Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Акація-ІФ", [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська міська рада про визнання недійсним договору купівлі-продажу, мотивуючи тим, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . Дана квартира одержана нею в дар від її матері [PERSON] , що підтверджується Договором дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Басай Л.І. 28.05.2010 року по реєстру №847. [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] , є співвласником квартири [ADDRESS] . Дана квартира приватизована нею та членами її родини - чоловіком [PERSON] , дочками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Агентством по приватизації державного житлового фонду 15 лютого 1994 року. З метою обслуговування будинку [ADDRESS] створене ОСББ „Акація-ІФ". Будинок [ADDRESS] складається із чотирьох квартир, власники яких і утворили у 2005 році ОСББ „Акація-ІФ". [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , були членами об`єднання з моменту його створення. При набутті права власності на квартиру [PERSON] неодноразово зверталася до голови ОСББ „Акація-ІФ" [PERSON] із заявою про прийняття її до членів об`єднання, в чому їй було незаконно відмовлено. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 30.07.2009 року XLIV сесії п`ятого демократичного скликання ОСББ „Акація-ІФ" було передано у власність земельну ділянку площею 0,1042 га із цільовим призначенням - для обслуговування багатоквартирного житлового будинку. На підставі даного рішення ОСББ „Акація-ІФ" було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ №615636 від 16 листопада 2009 року, та проведено державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 2610100000030020396. 30 березня 2011 року голова правління ОСББ „Акація-ІФ", діючи з корисливих міркувань, без попереднього погодження членів об`єднання, підписав заяву, якою просив провести поділ вищевказаної земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки, та видати ОСББ "Акація ІФ" окремі державні акти на право власності на земельні ділянки - ділянка № [NUMBER] площею 0,0212 га, ділянка № [NUMBER] площею 0,0830 га. Підпис на даній заяві завірив нотаріально приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Павлісяк Т.Ю. В подальшому на підставі цієї заяви було здійснено видачу двох державних актів ЯЛ №296650, ЯЛ №«296651 на земельні ділянки з вищевказаними площами, земельним ділянкам було присвоєні кадастрові номери - з площею 0,0830 га кадастровий номер 2610100000030020455, з площею 0,0212 га кадастровий номер 2610100000030020454. Цільове призначення даних земельних ділянок вже було зазначене як для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку. 05 липня 2011 року голова правління ОСББ „Акація-ІФ", діючи з корисливих міркувань, без належних на те повноважень, за 19155,00 гривень здійснив відчуження земельної ділянки площею 0,0212 га на користь свого сина [PERSON] за Договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Павлісяк Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за №«1303. На підставі вищевказаного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку та видано Будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку. На даний час на вищевказаній земельній ділянці [PERSON] ведеться будівництво індивідуального житлового будинку з загальною площею 262,03 м.кв. Отже, діючи недобросовісно, всупереч інтересам об`єднання, з власних корисливих мотивів, в змові та за відома свого сина [PERSON] , порушуючи вимоги Статуту об`єднання, Закону України „Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, голова об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Акація ІФ" [PERSON] здійснив відчуження належної ОСББ "Акація ІФ" земельної ділянки на користь свого сина [PERSON] , чим порушив наші охоронювані законом права та інтереси як співвласників земельної ділянки та засновників ОСББ "Акація ІФ". 17.06.2017 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали заяви про зменшення позовних вимог , в яких зазначили, що позовні вимоги слід змегшити, в частині скасування держаної реєстрацію преходу права власності на земельну ділянку площею 0,0212 га за кадастровим номером 2610100000030020454 на підставі Договору купівлі продажу замельної ділянки (а.с.110, 111, 113, 114, т.3). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 червня 2017 року позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до ОСББ "Акація-ІФ", [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська міська рада про визнання недійсним договору купівлі-продажу - залишено без розгляду. Продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Акація-ІФ", [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська міська рада про визнання недійсним договору купівлі-продажу (а.с. 121, т.3). 18.12.2017 року на адресу суду надійшла заява позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про уточнення позовних вимог, в якій просять визнати недійсною заяву від 30.03.2011 року про поділ земельної ділянки; визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку; визнати недійсним рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Акація-ІФ" щодо продажу земельної ділянки; визнати недійсним пункт 3 протоколу №4 від 21.06.2011 року загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Акація-ІФ" щодо продажу земельної ділянки; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.235-238, т.3). Однак, відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Суд вважає заяву, подану позивачами, заявою про збільшення розміру позовних вимог. Оскільки, по справі почато судовий розгляд, сторонами по справі надано пояснення, то така заява, суперечить нормам п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, тому суд продовжує розгляд справи в межах первинних позовних вимог. Крім того, дана уточнююча заява підписана, у тому числі [PERSON] , тобто особою яка не є стороною у справі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали (а.с.220, т.2) Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Дудоров О.О. позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі. Представник об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Акація-ІФ" в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Савчук Р.Р. щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити. Представник Івано-Франківської міської ради та Виконовавчого комітету Івано-Франківської міської ради поклалася на розсуд суду. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.02.1994 р. власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9, т.1). Відповідно до договору дарування від 28.05.2010 р. [PERSON] отримала в дар квартиру [ADDRESS] (а.с.7, т.1). З метою обслуговування будинку [ADDRESS] створене ОСББ „Акація-ІФ", код ЄДРПОУ 33645971, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи №362775 та Статутом ОСББ „Акація-ІФ" (а.с.10,11-12, т.1). Рішенням Івано-Франківської міської ради від 30.07.2009 року (XLIV сесії) п`ятого демократичного скликання ОСББ „Акація-ІФ" було передано у власність земельну ділянку площею 0,1042 га із цільовим призначенням - для обслуговування багатоквартирного житлового будинку (а.с.13, т.1). На підставі даного рішення ОСББ "Акація-ІФ" було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ №615636 від 16 листопада 2009 року, та проведено державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 2610100000030020396 (а.с.14, т.1). 15.06.2011 року на підставі заяви голови ОСББ "Акація ІФ" [PERSON] видані два державні акти на земельну ділянку площею 0,0830 га та земельну ділянку площею 0,0212 га (а.с.15,16-17, т.1). Звертаючись до суду з позовом позивачі вказують, що голова правління ОСББ «Акація ІФ», діючи з корисливих міркувань без попереднього погодження членів об`єднання, підписав заяву, якою просив провести поділ вищевказаної земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки. Однак, як вбачається з матеріалів справи, розподіл земельної ділянки площею 0,1042 га проводився на підставі відповідних рішень загальних зборів ОСББ «Акація ІФ», що зафіксовані в протоколі № 5 від 07.11.2010 року, згідно з яким загальні збори затвердили запропоновану схему розподілу земельних ділянок (а. с. 167-168, т.2). Таким чином [PERSON] належним чином був уповноважений вищим органом управління ОСББ «Акація ІФ» провести розподіл земельної ділянки. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.07.2011 року ОСББ "Акація-ІФ" в особі голови правління [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 0,0212 га, яка розташована по [ADDRESS] [PERSON] (а.с.18, т.1). На підставі даного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку та видано Будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку (а.с.20-21, т.1). Позивачі також вказують, що при розподілі земельної ділянки, земельним ділянкам було призначене інше цільове призначення, а саме «для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку» замість «обслуговування багатоквартирного житлового будинку». Проте таке твердження є неправильним, оскільки згідно із Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548 затверджені нові Класифікації видів цільового призначення земель серед яких такого виду цільового призначення земельної ділянки як «для обслуговування багатоквартирного житлового будинку» не зазначено, замість цього зазначений вид цільового призначення «для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції від 02.05.2011 року), - прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Земельна ділянка площею 0,0212, яка була відчужена згідно із договором купівлі-продажу від 05.07.2011 року не розташована навколо багатоквартирного будинку [ADDRESS] , та не призначена для обслуговування такого будинку, так як розміщена відособлено, на ній не розташовані будь-які споруди чи будівлі, що підтверджується довідкою виданою ОБТІ 01.07.2011 року (а.с.122, т.1) Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник згідно з ч.1 ст.319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно з вимогами ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідност. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частиною першою статті 42 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У зв`язку із цим, самовільне заняття цих земельних ділянок громадянами для задоволення власних потреб - не допускається. Частина друга цієї статті передбачає, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Згідно з підпунктом г частини 2, частини 3 ст.89 ЗК України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають зокрема земельні ділянки співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Згідно з підпунктом 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Позивачі зазначають, що [PERSON] , який виступав від імені об`єднання укладаючи даний договір діяв з корисливих міркувань, без належних на те повноважень, посилаючись на ч.3 ст.42 ЗК України. Згідно ч. 3 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Отже, земельна ділянка належить співвласникам житлового будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом з загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його користування. Нормами земельного законодавства та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки ( на якій розташований багатоквартирний жилий будинок» або її частини. На земельній ділянці площею 0,0212 га, яка була відчужена згідно із договором купівлі-продажу від 05.07.2011 року багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] , а також належні до нього будівлі та споруди не розташований. Вказана земельна ділянка не являється прибудинковою територією вказаного будинку. З огляду на це, відчуження такої земельної ділянки не потребує згоди співвласників будинку [ADDRESS] та може здійснюватись в загальному порядку на власний розсуд її власником - ОСББ «Акація ІФ». Як вбачається з матеріалів справи, рішення про продаж спірної земельної ділянки за ціною 19 155 грн. 00 коп. було прийняте загальними зборами ОСББ «Акація ІФ», що зафіксовано в протоколі загальних зборів № 4 від 21.06.2011 року (а.с. 129-130, т.1). Відчуження земельної ділянки відбувалось за ціною, яка відповідала офіційній оціночній вартості такої ділянки закріпленій у Звіті про експертну грошову оцінку, що складений ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (Т. 1 а. с. 109-115,т.1). Відтак, суд вважає, що [PERSON] підписуючи договір купівлі-продажу діяв відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та п. 4.7 Статуту ОСББ «Акація ІФ», тому немає підстав вважати, що голова ОСББ» Акація ІФ» укладаючи договір купівлі-продажу діяв з корисливих міркувань без належних повноважень. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 ЦК України, ними зокрема є наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що ОСББ «Акація ІФ» було наділено відповідним обсягом дієздатності та здійснило розпорядження належним йому майном через свої органи управління (на підставі рішення загальних зборів) з дотриманням вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статуту об`єднання. Договір укладений між [PERSON] та ОСББ «Акація ІФ» спрямований на реальне настання правових наслідків. Загальні збори ОСББ «Акація ІФ» висловили свій вільний намір відчужити земельну ділянку. [PERSON] оплатив вартість такого майна, набув право власності у встановлений законом спосіб. У справі Руїс Торіха проти Іспанії, Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову позивачам у задоволенні позову. На підставі ст.ст. 11-14, 15, 16, 91, 92, 98, 116, 203 210, 215, 317, 319, 355, 382 Цивільного кодексу України, ст. 42 Земельного Кодексу України, Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»,

Outcome: dismissed