Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У листопаді 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що 28.10.2014 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту [NUMBER], відповідно до умов якого було застраховано автомобіль AUDI, державний номерний знак [NUMBER]. 05.09.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля AUDI, державний номерний знак [NUMBER], яким керував водій [PERSON], власником якого є ТОВ «Порше Лізинг Україна», та автомобіля «Volkswagen», [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], власником якого є [PERSON] Відповідно до постанови №376/2087/15-п Сквирського районного суду Київської області від 07.10.2015 року, ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля «Volkswagen», [NUMBER], [PERSON], правил дорожнього руху, а саме: не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем AUDI, державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху. Страхувальник, ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №1.003.15.13008/VESKO20170 від 22.09.2015 року та умов Договору страхування [NUMBER] від 28.10.2014 року, розмір страхового відшкодування склав 95044,41 грн., яке АТ «СК АХА Страхування» було оплачено. Цивільно-правову відповідальність відповідача на дату ДТП було застраховано у ПАТ «Страхова компанія «Країна» (поліс [NUMBER]). Позивачем було направлено заяву про виплату страхового відшкодування за полісом, яка була задоволена частково, сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. Сума невідшкодованих збитків на дату звернення з позовом становить 45044,41 грн. З метою досудового врегулювання спору, 10.02.2016 року позивачем направлено на адресу відповідача претензію за вихідним №ЛВ0020327, однак відповідач у добровільному порядку не відшкодував завдані збитки. З урахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача 45044,41 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1378,00 грн. судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся з заявою, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з'явилися, звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просять розглянути справу в їх відсутності, проти позову заперечують, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним і просять в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача 1425,00 грн. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, а в разі задоволення позовних вимог передати відповідачу замінені пошкоджені внаслідок ДТП деталі автомобіля AUDI, [NUMBER]. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 28.10.2014 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту [NUMBER], відповідно до умов якого було застраховано автомобіль AUDI, державний номерний знак [NUMBER]. 05.09.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля AUDI, державний номерний знак [NUMBER], яким керував водій [PERSON], власником якого є ТОВ «Порше Лізинг Україна», та автомобіля «Volkswagen», [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], власником якого є [PERSON] Відповідно до постанови №376/2087/15-п Сквирського районного суду Київської області від 07.10.2015 року, ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля «Volkswagen», [NUMBER], [PERSON], правил дорожнього руху, а саме: не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем AUDI, державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушеннявстановлена. Страхувальник, ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №1.003.15.13008/VESKO20170 від 22.09.2015 року та умов Договору страхування [NUMBER] від 28.10.2014 року, розмір страхового відшкодування склав 95044,41 грн., яке АТ «СК АХА Страхування» було оплачено. Цивільно-правову відповідальність відповідача на дату ДТП було застраховано у ПАТ «Страхова компанія «Країна» (поліс [NUMBER]). Позивачем було направлено заяву про виплату страхового відшкодування за полісом, яка була задоволена частково, сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. Сума невідшкодованих збитків на дату звернення з позовом становить 45044,41 грн. З метою досудового врегулювання спору, 10.02.2016 року позивачем направлено на адресу відповідача претензію за вихідним №ЛВ0020327, однак відповідач у добровільному порядку не відшкодував завдані збитки. За змістом ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до п.1.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно ст.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. За змістом п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п.33.1, 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Судом установлено, що відповідач, на виконання вимог ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав до страховика повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з необхідними документами і позивачем отримано від ПАТ «СК «Країна» розмір страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн., що не заперечує і сам позивач. Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього Закону. Згідно ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. За змістом ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України,майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2587цс 15 від 23.12.2015 року. Разом з тим, установлено, що пошкодження автомобіля AUDI А6 [NUMBER], які зазначені у довідці відділення ДАІ Вишгородського району в Київській області від 05.09.2015 р., не відповідають пошкодженням, вказаним у протоколі огляду транспортного засобу від 10.09.2015 р., а тому звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 18.09.2015 р. №593 є неналежним і не допустимим доказом. Крім того, вказаний автомобіль вже був раніше у дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджується матеріалами цивільної справи, відтак, з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів при визначенні розміру матеріального збитку (відновлювального ремонту) мав бути застосований і розрахований коефіцієнт фізичного зносу складових КТЗ, однак у звіті даного коефіцієнту не враховано. Згідно висновку №115 від 07.07.2017 року судової автотоварознавчої експертизи про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу AUDI А6, державний номерний знак [NUMBER], вартість матеріального збитку станом на 18.09.2015 року складала 76403,24 грн. Як вбачається зі страхового полісу [NUMBER], позивачем отримано від ПАТ «СК «Країна» 50000,00 грн. страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України. Франшиза бузумовна за договором страхування - 7174,67 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає, що з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» підлягає стягненню 19228,57 грн. страхового відшкодування в порядку регресу (76403,24 грн. - 50000,00 грн. - 7174,67 грн.). На підставі ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд частково задовольняє позов, то витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.14 постанови від 01.03.2013 р. №4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 592,54 грн. судових витрат, та з позивача на користь відповідача 1425,00 грн. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи і передати відповідачу замінені пошкоджені внаслідок ДТП деталі автомобіля AUDI, [NUMBER], після сплати ним страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 19228,57 грн.

Outcome: partial