Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У травні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що 23.04.2013 року близько 20 год. 30 хв. він вийшов з дому, на прогулянку зі своєю собакою породи Пекінес. Однак неподалік від його будинку, із темряви раптово на його собаку накинулася інша собака бійцівської породи, що була без намордника та повідка. Вказану собаку вигулювала неповнолітня дочка власника собаки відповідача по даній справі [PERSON], яка почала кликати на допомогу свого батька, але до його появи, його собака встигла пошматувати собаку позивача, а сам позивач був змушений, ризикуючи своїм життям, відтягувати собаку бійцівської породи від своєї собаки. Невдовзі собака відповідача переключила свою увагу на зграю бродячих собак, та побігла за ними, а через декілька хвилин, на місці події з'явився відповідач, який почав наздоганяти свою собаку. Внаслідок вказаних подій собака позивача зазнала покусів у вигляді розірваної шкіри на спині та повністю перекушених кісток задньої правої лапи, а позивач був змушений витрачати кошти на проведення собаці операції та відповідного лікування, на загальну суму 1 039,50 грн. Крім цього позивач зазнав моральної шкоди, яка виразилась у його моральних стражданнях через перенесений стрес і пошкодження здоров'я його домашнього улюбленця, а також був змушений змінити свій звичайний спосіб життя та витрачати час на відвідування ветеринарної лікарні та проведення відповідних процедур його собаці. Через відмову відповідача у добровільному порядку відшкодувати позивачу спричинену шкоду, він був змушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача: 1 039,50 грн. матеріальної шкоди; 8 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, з вищевикладених підстав, та просив їх задовольнити і стягнути з відповідача на його користь понесені по справі судові витрати. Відповідач та його представники у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Відповідач суду пояснив, що він є власником собаки породи стаффордширський терєр по кличці Террі, яка має дружелюбний характер та ніколи не виявляла агресії до оточуючих, а він як власник собаки завжди вигулює її у намординику та з повідком. У вечірній час того дня, коли вказується у позові, він вигулював свою собаку у нежитловій зоні мікрорайону Кульбакіно, і на повідку собаки зламався карабін, собака втекла і він намагався її догнати. В подальшому відповідач доручив своїй неповнолітній доньці [PERSON], 1998 р.н., забрати собаку додому. Через деякий час він побачив, що до його собаки підбігла собака позивача, а сам позивач почав безпричинно наносити його Террі удари ногами. Відповідач зазначив, що його собака не кусала собаку позивача, і остання повернулась додому неушкодженою, а відтак немає жодних підстав для стягнення з нього будь-яких коштів на користь позивача. Заслухавши пояснення сторін та представників, та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником собаки породи пекінес, по кличці Тихон, а відповідач [PERSON] є власником собаки породи стаффордширський терєр по кличці Террі, що підтверджується копіями ветеринарних паспортів вказаних собак. Відповідно до п.2.5 Правил утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві, затверджених рішенням Миколаївської міської ради від 03.09.2009 р. №36/8 (далі Правила), фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобовязані виконувати вимоги нормативно-правових актів у цій сфері, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та Правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Згідно п. 2.8. Правил власники домашніх тварин зобовязані, зокрема, під час вигулу собаки одягнути намордник (крім собак дрібних порід) та тримати її на короткому повідку (до міста вигулу, визначеного даними Правилами). Крім цього, пункт 4.8. Правил визначає, що забороняється супровід собак потенційно небезпечних порід та таких, які визнані небезпечними, особам, яким не виповнилося 18 років, психічно хворим, не в тверезому стані або фізично неспроможним керувати твариною. Відповідальність за порушення правил утримання собак передбачає стаття 154 КупАП, частина перша якої визначає, що тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Із копії протоколу про адміністративне правопорушення від 24.04.2013 р. серії МИ № [NUMBER], наявного в матеріалах адміністративної справи № 45, вбачається, що 23.04.2013 р. біля 20 год. 20 хв. біля будинку № 57 по вул. Райдужній у м. Миколаєві, [PERSON] вигулював свою собаку по кличці Террі породи американський стаффордширський терєр без повідка та намординка, в результаті чого останній вкусив собаку [PERSON] У своїх поясненнях у адміністративній справі [PERSON] пояснив, що він згоден із вищевикладеними фактами та підтвердив, що він гуляв зі своїм собакою у посадці біля мікрорайону Кульбакіно, і зняв зі свого собаки намордник, після чого собака вирвався і побіг в бік мікрорайону, де в подальшому покусав іншу собаку, породу якої він не знає, після чого відповідач впіймав свого собаку і забрав її додому. Із копії постанови про адміністративне правопорушення № 45 від 29.05.2013 р. вбачається, що [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 154 КупАП. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає повністю доведеним факт порушення відповідачем правил утримання собак, оскільки це підтверджується наявними у справі письмовими доказами. В свою чергу відповідач на підтвердження своїх заперечень проти позову, не надав суду жодного доказу, чим не виконав свій обов'язок щодо доказування, передбачений ч.3 ст. 10 ЦПК України. Стаття 1187 ЦК України визначає, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищено небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У п. 5. Постанови № 4 Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки даються роз'яснення, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших обєктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Враховуючи те, що порода собаки відповідача - американський стаффордширський терєр міститься у переліку порід собак, визнаних як потенційно небезпечні (Додаток 1 до Правил утримання домашніх собак та котівв м. Миколаєві), суд вважає можливим при розгляді даної справи застосувати до спірних правовідносин положення ст. 1187 ЦК України. Пунктом 2.4. Правил визначено, що домашні тварини, яких утримують громадяни, є особистою власністю і, як кожна власність, охороняється законом. Судовим розглядом встановлено, що позивачу внаслідок покусу його собаки була завдана матеріальна шкода у розмірі 1 039 грн. 50 коп., яка складається із його витрат на оплату послуг ветеринарної клініки, де лікували та оперували його собаку. Ці витрати підтверджуються наявними у матеріалах даної справи копіями товарних чеків від 24.04.2013 р., 25.04.2013 р., 22.05.2013 р., та 18.05.2013 р. (а.с. 6-7), а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, то суд вважає можливим задовольнити їх частково, виходячи із наступного. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 ст. 23 ЦК України гарантоване право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт 3 ч.2 ст. 23 ЦК України встановлює, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене та усі обставини справи, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка була спричинена позивачу, можливо визначити у розмірі 1 000 гривень, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути з відповідача сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Outcome: partial