Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог від 05 квітня 2021 року, просила: а) визнати незаконним нарахування ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» за послугу будинку/ управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] та скасувати заборгованість за вказану послугу; б) зобов`язати ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» закрити особовий рахунок по послузі утримання будинку/ управління багатоквартирним будинком на ім`я померлої [PERSON] ; в) стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок на її користь. Мотивуючи свою заяву тим, що вона являється спадкоємицею матері [PERSON] , яка померла [INFO] , після якою залишилась квартира за адресою: [ADDRESS] . За життя її мати уклала договір № 565 «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ». Після смерті матері вона звернулася із письмовою заявою до керівника ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» в якій просила розірвати договір № 565 у зв`язку зі смертю [PERSON] . Договір не розірвано, відповідач продовжує надсилати претензії щодо виникнення заборгованості за адресою: [ADDRESS] , однак в квартирі за вищезазначеною адресою, після смерті матері, ніхто не зареєстрований та фактично не мешкає. Вважає, що між нею та відповідачем не укладено будь-яких договорів, а тому підстав надавати примусово послуги з управління будинку не має. Акцентувала увагу суду, що на її чисельні звернення ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» не реагує, продовжує нараховувати заборгованість за утримання будинку, а тому вимушена звернутися до суду за захистом свої прав. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» скористався правом подання відзиву в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними, необґрунтованими. Вказав, що 01.04.2013 року між ТОВ «КК «ДОМ.КОМ» та власницею квартири [ADDRESS] [PERSON] , 1937 року народження, було укладено договір № 565 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] , відповідно до положень Закону № 417, 14.06.2016 року самостійно обрали ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» управителем для свого багатоквартирного будинку в особі [PERSON] , про що свідчить протокол співвласників будинку від 14.06.2016 року. Між ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] будо укладено договір № 68/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Отже, споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними у відповідності до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Щодо заборгованості зазначили, що за період обслуговування будинку [ADDRESS] , а саме: з дати реєстрації свідоцтва про право на спадщину 24.11.2017 року по дату укладення договору управління 16.08.2018 року відповідачем було надано а позивачем спожито послуг на суму 1\~912, 20 гривень. За термін дії договору з 17.08.2018 року по 29.04.2021 року відповідачем було надано а позивачем спожито послуг з управління багатоквартирним будинком на суму 6 119, 04 гривень. Тобто загальна заборгованість складає 8 031, 24 гривень, отже на [PERSON] , як власника квартири, покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги. [PERSON] прийняла спадщину від матері, отже на неї покладено обов`язок щодо заборгованості за комунальні послуги. Зауважили, що жодних актів-претензій щодо неналежного надання відповідачем послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] від позивачки не надходило, а отже вони надавались належним чином та в повному обсязі, що не заперечувалося останньою. Вказали, що закрити особовий рахунок померлої власниці не представляється можливим, через те, що цей рахунок прив`язаний не до особи, а до самого житлового приміщення. Позивачка [PERSON] скористалася правом подання відповіді на відзив в якому наполягала на задоволенні позовних вимог. Зазначила, що 14.06.2016 року співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] було обрано управителя будинку в особі [PERSON] , яка померла [INFO] , отже дія договору припинилася у зв`язку зі смертю управителя будинку. Підстав примусового надання послуг мешканцям будинку [ADDRESS] не було. Стверджувала, що між нею та відповідачем не укладено договору, тому підстав надавати послуги не має. Звернула увагу, що відповідно до акту від 27.03.2021 року вона не проживає за адресою: [ADDRESS] , отже примусові послуги ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» не споживає та не отримує. На адресу суду надійшли заперечення від ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ. КОМ» в яких у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Додатково вказали, що факт реєстрації місця проживання в квартирі не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги, оскільки відповідач надає послуги з управління багатоквартирним будинком в цілому по будинку, а не конкретно у квартирі позивача. Відповідач не має законних підстав задовольнити заяву позивача про розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирних будинків, оскільки законодавством не передбачено укладання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з кожним співвласником індивідуально, тобто у багатоквартирному будинку укладається один договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який є обов`язковим для виконання усіма власниками. Наголосили на тому, що на момент здійснення нарахувань, договори не були визнані не чинними чи скасованим, а також правильність проведених розрахунків і нарахувань позивачем не оскаржувалось. Позивачкою не надано до суду належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів неналежного надання житлово комунальних послуг. Відповідно положень до ст. ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений\~ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, та сторонами визнаються наступні обставини: [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Квартира отримана у спадок від матері [PERSON] (а.с.9), яка померла [INFO] (а.с.7). Між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМ.КОМ» та УПРАВЛІННЯМ БЛАГОУСТРОЮ ТА ЖИТЛОВОЇ ПОЛІТИКИ ВИКОНКОМУ КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКРАДИ 21 грудня 2012 року укладений договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі (об`єкт № 1) (а.с. 103-105). Згідно договору\~про надання\~послуг з\~управління будинком,\~спорудою або\~групою будинків\~і споруд\~у Жовтневому\~районі (об`єкт\~№1),\~з 01.04.2013\~року до\~ТОВ «Керуюча\~компанія «ДОМ.КОМ»\~перейшли функції\~управителя та\~надавача послуг\~з утримання\~будинку,\~споруди або\~групи будинків\~і споруд\~у [ADDRESS] відноситься\~до об'єкту № 1, що підтверджується додатком до договору, а саме: перелік житлових будинків Жовтневого району (об`єкт №1) (а.с.106). Між TOB «КК «ДОМ.КОМ» та власницею квартири [ADDRESS] - [PERSON] , 1937 року народження, було укладено Договір № 565 від 01 квітня 2013 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 11-13). Співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] , відповідно до положень Закону № 417, 14.06.2016 року самостійно (без проведення конкурсу) обрали Відповідача управителем для свого багатоквартирного будинку та визначено уповноважену особу співвласників будинку для укладання договору в особі [PERSON] , про що свідчить протокол зборів співвласників від 14.06.2016 року (а.с. 107-108). [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис (а.с. 121). В наступному, між TOB «КК «ДОМ.КОМ» та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , 17.08.2018 року, було укладено договір № 68/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с. 16-24). Вказані договори недійсними або неукладеними не визнавалась та таких позовних вимог [PERSON] не заявлялось. Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 24 січня 1989 року (а.с. 13). Відповідно до акту від 27.03.2021 року вона не проживає за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 31). [PERSON] звернулася 31 серпня 2018 року до відповідача із заявою, в якій просила не надавати послуги за адресою [ADDRESS] (а.с.10). За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина 2 статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Частинами 2, 3, 6 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). У відповідності до вимог ч. 2 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 року № 417-VIII (із наступними змінами), кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Обов`язок утримання майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. Витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку розподіляються між співвласниками пропорційно до їх часток співвласника незалежно від факту використання ними належного їм нежитлового приміщення та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 904/8242/14 (№ 3-1028 гс15) та постановах Верховного Суду від 14 грудня 2017 року у справі №910/582/17, від 22 травня 2018 року у справі №910/12065/17. Відповідач у справі є належним управителем багатоквартирного будинку. Договір від 17.08.2018 року № 68/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком недійсним та неукладеним не визнавався. Та обставина, що [PERSON] померла не є само по собі підставою ненадання комунальних послуг. На спростування зазначеного, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу. Вищевказане спростовує доводи позивачки, що: (а) вона не користується послугами, оскільки у квартирі ніхто не проживає та не зареєстрований; (б) щодо відсутності індивідуального договору між сторонами; (в) щодо відсутності договору взагалі. Право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~ За таких обставин позовні вимоги про визнання незаконним нарахування за послугу, про скасування боргу за послугу утримання будинку та зобов`язання закрити особовий рахунок задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в позовних вимогах відмовлено підстав для стягнення судового збору не має.

Outcome: dismissed