Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

У червні 2017 р. позивач звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17.06.2000 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу № 735, виданого ВРАЦС Оболонського РУЮ м. Києва від 17.08.2004 р. було розірвано. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO], яка проживає разом з позивачем. Позивач у позові зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, і свідомо ними нехтує - не цікавиться життям, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. При цьому просила суд чим скоріш вирішити питання щодо зміни прізвища та по батькові дитини. Також надала нотаріально завірену заяву відповідача [PERSON] щодо визнання позову у повному об'ємі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Представник третьої особи в судовому засіданні не підтримала заявлені позовні вимоги, надавши суду висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав, але просила врахувати заяву відповідача щодо визнання позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі та опитавши свідка [PERSON] 2000 р.н., встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, з 17.06.2000 р. позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу № 735, виданого ВРАЦС Оболонського РУЮ м. Києва від 17.08.2004 р. було розірвано. (а.с. 5). Від даного шлюбу [INFO] народилась [PERSON] (а.с. 4), і батьками дитини є відповідач [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч. 2 ст. 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Як з'ясував суд, після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків і свідомо ними нехтує - не цікавиться життям, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Як вбачається з пояснень свідка [PERSON] 2000 р.н., остання приховувала від своєї матері - позивача, що спілкувалась із батьком - відповідачем у 2009 р. по мобільному телефону, і в розмові сам відповідач повідомив свідка щодо небажання виховання та спілкування із нею. Також суд з'ясував, що станом на 28.09.2017 р. - дату складання висновку третьою особою, позивач в усіх державних органах стверджувала, що відповідач не є батьком [PERSON] 2000 р.н. та те, що даний факт потрібно приховувати від дитини, щоб у подальшому чим скоріш позбавити її прізвища та по батькові відповідача, і таким чином будь якого зв'язку із відповідачем.. У відповідності до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.07.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як з'ясовано судом, 24.11.2017 р. відповідач [PERSON] склав нотаріальну заяву щодо визнання позову та розгляд справи у його відсутність, тобто підтвердив факт самоусунення від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином з огляду на зазначене суд позбавляє [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] Щодо стосується позовної вимоги, яку заявила позивач у стадії судових дебатів, а саме - "змінити прізвище та по батькові дитини", то суд відмовляє у її задоволенні, так як вона не були предметом позову та докази щодо неї до суду не надавались. На підставі викладеного та

Outcome: partial