Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів про захист честі, гідності, ділової репутації фізичної особи та спростування недостовірної інформації, посилаючись на те, що 23.10.2015 року у громадсько-політичній газеті Лугинського району Житомирської області "Промінь" №43 (8592) надрукована та розповсюджена стаття під назвою: "Імперія завдає удару у відповідь", автором якої є [PERSON]. При цьому факти, викладені у статті, на думку позивача, не відповідають дійсності та принижують його ділову репутацію, інформація є недостовірною, зокрема інформація про освіту позивача, рівень його професіоналізму, його причетності до виходу чи припинення виходу газети "[PERSON] районка", а тому позивач просить: - визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості, опубліковані у статті "Імперія завдає удару у відповідь" та поширені відносно позивача 23 жовтня 2015 року громадсько-політичною газетою Лугинського району Житомирської області "Промінь" №43 (8592); - визнати наклепом дії відповідачів з виготовлення та поширення інформації відносно позивача у статті "Імперія завдає удару у відповідь" та поширені відносно позивача 23 жовтня 2015 року громадсько-політичною газетою Лугинського району Житомирської області "Промінь" №43 (8592); - зобов'язати відповідачів спростувати відомості, поширені ними 23 жовтня 2015 року у статті "Імперія завдає удару у відповідь" та поширені відносно позивача 23 жовтня 2015 року громадсько-політичною газетою Лугинського району Житомирської області "Промінь" №43 (8592) у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації у спеціальній рубриці під заголовком "Спростування" офіційного вибачення перед позивачем керівника громадсько-політичною газетою Лугинського району Житомирської області "Промінь" та автора цієї статті про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію державного службовця і журналіста [PERSON] інформація, яка була опублікована у статті "Імперія завдає удару у відповідь" та поширені відносно позивача 23 жовтня 2015 року громадсько-політичною газетою Лугинського району Житомирської області "Промінь" №43 (8592), не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; - витрати, пов'язані зі спростуванням відомостей, поширених відповідачами 23 жовтня 2015 року у засобах масової інформації, покласти на відповідачів; - стягнути з відповідачів витрати на оплату судового збору. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов, в яких повністю не погоджується із позовними вимогами та просить відмовити у їх задоволенні. Зокрема, відповідач зазначає, що опублікована стаття була реакцією на звернення позивача разом з [PERSON] з заявою до органів СБУ та МВС з клопотанням про проведення перевірки дотримання законодавства та нормативних актів редакцією [PERSON] районної газети "Промінь" та її літературним редактором [PERSON] з метою убезпечити себе від таких дій в майбутньому. При цьому у статті були наведені лише достовірні документальні факти або оціночні судження, про позивача зазначено в добродушно-іроничному стилі, без умислу його образити. На думку відповідача, позивач мав би скористатись своїм правом самому викласти на сторінках газети свою позицію щодо статті. Щодо достовірності викладеної у статті інформації відповідач вказує, що назву спеціальності позивача було зазначено по пам'яті, оскільки копії диплома позивача у редакції немає; газета "[PERSON] районка" була оформлена на батька позивача, який ніколи не мав відношення до журналістики, а тому скоріш за все саме позивач був автором її статей. Вислови про "обліко моралє", "уровнє професіоналє" і "желаніє работалє" відповідач вважає оціночними судженнями, а тому за їх вживання в силу ст.47-1 Закону України "Про інформацію" не може бути притягнуто до відповідальності. Крім того, вважає, що позивач у даному випадку не довів злого умислу журналіста, як це передбачено ст.17 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", або спроб позасудового спростування недостовірних відомостей. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує з підстав, зазначених у запереченнях на позов. Представник відповідача [PERSON] районної редакції газети "Промінь" в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України). Згідно зі ст.\~297,\~299,\~302 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. . Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Судом встановлено, що відповідачі публічно поширили інформацію про позивача шляхом опублікування 23 жовтня 2015 року у громадсько-політичній газеті Лугинського району Житомирської області "Промінь" №43 (8592) статті "Імперія завдає удару у відповідь". Зокрема, у статті зазначено: "Друзі нашої газети з райдержадміністрації не перестають дивувати креативними, нестандартними ходами в намаганні таки добити, знищити ненависний їм "Промінь", завдати удару у відповідь. Цього разу вони підключили до вирішення цієї, найважливішої на їх думку, проблеми в районі, обласні управління Служби безпеки України та Міністерства внутрішніх справ, направивши на їх адресу петицію від розгніваних жителів району, обурених зловживаннями літредактора газети [PERSON] та розквітом корупції в редакції. З надією посадити головного корупціонера району в кутузку, і то надовго!. Тож змушений був давати письмові пояснення щодо виписаних ініціаторами петиції звинувачень уже цим шанованим інституціям. У ролі обурених редакційною корупцією громадян, які підписали листа, виступили лише двоє... не повірите, хто. Бо я теж до кінця все ще не вірю моїм друзям-інформаторам, які запевнили мене, що це... Ну от не вірю, і все! Спробую пояснити, чому. [PERSON] я прийняв на роботу в редакцію кілька років тому через "не можу", коли редакція просто не мала грошей на зарплату взагалі, не те що на ще одну. Щоб нашкрібувати хлопцю хоча б на мінімалку, зовсім перестав отримувати зарплату сам. Справа того вартувала, годинник мій вже показував на "з базару", тож надіявся підготувати з молодого й амбітного випускника факультету редагування педагогічних видань собі заміну, спочатку на період відпустки, а потім і назовсім. Прощався з ілюзіями щодо [PERSON] важко і з жалем. Згодом він пішов на "повишеніє", керувати не лише газетою... Хлопець виявився не тим, кому можна було передати "Промінь", ані за "обліко морале", ані за "уровнє професіонале", ані за "желаніє работалє". Що він згодом переконливо продемонстрував на практиці, отримавши в своє повне розпорядження приватну газету "[PERSON] районка". Яку успішно загубив за півроку - читачі просто відмовились передплачувати сіре й ніяке видання. [PERSON] насолоджуєте можливістю з висоти свого "начальственного положенія" сміливо і абсолютно безкарно хамити мені на електронку, але щоб він намагався підвести мене під статтю Кримінального кодексу?!". Як вбачається із вказаної статті, автором [PERSON] вказано про те, що позивач [PERSON] є "випускником факультету редагування педагогічних видань", тоді як згідно диплому ТМ №41694924 від 30.06.2011 року позивач закінчив Житомирський державний університет імені [PERSON] за спеціальністю "Видавнича справа та редагування". Для позивача дане питання є принциповим, оскільки, на його думку, свідчить про рівень його професіоналізму саме як журналіста. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував того, що міг бачити диплом позивача при прийнятті його на роботу, проте вказав, що в архівних документах газети диплом позивача відсутній. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15\~постанови від\~27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі Постанова ВСУ), недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Таким чином, відповідач у своїй статті перекрутив інформацію про освіту позивача, отже вказав недостовірну інформацію. Згідно із положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Журналіст та/або засіб масової інформації звільняються від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, якщо суд встановить, що журналіст діяв добросовісно та здійснював її перевірку (ч.6 ст.17 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів"). Всупереч зазначеним положенням відповідачі не довели належними та допустимими доказами того, що поширена інформація про те, що [PERSON] "отримавши в своє повне розпорядження приватну газету "[PERSON] районка", успішно загубив її за півроку" є достовірною. Враховуючи, що такі докази відсутні, дана інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності. Не знайшла свого підтвердження й інформація про те, що "друзі нашої газети з райдержадміністрації не перестають дивувати креативними, нестандартними ходами в намаганні таки добити, знищити ненависний їм "Промінь", завдати удару у відповідь", оскільки відповідачами не надано доказів, що позивач (який мається на увазі у даному вислові) чинить якісь дії щодо газети "Промінь" з метою її знищити. Підписання позивачем листа до правоохоронних органів з метою перевірки дотримання газетою "Промінь" вимог чинного законодавства не може вважатися дією, яка направлена на знищення газети, оскільки є правомірною. Поширена відповідачами недостовірна інформація принижує честь, гідність і професійні якості позивача в очах його колег та суспільства, безпідставно звинувачує позивача у вдаванні до деструктивних, корисливих чи інших негативних дій, має за мету зміну морального ставлення суспільства до позивача з позитивного або нейтрального на негативне. Таким чином, поширивши вказану недостовірну інформацію про позивача, відповідачі принизили його ділову репутацію, порушили його право на повагу до гідності та честі, тобто завдали шкоди його особистим немайновим правам. Суд критично оцінює посилання відповідача [PERSON] на ст.17 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" щодо необхідності встановлення судом злого умислу журналіста, оскільки положення даної статті стосується розгляду судом спору щодо завданої моральної (немайнової) шкоди журналістом або засобом масової інформації, тоді як позивач не заявляє вимог щодо відшкодування моральної шкоди. У відповідності зі ст.ст. 275-277 ЦК України\~фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Враховуючи, що судом встановлено, що розповсюджена відповідачами вищевказана інформація про позивача є недостовірною, правомірною є вимога про спростування такої інформації. Щодо висловів, зазначених у статті про рівень професіоналізму позивача, а саме " Хлопець виявився не тим, кому можна було передати "Промінь", ані за "обліко морале", ані за "уровнє професіонале", ані за "желаніє работалє"" слід зазначити наступне. Відповідно до п.19\~Постанови ВСУ, вирішуючи питання про визначення поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона\~\~фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Висловлювання відповідача на адресу позивача про "обліко моралє", "уровнє професіоналє" та "желаніє работалє" останнього є особистими оціночними судженнями автора статті, та не можуть бути визнані недостовірною інформацію, в даному випадку способом захисту порушеного права є право позивача на відповідь. Враховуючи, що позивач не ставить такої вимоги, а просить спростувати дану інформацію, суд відмовляє у позові в цій частині. Згідно із п.26 Постанови ВСУ відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної\~\~інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Не передбачено зазначеними статтями і такого способу захисту порушеного права як визнання наклепом дій відповідачів з виготовлення та поширення такої інформації. З огляду на викладене, вимоги позивача зобов'язати керівника громадсько-політичної газети "Промінь" та автора статті офіційно вибачитися перед позивачем та визнання дій відповідачів наклепом не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial