Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Представник позивача звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи позовні вимоги тим, що 03.08.2015 в м. Києві, по вул. Богатирській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки "МАЗ 5337-041", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача та марки "БМВ", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 16.10.2015 відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність потерпілої [PERSON] була застрахована в ПрАТ "СК "Альфа-Страхування" і вона своєчасно звернулася до Моторно (транспортного) страхового бюро України ( надалі МТСБУ) із повідмленням про настання ДТП та з заявою про виплату відшкодування заподіяної шкоди. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілої, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 50640 грн. МТСБУ було виплачено потерпілій [PERSON] відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 50000 грн, а також 640 грн - за послуги аварійного комісара. Оскільки відповідач є особою винною у ДТП, тому згідно ст.ст. 1166, 1191, 1188 ЦК України та ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", саме він має відшкодувати МТСБУ суму страхового відшкодування. 16.12.2015 йому було направлено лист з вимогою сплати суму страхового відшкодування заподіяної шкоди, однак він коштів в сумі 50640 грн так і не повернув. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50640 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилась, подала клопотання, згідно якого просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Згідно наявної в матеріалах справи відповіді на заяву про сплив позовної давності остання вказала, що строк позовної давності до даних правовідносин є неприпустимим до застосування, оскільки позивачем даний строк не порушено. Оскільки на момент ДТП відповідач не уклав із страховиком договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому МТСБУ у відповідності до п.п. а п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснила регламентну виплату потерпілій [PERSON] . Після сплати страхового відшкодування МТСБУ у відповідності до п.п.38.2, 38.2.1. ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернулось до суду з вимогою до відповідача про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування. В даному випадку, за регресними зобов`язаннями, а не суброгацією як вказує представник відповідача, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, тобто з 17.12.2015. Оскільки позов подано 10.12.2018, тобто до 17.12.2018, тому даний строк не пропущено. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу без участі відповідача та його представника. Також ним була подана заява, згідно якої він просить застосувати до позовної заяви строки позовної давності та в зв`язку з їх спливом відмовити позивачу у задоволенні позову. Окрім цього він також вказав, що позов є неправомірним та таким, що задоволенню не підлягає. Вказує, що строк позовної давності має розпочинатися з дати вчинення ДТП, з 03.08.2015, а не з дати виплати позивачем коштів потерпілій особі, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду при розгляді 04.07.2018 справи №910/2603/17 та правову позицію Верховного Суду при розгляді10.07.2019 справи №740/2334/16-ц. Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.08.2015 близько 15 год. 30 хв. в м. Києві по вул.Богатирській відбулася ДТП за участю транспортного засобу "МАЗ 5337-041" державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу "БМВ" державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної ДТП автомобіль "БМВ" державний знак [NUMBER] було пошкоджено, про що свідчить копія довідки про пошкодження транспортних засобів, видана інспектором патрульної служби роти №7 батальйону №4 Управління патрульної служби МВС України в м. Києві Римарем Р.М. (а.с. 5). Відповідно до копії постанови Оболонського районного суду міста Києва від 16.10.2015 справа №756/11798/15-п, де є відмітка про сплату штрафу в повному обсязі (а.с. 6), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у тому, що він 03.08.2015 близько 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки "МАЗ 5337-041" д/н [NUMBER] , рухаючись в м. Києві по вул. Богатирській, в порушення вимог п. 13.1 ПДР України, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем марки "БМВ" д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. За вчинення вказаного адміністративного правопорушення на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, в силу ч.6 ст.82 ЦПК України, вина [PERSON] у вчиненні ДТП є доведеною. Разом з тим, на час ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця пригоди [PERSON] забезпечена не була. В свою чергу, згідно копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5314613 від 23.12.2014 (а.с.9) страхувальник [PERSON] застрахувала транспортний засіб "BMW 520D" державний знак [NUMBER] у ПрАТ "СК "Альфа страхування" строком на один рік з 12.01.2015 до 11.01.2016. Оскільки на момент ДТП відповідальність [PERSON] не була застрахована, [PERSON] як потерпіла внаслідок ДТП та власниця пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12.02.2013 серія [NUMBER] (а.с.11), звернулася 10.08.2015 до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 20.11.2015 із заявою для відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталась 03.08.2015, додавши до них необхідні документи, що підтверджується копіями відповідного повідомлення, схеми про дорожньо-транспортну пригоду та заяви (а.с. 7, 8, 10). Відповідно до копії звіту №4795/09/15 про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля марки "BMW 520D", реєстраційний номер [NUMBER] від 28.09.2015 (а.с. 16-38), оцінювач [PERSON] прийшов до наступних висновків: вартість вказаного автомобіля складає 711498,00 грн.; вартість відновлювального ремонту складає 79359,16 грн., коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого легкового автомобіля складає 0,40835; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 53654,52 грн., без ПДВ. Згідно копії довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 24.11.2015, виданої МТСБУ (а.с.40), розмір шкоди по майну [PERSON] становить 50000 грн. Відповідно до копії наказу МТСБУ №6460 від 15.12.2015 "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] " (а.с. 39), фінансовому управлінню наказано сплатити [PERSON] 50000,00 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно копії платіжного доручення №6460рв від 16.12.2015 (а.с. 41), МТСБУ здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування згідно наказу №6460 від 15.12.2015 т.з АА5500МР в розмірі 50000 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем 16.12.2015 на адресу відповідача було надіслано листа №3/1-05/35216 про відшкодування загального розміру витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів в сумі 50640,00 грн. та запропоновано останньому добровільно відшкодувати дану шкоду (а.с.42), однак, [PERSON] вказану суму МТСБУ так і не відшкодував. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідними положеннями ЦК України. Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.п. "а" п. 41.1 ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п.п 38.2.1 п. 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Викладене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі № 6-2806цс16. Також, слід зазначити, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмежовує поняття «регрес» та «суброгація» і Верховний Суд у своїй Постанові від 30.01.2019 у справі № 755/9320/15-ц. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що в даному випадку виникли відносини саме регресу, і таким чином, з відповідача, як з винної особи, на користь позивача МТСБУ, як страховика, яким виплачено страхове відшкодування потерпілій, слід стягнути розмір виплаченого страхового відшкодування, однак не в сумі 50640 грн, як про те просить представник позивача, а в розмірі 50000 грн, оскільки саме такий розмір відшкодування знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Розмір витрат в сумі 640 грн належними та допустими доказами не підтвержено. Що стосується заяви представника відповідача про відмову в задоволенні позову за пропуском позовної давності, то суд вважає таку заяву безпідставною з огляду на таке. Згідно із статтею 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як уже зазначалось, відповідно до п.п 38.2.1 п. 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, з урахуванням зазначеного та з огляду на положення ч.6 ст.261 ЦК України, моментом початку позовної давності для регресної вимоги страховика в правовідносинах буде день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням, тобто день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні). Як вбачається з матеріалів справи, основне зобов`язання позивач виконав 17.12.2015, що підтверджено копією платіжного доручення №6460 рв від 16.12.2015, де є відмітка, що операція проведена банком 17.12.2015. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була забезпечена полісом, він є винуватцем ДТП та повинен нести відповідальність за завдану шкоду, то відповідне право позивача на відшкодування витрат в порядку регресу виникло, починаючи з 18.12.2015, тобто з наступного дня після виплати страхового відшкодування. Відповідно до штампу вхідної кореспонденції на позовній заяві (а.с. 3), представник позивача звернувся до суду з даним позовом 10.12.2018. Отож, враховуючи, що з моменту виникнення у МТСБУ права на відшкодування витрат в порядку регресу до моменту звернення до суду з даним позовом пройшов строк менший, ніж передбачено ч.6 ст.261 ЦК України, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин норм ч. 4 ст. 267 ЦК України, які просив застосувати представник відповідача. Посилання представника відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду при розгляді 04.07.2018 справи №910/2603/17 та правову позицію Верховного Суду при розгляді10.07.2019 справи №740/2334/16-ц суд до уваги не бере, оскільки в даних справах цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди була забезпечена полісом, в той час як в даному випадку дана відповідальність завдавача шкоди забезпечена полісом не була, тобто правовідносини, які виникли між сторонами не є подібними. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 1739,73 грн (50000 х 1762 / 50640 = 1739,73 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial