Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У квітні 2017 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, за ствердженням позивача, подружнє життя у сторін не склалося, сторони переконалися, що перестали розуміти один одного, є зовсім різними людьми, втратили почуття любові та поваги, подальше сумісне життя і збереження сімї стали не можливими, сімя фактично розпалася і тому позивач вирішила розірвати шлюб. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки від його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, сплачений нею судовий збір щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, а також витрати, повязані із наданням правової допомоги. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, пояснивши, що з початку квітня 2017 року вони з відповідачем припинили фактичні шлюбі на сімейні відносини, почали проживати окремо, дитина проживає разом з нею. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, самостійно та за допомогою своїх батьків утримує дитину, відповідач з того часу участі в утриманні дитини не брав, надаючи кошти лише на дрібні покупки. Тому позивач бажає скористатись правом на стягнення з відповідача аліментів. Відповідач позов визнав частково, погодившись з позовними вимогами щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі на утримання дитини, але заперечив проти задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання, вважаючи цей розмір аліментів завеликим для нього, зважаючи на стан його здоровя та необхідні для цього витрати. Крім того, відповідач заперечував проти стягнення з нього витрат позивача на оплату правової допомоги в розмірі 550,00 грн., оскільки позивач не надав належні та допустимі докази обґрунтованості таких витрат. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сімю, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 27 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис №79, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №141043 від 27 вересня 2014 року. Сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. За ствердженням позивача, яке відповідачем не спростовано, шлюбні відносини між сторонами припинені, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна, набутого у шлюбі, між сторонами немає. Неповнолітня дитина проживає з позивачем. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй шлюбне прізвище. Як вбачається з\~ч.2 ст.104 СК України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. \~Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечував проти задоволення позову, проти примирення заперечив. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Вирішуючи інші позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до загальних норм права ст.ст.180,\~181 СК України\~обов'язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Згідно із ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просила суд визначити аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від доходу відповідача, але не менше 30\~ відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з такого. За правилами\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання матері його дитини, оскільки вони спростовуються власними поясненнями відповідача про те, що він офіційно працевлаштований, проживає разом з батьками та має з ними спільний сімейний бюджет, тобто користується й їхніми доходами. Згідно довідки про заробітну плату від 15.05.2017 року № 01-20/292, відповідач з березня 2017 року працевлаштований спеціалістом в Таврійській сільській раді Оріхівського району Запорізької області та отримує заробітну плату в середньому розмірі 3568,07 грн. Інших осіб у нього на утриманні немає. Конкретні відомості про те, які витрати він має нести на своє лікування, відповідач не надав. З огляду на це, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? від всіх видів заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, а також на утримання дружини у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно із ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов було подано позивачем до суду 27 квітня 2017 року. При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст.192 СК України. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки судове рішення ухвалюється в частині позовних вимог немайнового характеру у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з цим суд погоджується з доводами відповідача щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів понесення нею витрат на оплату правової допомоги у цій справі, виходячи з такого. Як розяснюється у п.п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6\~Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,\~42,\~56\~ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року\~№ 4191-VI\~"Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивачем надана квитанція від 24.04.2017 року про те, що гонорар адвоката [PERSON] складає 550,00 грн. за надання правової допомоги, яка складається з правової консультації, складання п/з про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Жодного договору про надання правової допомоги та інших доказів, що вказана квитанція має безпосереднє відношення саме до цієї справи, позивач не надала. За таких обставин підстави для покладення вказаних витрат на відповідача відсутні. Суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1\~ст.367 ЦПК України\~допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved