Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У березні 2021 року ТОВ "ФК "Паріс" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 2750,05 доларів США, як 3% річних в порядку ст.625 ЦК України за невиконання відповідачем умов кредитного договору №552-054 від 14 серпня 2007 року, за період з 26 січня 2018 року по 25 січня 2021 року. Позов обгрунтовується тим, що 14 серпня 2007 року між ВАТ «Банк «Демарк» та [PERSON] укладено кредитний договір №552-054, предметом якого є кредит у розмірі 30000 доларів США. Згідно результатів відкритих торгів (аукціону), які проводилися у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з метою продажу майна неплатоспроможного банку (Протокол електронних торгів №UA-EA-2019-04-02-000005-b від 11 квітня 2019 року), 13 травня 2019 року між ПАТ «Банк «Демарк» та ТОВ "ФК "ПАРІС" було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №552-054, сума, яка підлягала сплаті TOB «ФК «Парі» ПАТ «Банк «Демарк» складає 5000000 грн.. Відповідно до платіжного доручення № 197 від 17 квітня 2019 року TOB «ФК «Паріс» було сплачено ПАТ «Банк «Демарк» за всі лоти, в тому числі за договором про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги №552-054 від 20 травня 2019 року. ТОВ "ФК "ПАРІС" набуло право вимоги заборгованості за Кредитним договором №552-054 від 14 серпня 2007 року. У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у сумі 30556,11 доларів США ТОВ "ФК "ПАРІС" нараховано 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26 січня 2018 року по 25 січня 2021 року, що складає 2750,05 доларів США. Відповідач своєчасно не вносить плату за кредит. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Положеннями ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] в [ADDRESS] . Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін відсутні, відповідачем, якому вручена ухвала про відкриття провадження у справі в порядку ч.ч.6, 7, 8 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Представник позивача адвокат Лоба А.М. згідно заяви від 11 червня 2021 року не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин, враховуючи сповіщення відповідача про розгляд справи в суді, відсутність його заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, положення ст.279 ЦПК України щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, положення ст.281 ЦПК України щодо заочного розгляду справи за правилами загального чи спрощеного позовного провадження,-наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Положеннями ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ст.ст.526, 599, 629, 1046, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, договір є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В судовому засіданні встановлено, що між ВАТ "Банк Демарк" (правонаступником якого є ПАТ "Банк Демарк" ) та відповідачем [PERSON] 14 серпня 2007 укладений кредитний договір №552-054, предметом якого є кредит у розмірі 30000 доларів США, зі сплатою 15% річних, з кінцевим строком повернення до 14 серпня 2012 року. Згідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-04-02-000005-b від 11 квітня 2019 року переможцем аукціону є ТОВ "ФК "ПАРІС" , сума, яка підлягає сплаті переможцем банку - 5 000 000 грн., що підтверджується платіжним доручення № 197 від 17 квітня 2019 року. Відповідно до договору № 552-054 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20 травня 2019 року ПАТ «Банк «Демарк» відступає шляхом продажу новому кредитору ТОВ "ФК "ПАРІС" належні банку права вимоги по кредитних договорах, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цими договорами, права вимоги банку первісного кредитора до позичальників/іпотекодавців/заставодавців/поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору. У додатку № 1 до договору № 552-054 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20 травня 2019 року боржником зазначений [PERSON] за кредитним договором № 552-054 від 14 серпня 2007 року, укладений між ПАТ "Банк «Демарк» та [PERSON] та за договором застави № б/н від 14 серпня 2007 року, укладений між ПАТ "Банк «Демарк» та [PERSON] .. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора станом на 20 травня 2019 року за кредитним договором № 552-054 від 14 серпня 2007 року, який укладений з [PERSON] з усіма наступними змінами та доповненнями до нього, становить 30556,11 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 20 травня 2019 року становить 805709,68 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту за період з 14 серпня 2007 року по 20 травня 2019 року включно - 16 228,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 20 травня 2019 року становить 427927,18 грн; заборгованість за процентами за період з 14 серпня 2007 року по 20 травня 2019 року включно - 14227,20 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 20 травня 2019 року становить 377728,50 грн.. Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст.1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. 26 січня 2021 року ТОВ "ФК "ПАРІС" надіслало на адресу [PERSON] повідомлення № 552-054-1 про необхідність з 20 травня 2019 року здійснювати усі платежі за реквізитами нового кредитора. Докази на підтвердження недійсності договору № 552-054 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20 травня 2019 року,-станом на час розгляду справи відсутні. Докази на підтвердження виконання відповідачем умов кредитного договору від 14 серпня 2007 року суду не подані, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов"язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, останній не виконує умови кредитного договору ні первинному, ні новому кредитору, що у встановленому порядку не спростовано. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, яка враховується судом в порядку ч.4 ст.263 ЦПК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кінцевий термін повернення коштів згідно кредитного договору від 14 серпня 2007 року до 14 серпня 2012 року. Позивачем заявлені вимоги про стягнення 2750,05 доларів США трьох процентів річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Судом встановлено, що предметом кредитного договору від 14 серпня 2007 року є іноземна валюта-долари США. Статтею 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ст.625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти-фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19), від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Також судом враховуються правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 06 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), щодо можливості стягнення заборгованості і трьох процентів річних в іноземній валюті. Відповідно до поданого позивачем розрахунку 3% річних за невиконання умов кредитного договору від 14 серпня 2007 року за період з 26 січня 2018 року по 25 січня 2021 року становить 2750,05 доларів США. Даний розрахунок відповідачем у встановленому порядку не спростований. Як зазначено вище відповідач не надав суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Також судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 2270 грн. судового збору, вказана сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved