Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. ПрАт «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08.10.2015 року між позивачем та [PERSON] (далі- Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-004791082145 (далі - Договір страхування). Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi», д/н [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Далі позивач зазначає, що 03.10.2016 року близько 13 год. 40 хв. [PERSON] (далі - Відповідач), керуючи транспортним засобом «БМВ-525», д/н [NUMBER] в м. Дніпро по вул. Леваневського біля буд. 85, допустив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi», д/н [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної дорожньо - транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2017 року по справі № 203/5617/16-п, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до страхових актів позивач здійснив виплату страхувальнику страхового відшкодування у розмірі 20 282 (двадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 40 коп. Оскільки на момент ДТП транспортний засіб «БМВ-525», д/н [NUMBER] не було забезпечено жодним договором обов`язкового страхування, то сам відповідач несе відповідальність за нанесений збиток внаслідок ДТП в повному обсязі. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в порядку регресу матеріальні збитки у розмірі 20 282 (двадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Такий учасник справи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 03.10.2016 року близько 13 год. 40 хв. відповідач [PERSON] , керуючи транспортирним засобом «БМВ-525», д/н [NUMBER] знаходячись на вул. Леваневського біля буд. 85, в порушення вимог п.13.1 ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та внаслідок чого, допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON] , що підтверджується постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2017 року (а.с.25). Означена постанова набула чинності у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідно до п. 4 ст.82 ЦПК України, вина [PERSON] встановлена та не підлягає додатковому доказуванню. Судом також встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-004791082145 від 08.10.2015 року, що був чинний на момент скоєння означеної ДТП (а.с. 32-39). Судом також встановлено, що згідно з умовами вказаного Договору страхування, на підставі страхового акту № 160000083524 від 11.11.2016 року, страхового акту № 160000083524 -1 від 17.11.2016 року та страхового акту № 160000083524-2 від 04.01.2017 року та зібраних документів фактичний розмір виплати страховика за пошкоджений транспортний засіб складає 20 282 (двадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 40 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 3Р063039 від 14.11.2016 року, № 3Р064554 від 18.11.2016 року та № 3Р000420 від 05.01.2017 року (а.с.46-54). Із матеріалів справи також вбачається, що на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «БМВ-525», д/н [NUMBER] не було забезпечено жодним договором обов`язкового страхування. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як було встановлено судом, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2017 року винною особою в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди є відповідач по справі [PERSON] . Відтак, в силу вказаних норм матеріального закону, на таку особу покладається обов`язок відшкодувати завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду. Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Представник позивача у своїй позовній заяві порушив питання про стягнення заподіяної шкоди відповідно до ст. 993 ЦК України. Нормами цивільного законодавства передбачено право зворотної вимоги за декількома правовідносинами. Зокрема, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Зокрема, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. В порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суд зауважує, що регресні правовідносини регулюються загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування. Таким чином, вимога Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до [PERSON] є не регресною вимогою, а вимогою, що є похідною від суброгаційних прав страховика. Оскільки в даному випадку позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування і зобов`язання з приводу відшкодування шкоди збереглося (шкода ще не відшкодована відповідальною особою), то відбулася заміна суб`єкта в такому зобов`язанні щодо відшкодування шкоди і до позивача перейшли суброгаційні права. Таким чином повернення сплачених позивачем коштів за договором добровільного страхування наземного транспорту № № 06/02-40К-004791082145 від 08.10.2015 року повинно відбуватися саме в порядку суброгації, а не регресу. За загальним правилом в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тобто в даному випадку має значення саме сума страхового відшкодування виплачена позивачем потерпілій особі. Таким чином, зважаючи на всі обставини, що встановлені судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача фактично сплаченої суми заподіяної шкоди є такими, що підлягають до задоволення в частині стягнення із відповідача фактично виплаченого грошового відшкодування у розмірі 20 282 (двадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 40 коп. Суд окремо зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved