Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся із указаним позовом, який мотивував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 24.09.2012 [PERSON] отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява від 24.09.2012 разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав позивачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 10.12.2018 має заборгованість у розмірі 15638,84 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2462,54 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 882,57 грн., заборгованості за пенею - 11072,83 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 720,90 грн. Посилаючись на норми ст.ст.509,525,526,527,530,598,599,610,615,629,1050,1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 15638,84 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 1762,00 грн. Заперечуючи заявлений позов представником відповідача було подано письмове заперечення, у якому представник просила залишити без задоволення даний позов з підстав його необґрунтованості та незаконності. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач немає боргових зобов`язань перед позивачем. Позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгував позивачу грошові кошти зазначені в позовній заяві. Подані позивачем розрахунок заборгованості, копія анкети позичальника, умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою, виписка за період з 19.02.2017 по 10.12.2018 не можуть підтверджувати факт існування боргу відповідача. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Відповідач не погоджується із сумами зазначеними у розрахунку та вважає їх надуманими. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами. У зазначеній анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання: не зазначена сума грошових коштів , яку зазначає позивач у позові;відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми; відсутня умова про обов`язок повернення тієї чи іншої суми; відсутній строк надання грошових коштів позивачем та строк повернення цих коштів відповідачем, відсутні будь-які посилання на картку, з якої відповідач міг отримувати грошові кошти; відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем. Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони не підписані відповідачем, що свідчить про те, що вони на відповідача не розповсюджуються. Указаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015 відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались». Виписка за період з 19.02.2017 по 10.012.2018 не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки у ній не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку, ця виписка надана. Також немає жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що відповідач отримував якусь картку або йому був відкритий рахунок. Також в цій виписці зазначений кредитний ліміт на 2500 грн., а позивач у позовній заяві зазначає, що ліміт має місце в розмірі 15638 грн. Також виписка указує на те, що ліміт був наданий 19.02.2017, а у позовній заяві позивач зазначає, що кредит надавався 24.09.2012. Зазначені розходження свідчать про те, що вказана інформація не є достовірною. Крім того, представник указала, що відсутність фотокартки підтверджує факт не існування боргу, оскільки ця фотокартка не прикладається до матеріалів справи, а також в матеріалах справи відсутня будь - яка доказова база того, що картка є кредитною і яка сума грошових коштів надавалася за нею відповідачу і чи взагалі вона надавалася Також у запереченні представник відповідача просила застосувати позовну давність відносно поданого до [PERSON] позову (а.с.56-58,73-75). Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.33). Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, а з участю його представника за дорученням (а.с.49). Представник відповідача у судові засідання не з`являється, подала заяву про перенесення розгляду справи за неможливістю з`явитися у судове засідання. У подальшому про причину своєї неявки представник не повідомляла. Поштове відправлення, надіслане за адресою проживання представника повернулося без вручення адресату, оскільки адресат відсутній (а.с.82). З огляду на указане суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників сторін та відповідача, на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що 24.09.2012 [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву б/н від 02.03.2012 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. (а.с.8). У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. До кредитного договору позивачем додано Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку" (а.с.9-24). Указані Витяги підпису [PERSON] не містять. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 10.12.2018 відповідач має заборгованість у розмірі 15638,84 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2462,54 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 882,57 грн., заборгованості за пенею - 11072,83 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 720,90 грн. (а.с.7). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Під час укладення кредитного договору сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки. За ухвалою та запитом суду (а.с.77,92), позивачем надано виписки по кредитній картці [PERSON] , а також та інформацію про усі видані [PERSON] кредитні картки, термін їх дії. Як убачається із довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" [PERSON] була надана одна картки за № [NUMBER] із датою відкриття 28.10.2016, терміном дії до 07/20 (а.с.82). Отже, кредитною карткою відповідач почав користуватися з 28.10.2016, на час подання позову до суду та розгляду справи дана картка є діючою. За таких обставин заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду суд відхиляє. До того ж, із виписок про рух коштів по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач користувався кредитними коштами, вносив кошти на погашення заборгованості, знімав готівку, придбавав товари у магазинах (а.с.85-88,95-97). У порушення вищезазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, унаслідок чого у нього утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2462,54 грн. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає з позову, заборгованість за кредитом не погашена. Суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати тіла кредиту у розмірі 2462,54 грн. позивачем доведено, а відповідачем та його представником належними та допустимими доказами не спростовано. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами, пенею, а також двох видів штрафів суд зазначає наступне. Позивач посилається на ст.634 ЦК України, як на підставу виникнення договірних відносин із відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, із огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, із якими ознайомлений під підпис у день укладення договору. Проценти за користування кредитом та неустойка поділяються на ті, що встановлені законом та ті, що встановлені договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. В анкеті-заяві позичальника від 24.09.2012, яку підписав відповідач, процентна ставка не визначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з наданого кредиту, просив також, крім тіла кредиту - суми, яку відповідач фактично отримав, стягнути у тому числі заборгованість за процентами за користування кредитом, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування ним. Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua., як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплату комісій банку та відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, сплату пені та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості за процентами - 882,57 грн., заборгованості за пенею - 11072,83 грн., заборгованості по штрафам у фіксованій частині - 500 грн. та в процентній складовій - 720,90 грн. Таким чином, ураховуючи вищенаведене, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням із відповідача тіла кредиту у сумі 2462,54 грн. та з відмовою у іншій частині заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у сумі 2462,54 грн., тобто на 15,7%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 276,63 грн. (1762,00 грн. х 15,7%) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial