Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 жовтня 2017 року у виконавчому комітеті Старобогородчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що протягом останніх років стосунки між нею та відповідачем погіршились, зникло взаєморозуміння, повага одне до одного, стали виникати сварки та скандали. [PERSON] не цінує її як дружину, занедбав свої обов`язки в сім`ї, яка, як виявилось, не становить для нього цінності. Фактично кожен з них живе своїми інтересами, шлюбних стосунків не підтримують, сім`я існує формально. Спільних дітей у неї та відповідача немає. Примирення та подальше збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, зазначає, що це буде суперечити її інтересам, тому просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] . Судові витрати, які складаються зі сплаченого нею судового збору, просить стягнути на її користь з відповідача. Також [PERSON] просить після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне " [PERSON] ". В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що примирення з відповідачем неможливе, сім`я існує формально, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден, вважає, що примирення з позивачкою неможливе. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнав, погодився на розірвання шлюбу, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу слід задоволити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19 жовтня 2017 року у виконавчому комітеті Старобогородчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 12, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с. 3). Спільних дітей подружжя не має. Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При чому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. З огляду на взаємини, які склались та існують між позивачкою та відповідачем, враховуючи те, що шлюб існує формально, позивачка не бажає збереження шлюбу, стверджує, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити її інтересам, відповідач позов визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд приходить до переконання, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Щодо вимоги позивачки про зміну після розірвання шлюбу її прізвища з " [PERSON] " на " [PERSON] ", суд приходить до переконання, що така задоволенню не підлягає. Так, відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З вказаної норми вбачається право особи на відновлення після розірвання шлюбу саме дошлюбного прізвища, а не одного з тих, що йому передували, за вибором позивача. З матеріалів справи судом встановлено, що на час реєстрації шлюбу з [PERSON] прізвище позивачки було " [PERSON] ". За таких обставин зміна прізвища позивачки на " [PERSON] ", що відмінне від її дошлюбного прізвища - " [PERSON] " - за результатами розгляду даного позову не може мати місця. Разом з тим, позивачка не позбавлена права звернутися з відповідною заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Порядок державної реєстрації зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) визначено ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки 908 грн сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного, ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved