Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

В квітні 2019 року позивач Приватна агрофірма "АГРОІНВЕСТ" в особі генерального директора Геращенка С.В. звернулася до суду із позовною заявою до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "КОМУНАР", [PERSON] , про визнання недійсним договору оренди землі від 22.02.2017 року та скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права. В обґрунтування свого позову позивач вказує на те, що 10.01.2012 року між [PERSON] та ПА "Агроінвест" був укладений договір № 897, відповідно до якого [PERSON] надала позивачу в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,08 га, кадастровий номер 5320280900:00:003:3551, яка розташована на території Багачанської Першої сільської ради. Даний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Великобагачанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.02.2012 року за № 532020004000307. Вищезазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 176221 від 22.12.2009 року. Договір оренди укладено строком на 10 років, а також відповідно до даного договору перехід права власності на земельну ділянку до другої особи не є підставою для змін умов та розірвання договору. [INFO] [PERSON] померла, а спадщину після неї прийняла [PERSON] . 12 квітня 2019 року ПА "Агроінвест" було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав відповідно до якої встановлено, що 22.02.2017 року між [PERSON] та ПП "Комунар" було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 3,08 га, кадастровий номер 5320280900:00:003:3551 строком на 20 років. Реєстрація іншого речового права здійснена 22.02.2017 року державним реєстратором Комунальної установи "Реєстраційна служба" Штомпель О.І. номер запису 19227707. Отже, договір оренди землі між [PERSON] та Приватним підприємством "Комунар" було укладено в період дії договору оренди землі, який укладено між [PERSON] та Приватним підприємством "Агроінвест". Договір оренди № 897 не був припиненим або розірваним та не визнавався недійсним, що в свою чергу свідчить про недійсність оскаржуваного договору укладеного [PERSON] та ПП "Комунар". [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем майна померлої є [PERSON] , яка на даний час є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,08 га, кадастровий номер 5320280900:00:003:3551. Посилаючись на вищевикладене позивач просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений 22.02.2017 року між [PERSON] та Приватним підприємством "Комунар", за яким в оренду передана земельна ділянка з кадастровим номером 5320280900:00:003:3551, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,08 га, яка розташована на території Багачанської Першої сільської ради. А також скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2019 року головуючим суддею по справі № 525/595/19 визначено суддю Великобагачанського районного суду Полтавської області [PERSON] (т. 1 а.с. 37). 11.06.2020 року суддю [PERSON] звільнено з посади судді Великобагачанського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, рішення Вищої ради правосуддя № 1804/0/15-20. Відповідно до розпорядження керівника апарату Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16.06.2020 року № 5, справа № 525/595/19 передана на повторний автоматизований розподіл справ (т.2 а.с. 1-3). Відповідно до протоколу ПОВТОРНОГО автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020 року головуючим суддею по справі № 525/595/19 визначено суддю Великобагачанського районного суду Полтавської області Ячало Юрія Івановича (т. 2 а.с. 31). Ухвалою суду від 21.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 32), ухвалою суду від 08.02.2021 року справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 58). Третя особа по справі Приватне підприємство "Комунар" звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до Приватної агрофірми "Агроінвест" та [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі № 897 від 10.01.2012 року, укладеного між Приватною агрофірмою "Агроінвест" та [PERSON] , яка відповідно до ухвали суду прийнята до розгляду разом із первісним позовом (т. 1 а.с. 76-81). Відповідно до ухвали суду від 11 липня 2019 року за зустрічною позовною заявою Приватного підприємства "Комунар" до Приватної агрофірми "Агроінвест" та [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі від 10.01.2012 року відкрито провадження та дану заяву прийнято до спільного розгляду з первинним позовом Приватної агрофірми "Агроінвест" до Приватного підприємства "Комунар", [PERSON] , про визнання недійсним договору оренди землі від 22.02.2017 року та скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права (т. 1 а.с. 124-125). В судовому засіданні представник позивача ПА "Агроінвест" адвокат Сидоренко Ю.В. позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, посилався на обставини викладені в позовній заяві ПА "Агроінвест" та просив їх задовольнити в повному обсязі. В поданому раніше відзиві на зустрічну позовну заяву (т.1 а.с.136-138) позивач зазначив, що просить відмовити у задоволенні зустрічного позову ПП "Комунар" та посилався на аргументи зазначені в даній заяві. В судовому засіданні представник відповідача ПП "Комунар" адвокат Зотова А.В. підтримала в повному обсязі позовні вимоги зустрічної позовної заяви ПП "Комунар" ( т. 1 а.с. 76-81), посилалася на обставини зазначені в ній та просила задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви в повному обсязі. Проти задоволення позовних вимог позивача ПА "Агроінвест" заперечувала та просила відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив до суду не подавала, про день та час судового розгляду справи повідомлена у відповідності до вимог ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України (т 2 а.с. 91, 100), заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за її відсутності до суду не подавала, відзив на позовну заяву не подавала. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України визначається, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент реєстрації договору оренди 16.02.2012), державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому законом, а саме: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Пунктом 1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року № 174, чинного на момент реєстрації договору оренди землі (далі - Тимчасовий порядок), Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Відповідно до положень Тимчасового порядку державна реєстрація договорів оренди земельної ділянки вважається здійсненою з моменту внесення даних до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно до пункту 2.8 Тимчасового порядку Оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акту на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. При цьому оператор (реєстратор) відображає дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі. Відповідно до п. 8.1 Тимчасового порядку договору оренди землі присвоюється реєстраційний номер в момент здійснення його державної реєстрації. Факт державної реєстрації засвідчується присвоєнням реєстраційного номеру, скріпленням печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації. Печатка, підпис, реєстраційний номер ставляться на всіх примірниках договору. Після засвідчення факту державної реєстрації договір реєструється у Книзі записів державної реєстрації, яка ведеться державним органом земельних ресурсів. Датою реєстрації договору у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації. Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли виникають права та обов`язки за договором, тобто коли на підставі договору виникають правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 176221, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.01.2018 року № 116, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 3,08 гектара, кадастровий номер 5320280900:00:003:3551, яка розташована на території Багачанської Першої сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 29). Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 05 грудня 2016 року, спадщину після [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла [PERSON] , до складу спадкового майна входить право на приватизовану земельну ділянку площею 3,08 гектара, кадастровий номер 5320280900:00:003:3551, яка розташована на території Багачанської Першої сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлій [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 176221, виданого Великобагачанською райдержадміністрацією Полтавської області 22 грудня 2009 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010955100078, кадастровий номер 5320280900:00:003:3551 (т. 1 а.с. 66). 10 січня 2012 року між [PERSON] та ПРИВАТНОЮ АГРОФІРМОЮ "АГРОІНВЕСТ" укладено договір оренди земельної ділянки № 897. Відповідно до умов вказаного договору оренди [PERSON] передала орендарю в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,08 гектара, кадастровий номер 5320280900:00:003:3551, яка розташована на території Багачанської Першої сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також підтверджується актом прийому передачі земельної ділянки в оренду. Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що договір укладено на 10 (десять) років, а згідно п. 40 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Великобагачанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.02.2012 року за № 532020004000307 (т. 1 а.с. 30-31). Отже, даний договір дійсний до 16.02.2022 року включно. На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів, що договір між [PERSON] та ПРИВАТНОЮ АГРОФІРМОЮ "АГРОІНВЕСТ" оренди земельної ділянки № 897 від 10.01.2012 року, розірваний, припинений чи визнаний недійсним. 22 лютого 2017 року між [PERSON] та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ "КОМУНАР" укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до умов вказаного договору оренди [PERSON] передала орендарю земельну ділянку площею 3,08 гектара, кадастровий номер 5320280900:00:003:3551, яка розташована на території Багачанської Першої сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний договір зареєстрований у комунальній установі "Реєстраційна служба" Полтавської області державним реєстратором Штомпель О.І. 22.02.2017 року, строк дії договору 20 (двадцять) років (т. 1 а.с. 60-62, 64-65). Фактично, під час дії договору оренди землі від 10.01.2012 року, 22.02.2017 між новим власником земельної ділянки, кадастровий номер 5320280900:00:003:3551, [PERSON] та ПП "Комунар" укладено договір оренди, який в подальшому зареєстровано, що є порушенням земельного законодавства та прав ПА "Агроінвест". Як встановлено судом [PERSON] , як спадкоємець після смерті [PERSON] , не зверталася до ПА "Агроінвест" з письмовим повідомленням про зміну умов договору або його припинення чи розірвання. Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 10.01.2012 року між [PERSON] та ПА "АГРОІНВЕСТ" укладений і зареєстрований відповідно до вимог чинного на той час законодавства, а відтак набрав чинності під час державної реєстрації 16.02.2012 року та строк його дії закінчується 17.02.2022 року, а тому на даний час вказаний договір є чинним, у зв`язку із чим правочини, укладені під час дії інших договорів, підлягають визнанню недійсними. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПА "Агроінвест" щодо визнання договору оренди землі укладеного між [PERSON] та ПП "Комунар" є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовною вимогою про скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права (т. 1 а.с. 6), зазначаючи, що його права, як власника земельної ділянки порушено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З 16.01.2020 року, законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак апеляційний суд помилково зазначив про необхідність застосування позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Підтвердженням наведеного висновку є пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не входить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права (зазначена позиція Верховного Суду викладена в Постанові КАСАЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУД ВЕРХОВНОГО СУДУ від 23 червня 2020 року, справа № 922/2589/19). Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на те, що з 16.01.2020 і на час ухвалення рішення судом матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, на що не звернули уваги позивачі під час розгляду даної справи, суд зазначає про наявність достатніх підстав вважати, що за таких обставин позивачі будуть позбавлені можливості ефективного захисту своїх порушених прав у спосіб, запропонований в позові, а саме шляхом ухвалення судового рішення про скасування запису про право власності. Суд зазначає, що вимога про скасування запису про право оренди не відповідає передбаченим законом способам захисту. Як зазначалося вище, виходячи з чинних приписів статті 26 Закону України № 1952 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Наразі такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, тому, з огляду на помилковість твердження позивача про доцільність застосування такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог. Щодо позовних вимог третьої особи про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № 897 від 10 січня 2012 року укладеного між Приватною агрофірмою "Агроінвест" та [PERSON] , то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Аргументуючи свої позовні вимоги третя особа просила суд визнати вказаний договір недійсним посилаючись на порушення процедури при укладенні договору між сторонами. Суд зазначає, що при судовому розгляді встановлено, що третя особа не була стороною вказаного вище договору, а тому третя особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів зазначеним договором. Під час розгляду в суді третя особа не надала доказів того, що укладений договір порушив права третьої особи, а тому суду не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог третьої особи. Інші досліджені в судовому засіданні докази не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог ПА "Агроінвест" та відмови у задоволенні зустрічного позову ПП "Комунар". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial