Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У червні 2013 року позивач пред'явила через суд зазначений позов до відповідача на предмет розподілу спільного сумісного майна подружжя, набутого під час шлюбу, в якому сторони перебувають з 14 листопада 1998 року, а саме: квартири [ADDRESS] та автомобілю Деу Ланос, днз [NUMBER], право власності на які зареєстровано на ім'я [PERSON], проте в добровільному порядку згоди про поділ майна дійти не вдалось, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просила суд розділити спільне сумісне майно подружжя, визнати за нею право власності на квартиру в цілому, припинивши право власності відповідача на ? частину цієї квартири, скасувати реєстрацію права власності на спірну квартиру в КП ДМБТІ за [PERSON], зобов'язати провести реєстрацію права власності на спірну квартиру Відділом державної реєстрації прав на нерухоме майно РС ГУЮ м. Дніпропетровська за [PERSON]; в порядку поділу автомобіля стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? частини автомобіля в сумі 21444,00 грн., судові витрати віднести на рахунок відповідача. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з викладених у позові підстав, вказавши також, що сторонам в ході розгляду справи вдалось досягти угоди з приводу поділу майна у зв'язку з тим, що 18 лютого 2014 року за нотаріально посвідченим договором [PERSON] подарував [PERSON] ? частину належної йому у праві спільної сумісної власності подружжя квартири [ADDRESS] на підставі чого право власності на вказану квартиру в цілому зареєстровано за позивачем, а позивач в свою чергу передала за розпискою відповідачу 105000,00 грн. як вартість ? його частки квартири за вирахуванням вартості ? частини автомобіля Деу Ланос [NUMBER], який залишається у власності в цілому у відповідача. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з тим, що на даний час предмет спору відсутній, оскільки майно розділено в позасудому порядку і правових підстав повторно визнавати за позивачем право власності на квартиру, яке вже за нею зареєстрована немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 листопада 1998 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації громадянського стану виконкому Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис 90, та розірваному на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 27 серпня 2013 року (а.с.9, 181). За час шлюбу сторонами набута двокімнатна квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2000 року та автомобіль Daewoo «Ланос», 2007 року випуску [NUMBER], за договором купівлі-продажу автомобіля №1684 від 24 вересня 2007 року, право власності на які зареєстровано за відповідачем (а.с. 10-13, 27-32, 106-107) За Сімейним кодексом України встановлена та діє презумпція спільності майна подружжя (ст.60 цього Кодексу), суть якої полягає у тому, що якщо майно було набуте за час шлюбу, то передбачається (презумується), що воно є спільним. Презумпція спільності констатує, що сторона, яка потребує віднесення придбаного у період шлюбу майна до категорії спільного, не повинна представляти ніяких доказів, а всі види майна, придбаного в період шлюбу вважаються спільними незалежно від того, включений законом той чи інший об'єкт до переліку спільного майна чи ні. Виключення того чи іншого виду майна зі складу спільності, навпаки, потребує прямої вказівки закону на те що, що цей вид майна є особистою (роздільною) власністю одного з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 22 КпШС України, норми якої діяли під час придбання 31 січня 2000 року спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Отже, спірні квартира та автомобіль набуті подружжям за час шлюбу за відплатними договорами, укладеними в інтересах сім'ї, і відповідно до ст. 22, 23 КпШС України та ст. 60, ч. 3 ст. 61 СК України належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Звідси, встановлені обставини переконують суд в праві позивача за ст. 29 КпШС України та ст. 69 СК України на поділ вказаного майна, під час якого згідно з ст. 28 КпШС України, ст. 70 цього СК України її частка у спільному майні визнається рівною з відповідачем, оскільки підстави для відступлення від рівності часток подружжя не встановлені. Разом з тим, 18 лютого 2014 року право власності на квартиру [ADDRESS], з урахуванням нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 18 лютого 2014 року, зареєстровано за позивачем в цілому, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 лютого 2014 року (а.с.183-185), спірний автомобіль Деу Ланос [NUMBER], право власності на який зареєстровано за відповідачем, знаходиться у фактичному володінні і користуванні останнього, що визнано сторонами у судовому засіданні, а компенсаційна виплата різниці вартості часток у праві власності з урахуванням вартості визначеної судовими автотоварознавчою та товарознавчою експертизами автомобіля та квартири (а.с.96-109, 143-149), позивачем сплачена в сумі 105000,00 грн., про що свідчить розписка відповідача від 18 лютого 2014 року (а.с.186) та визнано сторонами в суді. Звідси, спір з приводу фактичного розподілу майна квартири та автомобіля зі сплатою грошової компенсації сторонами вирішений за спільною згодою, а відтак, враховуючи, що за ст. 3 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, позовні вимоги про розподіл в натурі майна, визнання права власності на квартиру, сплату компенсації за відсутності спору про право цивільне задоволенню не підлягають. Одночасно суд відзначає, що хоч фактичний розподіл спільного сумісного майна подружжя відбувся між сторонами і квартира залишилася у власності (фактичному володінні, користуванні і розпорядженні) позивача після подарованої їй ? частини квартири відповідачем, а нею сплачена ? частина вартості спірного автомобіля, право спільної сумісної власності сторін на автомобіль в порядку ст. 372 ЦК України припинено не було і на час розгляду справи сторони де юре продовжують залишатися спільними сумісними власниками автомобіля, у зв'язку з чим, враховуючи сплату відповідачу позивачем різниці у вартості спірного майна, право спільної сумісної власності позивача на автомобіль Деу Ланос [NUMBER] підлягає припиненню з визнанням за відповідачем права особистої приватної власності на цей автомобіль. З урахуванням клопотання сторін та згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на кожного із сторін в тому розмірі, який ними понесений.

Outcome: partial