Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання договору недійсним, визнання права власності та визнання іпотечного договору недійсним, посилаючись на те, що їй спільно з її матір'ю [PERSON], - відповідачкою по справі , на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 14 березня 2005 року. У червні 2005 року відповідачка отримала рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної ради м. Харкова від 21 червня 2005 року, яким було затверджено рішення опікунської ради, а саме дозволено відповідачці у нотаріальній конторі продати ? частину квартири [ADDRESS] від імені малолітньої [PERSON] та купити на її ім'я ? частину квартири [ADDRESS] 21 липня 2005 року відповідачка продала квартиру [ADDRESS]. 22 липня 2005 року між відповідачкою [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство "Райффайзен Банк Аваль", був укладений кредитний договір № 014/02-1/1011-05, відповідно до умов якого, відповідачка [PERSON] отримала кредит у сумі 17200,00 доларів США на споживчі цілі. В цей же день 22 липня 2005 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Також 22 липня 2005 року в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором між нею та Публічним Акціонерним Товариством "Райффайзен Банк Аваль", був укладений іпотечний договір відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS]. В кінці серпня 2013 року у поштовому ящику позивачка знайшла повідомлення державної виконавчої служби разом із постановою про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а саме для проведення оцінки квартири для подальшої реалізації на прилюдних торгах. Будучи на той час малолітньою та юридично не обізнаною, позивачка будь-якими справами, у тому числі щодо вищезазначеної квартири не займалася, а займалася ними відповідачка [PERSON], яка є її мамою. Позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 22.07.2005р. на момент укладення порушував її права, як неповнолітньої , оскільки фактично вона позбавилася права на частку житла, яка мала їй належати згідно рішення Опікунської ради Комінтернівського району та просить суд визнати строк для подання позовної заяви пропущеним з поважних причин та поновити його, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 22.07.2005 р. квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати недійсним іпотечний договір № 014/02-1/1011/1-05 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 22 липня 2005 року за реєстровим № 914. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилась , надала до канцелярії суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Камінська М.І. заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі та надала до суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась, повідомлена належним чином у встановленому Законом порядку. 3 особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не зявився, надавши до суду свої письмові пояснення, в яких заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, просив застосувати строки позовної давності та слухати справу за його відсутності. Представник 3 особи Служби у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надала до канцелярії суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила прийняти рішення в інтересах [PERSON], яка на момент укладення договорів була неповнолітньою. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS], згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 14 березня 2005 року, реєстраційний № 3-05-252608-261 та зареєстрованого у Комунальному підприємстві "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 16 березня 2005 року (а. с. 5); У червні 2005 року [PERSON] отримала рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної ради м. Харкова від 21 червня 2005 року № 130-7, яким було затверджено рішення опікунської ради, а саме дозволено [PERSON] у нотаріальній конторі продати ? частину квартири [ADDRESS] від імені малолітньої [PERSON] та купити на її ім'я ? частину квартири [ADDRESS] (а. с. 6); Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 6050.21 липня 2005 року [PERSON] від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] (а. с. 7); В цей же день 22 липня 2005 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 6075 (а. с. 9); Відповідно до положень ч. 2, 4 ст. 177 Сімейного Кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав:укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Тобто на момент придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] була неповнолітньою, тому захистити свої права не мала можливості. Та враховуючи, що за договором купівлі-продажу мати, [PERSON], стала єдиним власником, вона порушила права та інтереси [PERSON], оскільки попередня однокімнатна квартира продавалась від її імені та від імені неповнолітньої доньки. Отже, договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] від 22.07.2005 р. на момент його укладення порушував права неповнолітньої [PERSON], оскільки фактично вона позбавилась права на частку житла, яка мала їй належати згідно рішення Опікунської ради Комінтернівського району. Таким чином, договір купівлі-продажу мав укладатися з врахуванням інтересів неповнолітньої [PERSON] Частиною 6 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири та визнання права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири квартири [ADDRESS] внаслідок порушення майнових прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] Також 22 липня 2005 року в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між [PERSON] та Публічним Акціонерним Товариством "Райффайзен Банк Аваль" був укладений іпотечний договір № 014/02-1/1011/1-05 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 914, відповідно до якого [PERSON] передала Публічному Акціонерному Товариству "Райффайзен Банк Аваль" в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а. с. 11-12); Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 224 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним. Нікчемність вищеописаного правочину, пов'язаного з укладанням між сторонами іпотечного договору, без дозволу опіки та піклування, прямо передбачена ч. 1 ст. 224 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин, або правочин, що був визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а ті права та обов'язки, можливість настання і виконання яких передбачались на майбутнє , - припиняються. Враховуючи вищевикладене, оскільки при укладенні іпотечного договору № 014/02-1/1011/1-05 від 22.07.2005 року укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] не були враховані наявні права та інтереси неповнолітньої [PERSON], яка жила та була зареєстрована в переданій Банку в іпотеку квартири [ADDRESS], та враховуючи, що даний договір було укладено без дозволу органу опіки та піклування, то цей договір не може вважатись законним, так як він укладений з порушенням чинного законодавства, що встановлено в судовому засіданні при розгляді справи, порушує законні права та інтереси позивача, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, щодо визнання цього договору недійсним. Про можливість визнання недійсним нікчемного правочину, нікчемність якого встановлюється в судовому засіданні при розгляді справи, зазначається в п. 7 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними». Процесуальне право позивача на звернення з позовом до суду за захистом свого порушеного права, передбачено чинним законодавством. Відповідно до роз'яснень, які місяться в п. 5, тієї ж таки, постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», передбачено, що право на звернення до суду за захистом порушених прав з позовними вимогами про визнання недійсним оспорюваного правочину мають як сторони цього правочину, так і інші заінтересовані особи, права та законні інтереси яких порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у випадку порушення цивільного права чи інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається з дня досягнення ним повноліття. В судовому засіданні представник відповідача Публічного Акціонерного Товариства "Райффайзен Банк Аваль" пояснила, що с приводу заборгованості за кредитним договором вони спілкувались з [PERSON] особисто, та першу вимогу на погашення заборгованості [PERSON] було вручено особисто 17.11.2009 року, про що свідчить її власноручний підпис. А також про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису повідомлялось особисто [PERSON] Відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до банківської таємниці відносяться відомості про банківські рахунки клієнтів, про фінансово-економічний стан клієнтів, про операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди. Відтак, відомості щодо укладання іпотечного договору між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], відносяться до інформації, що містить банківську таємницю. Ст.61 Закону України "Про банки і банківську діяльність" покладає на банки обов'язок забезпечити збереження банківської таємниці, зокрема, шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Згідно з п.1 ч.1 ст.62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації. Порядок розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю, на запит власника такої інформації визначається Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 року №267. Так, п.3.1. Правил встановлено, що письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит фізичної особи - клієнта банку про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, має бути підписаний цією особою, а її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи уповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі. Оскільки позивачка [PERSON] не могла знати та самостійно отримати інформацію про існування кредитного та іпотечного договору укладеного між її матір'ю [PERSON] та Публічним Акціонерним Товариством "Райффайзен Банк Аваль" а лише в на при кінці серпня 2013р. випадково дізналась про наявність вищезазначених договорів, то строк позовної давності був пропущений [PERSON] з поважних причин, оскільки до теперішнього часу вона вважала себе власником 1/2 частини спірної квартири. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону , та підлягають задоволенню.

Outcome: approved