору № 987-Ф на підставі п. 8.1., 8.2. цього договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у зв'язку з порушенням [PERSON] строків погашення заборгованості, а саме, в односторонньому порядку зміни строку дострокового виконання зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором, зазначивши днем остаточного дострокового погашення всієї заборгованості до 07.05.2009 р. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). В даному випадку це припинення [PERSON] внесення чергових платежів з березня 2009 р. Строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів, яке визначено періодичними щомісячними платежами, необхідно обраховувати не з дня, коли закінчується строк дії договору, а з моменту настання строку погашення чергового платежу. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У конкретному випадку з [PERSON], момент виникнення такого права у Банку (ЗАТ «Сведбанк-Інвест) на звернення до суду з вимогою дострокового стягнення всієї суми за кредитним договором (чергового платежу) встановлено листом № 33/483 від 27.04.2009 р., а саме, з 07.05.2009 р. ТОВ «Вердикт-Фінанс» звернулось до Подільського районного суду м. Києва про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором лише 05.12.2013 р., тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності, який потрібно рахувати з 08.05.2009 року, а відтак, він сплинув 08.05.2012 р. Як на підставу для відмови у задоволенні позову, [PERSON] також посилався на те, що ТОВ «Вердикт-Фінанс» не надало доказів наявності права вимоги до нього, не надало оригінали документів, не проінформовано [PERSON] про факт правонаступництва. Заслухавши пояснення представника ТОВ «Вердикт-Фінанс», дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 05.10.2007 р. між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є ЗАТ «Сведбанк Інвест», а згодом між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 987-Ф за умовами якого ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» надав [PERSON] грошові кошти у розмірі - 200 000 доларів США, строком до 04.10.2027 р. зі сплатою відсотків у розмірі 14 % річних (том 1 а.с. 5 - 16). 14.07.2008 р. між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно умов якого було змінено п. 1.2 кредитного договору за яким [PERSON] збільшено кредитну лінію до 211 000 доларів США, а також було забезпечено повернення кредиту заставою, автомобілем «Subaru Forester», що укладався між банком та [PERSON] (том 1 а.с. 17, 223). 14.03.2009 р. між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, згідно умов якого, банк не стягує комісію з позичальника (том 1 а.с. 24). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 05.10.2007 р. між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 987-Ф/ІП-1 (надалі за текстом - договір іпотеки), за умовами якого, предметом іпотеки є - квартира [ADDRESS] (том 1, а.с. 29 - 33). 02.02.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 11, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відчужив право вимоги за кредитним договором боргові зобов'язання відповідача (том 1, а.с. 42 - 53). 02.02.2012 р. ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір про відступлення прав за іпотечним договором (том 1, а.с. 54 - 57) [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. 25.09.2013 р. ТОВ «Вердикт Фінанс» направляло [PERSON] вимогу про погашення заборгованості та повідомлення про зміну кредитора (том 1, а.с. 58 - 59). Факт відправлення вказаного повідомлення підтверджується квитанцією (том 1, а.с. 60). У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору у [PERSON] станом на 03.04.2014 р. виникла заборгованість у розмірі 410 620 доларів США 44 цента, що станом на 05.05.2014 р. еквівалентно за курсом НБУ 4 681 073 грн. 16 коп. (том 1, а.с. 132). Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були. Загальна сума заборгованості станом на 03.04.2014 р. 410 620 доларів США 44 цента, що станом на 05.05.2014 р. за курсом НБУ є еквівалентом 4 681 073 гривні 16 копійок, з яких 207 974 доларів США 51 цент, що станом на 05.05.2014 р. за курсом НБУ є еквівалентом - 2 370 909 гривень 41 копійка - заборгованості за кредитом, 154 778 доларів США 35 центів, що станом на 05.05.2014 р. за курсом НБУ є еквівалентом 1 764 473 гривні 19 копійок - заборгованість за відсотками; 103 679 доларів США 04 центи, що станом на 05.05.2014 р. за курсом НБУ є еквівалентом 1 181 941 гривня 05 копійок - пеня. З урахуванням вартості предмета іпотеки у розмірі 108 816 доларів США 05 центів, ТОВ «Вердикт Фінанс» просило суд стягнути з в [PERSON] на свою користь 301 804 долари США 39 центів заборгованості, що за курсом НБУ станом на 05.05.2014 р. становить 3 440 570 гривень 05 копійок. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплаті процентів у разі прострочення повернення чергової частини позики. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України. Зважаючи на те, що заборгованість за кредитним договором не погашена, що доводиться розрахунками ТОВ «Вердикт Фінанс» та не спростовано [PERSON], враховуючи п. 6.2., 6.5. кредитного договору, пені, нарахованої в межах річного строку за період з 03.04.2013 р. по 03.04.2014 р. 47 867 доларів США 58 центів, що станом на 05.05.2014 р. за курсом НБУ є еквівалентом 545 690 (п'ятсот сорок п'ять тисяч шістсот дев'яносто) гривень 41 копійка, суд приходить до висновку про задоволення позову, а відтак, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитом у розмірі 253 936 (двісті п'ятдесят три тисячі дев'ятсот тридцять шість) доларів США 81 цент, що станом на 05.05.2014 р. за курсом НБУ є еквівалентом - 2 894 879 гривень 63 копійки, неустойку у розмірі 545 690 (п'ятсот сорок п'ять тисяч шістсот дев'яносто) гривень 41 копійка. Таких висновків суду не змінюють посилання [PERSON] на ті обставини, що ТОВ «Вердикт Фінанс» не доведено факту наявності у останнього права вимоги до нього, оскільки такі заперечення спростовані матеріалами справи, зокрема, реєстром заборгованостей боржників, актом прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників за договором факторингу № 1 (том 2, а.с. 77 - 82). Не змінюють висновків суду також посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, який нібито потрібно рахувати з 2009 р., та який сплинув у 2012 р. Так, не відповідають дійсності заяви [PERSON] про зміну банком дати кінцевого строку повернення кредиту. [PERSON] підмінив категорію документу, який змінює умови кредитного договору, іншим документом - звичайною вимогою про погашення усієї заборгованості без зміни у відповідному порядку кінцевого строку повернення кредиту. Таке повідомлення не містило згадувань про зміну умов договору. Отже, лист, на який посилається [PERSON] не можна вважати підставою початку перебігу строку позовної давності. Крім того, у відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, як вбачається з розрахунку заборгованості, а саме таблиці погашення нарахованих відсотків, [PERSON] здійснював погашення відсотків, як плати за користування кредитними коштами з 17.09.2008 р. по 14.11.2013 р. Таким чином, відповідачем було вчинено дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України. Не змінюють висновків суду про розмір заборгованості також твердження відповідача, що він здійснив погашення заборгованості достроково за квитанцією № 509-7 від 28.07.2008 р. у розмірі 55 000 доларів США, оскільки така квитанція не містить ні печатки чи відбитку штампу банку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, з [PERSON] підлягає стягненню на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» судові витрати у розмірі 3 441 гривень судового збору та 420 гривень витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved