Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 19.10.2010 року у розмірі 23178,70 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 19.10.2010 року, [PERSON] отримала кредит, підписавши анкету-заву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та взяла на себе зобов`язання сплатити відсотки за користування кредитом, сплатити пеню та штрафи в разі прострочення виконання взятих на себе зобов`язань, що встановлені в Умовах та Правилах надання банківських послуг. Зауважує, що банк свої умови за кредитним договором виконав повністю. Стверджує, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 22.11.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 23178,70 грн., що складається з наступного: 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 23158,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. У дане судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому одночасно з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач (чи її представник) у судове засідання, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не з`явилась. 26.02.2021 року через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, згідно з яким вона повністю заперечила обставини щодо існування будь-яких договірних правовідносин з приводу кредитування між нею та ПриватБанком, зауважила, що надані анкета-заява та довідка не містять ознак договору, вона не брала на себе жодних- зобов`язань. Крім того, зауважує, що надані копії документів не читаються, ідентифікувати осіб, які їх склали та підписали не можливо, подані документи не містять обов`язкових реквізитів для відповідного типу документів. Зокрема, стверджує, немає і підписів уповноважених осіб, що виключає можливість брати такі документи до уваги в якості доказів, зокрема, щодо довідок про встановлення та збільшення кредитного ліміту, зауважує, що вона не погоджувала таких сум кредитного ліміту, та строків дії картки. Стверджує, що нею Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті:www:privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору, не підписувалися і її з ними не ознайомлювали, при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, зазначила, що у довідці про умови кредитування, наявні деякі умови щодо кредитування з використанням кредитки «Універсальна», та заперечила, що саме такі умови були їй запропоновані при підписанні анкети-заяви, адже в самій анкеті не зазначено який тип картки їй надався, в позовній заяві цього теж не зазначено, та й матеріали справи не містять жодних доказів, що підписуючи анкету-заяву вона отримала саме такий банківський продукт, в той час як в розрахунку заборгованості містяться зовсім інші умови, ніж в даній довідці, зокрема, в різні періоди, зазначено зовсім різні розміри відсотків, що нараховувались банком. Таким чином повністю заперечила про наявність будь-яких кредитних зобов`язань чи договірних зобов`язань з ПриватБанком, тому просить відмовити у задоволенні позову повністю. 09.04.2021 року через канцелярію суду представником позивача надано відповідь на відзив, згідно з яким позивач посилається на укладення кредитного договору, існування кредитних зобов`язань у відповідача, приєднання до умов та правил банку, тарифів та умов кредитування, вважає, що таким чином сторонами обумовлено кредитні правовідносини, умови кредитування, тип кредиту, розмір кредиту, право односторонньої зміни розміру кредитного ліміту, тип процентної ставки, та право односторонньої зміни розміру процентної ставки. На підставі цього, просить задовольнити позовні вимоги повністю. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів відповідно до ст. ст. 198, 223 ЦПК України, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достатності, виходячи зі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, зважаючи на позицію сторін у справі, висловлену в письмових заявах, відзиві, відповіді на відзив, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із ч.1ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. Судом, з наданих матеріалів, що містяться у справі, встановлено, що 19.10.2010 року на підставі поданої відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, без зазначення якого саме типу чи виду картки та в якому саме розмірі. При цьому, слід зазначити, що в самій Анкеті-заяві не вказано суму кредиту, яку отримала відповідач [PERSON] , вид картки, тобто не зазначено конкретно її назву: "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", або "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", або "Універсальна CONTRACT", або "Універсальна GOLD", або « VISA Classic », та на який строк укладено договір. Крім того, з наданої до заяви довідки з підписом сторони від 03.11.2010, зазначено що це довідка про умови кредитування з використанням саме картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000037381762, однак, будь-яких доказів про укладення такого договору (існування такого) та його умови, ні позовна заява, ні долучені документи, ні анкета-заява, не містять. Отже, з доданих документів не можливо встановити, який саме кредитний продукт обумовили сторони при підписанні анкети-заяви чи при укладенні кредитного договору та на яких саме умовах. Посилаючись на те, що Заява, в сукупності з тарифами, а також умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 22.11.2020 року в розмірі 23178,70 грн., яка за твердженням представника банку складається: 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 23158,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Із розрахунку заборгованості, наданого банком щодо відповідача [PERSON] слідує, що на ім`я відповідача, на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 03.11.2010 року відкрито картковий рахунок, при цьому розмір кредитного ліміту, який вказаний у довідці банку без номера та без дати спочатку 0,00 грн., який пізніше змінювався до 15000,00 гривень, із цього розрахунку, як і з позовної заяви та доданих документів не можливо з`ясувати розмір обумовленого сторонами кредитного ліміту та тип кредитного продукту. При цьому в обґрунтування позову сам представник позивача посилається на те, що відповідачу встановлено кредитний ліміт, однак і сам не визначився в якому розмірі та який тип картки видано відповідачу. Крім цього, із долученої до матеріалів позову інформаційної довідки також не вказано конкретного виду картки, яку отримала відповідач, що має суттєве значення для вирішення вказаного спору. Адже, у позові представник позивача стверджує, що саме з часу підписання анкети-заяви виникли кредитні договірні правовідносини, та, що укладено договір б/н від 19.10.2010 від відповідач отримала кошти в кредит, а в долученій довідці про умови кредитування з підписом особи 03.11.2010 року зазначено що це - умови до договору SAMDN50000037381762. Зазначена інформація на веб-сайті банку про умови кредитування, з якою, за твердженням позивача, ознайомлено споживача банківських послуг, містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту за різним и типами преміальних кредитних карток, та мала б передувати укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Однак, навіть, в даному випадку, не доведено, що цю саме цю інформацію надано споживачу в момент отримання кредитної картки та підписання акети-заяви. Одночасно, слід зауважити про протиріччя та суперечності між позовними вимогами та долученими доказами, зокрема, як стверджує представник позивача та як встановлено з долученої анкети-заяви про приєднання до банківських послуг відповідач [PERSON] підписала таку 19.10.2010 року, заява і договір за твердженням позивача б/н, а довідка про умови (витяг) кредитування підписана 03.11.2010 року та зазначено конкретний вид кредитної картки та відповідний номер договору, якого не долучено до матеріалів справи. Крім того, згідно з Довідкою (без номера та без дати, без інформації про те хто її сформував та підписав) про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) як старт карткового рахунку зазначено дату 03.11.2010 року, а зміна кредитного ліміту відбувалась в різні дати, та в усіх цих довідках вказано договір б/н, а довідці про умови кредитування вказано вже відповідний номер договору SAMDN50000037381762. Такі суперечності взагалі позбавляють суд можливості встановити, коли виникли договірні правовідносини між сторонами, на яких умовах, який банківський продукт отримала відповідач, який договір укладено та на який строк, в межах якого кредитного ліміту обумовлено правовідносини сторін. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, та в розрахунку заборгованості розраховано і нараховані та погашені проценти за користування кредитом та комісії, пені і штрафи. Обґрунтовуючи право зарахування внесених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом та пенею і штрафами, позивач посилається на укладений між сторонами договір кредитування, та посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Таким чином, позивач, обґрунтовуючи позов та розрахунок внесених відповідачем коштів на рахунок, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ «ПриватБанк». Однак, не надано жодного доказу, що саме з цими умовами та правилами ознайомлено відповідача при приєднанні до умов та правил надання банківських послуг при підписанні Анкети-заяви 19.10.2010 року, як і не доведено право зараховувати внесені відповідачем кошти на картковий рахунок в рахунок погашення відсотків пені інших нарахувань, за умови відсутності саме таких кредитних зобов`язань, у зв`язку з не доведенням існування кредитних правовідносин між сторонами. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який (за твердженням позивача) при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Разом з цим, і роздруківка із сайту позивача належним доказом такого бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, без надання суду підписаного сторонами договору (або умов і правил, тарифів, що містять підпис про ознайомлення з такими відповідача), в якому досягнуто домовленостей сторонами про його істотні умови: відсоткову ставку, строк дії, тощо, не можливо перевірити обґрунтованість наданих банком розрахунків. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані, не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У анкеті-заяві, наданій позивачем, зазначені лише дані про особу позичальника, і у ній не зазначено банківського продукту, який надається позичальнику. На підставі наявних доказів, судом встановлено, що позивач не довів факту прийняття [PERSON] запропонованих їй умов кредитування, та умов щодо розміру відсотків та штрафів. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання. Відтак, не доведено, що при укладенні договору банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, зокрема, щодо впровадження підвищення процентної ставки за користування кредитом, впровадження змін в частині нарахування відсотків, згідно з якими клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту; впровадження з змін до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, відповідно до яких у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнт зобов`язується сплатити на користь банку проценти від суми неповернутого в строк кредиту. Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, що складається з: 23178,70 грн. -відсутні, оскільки позичальник при підписанні заяви-анкети про приєднання до банківських послуг не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів. Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зазначено, що якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З розрахунків (що складаються з кількох частин), наданих представником позивача, встановлено, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти відповідачем повернуто в добровільному порядку, докази протилежного у суду відсутні. Так, стороною позивача заявлена вимога про стягнення 23178, 70 грн. заборгованості, однак згідно з розрахунків наданих самим позивачем встановлено, що станом на 31.12.2015 заборгованості за тілом кредиту [PERSON] перед банком не мала (зазначено заборгованість за відсотками в розмірі 197,25 грн., однак, існування таких зобов`язнь не доведено, тобто за час користування коштами на картковому рахунку з 03.121.2010 до 31.12.2005 заборгованість за наданими коштами як тіло кредиту - відсутня). Враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, однак, згідно з розрахунків заборгованості станом 30.09.2019 встановлено, що з 01.01.2016 до 30.09.2019 відповідачем витрачено з карткового рахунку 66158,47 грн. (сума усіх коштів з графи розрахунку «витрати клієнтом кредитних коштів»), а сума коштів внесених на рахунок відповідачем за цей період складає 48936,70 грн., тобто заборгованість складала 17221,77 грн. Однак, станом на 22.11.2020 року за період з 01.10.2019 по 22.11.2020 (згідно з розрахунком банку) витрати відповідача коштів складають 280 грн., а внесено відповідачем на картковий рахунок 20721,26 грн. Таким чином у зазначені періоди, згідно з наданими розрахунками, [PERSON] витрачено всього 66438,47 грн. а внесено всього 69657,96 грн., тобто клієнтом [PERSON] на картрахунок протягом часу користування карткою з 01.01.2016 до 22.11.2020 року, внесено більше коштів, ніж витрачено, тому відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості, адже така, згідно з розрахунком банку - відсутня. Згідно з виписки з банківського рахунку [PERSON] , який долучено до позовної заяви, встановлено, що остання користувався коштами - встановленими як кредитний ліміт на її карткових рахунках, а саме, з 03.11.2010 (що відповідає старту карткового рахунку) до 20.01.2020 року, а з 26.01.2020 до 15.11.2020 відбувалось лише автоматичне списання банком коштів з картки відповідача в рахунок погашення заборгованості. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, тому суд, на підставі наявних доказів, досліджених в судовому засіданні, вважає не доведеними позовні вимоги в частині наявності у відповідача заборгованості за використаними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Так як, згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості за договором від 19.10.2010 станом на 22.11.2020, встановлено, що відповідачем внесено більше коштів, ніж витрачено з карткового рахунку. Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити, в в`язку з чим відсутні підставі для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed