Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

В серпні 2016 року Лівобережний міжрайонний центр зайнятості м. Вінниці звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди завданої неправомірним отриманням допомоги по безробіттю. Позовні вимоги мотивовано тим, що 3 серпня 2008 року в Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості м. Вінниці був зареєстрований [PERSON], як такий, що шукає роботу та йому була призначена допомога по безробіттю на період з 10.08.2004 по 04.08.2005 року. В січні 2016 року позивачем було отримано лист від Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про те, що відповідач працював в колективному підприємстві "Мисливець" в період отримання допомоги по безробіттю. Таким чином, відповідачу було безпідставно нараховано та перераховано допомогу по безробіттю за період з 10.08.2004 року по 04.08.2005 року в сумі 5574,14 грн. Оскільки відповідач наніс шкоду Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 5574,14 грн. на рахунок Лівобережного міжрайонного центру зайнятості., а також сплачений судовий збір. В судове засідання представник позивача Лівобережного міжрайонного центру зайнятості м. Вінниці не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Позов визнає. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 10 серпня 2004 року [PERSON] було подано до Лівобережного РЦЗ письмову заяву про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" та "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 5). Також в даній заяві зазначено, що відповідач на даний час не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує. З листа Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці від 18 січня 2016 року, суд вбачає, що [PERSON], який отримував допомогу по безробіттю з 10.08.2004р. по 19.11.2004р., також в цей період працював на колективному підприємстві "Мисливець" (а.с. 6). Даний факт також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с. 7-8). Так, відповідно до витягу з наказу № 32 по КП "Мисливець" Вінницької обласної організації УТМР від 1 червня 2004 року, [PERSON] було призначено головним мисливствознавством з 1 червня 2004 року по договору з місячною оплатою згідно штатного розпису 350 грн. (а.с. 13). Крім того, відповідно до витягу з наказу № 92 від 15 листопада 2004 року, [PERSON] було затверджено на посаді головного мисливствознавства з оплатою згідно штатного розпису 415 грн. на місяць з 01 листопада 2004 року постійно (а.с. 12). Відповідно до записів зроблених в трудовій книжці серія [NUMBER] [PERSON], останньому 10.08.2004 року було розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а також 19.11.2004 року виплачено одноразово залишок допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, нараховану за період з 19.11.2004 року по 04.08.2005 року, відповідно до п. 7 ст. 22 вищевказаного Закону (а.с. 9) Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] перебуваючи на обліку в Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості з 10.08.2004 р. по 19.11.2004р., отримував дохід у цей же період у КП "Мисливець". З акту № 04-38/94 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення", складеного Лівобережним міжрайонним центром зайнятості м. Вінниці, встановлено, що [PERSON] не повідомив центр зайнятості про те, що він працює у КП "Мисливець", чим порушив вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в зв'язку з чим сума виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття, в період з 10.08.2004р. по 19.11.2004 р., має бути стягнута з нього, на підставі ч. 3 ст. 36 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 14-15). Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума матеріального забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, яка підлягає поверненню у зв'язку із встановленням центром зайнятості недостовірних даних наданих [PERSON], які впливають на умови виплати допомоги по безробіттю за період з 10.08.2004р. по 04.08.2005р. становить 5574,14 грн. (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення", встановлено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Частиною 1 ст. 4 вищевказаного Закону передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом. Пунктом 2 ст. 36 вищевказаного Закону визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого Постановою КМУ № 219 від 14.02.2007, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку. Згідно з п. 7 Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Так, в матеріалах справи присутній наказ Лівобережного міжрайонного центру зайнятості № 566/16 від 07.04.2016 року про повернення коштів в сумі 5574,14 грн. отриманих відповідачем як допомогу по безробіттю в період роботи в КП "Мисливець" без повідомлення центру зайнятості (а.с. 18). У відповідності до п. 9 Порядку передбачено, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Відповідач не оскаржував рішень центру зайнятості. Також з матеріалів справи суд вбачає, що позивачем на адресу відповідача були направлені листи про повернення коштів в сумі 5574,14 грн. (а.с. 16, 17). Дані листи були залишені відповідачем без відповіді та виконання. Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач в період знаходження на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного, був працевлаштований та перебував в трудових відносинах з КП "Миливець" та отримував дохід, при цьому не повідомив про цей факт позивача, що призвело до незаконної виплати центром зайнятості допомоги по безробіттю у розмірі 5574,14 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача Лівобережного міжрайонного центру зайнятості м. Вінниці до [PERSON] про стягнення шкоди завданої неправомірним отриманням допомоги по безробіттю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved