Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він проживав разом з відповідачем [PERSON] в шлюбі з 1991 по 2011 роки. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області їх шлюб розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей, донька [PERSON] вже повнолітня, син [PERSON] [INFO] . 31.08.2011 рішенням Голопристанського районного суду з [PERSON] стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина, виконавчий лист та направлено на виконання до виконавчої служби у Голопристанському районі. Деякий час позивач справно сплачував аліменти, оскільки син постійно проживає з батьком, відповідачка [PERSON] подала заяву до виконавчої служби про припинення стягнень. На сьогоднішній день виникла потреба у визначенні місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, з відповідачки по справі [PERSON] . Відповідачка з часу розлучення з сином не проживає, оскільки не захотіла жити разом з колишнім чоловіком в одному будинку й виявила бажання проживати окремо та працювати, свого житла вона не має, а винаймає квартиру. До сина мати не приходить, спілкується при нагоді в місті. Крім дитини та позивача у будинку проживає теперішня дружина [PERSON] , шлюб зареєстровано 13.01.2018. Відповідно до вищезазначеного висновку вона, [PERSON] , не заперечує аби [PERSON] - син її чоловіка, проживав в їх родині. Вона піклується про неповнолітнього, займається його вихованням. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала щодо їхнього задоволення. Представник третьої особи в судовому засіданні надав висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Голопристанської міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Та покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, із матеріалів справи встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.06.2011, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу за [PERSON] залишено прізвище " [PERSON] " (а.с. 9). Згідно паспорту прізвище відповідача " [PERSON] ". Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають спільну дитину, сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Згідно рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 31.08.2011 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.07.2011 й до повноліття дитини (а.с. 10). Згідно постанови державного виконавця Гомон І.О., виконавчий лист №2-1100 виданий 31.08.2011, згідно заяви повернутий стягувачу. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.11-14). Згідно довідки №1391 від 04.07.2019, виданої Виконавчим комітетом Голопристанської міської ради Херсонської області, [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] (а.с.23). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13.01.2018. Прізвище дружини після реєстрації " [PERSON] " (а.с.18). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Голопристанської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , може бути визначено з його батьком [PERSON] (а.с. 20). Згідно характеристики [PERSON] , за період проживання на території міської ради зарекомендував себе з позитивної сторони. Спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, громадський порядок не порушував, скарг від сусідів не находило, до кримінальної відповідальності не притягувався. Виховує та матеріально утримує двох неповнолітніх дітей. Працює за кордоном (а.с.21). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків, якщо батьки проживають окремо, та місце дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З`ясувавши всі обставини по справі, враховуючи вищевикладене та ставлення кожного з батьків до виховання і виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи думку дитини [PERSON] , який в судовому засіданні пояснив, що проживає з батьком і надалі бажає проживати, суд дійшов висновку до задоволення позовних вимог, а саме: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] за місцем його проживання, що не суперечитиме інтересам дитини. Також, відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що позивач займається вихованням дитини, повністю утримує, а відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань по утриманню дитини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved