Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - третя особа), відповідно до якої просив визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], та зняти її з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі ордера [NUMBER] на житлове приміщення, виданим Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 14.08.2003 року. Разом із тим, у вказаній квартирі зареєстрована і відповідач. Проте, відповідач не проживає у вказаному жилому приміщенні протягом значного часу (з 2003 року), а тому, з метою захисту та можливості реалізації права власності в повному обсязі власником житла позивач був змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 21.03.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про слухання справи у його відсутності, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилася, про поважність причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується Ордером [NUMBER] на жиле приміщення від 14.08.2003 року, виданий виконавчим Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. (а.с. 4). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], станом на 22.12.2017 року зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Згідно заяви [PERSON] до Органу опіки та піклування м. Києва від 01.11.2001 року та засвідченої 01.11.2001 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В., позивач надає згоду на усиновлення [PERSON], [INFO] громадянами Італії. Згідно з Актом від 31.05.2018 року обстеження сусідами вказаної квартири позивача, встановлено, що відповідач [PERSON] у ній не проживає з моменту усиновлення. За таких обставин, наведені докази у справі вказують про не проживання відповідача у вказаній квартирі позивача та не перебування його у родинних відносинах із позивачем. Як передбачено ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами,наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (п.9 Постанови). Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є наймачем квартири [ADDRESS], а зареєстрована в цій квартирі відповідач [PERSON] в ній не проживає та не перебуває з позивачем у родинних відносинах, суд вважає, що позов про визнання [PERSON] такою, що втратив право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Між тим, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов»язання відділу з питань реєстрації місця проживання Шевченківської РДА зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Крім того, в розумінні норм статті 4 ЦПК України дана вимога є передчасною, так як права позивача в даному випадку не порушені, оскільки він до третьої особи із заявою про зняття з реєстрації відповідача не звертався та відмови не отримував, а наявність вказаного рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача в цій квартирі. У відповідності до вимог ст..114 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 704 грн.

Outcome: partial