Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у сумі 35017,65 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування за рахунок відповідача шкоди, повязаної з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу марки «Мазда СХ-7», д./н. АО 03-02 ВВ, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.07.2015 року о 13 год. 00 хв. в м. Мукачево по вул. Ужгородській. За наслідками судового розгляду матеріалів про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, натомість від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 32), відповідач в судове засідання повторно не зявився, заперечень проти позову не подав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.08.2015 року (а.с. 4), яка набрала законної сили 08.09.2015 року, [PERSON], ([INFO]) визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Фактичні обставини скоєного [PERSON] адміністративного правопорушення, мали місце 20.07.2015 року о 13 год. 00 хв. в м. Мукачево по вул. Ужгородській, де сталася дорожньо - транспортна пригода, під час якої [PERSON], керуючи автомобілем марки «Форд-Фокус», д./н. АО 93-47 АМ (далі - Автомобіль) здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Мазда СХ-7», д./н. АО 03-02 ВВ, під керуванням позивача, після чого залишив місце події. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 та п. 2.10 ПДР України. Згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9), позивач є власником транспортного засобу марки «Мазда СХ-7», д./н. АО 03-02 ВВ. Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.. В межах розгляду даної судової справи, позивач просить стягнути з відповідача шкоду, повязану з пошкодженням його транспортного засобу внаслідок скоєння останнім дорожньо-транспортної пригоди. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України . За змістом п. 8 частини другої ст. Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.2007 по справі «Воловік проти України» (п. 67) зазначив, що поняття «власність», яке передбачене першою частиною статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно (наприклад заборгованість), можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia ), [GC], N 44912/98, п. 52, ECHR 2004-IX, та рішення "Грецькі нафтопереробні заводи "Стрен" і [PERSON] проти Греції" (Stran Greek Refineries and Stratis Anreadis v. Greece), від 9 грудня 1994 року, Серія А, № 301-B, ст. 84, п. 59). Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Приписами частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, за Основним Законом України охорону права власності віднесено до абсолютних прав людини. Абсолютність такого субєктивного права, як елемента правовідносин, перш за все полягає в тому, що воно охороняється від усіх і кожного. В свою чергу, в деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобовязально-правові засоби захисту цього абсолютного права. В таких правовідносинах, потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків. Праву потерпілого відповідає обовязок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На практичну реалізацію положень ст. 1166 Цивільного кодексу України спрямовані і приписи п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якими передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню що спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. (ст. 1192 Цивільного кодексу України). На підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача шкоди, повязаної з втратою товарного вигляду транспортного засобу, позивач подав суду копію звіту від 23 липня 2013 року №069/07/15 про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, зі змісту якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mazda CX 7 (ER), реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням його зносу становить 34217,65 грн. (а.с. 10). При цьому, позивачем надано суду також копію квитанції про оплату 800 грн. за проведення оцінки вартості майнової шкоди належного позивачу транспортного засобу (а.с. 11). З огляду на вищенаведене позовні вимоги [PERSON] про відшкодування за рахунок відповідача суми 34217,65 грн. майнової шкоди, повязаної з ушкодженням належного позивачу транспортного засобу (а.с. 9, 10) підлягають задоволенню. Крім того, підставною є і вимога [PERSON] про стягнення з відповідача суми 800,00 грн. у відшкодування витрат, повязаних з виготовленням звіту від 23 липня 2015 року №069/07/15 про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, за висновком якого і була встановлена сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. На підставі частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід також стягнути суму 551,20 грн. у відшкодування судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: approved