Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

19 липня 2018 року до Сумського районного суду Сумської області позивач звернувся з позовом до Юнаківської сільської ради Сумського району, який обґрунтував тим, що 17 жовтня 2005 року помер [PERSON], який йому заповів все своє майно. В установлений законом строк, він звернувся з заявою до Новоазовської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, але свідоцтво про право власності він не оформлював. Вказав, що на даний час нотаріус Новоазовської державної нотаріальної контори відмовляється у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що заведена спадкова справа після смерті [PERSON] зберігається в архіві Новоазовської державної нотаріальної контори до якої немає доступу, оскільки він знаходиться на території, де проводиться антитерористична операція і немає можливості зясувати коло спадкоємців. Посилаючись на те, що його право власності порушується, просить суд визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Суджанська, № 22в в с. Юнаківка, Сумського району, Сумської області та на земельну ділянку площею 4,70 га для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися про час і місце розгляду повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився про час і місце розгляду повідомлений належним чином, направив суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглядати у відсутність представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі продажу [PERSON] придбав будинок № 22 в по вул. Суджанська в с. Юнаківка, Сумського району, Сумської області (а.с. 8-9). Згідно копії державного акту про право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації від 26 червня 2002 року № 240 передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,70 га , розташовану на території Юнаківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 15) Згідно копії свідоцтва про смерть 17 жовтня 2005 року [PERSON] помер, про що виконкомом Сєдовської селищної ради Новоазовського району Донецької області зроблено актовий запис № 44 20 жовтня 2005 року (а.с. 17) За життя, 11 жовтня 2002 року, [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно ні знаходилось і з чого б воно ні складалось і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповів [PERSON] (а.с. 16). Листом від 22 грудня 2005 року державний нотаріус четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Новоазовської державної нотаріальної контори повідомила, що за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с.18). Даний факт підтверджується і витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 21). Згідно копії нотаріально завіреної заяви, дружина [PERSON] [PERSON], не має наміру на прийняття спадщини після свого чоловіка (а.с. 20). Постановою державного нотаріуса Новоазовської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , оскільки заведена спадкова справа після смерті [PERSON] зберігається в архіві Новоазовської державної нотаріальної контори до якої немає доступу, оскільки він знаходиться на території, де проводиться антитерористична операція і немає можливості зясувати коло спадкоємців Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Відповідно до частини 1 статті\~91\~Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~(в редакції\~Закону України від 12.02.2015 року № 189-VIII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210\~затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті\~91\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тобто, матеріалами справи доведено, що позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті\~319, частини першої статті\~321 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до\~ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі\~«Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000) (п. 40). У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED»\~проти України» Європейський Суду зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах\~проти Італії"\~[ВП], заява N 22774/93, п. 44,\~ECHR\~1999-V, та\~"Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії"\~[ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року) (п. 1);…. перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі\~"Іатрідіс проти Греції"\~[ВП], заява N 31107/96, п. 58,\~ECHR\~1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі\~"Антріш проти Франції",\~від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та\~"Кушоглу проти Болгарії",\~заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі\~"Спорронг та Льонрот проти Швеції",\~пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі\~"Джеймс та інші проти Сполученого Королівства",\~n. 50, Series A N 98) (п. 3)». На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися будинком № 22 в по вул. Суджанська в с. Юнаківка Сумського району Сумської області та земельною ділянкою площею 4,70 га, розташовану на території Юнаківської сільської ради, що входить до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування. Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до\~статті 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. На підставі наявних у справі доказів, які узгоджуються між собою, судом не встановлено будь-яких інших, ніж позивач, спадкоємців за заповітом або за законом після смерті [PERSON] Безумовно, відповідно до частини дванадцятої\~статті 67 Закону України «Про нотаріат»\~(в редакції\~Закону України від 20.10.2014 року № 1709-VII) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Проте відповідно до\~статі 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED»\~проти України» Європейський Суду зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (див., серед інших джерел, вищезазначене рішення у справі\~"Аксой проти Туреччини",\~п. 95, та рішення у справі\~"Кудла проти Польщі"\~[ВП], заява N 30210/96, п. 157,\~ECHR\~2000-XI) (п: 4). Антитерористичну операцію розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Відповідно до\~статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~період проведення антитерористичної операції\~це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції не прийнято. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Відсутність реально діючої установи нотаріату, на яку покладено обов'язок видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, залишення спадкової справи на території, яка не контролюється органами державної влади, що є перешкодами для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, не є підставою для відмови у визнанні права власності за спадкоємцем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню .

Outcome: approved