Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

В рамках кримінального провадження № 509/5094/18 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, яке перебувало в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області, [PERSON] було заявлено цивільний позов [PERSON] , Приватне Акціонерне товариство Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" (ЄДРПОУ: 33908322) Одеська дирекція ПрАТ СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданих злочином, відповідно до якого вони просили суд: - Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (ЄДРПОУ: 33908322), на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в якості компенсації матеріальної шкоди у розмірі 186 246,05 гривень. - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в якості компенсації моральної шкоди у розмірі 250 000 гривень. - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) витрати на надання правової допомоги у розмірі 5 000 гривень. Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2019 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 місяці без позбавлення права керування транспортними засобами. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди задовольнити. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Позов [PERSON] до Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування закрити. Роз`яснити цивільній позивачці [PERSON] , що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] процесуальні витрати у вигляді правової допомоги, в розмірі 5000 грн. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року, Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2019 року, яким [PERSON] , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України змінено в частині призначеного покарання. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбуття покарання, призначеного вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2019 року з випробувальним терміном на 2 роки. Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2019 року в частині закриття провадження за цивільним позовом [PERSON] до Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 186 246,05 гривень скасовано та призначено новий розгляд зазначеного позову в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції в іншому складі суду. В решті вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2019 року залишити без змін. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.08.2020 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] , до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», Одеська дирекція ПрАТ СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.09.2020 року було закрито провадження у цивільній справі №509/3624/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», Одеської дирекції приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 250 000,00 грн. та процесуальних витрат у вигляді правової допомоги в розмірі 5000,00 грн. Виключити [PERSON] зі складу відповідачів. Продовжити розгляд справи в частині позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», Одеської дирекції Приватного акціонерного товариства страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.06.2018 року, в світлий час доби, водій [PERSON] , керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «Ford Sierra» державний номерний знак [NUMBER] , рухався по автодорозі в напрямку від смт. Авангард до с. Сухий Лиман. Під`їжджаючи до повороту в садовий кооператив «Тепличний» Овідіопольського району Одеської області, де попереду на його смузі руху зупинились автомобілі, після чого водій [PERSON] , не витримав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, для уникнення зіткнення з автомобілем, що стояв на його смузі, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на праве узбіччя по напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішохода [PERSON] , що стояла біля зупинки громадського транспорту «Тепличний». Своїми діями водій [PERSON] , порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1 та 12.1 «Правил дорожнього руху України». Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини водія [PERSON] , який під час керування транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, потерпілій [PERSON] , спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому правого стегна в верхній третині, що, згідно п. 2.1.3 «м» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2019 року, який був змінений Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 місяці без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбуття покарання, призначеного вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2019 року з випробувальним терміном на 2 роки. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди задовольнити. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] процесуальні витрати у вигляді правової допомоги, в розмірі 5000 грн. Позивач та його представник в судове засідання з`явилися, надали суду пояснення, в якому позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили додатково стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» процесуальні витрати у вигляді правової допомоги, в розмірі 6 000,00 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, 22.09.2020 року надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить врахувати відзив при ухваленні рішення по справі та у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" відмовити з підстав його необґрунтованості і безпідставності, просили суд відмовити у його задоволенні з мотивів, викладених у письмовому відзиву від 22.09.2020 року. Згідно з пунктом 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У суду немає даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і він не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення при даній явці сторін по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частин 5, 6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 6 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП - породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування, в якому потерпілий, так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим - до участі у справі може, але не обовязково, бути залучений страховик. З урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) - може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). При вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та враховувати відповідні роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного [PERSON] України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з відповідними змінами та доповненнями). Судом встановлено, що 27.06.2018 року, в світлий час доби, водій [PERSON] , керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «Ford Sierra», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по автодорозі в напрямку від смт. Авангард до с. Сухий Лиман. Під`їжджаючи до повороту в садовий кооператив «Тепличний» Овідіопольського району Одеської області, де попереду на його смузі руху зупинились автомобілі, після чого водій [PERSON] , не витримав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, для уникнення зіткнення з автомобілем, що стояв на його смузі, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на праве узбіччя по напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішохода [PERSON] , що стояла біля зупинки громадського транспорту «Тепличний». Своїми діями водій [PERSON] , порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1 та 12.1 «Правил дорожнього руху України». Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини водія [PERSON] , який під час керування транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, потерпілій [PERSON] , спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому правого стегна в верхній третині, що, згідно п. 2.1.3 «м» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2019 року, який був змінений Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 місяці без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбуття покарання, призначеного вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2019 року з випробувальним терміном на 2 роки. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] процесуальні витрати у вигляді правової допомоги, в розмірі 5000 грн. Своїми діями водій [PERSON] , порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 б), 10.1 та 12.1 «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано: п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».; п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним». Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини водія [PERSON] , який під час керування транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, потерпілій [PERSON] , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: а) відкритого осколкового перелому правого стегна в верхній третині згідно п. 2.1.3 «м» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. У даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Ford-Sierra» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] вбачається порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яке з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням подією цієї пригоди. Протиправні дії обвинуваченого [PERSON] органами досудового розслідування кваліфіковані по ст. ст. 286 ч.2 КК України : Відповідно до Висновку судового експерта № 1161-А від 25.10.2018 року видно, що обвинувачений (водій) [PERSON] транспортного засобу д.н.з [NUMBER] у даній дорожній ситуації мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , дотримуючись П.10.1 ПДР; Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якого [PERSON] визнаний винним, пішоходу [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2348 від 25.10.2018 року, з якого видно, що потерпілій [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді: а) відкритого осколкового перелому правого стегна в верхній третині згідно п. 2.1.3 «м» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; б) закритих переломів 4,51 -ї плеснових кісток правої кисті спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; в) рваної рани області лівої підколінної ямки спричинила розлад здоров`я строком понад 6-ть, але не більше як 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному Акціонерному товаристві Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ", згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК8285904 від 26.06.2018 року. Засуджений [PERSON] у встановлений законодавством строк звернувся з заявою до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», тому страхова компанія не відмовила у виплаті страхової суми, але і не виконала на теперішній час свої зобов`язання по відшкодуванню шкоди. Дорожньо-транспортна пригода, яка сталося 27.06.2018 року, є страховим випадком, тобто є подією, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка має бути відшкодована. Приписами ст. 24.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. За час після ДТП витрати на лікування [PERSON] склали 186 246,05 грн., що підтверджується долученими до матеріалів цивільної та кримінальної справи рахунками-фактурами, чеками та фіскальними чеками. Відповідно до приписів ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1195, 1199 ЦК України винна особа повинна відшкодувати потерпілій особі завдану майнову та моральну шкоду. Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» кожен з водіїв повинен мати поліс обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону). Дорожньо-транспортна пригода, яка сталося 27.06.2018 року, є страховим випадком, тобто є подією, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП має бути відшкодована. Відповідно до п.1.3 ст.1 вказаного Закону, [PERSON] є потерпілою від ДТП. При настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст.22 Закону, ст. 990 ЦК України). Згідно виписки № 8400 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 03.08.2018 року, хвора [PERSON] , [INFO] , знаходилась у стаціонарі КУ "Міська клінічна лікарня № 11" з 27 червня 2018 року по 03 серпня 2018 року з діагнозом: Відкритий оскольчатий перелом в/3 правої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Закриті переломи 4-5-ої п`ясткових кісток правої кисті. Рвані рани в/3 правого стегна і області лівої підколінної ямки. Жирова емболія, дифузний кардіосклероз, ІХС, атеросклероз аорти. Також згідно Виписки № 8400 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 03.08.2018 року, під час знаходження на стаціонарному лікуванні у КУ "Міська клінічна лікарня № 11" проходила лікування у 2-і травматології, де була проведена обработка ран, накладання системи скелетного витягування, гипсовання правої кисті і інші необхідні процедури. З 28.06.2018 року, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та розвитком жирової емболії, знаходилась у реанімаційному відділенні до 09.07.2018 року, де була проведена операція правого бедра. З 09.07.2018 року проходила лікування у 1-ої та 2-ої травматології. Виписана зі стаціонару 03.08.2018 року для продовження лікування у поліклініці за місцем проживання. При знаходженні в реанімації і також після проведення операцій правого бедра, потерпіла знаходилась у лежачому стані, тому були необхідні витрати на підгузники, пеленки, пакети та інші предмети догляду, які є необхідністю. Згідно копії медичної карти амбулаторного хворого № 2071/3, заведеної 03.08.2018 року, після стаціонарного лікування у КУ "МКЛ № 11" [PERSON] проходить амбулаторне лікування в КУ "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3" до часу подання цивільного позову у кримінальному провадженні. З огляду на вказане, відповідачем Приватним Акціонерним товариством Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" мають бути відшкодовані: 1) Витрати пов`язані з проходженням лікування, призначенного врачом під час знаходження на стаціонарному лікуванні, які підтверджені чеками складають - 81 262,05 гривен. 2) Витрати пов`язані з проходження медичних обстежень (рентген, КТ, МРТ, МРТ та інші) та консультацій спеціалістів складають - 7 800 гривень. 3) Витрати викликані необхідністю посиленого харчування складають 3000 гривень в місяць на протязі 7 місяців. Загальна сума витрат - 21 000 гривень. 4) Витрати викликані необхідністю стороннього догляду: санітарний догляд в а) реанімації 11 днів по 600 гривень. Загальна сума - 6 600,00 гривень. б) терапевпевтичне відділення 27 днів по 200 гривень. Загальна сума - 5 400 гривень. 5) Витрати пов`язані з користування коляскою, переміщення по лікарні, обміном постільної білизни 27 днів по 200 гривень. Загальна сума - 5 400 гривень. 6) Витрати пов`язані з наданням послуг доглядальниці згідно умов "Договору на оказание услуг" № 09/08 від 09.08.2018 року, за умовами якого, послуги доглядальниці коштували 300 гривень на добу. Згідно умов договору та квитанцій проплачено 51 600 гривень. 7) Згідно умов п. 3.3.2. "Договору на оказание услуг" № 09/08 від 09.08.2018 року, потерпіла [PERSON] була зобов`язана надавати доглядальниці окреме спальне місце та забезпечити харчуванням у відповідності до норм споживання дорослої людини. Прожитковий мінімум складає за вересень-листопад 2018 року 1777 гривень х 3 місяці = 5 331,00 гривень. В грудні 2018 року прожитковий мінімум складав - 1853,00 гривень, загальна сума витрат - 7 184,00 гривні і ця сума підтверджена наданими рахунками-фактурами, чеками та фіскальними чеками, а тому мають бути відшкодовані Приватним Акціонерним товариством Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ". Загальна сума витрат пов`язаних з проходженням лікування та інші додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, складає 186 246,05 гривень. Згідно Довідки до Акту огляду МСЕК № 499697 від 11.01.2019 р. Спеціалізована травматологічна медико-соціальна експертна комісія 04 січня 2019 року встановила [PERSON] другу групу інвалідності з 04.01.2019 року безстроково, у зв`язку з наявністю діагноза: "Консолидирующий перелом верхней трети правого бедра. Состояние после металоостесинтеза. Посттравматический коксартроз ІІ-ІІІ степени. Болевой синдром. Закрытый перелом 4-5 костей правой кисти. ИБС". До сьогоднішнього дня [PERSON] не отримала ніякого страхового відшкодування зі сторони Приватного Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" навіть суму, яку відповідач визнає. Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язаний, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Вказані у відзиву на позовну заяву від 22.09.2020 року відповідачем Приватним Акціонерним товариством "Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" мотиви відмови у задоволенні цивільного позову до страхової компанії, а саме те, що потерпіла [PERSON] до страхової компанії не зверталась, тому пропустила строк і можливість звернення з вказаними вимогами, повністтю спростовується цивільним законодавством та досконало викладене у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) по аналогічній справі, де зроблено загальний "Висновок про застосування норми права. Положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України як юридичної особи, на яку статтею 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено обов`язок відшкодування такої шкоди. Для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим." Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі № 465/4621/16-к; у Постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року по справі № 401/1688/17 (провадження № 51-8184 км 18). Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Нормами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При поданні позову позивач не сплатив судовий збір, у зв`язку з тим, що звільнений від сплати судового збору, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1922,46 грн.

Outcome: approved