Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт із усього майна та заборону на його відчуження, накладеного державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Стадник В.В. постановою №3249303 від 18.12.2009. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що він є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 06.11.1996 з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти. В ході виконання даного рішення, державним виконавцем Стадником В.В. накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження. Станом на 29.08.2018 у відділі виконавчої служби виконавчих проваджень про стягнення боргів відносно [PERSON] не перебуває, проте арешт знятий не був. В зв'язку з цим позивач просить зняти арешт із усього майна та заборону на його відчуження, виключивши відомості про таке з Єдиного реєстру боржників. В судове засідання позивач не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує з тим уточненням, що судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та не надав відзив на позовну заяву у строк передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Третя особа - [PERSON] не з»явилася, проте подала письмову заяву, з якої вбачається, що вона не має претензій до [PERSON], щодо стягуваних аліментів на її користь, відповідно до виконавчого листа №А-187 від 06.11.1996. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.2003, спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] Спадкове майно складається з ? частини квартири 5 з усіма вигодами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.5). Згідно копії витягу від 29.08.2018 виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, за яким з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, завершено(а.с.7). Згідно копії повідомлення №18-43/3278/28/14.15 від 29.08.2018, у Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області станом на 29.08.2018 відносно [PERSON], [INFO], виконавчих проваджень про стягнення боргів не перебуває (а.с.8). Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Стадник В.В. 18.12.2009 винесена постанова про арешт майна боржника [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2362383 від 20.12.2003, [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] (а.с.6). Інших відомостей про наявність будь-якого іншого рухомого чи нерухомого майна, яке б належало позивачу на праві приватної власності судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стаття 15 цього Закону встановлює, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення. Арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах. На рухоме майно, яке не підлягає державній реєстрації, арешт накладається виконавцем лише після проведення його опису (абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даним бухгалтерського обліку (ч. 9 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Тобто, як при накладенні арешту без проведення його опису, так і при накладенні арешту із застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно. Чинне виконавче законодавство не надає право виконавцю арештовувати майно без зазначення його індивідуальних і ідентифікуючих характеристик. Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення аліментних платежів з боржника. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті Закону, за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці. Тобто, стягнення на майно можливе лише у випадку наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці. Згідно з приписами Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника припиняється на підставі винесеної державним, приватним виконавцем постанови про: Закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону; зняття арешту з майна боржника з підстав, передбачених статтею 59 Закону. Арешт з майна боржника також знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 7 ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Арешт з майна боржника також знімається у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом. Є також порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» незняття арешту на майно боржника після надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Таким чином дані обставини дозволяють суду дійти висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки незняття арешту з належного йому майна порушує його право власності щодо нього. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив проведення виконавцем дій на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Обмеження права власності боржника у виконавчому провадженні повинне бути обґрунтованим і не суперечити загальним принципам права, зокрема, щодо реалізації права власності, що закріплені у Конституції України та ЦК України. Отже, позивач обґрунтовано звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. З урахуванням вищенаведеного та зібраних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, знайшли в судовому засіданні своє підтвердження та обґрунтування, в частині про зняття арешту з нерухомого майна, а саме з ? частини квартири [ADDRESS] та належить позивачу на праві приватної власності, а тому позов підлягає задоволенню частково. На основі викладеного,

Outcome: partial