Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання укладеного між ними 02.04.2010 р. трудового договору з підстав, визначених п. 1 ст. 40 КзПП України. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом про розірвання вказаного трудового договору з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 КзПП України, стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та моральної шкоди. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 30.03.2016 року позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про розірвання трудового договору залишено без розгляду через повторну неявку позивача у судове засідання. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що між нею та ФОП [PERSON], було укладено трудовий договір № 15301001547 від 02.04.2010 року, 08.09.2015 року відповідач повідомила про закриття магазину без жодних додаткових пояснень та попередження, припинила виплату заробітної плати, 27.10.2015 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з приводу розірвання договору в центрі зайнятості, проте вказаний договір розірваний не було через відсутність згоди щодо підстав його припинення та небажанням ФОП [PERSON] сплатити належні позивачу кошти. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до судового засідання не зявилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у звязку із чим суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку, проти чого представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами по справі 02.04.2010 року укладено трудовий договір, відповідно до умов якого позивача було прийнято на роботу на посаду продавця промислових товарів, що підтверджується копією договору (а.с. 6), вказаний договір було зареєстровано Одеським міським центром зайнятості 08.04.2010 р. З 08.09.2015 року позивач без попередження з боку відповідача, магазин, в якому працювала позивач, було закрито, з вересня 2015 року заробітна плата позивачу не сплачувалась, що підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідка [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 38 КзПП України, Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для розірвання укладеного між сторонами трудового договору через (ч. 3 ст. 38 КзПП України), й задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 113 КзПП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Суд доходить висновку, що період з дати закриття магазину 08.09.2015 р. є простоєм, що виник не з вини працівника. Враховуючи відсутність у позивача інших джерел заробітку, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за час простою заробітної плати в повному обсязі. З відомостей, що надійшли на запит суду з УПФУ в Малиновському районі м.Одеси (а.с. 112-113) вбачається, що заробітна плата позивача в період з січня по серпень 2015 року включно складала 1350 грн. на місяць, з вересня 2015 р.1400 грн. на місяць, з листопада 2015 року зарплата позивачу не нараховувалась. Враховуючи викладене, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заробітної плати за період з вересня 2015 р. по лютий 2016 р., виходячи з суми місячної зарплати в розмірі 1400 грн. на місяць, в загальній сумі 8209 грн. 09 коп. Відповідно до ст. 44 КзПП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору- у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку. Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", частини 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, який обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Останніми місяцями роботи позивача є липень та серпень 2015 року, кількість робочих днів у липні 2015 року складає 23, у серпні 2015 р. 20. Згідно відомостей УПФУ в Малиновському районі м. Одеси, заробітна плата, нарахована позивачу в липні, серпні, 2015 року складає 1350 грн. на місяць. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 62 грн. 79 коп.,(1350 грн.*2/43), середньомісячна зарплата складає 1349 грн. 99 коп. (62,79*(20+23)/2). Виходячи з викладеного, сума вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача складає 4049 грн. 97 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КзПП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. З копії трудового договору між сторонами вбачається, що позивачу встановлено щорічну оплачувану відпустку тривалістю 24 календарні дні. Суд враховує, що протягом 2015 року позивач фактично працювала неповний рік, кількість днів відпустки за 2015 рік з урахуванням відпрацьованого по 08.09.2015 року часу складає 20 календарних днів, за повний відпрацьований 2014 рік 24 календарних дні. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що нею за 2014 рік використано відпустку тривалістю 2 тижні, за 2015 рік 1 тиждень. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за невикористану відпустку за період 2014 рік 10 днів, за період 2015 рік 13 днів. При розрахунку суми компенсації за невикористану відпустку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходив з такого. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до п. 7 зазначеного порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Сума виплат за останні 12 календарних місяців роботи позивача, що передують місяцю виплати компенсації за невикористану відпустку, становить 16300 грн. 00 коп. Кількість днів року, за останні 12 місяців роботи позивача, за винятком святкових та неробочих днів дорівнює 355. Таким чином, сума компенсації за невикористану відпустку становить 1027 грн. 18 коп. (16300 грн. 00 коп. /355 днів * 23 дні), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи характер та глибину страждань та переживань, які зазнала позивач у звязку з порушенням її законних прав, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 600 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 892 грн. 90 коп.

Outcome: partial