Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельні ділянки, загальною площею 5,4 га, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Первомайської селищної ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті брата залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ - в державному акті, який виданий на підтвердження права власності на спадкові ділянки, є незастережні виправлення щодо їх меж. Посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем другої черги після смерті брата, а інших спадкоємців немає, але через зазначену обставину не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, хоча виправлення в державному акті не спростовують належність померлому земельних ділянок, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідач в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 220 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді двох земельних ділянок, загальною площею 5,4 га, виділених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області. Ділянки, які мають площу 1,59 га та 3,81 га, належали йому відповідно до державного акту серії ІІ-МК №022628, виданого 20 березня 2001 року Первомайською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області. Слід відмітити, що відповідно до постанови Верховної Ради України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від 19 травня 2016 року № 1377-VIII Жовтневий район Миколаївської області було перейменовано на Вітовський. На час смерті [PERSON] діяли положення ЦК УРСР 1963 року, однак 01 січня 2004 року набрав чинності новий ЦК України 2003 року, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано попередній кодекс таким, що втратив чинність. В п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року передбачено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При цьому, правила книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до довідки Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 02 серпня 2019 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній 11 березня 2004 року після смерті [PERSON] Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, він проживав в [ADDRESS] і на час смерті з ним ніхто не проживав і не був зареєстрований. В цій же спадковій справі міститься заява позивача про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , подана нотаріусу 11 березня 2004 року. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Тобто, виходячи із заяви позивача про прийняття спадщини, поданої нотаріусу в 2004 році, слід вважати, що до правовідносин щодо спадкування після смерті [PERSON] підлягають застосуванню норми нині діючого ЦК України 2003 року. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Даних про те, що померлим [PERSON] за життя був складений заповіт суду не надано, тому майно після його смерті повинно спадкуватися за законом. Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, які передбачені ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги за законом відносяться дружина, батьки та діти померлого спадкоємця. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Як вже зазначено вище, на час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] з ним ніхто не проживав, а із заявою про прийняття спадщини після його смерті, в передбачений законом шестимісячний строк звернувся тільки його брат [PERSON] , тобто позивач в справі. Інших спадкоємців цієї ж черги чи першої черги за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину. Далі, під час оформлення спадщини на земельні ділянки після смерті брата він отримав роз`яснення від нотаріуса про неможливість їх оформлення в такому порядку, оскільки в державному акті про право власності на ділянки є незавірені виправлення щодо їх меж, а саме: в межах ділянки № 1 виправлено з "від Б до В" на "Б до А", а в межах земельної ділянки № 2 від руки дописано "від Г до Д" та "від Д до А". Відповідно до п. 2.9 Наказу Державного комітету України по земельним ресурсам від 04 травня 1999 року "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право постійного користування землею (в тому числі на умовах оренди)" та договорів оренди землі (зі змінами): "Заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладалося на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам" та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп`ютерної техніки". Згідно зі ст. 47 Закону України "Про нотаріат" (зі змінами) передбачено, що для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи..." Також, за пунктами 4.12, 4.15 та 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріус видає за наявності у спадковій справі всіх документів, в тому числі які підтверджують право власності на нерухоме майно, а у разу їх відсутності - роз`яснює процедуру вирішення питання в судовому порядку. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельні ділянки, належали [PERSON] і дане майно після його смерті входить до складу спадщини та в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як спадкоємцю другої черги за законом. Наявність виправлень в державному акті не спростовують належність йому ділянок і їх розмір, а лише коригують назви точок меж ділянок. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, оскільки через зміни у законодавстві видача та переоформлення, а також і внесення змін до державних актів припинена, тому відповідно до ст. 16 ЦК України, його порушене право підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved