Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач подала до суду позовну заяву, в якій просить визнати недійсним правочин передачі [PERSON] до статутного капіталу Приватного підприємства "Стоматологія Нова" нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], загальною площею 133,8 кв.м. та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме скасувати рішення та протокол №1 загальних зборів Приватного підприємства "Стоматологія Нова" від 04 липня 2013 року в частині внесення до статутного капіталу Приватного підприємства "Стоматологія Нова" [PERSON] вказаного нежитлового приміщення, внести відповідні зміни до Статуту ПП "Стоматологія Нова" та скасувати державну реєстрацію права власності ПП "Стоматологія Нова" на вказану квартиру, а також стягнути з відповідача вартість сплаченого нею судового збору в сумі 243,60 грн.. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що вказане приміщення було придбане [PERSON] у період шлюбу з нею, тому воно є спільним сумісним майном подружжя, а тому при здійсненні правочину передачі цього майна у статутний фонд ПП "Стоматологія Нова" відповідач мав отримати від неї нотаріально засвідчену згоду на відчуження цього майна, чого зроблено не було. Крім того, на вказане приміщення ухвалою суду був накладений арешт, а [PERSON] при здійсненні правочину засвідчив, що такого арешту не існує. Таким чином, вважає, що даний правочин має бути визнаний недійсним. Відповідач та його представник в судовому засіданні з позовом не погодились та зазначили, що спірне нежитлове приміщення [PERSON] придбав як фізична особа-підприємець, і використовував це майно для ведення господарської діяльності. Гроші на придбання цього приміщення від отримав від свого батька [PERSON] 20.04.1998 року, про що є відповідні договір дарування коштів та розписка про їх отримання. Тому вважають, що спірне приміщення не є об"єктом спільного майна подружжя, а є особистою приватною власністю відповідача, і при передачі цього приміщення до статутного фонду ПП "Стоматологія Нова" [PERSON] не повинен був отримувати згоду [PERSON]. Представник третьої особи в судовому засіданні з позовом також не погодилась та зазначила, що ПП "Стоматологія Нова" набуло права власності на вказане нежитлове приміщення на законних підставах, майно статутного капіталу розподілене бути не може, тому в задоволенні позову необхідно відмовити. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.10.1990 року по 13.02.2013 року. Відповідно договору купівлі-продажу від 02.04.1998 року [PERSON] як фізична особа придбав квартиру [ADDRESS], та здійснив державну реєстрацію свого права власності. / т.1 а.с.62/. Рішенням виконкому Запорізької міської Ради №467/9 від 27.08.1998 року вказана квартира переведена у статус нежитлового приміщення для подальшого використання під стоматологічний кабінет./ т.1 а.с.65/. Вказане нежитлове приміщення в подальшому було об"єднанє з нежитловим приміщенням [ADDRESS], придбаним [PERSON] в 2000 році /т.1 а.с.66-72/, право власності на які 03.07.2013 року зареєстроване за [PERSON]. /т.1 а.с.40-43/. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація ПП "Стоматологія Нова" вперше здійснена 11.11.1998 року, юридична адреса вказана в [ADDRESS]. /т.1 а.с.38/. [PERSON] є співвласником Приватного підприємства "Стоматологія Нова". В січні 2013 року [PERSON] звернулась до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою про розподіл майна подружжя, в тому числі і приміщення за адресою [ADDRESS]. Ухвалою судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.01.2013 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] /т.1 а.с.21,75/. Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, 03 липня 2013 року зареєстроване обтяження саме нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS]./т.1 а.с.44-46/. 04 липня 2013 року згідно протоколу №1 загальних зборів власників Приватного підприємства "Стоматологія Нова", прийнято рішення про внесення до статутного капіталу Приватного підприємства "Стоматологія Нова" /і.н.30155490/ нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], загальною площею 133,8 кв.м., яке вніс до статутного капіталу підприємства [PERSON]./т.1 а.с.22-25/. При цьому, як вказано у протоколі №1 загальних зборів від 04.07.2013 року, [PERSON] гарантує, що нежитлове приміщення, яке є предметом внеску, не продане, не подароване, не є предметом спору і під забороною і арештом не перебуває. Також, на цих зборах також прийнято рішення про внесення змін до Статуту Підприємства в частині створення статутного капіталу за рахунок передачі [PERSON] до статутного капіталу об"єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], загальною площею 133,8 кв.м., та про необхідність здійснення державної реєстрації вказаних змін. /т.1 а.с.22-25/. Право власності ПП "Стоматологія Нова" на нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] зареєстроване згідно свідоцтва про право власності від 03.12.2013 року. /т.1 а.с.47/. Згідно Статуту ПП "Стоматологія Нова" та протоколу №1 загальних зборів від 04.07.2013 року, співвласником та керівником ПП "Стоматологія Нова" є [PERSON], яка є дружиною відповідача [PERSON]. Відповідно до рішення вказаних загальних зборів була затверджена нова редакція Статуту ПП "Стоматологія Нова" /т.1 а.с.26-39/, та здійснена державна реєстрація права власності ПП "Стоматологія Нова" на нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] /т.1 а.с.47/. Відповідачем суду надані ніким не завірені ксерокопії договору дарування від 20.04.1998 року, укладеного між батьком відповідача [PERSON] та відповідачем, згідно якого [PERSON] передає [PERSON] гроші в сумі 38000 грн., які відповідач мав використати на придбання нерухомості з метою розміщення стоматологічної клініки, та договору про сумісну діяльність від 01.04.1998 року між тими ж особами, згідно якого передані за договором дарування гроші в сумі 38000 грн. мають бути використані виключно на придбання нерухомого майна для ведення сімейного стоматологічного бізнесу в м.Запоріжжі, та цим договором регулюються питання розподілу прибутків. /т.1 а.с. 104-105/. На оборотній стороні договору дарування є розписка [PERSON] про те, що гроші в сумі 38000 грн. він отримав 20.04.1998 року. Свій підпис на даній розписці підтвердив [PERSON] у судовому засіданні /т.1 а.с.104 оборот/. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що до липня 2013 року він був єдиним засновником ПП "Стоматологія Нова", був також директором даного ПП, інші посади у цьому товаристві були відсутні, і що він не виконав умови договору з батьком про сумісну діяльність. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2013 року, яке набрало законної сили, [PERSON] відмовлено у позовних вимогах до [PERSON] про визнання права власності на частку нежитлового приміщення [ADDRESS], які були заявлені на підставі договору про сумісну діяльність від 01.04.1998 року. /т.1 а.с.111-112/. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.04.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2014 року було залишено без змін, за [PERSON] визнано право власності на ? частину приміщення за адресою [ADDRESS], та виділено їй в користування відповідні кімнати даного приміщення. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.2014 року рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.04.2014 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2014 року скасовані, справу передано на новий розгляд суду першої інстанції. /т.2 а.с.87-94/. Також, суду надані копії договорів, укладених [PERSON], як директором ПП "Стоматологія Нова", з початку діяльності ПП "Стоматологія Нова" з різними юридичними особами та особами-підприємцями на отримання послуг /т.1 а.с.164-183, т.2 а.с.19-69/. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов"язок надання яких покладається на сторони по справі. Згідно ст.60 СК України та ст.368 ЦК України майно, набуте чоловіком та дружиною під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.57 ч.1 СК України особистою приватною власністю дружини або чоловіка є, зокрема, майно набуте під час шлюбу, але на підставі договору дарування, або за кошти, які належали йому або їй особисто. Відповідно до ст. 65 CК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Також, у відповідності до ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників; згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та/або/ державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У відповідності до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, відсутність нотаріальної згоди з боку одного з співвласників на відчуження сумісного майна тягне за собою визнання правочину недійсним, оскільки в цьому випадку цей правочин порушує майнові права та інтереси одного з співвласників. В даному випадку встановлено, що приміщення за адресою [ADDRESS] як квартира придбано [PERSON] 02.04.1998 року як фізичною особою та під час шлюбу з [PERSON]. Право власності на вказане приміщення було зареєстровано, як вбачається з реєстраційних документів, за [PERSON], і в цих документах, а також у договорі купівлі-продажу цього приміщення не зазначено про те, що [PERSON] придбав його як фізична особа-підприємець. Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, враховуючи те, що спірне приміщення було придбане [PERSON] у період шлюбу з [PERSON], то воно набуло статусу спільного сумісного майна подружжя, тому в даному випадку діє презумпція спільного майна подружжя, придбаного у період шлюбу. Вказана квартира лише у серпні 1998 року була переведена у нежиле приміщення для подальшого використання під стоматологічний кабінет, і суду не надано доказів того, що вказана квартира відразу ж після її придбання відповідачем почала використовуватись ним для господарської діяльності як фізичною особою-підприємцем, а також не надано доказів того, що на час придбання цієї квартири відповідач здійснював будь-яку підприємницьку діяльність. Крім того, Приватне підприємство "Стоматологія Нова" було вперше зареєстровано відповідачем лише у листопаді 1998 року, його юридична адреса вказана в іншому районі міста. На час передачі цього приміщення до статутного капіталу ПП "Стоматологія Нова" 04.07.2013 року, тобто відчужуючи вказане спільне з позивачкою майно, [PERSON] не отримував письмового та нотаріально посвідченого дозволу [PERSON] на відчуження цього майна. Також, знаючи про те, що ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.01.2013 року на спірне майно накладений арешт та здійснена заборона його відчуження, [PERSON] під час проведення загальних зборів власників ПП "Стоматологія Нова" 04.07.2013 року не зважив на цю обставину, та в протокол загальних зборів №1 від 04.07.2013 року було внесено дані про те, що спірне майно не є предметом судового спору та не перебуває під забороною /арештом/. З аналізу норм ст.60 СК України, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами та працею у набутті майна. Тобто, застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й факт того, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. З аналізу правових висновків Верховного Суду України за наслідками перегляду в порядку ст. 355 ч.1 п.1 ЦПК України аналогічних справ вбачається, що не можна визначати майно фізичної особи-підприємця, яке він придбав хоча і під час шлюбу, але саме як фізична особа-підприємець і не за спільні кошти подружжя, спільним сумісним майном подружжя. В даному ж випадку щодо доводів відповідача про те, що спірне приміщення він придбав на належні йому особисто кошти, а саме гроші, отримані від свого батька [PERSON] за договором дарування від 20.04.1998 року, то такі доводи суд до уваги прийняти не може, оскільки договір дарування грошей, не посвідчений нотаріально, був укладений 20.04.1998 року, тобто вже після придбання спірного нежитлового приміщення 02.04.1998 року, і, згідно розписки на зворотній сторінці договору дарування, [PERSON] отримав ці кошти також 20.04.1998 року, тобто вже після придбання спірного приміщення. Крім того, у договорі купівлі-продажу спірного приміщення від 02.04.1998 року у п.3 зазначено, що гроші в сумі 16040 грн. отримані продавцем повністю до підписання цього договору. Крім того [PERSON] у своїх доводах також посилалась на те, що і її батьки надавали їй кошти на придбання цього приміщення, як і батько [PERSON], але належних доказів також не надала. Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів того, що спірне нежитлове приміщення було придбане відповідачем як фізичною особою-підприємцем, або за договором дарування, або на його власні кошти. Надані суду копії договорів, укладених ПП "Стоматологія Нова" в особі його директора [PERSON] з іншими суб"єктами господарської діяльності свідчать про використання даного приміщення у діяльності вже після заснування та реєстрації вказаного ПП, і не свідчать про обставини, що перешкоджають визнати це майно спільним сумісним майном подружжя. В даному випадку суд, враховує також ту обставину, що [PERSON] передав спірне нежитлове приміщення до статутного фонду ПП "Стоматологія Нова" вже після розлучення з позивачкою в липні 2013 року, та під час судового розгляду її позову до нього про розподіл в тому числі і цього спільного майна, тобто з часу придбання приміщення і до його передачі до статутного фонду приватного підприємства пройшов значний проміжок часу, за який відповідач не здійснював кроків по передачі цього приміщення до статутного фонду підприємства. В цій частині можна погодитись з доводами позивачки про те, що відповідач намагався таким чином не дійсно передати до статутного фонду ПП "Стоматологія Нова" майно, яке він використовував для ведення господарської діяльності, а намагався таким чином уникнути розподілу спірного приміщення. Таким чином, оскільки при укладенні правочину - передачі приміщення за адресою [ADDRESS] до статутного капіталу ПП "Стоматологія Нова" - стороною правочину [PERSON] порушені вимоги ч.1 ст.203 ЦК України щодо відповідності цього правочину нормам ЦК України, а саме вимогам ч.2 ст.369 ЦК України, то правочин передачі [PERSON] до статутного капіталу Приватного підприємства "Стоматологія Нова" нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], необхідно визнати недійсним. З цих же підстав необхідно визнати недійсним рішення загальних зборів Приватного підприємства "Стоматологія Нова" від 04 липня 2013 року, винесене згідно протоколу №1 загальних зборів власників ПП "Стоматологія Нова" від 04 липня 2013 року, в частині внесення до статутного капіталу Приватного підприємства "Стоматологія Нова" /і.н.30155490/ нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], оскільки підстави внесення вказаного приміщення до статутного фонду ПП не відповідають вимогам ч.2 ст.369 ЦК України та порушують майнові права позивачки, і про ці обставини було достовірно відомо [PERSON] під час проведення вказаних загальних зборів, і, за твердженням позивачки, ці обставини були відомі, також, і співвласниці ПП "Стоматологія Нова" та дружині відповідача [PERSON]. Суд вважає, що в цьому випадку окремого визнання протоколу №1 від 04.07.2014 року загальних зборів власників ПП "Стоматологія Нова" недійсним не вбачається, оскільки зміни до Статутного фонду ПП та державна реєстрація права власності на спірне майно здійснюється на підставі рішення загальних зборів. При цьому, відповідно до норм ст.216 ЦК України, враховуючи визнання судом недійсності правочину від 04.07.2013 року, необхідно застосувати наслідки його недійсності, а саме визнати недійсними та скасувати зміни до Статуту Приватного підприємства "Стоматологія Нова" в частині створення статутного капіталу за рахунок передачі [PERSON] до статутного капіталу об"єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], загальною площею 133,8 кв.м., та скасувати державну реєстрацію права власності Приватного підприємства "Стоматологія Нова" на приміщення [ADDRESS], проведену на підставі рішення загальних зборів власників ПП "Стоматологія Нова" від 04 липня 2013 року, винесеного згідно протоколу №1 загальних зборів власників ПП "Стоматологія Нова" від 04 липня 2013 року. Щодо заперечень проти позову, поданих суду представником ПП "Стоматологія Нова", то суд до уваги їх не приймає та враховує те, що Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2012 від 19.09.2012 року статутний капітал та майно приватного підприємства також є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, але при цьому до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним з подружжя, входять усі види майна, в тому числі майно, виділене з їх спільної сумісної власності, а в даному випадку при передачі [PERSON] до статутного фонду ПП спірного приміщення доля [PERSON] в цьому майні не виділялась. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн..

Outcome: partial