Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] [PERSON] звернулися до суду з позовом до Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. Позивачі вказують, що являються дочкою та сином [PERSON], який помер [INFO] року, та [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] на підставі Договору 28.04.1966 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого нотаріально, надано земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 377 кв.м, на якій у 1973 році спільно з дружиною [PERSON] побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Після смерті батьків позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте отриманні свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено у зв'язку з тим, що їх батько за життя не зареєстрував в органах технічної інвентаризації Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 28.10.1966 року. Просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 73,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/2 за кожним. У судове засідання позивачі [PERSON] [PERSON] не з'явилися, надавши заяви з проханням проводити розгляд справи без їх участі, в якій вказали, що позов підтримують, просять задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради не з'явився до суду, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи Третьої Полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26 листопада 1956 року перебували в шлюбі, зареєстрованому відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26 листопада 1957 року. [PERSON] та [PERSON] являються батьками позивачів по справі [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.11.2010, та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.11.2010 року. 03.03.1979 року [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON], та взяла прізвище чоловіка "[PERSON]". На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат від однієї до п'яти включно від 28.04.1966 року, укладеного з виконавчим комітетом Полтавської міської Ради депутатів трудящих, [PERSON] на праві безстрокового користування надано земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 377 кв.м. Вказаний вище договір посвідчений державним нотаріусом Першої Полтавської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-2375 та взятий на облік в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 23.04.1968 року. На земельній ділянці [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу спільними зусиллями та за спільні кошти побудували житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленим ПП "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" станом на 14 липня 2015 року, домоволодіння за вказаною адресою складається з наступних будівель і споруд: житловий будинок літ. "А-1" в складі приміщень: сіни (І) площею 4,0 кв.м, сіни (ІІ) площею 6,6 кв.м, сіни (ІІІ) площею 7,2 кв.м, передпокій (1-3) площею 5,2 кв.м, кімната (1-4) площею 11,2 кв.м, кімната (1-5) площею 11,7 кв.м, кімната (1-6) площею 17,1 кв.м, кухня (1-7) площею 10,6 кв.м; а також сараю літ. "Б", сараю літ. "б", сараю літ. "б1", вбиральні літ. "В", сараю літ. "Д", огорожі № 1, воріт огорожі № 3, замощення № 4, колодязя пробивного № 5, воріт огорожі № 6, огорожі № 7, хвіртки № 8. Як вбачається з повідомлення ПП ПБТІ "Інвентаризатор" № 6159 від 20.07.2015 року, в технічному паспорті станом на 14.07.2015 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], самочинне перепланування та реконструкція відсутня, реєстрація права власності на житловий будинок станом на 31.12.2012 року не проводилась. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Право власності на вказаний вище житловий будинок [PERSON] в органах державної реєстрації у встановленому законом порядку не зареєстрував та правовстановлюючий документ не отримав. При цьому, відповідно до роз'яснень, що містяться в листі ДАБІ України № 40-12-2409 від 01.09.2011 року, з аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватний житловий будинок, збудований до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такий об'єкт. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], [PERSON] помер [INFO] у віці 61 років, про що зроблений актовий запис за № 949. Його дружина та, відповідно, мати позивачів по справі, [PERSON] померла [INFO] у віці 75 років, про що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] Центральним відділом РАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області зроблений актовий запис за № 1703. За змістом положень ст. 529 ЦК України (1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON].) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. В ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 505/02-30 від 25.07.2015 року, винесеної державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, 08.07.2015 року заведена спадкова справа за № 88/2015 рік після померлого [INFO] року [PERSON], в якій знаходиться заява від імені сина померлого [PERSON] щодо фактичного прийняття спадщини шляхом проживання та реєстрації зі спадкодавцем [PERSON] станом на день відкриття спадщини - [INFO] року по [ADDRESS]. В заяві також зазначено, що дружина померлого [PERSON] теж фактично прийняла спадщину шляхом проживання та реєстрації зі спадкодавцем [PERSON] за однією адресою станом на день відкриття спадщини. Дочка спадкодавця - [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини. Інших заяв в спадковій справі не має, свідоцтва про право на спадщину не видавались. В результаті вивчення поданих документів нотаріусом прийнято рішення відмовити [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON], оскільки нотаріусу не надано належним чином оформлені документи, передбачені вимогами чинного законодавства, необхідні для вчинення нотаріальної дії, в обґрунтування рішення послалась на норми ст. ст. 334, 1216 ЦК України, п.п. 4.12, 4.15 Глави 10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", п.п. 3, 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зауваживши, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації, яку можливо провести на підставі заяви власника, який помер. Встановлені судом обставини безперечно свідчать про те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який входить до кола спадкового майна, за адресою: [ADDRESS], являється спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно, до обсягу спадкового майна після смерті [PERSON] входить 1/2 частина вищезазначеного нерухомого майна. Інша ж 1/2 частина являється власністю дружини - [PERSON] Суд вважає доведеним факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] року його дружиною [PERSON] та сином [PERSON] як особами, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час його смерті за адресою: [ADDRESS], після його смерті вступили в управління спадковим майном. Як встановлено в ст. 548 ЦК України (1963 року), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно, кожен зі спадкоємців має право на отримання у власність 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. А тому суд приходить до переконливого висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/4 частину домоволодіння як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] З огляду на те, що [PERSON] з батьком на час смерті не проживала,заяв у про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законодавством строк не подала, доказів того, що вона після відкриття спадщини вступила в управління спадковим майном, не здобуто, тобто не прийняла спадщину в порядку, визначеному в ст. 549 ЦК України (1960 року), суд приходить до висновку про безпідставність її позовних вимог про визнання за нею права власності на частину будинку в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], суд враховує наступне. Згідно положень ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 505/02-30 від 25.07.2015 року, винесеної державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, 26.11.2010 року заведена спадкова справа за № 278/2010 рік після померлої [INFO] [PERSON], в якій знаходяться заяви від імені сина та дочки померлої - [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини за законом. Інших заяв в спадковій справі не має, свідоцтва про право на спадщину не видавались. В результаті вивчення поданих документів нотаріусом прийнято рішення відмовити заявникам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON], яка фактично прийняла відповідну частину спадщини за законом після померлого [INFO] року чоловіка [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав, оскільки нотаріусу не надано належним чином оформлені документи, передбачені вимогами чинного законодавства, необхідні для вчинення нотаріальної дії, в обґрунтування рішення послалась на норми ст. ст. 334, 1216 ЦК України, п.п. 4.12, 4.15 Глави 10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", п.п. 3, 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зауваживши, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації, яку можливо провести на підставі заяви власника, який помер. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачі у встановлений чинним законодавством строк звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] За змістом положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. Встановлені судом обставини безперечно свідчать, що до обсягу спадкового майна після смерті [PERSON] входить 3/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], в тому числі, 1/2 частина - як власнику, 1/4 частина - як спадщина після смерті чоловіка [PERSON] Враховуючи викладене, те, що позивачі [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] за законом, у встановленому чинним законодавством порядку прийняли спадщину, натомість позбавлені можливості оформити право на спадщину в нотаріальній конторі - у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності померлих та спадкових прав на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], у відповідних державних органах, суд вважає обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню, їх позовні вимоги про визнання права власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування. В ст. 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Зі змісту позову та заяв позивачів вбачається, що вони домовились між собою про зміну розміру часток у праві на спадщину після смерті матері задля забезпечення такого поділу житлового будинку, за умови якого він вцілому буде належати їм в рівних частинах - по 1/2 кожному. А тому суд приходить до висновку про необхідність визнання права власності за позивачами в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], в тому числі, за [PERSON] - на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], а за [PERSON] - на 1/2 частину. На підставі викладеного,

Outcome: partial