Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитини повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем 22.05.2006р. було розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Хмельницького районного управління юстиції Вінницької обл., про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис за №38. В подальшому, 31.10.2007р. позивач уклала шлюб з [PERSON], внаслідок чого змінила своє прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]». Як вказує позивач, від шлюбу з відповідачем мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що вона самостійно здійснює виховання та утримання дитини, тоді як відповідач ухиляється від покладеного на нього, відповідно до ст.180 СК України, обов'язку утримувати свою дитину. Позивач посилаючись на те що, оскільки на її прохання щодо добровільного надання матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не звертає уваги, змушена звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання їх малолітньої доньки. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 22.05.2006р., Відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького районного управління юстиції Вінницької обл., про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис за №38, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22.05.2006р., серії [NUMBER] (а.с.4). Після реєстрації розірвання шлюбу прізвища у сторін: «[PERSON]» та «[PERSON]» відповідно. У зв'язку з укладенням 31.10.2007р. шлюбу із [PERSON], позивач змінила прізвище зі «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, серії [NUMBER] (а.с.5). Також судом встановлено, що від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 29.09.2004р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Хмільницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №59, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 ст.155 СК України, визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач самостійно здійснює виховання та утримання дитини, тоді як відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку. Згідно зі ст.182 СК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підстав викладеного, а також, враховуючи вимоги ст.182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, на утримання їх спільної дитини, аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 20.05.2014р. і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial