Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

12 квітня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому, посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобов'язань, просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 206281 від 08.02.2008 року в розмірі 317280,94 грн. та судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 3200 грн. та судового збору. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 травня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" було відмовлено. 26 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з заявою про перегляд зазначеного рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року, яке стало підставою для відмови в позові. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" поновлено строк для подання заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. У судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Обрядіна І.В. заяву підтримала. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], а також відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти заяви, зазначивши, що на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року ними подана касаційна скарга. Крім того, вважали, що позивач у своїй заяві не обґрунтував підстави для перегляду рішення суду. Інші відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. Суд, розглянувши заяву про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, приходить до висновку про необхідність скасування рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 травня 2015 року та ухвалення по справі нового рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», виходячи з наступного: Відповідно до частини 1 статті 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду. Як роз'яснено в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це, зокрема, юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Відмовляючи в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд у своєму рішенні від 22 травня 2015 року виходив з того, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» було відмовлено в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 206281 від 08.02.2008 року та це рішення є преюдиційним у цій справі. Разом із тим, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково: стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 206281 від 08 лютого 2008 року в розмірі 191965,37 грн., яка включає заборгованість за кредитом - 125886,23 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 48230,76 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 4099,60 грн.; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання - 4000 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 9498,78 грн., наступним чином: солідарно зі [PERSON] та [PERSON] - 191765,37 грн., солідарно зі [PERSON] та [PERSON] - 191765,37 грн., солідарно зі [PERSON] та [PERSON] - 191765,37 грн., солідарно зі [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - 200 грн. Суд знаходить, що скасування рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року, яке набрало законної сили з моменту оголошення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року в розумінні статті 361 ЦПК України є нововиявленою обставиною в цій справі, що виникла після ухвалення судом рішення. Отже, враховуючи, що на сьогодні рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року, яке стало підставою для відмови в позові ПАТ КБ "ПриватБанк", скасовано, суд вважає, що є достатні підстави для перегляду рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, 8 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 206281, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредит у сумі 186345 грн. на придбання автотранспорту з терміном повернення кредиту не пізніше 27 грудня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних, а при порушенні зобов'язань за цим договором у розмірі 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості, а також сплатою винагороди за ведення кредитної справи 0,11% від суми кредиту щомісячно. Згідно з п 6.1 кредитного договору при порушення позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, винагороди, строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Пунктом 6.6. кредитного договору передбачено, що при порушення позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Також судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 8 лютого 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], [PERSON], [PERSON] з кожним окремо були укладені договори поруки, відповідно до яких останні поручилися за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 206281 від 8 лютого 2008 року. Вказаними договорами передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники /пункти 2, 4 договорів поруки/. Відповідачі взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконують. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ "ПриватБанк", станом на 2 квітня 2013 року заборгованість за кредитним договором № 206281 становить 317280,94 коп., з яких: 125886,23 грн. - заборгованість за кредитом; 115471,93 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 7174,30 грн. - заборгованість по комісії, 53401,77 грн. - нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; штрафи: 250 грн. - фіксована частина та 15096,71 грн. - процентна складова. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року з відповідачів на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" вже стягнуто суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 125886,23 грн., заборгованість за процентами в розмірі 48230,76 грн., заборгованість по комісії в розмірі 4099,60 грн., суд вважає, що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" у частині повторного стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту в розмірі 125886,23 грн. задоволенню не підлягає, а в частині стягнення процентів та комісії за користування кредитом підлягає частковому задоволенню в сумі 67241,17 грн. (115471,93 - 48230,76) та 3074,70 грн. (7174,30 - 4099,60) відповідно. Щодо позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з відповідачів пені та штрафів за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором, то суд виходить з наступного: Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Оскільки відповідачі порушили свої зобов'язання за договором щодо своєчасного повернення кредиту, процентів та комісії за користування кредитними коштами, суд вважає, що відповідачі повинні сплатити банку пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню з відповідачів на користь ПАТ КБ "ПриватБанк", суд керується положеннями частини 3 статті 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, та вважає, що з урахуванням того, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року з відповідачів стягнуто суму пені в розмірі 4000 грн., виходячи з засад розумності та справедливості, розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором необхідно зменшити з 53401,77 грн. до 2000 грн. У той же час суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з відповідачів штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 15096,71 грн. (процентна складова), оскільки пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі № 6-2003-цс15. Таким чином позов ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню на суму 72315 грн. 87 коп., яка включає заборгованість за процентами за користування кредитом - 67241,17 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом - 3074,70 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань - 2000 грн., та має бути стягнута з відповідача [PERSON] солідарно з кожним із поручителів- [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд згідно зі статтею 88 ЦПК України присуджує стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з кожного по 180,77 грн. (3172,81 грн. х 22,79% : 4). Витрати на юридичну допомогу в розмірі 3200 грн. стягненню не підлягають, оскільки позивачем, який, до речі, є юридичною особою з відповідним штатом юристів, не надано жодних доказів на підтвердження понесення вказаних витрат.

Outcome: partial