Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначає, що в період з 08.05.2018 року по 03.12.2018 року знаходився в трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні Дороги України". Працював водієм у Філії "Андрушівський райавтодор", пізніше ДРП № 4. За період роботи з червня по грудень 2018 року йому відповідачем була нарахована однак не виплачена заробітна плата в розмірі 16075,22 грн. 03.12.2018 року позивач був звільнений на підставі наказу № 66-к від 03.12.2018 року, у зв`язку з скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України. Вказаним наказом також була передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористані щорічні відпустки загальною тривалістю 16 календарних днів. Відповідачем визнано загальну заборгованість по заробітній платі ( в тому числі відпускні та допомога) в розмірі 16075,22 грн, підтвердження факту існування заборгованості є довідка. Остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення 03.12.2018 року відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Згідно розрахункового листка по заробітній платі за грудень 2018 року у зв`язку із звільненням йому було нараховано до виплати 16075,22 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, строки зазначенні в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач був попереджений роботодавцем про можливість зміни істотних умов праці скорочення робочого тижня вдвічі - з вересня 2018 р., на що дав свою згоду. Згідно розрахункового листка по заробітній платі за грудень 2018 року середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала 5732,3 грн. За таких обставин, враховуючи зменшений вдвічі час роботи, середньоденна заробітна плата позивача складає 260,56 грн. за день. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та зважаючи на той факт, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 74 робочих дні, а також враховуючи скорочений робочий тиждень - 37 робочих днів, то з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 9640,72 грн., які позивач просить стягнути з відповдіача. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи в його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просив задовольнити з врахуванням письмових пояснень викладених у заяві на відзив (а.с.33-35), в якій він підтверджує виплату заборгованості по зарплаті 27.03.2019 року та погоджується із строком невиплати боргу по заробітній платі 39 днів та розміром середньоденного заробітку вказаним відповідачем в сумі 182,14 грн., та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 7103,46 грн.. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.19-22), в якому вони зазначили, що 27.03.2019 року позивачу було повністю виплачено заборговану заробітну плату, тобто на момент розгляду справи заборгованість по заробітній платі відсутня, тому в зв"язку з відсутністю предмету спору просили закрити провадження в частині стягнення заборгованості заробітної плати в розмірі 16075,22 грн., щодо виплати 9640,72 грн за затримку розрахунку при звільненні то проведений позивачем розрахунок не відповідає порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабміну. Згідно довідки середньоденний фактичний розрахунок при звільненні позивача становить 182,14 грн., тому заперечують проти стягнення 9640,72 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Також на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення (а.с.36-37) , в яких вони погодилися з розрахунком позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 37 днів та по день фактичного розрахунку, із врахуванням скороченого робочого тижня та виходячи із середньоденного фактичного заробітку 182,14 грн., просили проводити без участі представника на підставі наявних у справі документів та наданих пояснень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 08.05.2018 року по 03 грудня 2018 року працював у Дочірньому підприємстві «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні Дороги України", у Філії "Андрушівський йрайавтодор", пізніше ДРП№ 4 водієм, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5). Наказом № 66 - к ВАТ "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні Дороги України" ДП "Житомирський облавтодор" Філія "Зарічанська ДЕД" [PERSON] було звільнено у зв"язку з скороченням штату (а.с.9). Відповідно до довідки вказаного підтприємства заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 17.12.2018 рік становить 16075,22 грн. (а.с.6-7). Станом на 02.04.2019 року заборгованість позивача по заробітній платі відсутня, виплата проведена 27.03.3019 року (а.с. 20). Відповідно до довідки філії "Зарічанська ДЕД" середньоденний фактичний заробіток позивача становить 182,14 грн. (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В ході розгляду справи судом встановлено, що в день звільнення позивач працював і з ним не було проведено розрахунок по заробітній платі в повному обсязі. Заборгованість по заробітній платі позивачу була виплачена в ході судового розгляду 27.03.2019 року, що підтверджено позивачем та відповідачем. Враховуючи наведене cуд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягає. Наявність заборгованості по заробітній платі є підставою для сплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку з ним при звільненні. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу слід рахувати з моменту звільнення до моменту подачі позову 21.03.2019 року з врахування скороченого робочого тижня становить 37 днів. В подальшому з 21.03.2019 року до моменту розрахунку 27.03.2019 року, що визнано позивачем період затримки розрахунку становить 4 робочих дні, а зменшений удвічі - 2 дні, а загалом 37+2=39 днів. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, суд виходить із середньоденного заробітку розрахованого відповідачем, із яким погодився позивач в сумі 182 грн. 14 коп.. Таким чином середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку становитиме 182,14 х 39 днів = 7103, 46 грн.. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з врахуванням скороченого робочого тиждня в сумі 7103,46 грн.. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, або зменшення його розміру, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог, що становить 212,23 грн..

Outcome: partial