Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

В січні 2021 року до суду надійшла позов заява, у якій позивачі [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати недійсним Договір відступлення прав вимоги №GL48N718070_blank_01 від 30 вересня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» в частині відступлення прав вимоги по договору іпотеки №24/1 від 15 березня 2006 року, що укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] та договором поруки від 15 березня 2006 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 березня 2006 р ВАТ КБ «НАДРА», з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, уклали кредитний договір №8/2006/840-мк14/24 (надалі за текстом «Кредитний договір») згідно якого ВАТ КБ «НАДРА»" відкривав [PERSON] кредитну лінію в сумі 23 000,00 доларів США, терміном на 36 місяців з 15 березня 2006 року по 26 березня 2009 року. Кредит надавався зі сплатою 15 % річних, котрі могли були змінені додатковими угодами до даного Договору, що є його невід`ємною частиною. Також, 15 березня 2006 року між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] (Позивачем-1) було укладено договір поруки. Згідно п.1.1. Договору поруки від 15.03.2006 року [PERSON] поручивсяя перед ВАТ КБ «НАДРА» за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань. Крім того між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] (Позивачем-2) було укладено Договір іпотеки № 24/1 від 15 березня 2006 року, і за цим договором [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , передає в іпотеки, а ВАТ КБ «НАДРА» приймає в іпотеку предмет іпотеки будинок, загальною площею 47,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, 23.06.2011 року ВАТ КБ «НАДРА» звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак ухвалою суду від 01.12.2012 року позовну заяву було залишено без розгляду. В 2016 році ВАТ КБ «НАДРА» знову звернувся вже до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за яким, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі №206/4864/15-ц в задоволенні позову було відмовлено. В якості підстави відмови в задоволенні позову судом зазначено, що трирічний строк з того часу звернення до моменту пред`явлення дійсного позову 28.08.2015 року також вже сплив, до того ж, кредитором вже тоді станом на 23.06.2011 року був пропущений, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя [PERSON] . Також, Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року у справі 202/1560/17 Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , ПАТ "КБ "НАДРА", [PERSON] про визнання припиненим договору поруки задоволено повністю та визнано припиненою поруку, яка виникла з договору поруки від 15 березня 2006 року, між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] .. Також позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «КБ "НАДРА", [PERSON] , [PERSON] про припинення дії договору іпотеки та зняття заборони відчуження предмета іпотеки задоволено повністю та визнано припиненим договір іпотеки від 15 березня 2006 року, що укладений між ВАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] та скасовано відповідні записи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Однак, як стало відомо позивачам, між ТОВ "ФК "ДНІПРОФІНАНСГРУП" та ТОВ "БРАЙТ "НВЕСТМЕНТ" 30 вересня 2020 року був укладений Договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору, ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним договором №8/2006/840-мк14/24 від 15 березня 2006 р. укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА», договором іпотеки 24/1 від 15 березня 2006 року, що укладений між ВАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] та договором поруки від 15 березня 2006 року, укладеним між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] . Вказаний договір відступлення права вимоги від 30 вересня 2020 року в частині відступлення права вимоги по договору поруки порушує права та охоронювані законом права та інтереси [PERSON] , оскільки ТОВ "ФК "ДНІПРОФІНАНСГРУП" не мало права в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в земній валюті» на укладання Договору відступлення прав вимоги з ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" в частині відступлення прав вимоги по договору іпотеки 24/1 від 15 березня 2006 року та договором поруки від 15 березня 2006 року, оскільки вказаним Законом було заборонено відступати (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає нерухоме житлове майно, наданими громадянам в іноземній валюті. Окрім того, позивачі зазначили, що Договір відступлення прав вимоги є недійсним в оскаржуваній частині, оскільки не був нотаріально посвідчений та не був зареєстрований у встановленому законодавством порядку, у Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Окрім того, за відсутності даних про оплату з боку ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на користь ПАТ «КБ «НАДРА» вартості договору відступлення слід вважати, що ТОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» не набуло усіх прав кредитора за Основними договорами і відповідно свідчить про подальшу недійсність оскаржуваного договору відступлення прав вимоги від 30 вересня 2020 року. Також, позивачі зазначили, що рішення суду, що набрали законної сили було встановлено, що зобов`язання по договору іпотеки 24/1 від 15 березня 2006 року та договором поруки від 15 березня 2006 року, припинено, внаслідок чого, укладання Договору відступлення прав вимоги щодо правочинів, які за рішенням суду вже припинені є незаконним та безпідставним, таким, що суперечить інтересам суспільства та його моральним засадам, що в свою чергу є підставою згідно ст. 203 ЦК України для визнання його недійсним. У зв`язку з вищевикладеним, позивачі вимушені звернутися до суду за захистом свої прав. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2021 року було відкрито у справі спрощене провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 21.01.2021 року, а також відповідачам було направлено копію позовної заяви із додатками. 27 січня 2021 року до суду від Позивачів надійшло клопотання про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування зазначеного клопотання позивачі зазначили про те, що предмет доказування у справі є складним та вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін з метою надання ґрунтовних пояснень щодо фактичних обставин та підтверджуючих документів для забезпечення повного та всебічного встановлення обставин справи. Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні, суд виходить з наступного. Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 279 ЦПК України. Відповідно до частини п`ятої, шостої, статті 279 ЦПК суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може призначити судове засідання за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав. Відповідно до частини шостої статті 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У даному випадку, предметом позову є не є стягнення будь-яких сум коштів, окрім того, зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, позивачі у клопотанні не зазначили, встановлення яких саме обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає саме проведення судового засідання. Крім того, позивачі не пояснили, у чому полягає складність предмету доказування та окрім того, чому така складність має визначатися судом як вирішальна обставина для призначення розгляду справи у судовому засіданні з огляду на закріплений у статті 12, 13 ЦПК України принципи диспозитивності та змагальності судового процесу. У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне відмовити позивачам у задоволенні клопотання про здійснення розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачами також 25.03.2021 року, також було направлено суду заяву про збільшення позовних вимог, яку суд, відповідно до ст. 126 ЦПК України залишає без розгляду, оскільки її подано за межами строків, передбачених ст. 49 ЦПК України. Відповідач-1 ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, звертав увагу суду на ті обставини, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в земній валюті» в редакції на час укладення спірного договору не містили обмежень щодо продажу прав вимоги за вказаним Договором, окрім того, вимоги вказаного Закону поширюються лише на предмет застави та (або) іпотеки, в той час, як за Договором предметом відступлення було лише право вимоги за Кредитними договорами. Оскільки Кредитний договір було укладено без нотаріального опсвідчення, Договір про відступлення прав вимоги за таким Договором було обґрунтовано укладено також без його нотаріального посвідчення. Також, звертав увагу суду на ті обставини, що спірним Договором було відступлено вимоги лише за Кредитним договором, внаслідок чого вимоги про визнання спірного Договору недійсним, щодо передачі прав вимоги за іпотечним договором та договором поруки - є безпідставними. Окрім того, позивачами також належним чином не обґрунтовано, які саме права порушено фактом укладення спірного Договору та як наслідок, наявності підстав для його оскарження в судовому порядку. 25 березня 2021 року від кожного позивача надійшли окремі відповіді на відзиви, а 12 квітня 2021 року - також спільні додаткові пояснення, у яких вони спростовували міркування Відповідача-1, та наполягали на задоволенні позову, посилаючись на мотиви, викладені у позові. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особі має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Розглядаючи позов, суд, перед встановленням наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним спірного договору в оскаржуваній частині, вважає за необхідне в першу чергу, для застосування вказаного способу захисту, встановити чи порушені права (інтереси) невизнані або оспорені певні права позивачів укладенням спірного договору відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібні враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 25.08.2020 року, у справі №405/986/18. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі обґрунтовують порушення своїх прав тими обставинами, що відповідачі тлумачать умови спірного Договору № GL48N718070_blank_01 від 30.09.2020р. таким чином, що за ними новий кредитор набув права вимоги не лише до Третьої особи (позичальника), але й до Позивачів.

Outcome: approved