Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач її син, за вказаною адресою зареєстрований, але з 2017 року не проживає без поважних причин. Останній постійно проживає із дружиною за адресою по [ADDRESS] , проте відмовляється знятися з місця реєстрації у добровільному порядку. Реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, просила не стягувати з відповідача понесені судові витрати (№3895/20-вх. від 18.06.2020 р.). Відповідач також надіслав письмову заяву, згідно якої заперечень проти позову не має та просив справу розглянути у його відсутність, оскільки перебуває за кордоном, у зв"язку з чим добровільно знятися з місця реєстрації не має можливості (№ ЕП-1020/20-вх. від 05.06.2020 р.). Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачці у справі [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 червня 1993 року, виданого виконкомом Снігурівської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 09 березня 1993 за № 280, зареєстрованого в органі БТІ 24.04.1996 року за реєстровим № 81 (а.с.6). На підтвердження зміни прізвища з " [PERSON] " на " [PERSON] " позивачкою надано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27.01.2010 року про реєстрацію шлюбу 06 травня 1995 року з гр. [PERSON] (а.с.9). 25 листопада 2010 року у вказаній квартирі був зареєстрований відповідач, син позивачки, [PERSON] , що підтверджується довідкою Снігурівської міської ради Миколаївської області від 12 березня 2020 року № 1782/01-2.5 (а.с.15). Родинні відносини підтверджуються наданим свідоцтвом про народження відповідача серії [NUMBER] від 12 грудня 1997 року, з даними відомостей про матір " [PERSON] " (а.с.10). Актом депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Кожановим О.Ю. від 03.02.2020 року, встановлено що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично там непроживає з травня 2017 року, що підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] Підпис депутата засвідчено заступником міського голови Вітенко Г.З. та скріплено печаткою (а.с.8). Позивачка зазначає, що відповідач добровільно змінив місце проживання та постійно проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивачки на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання більше одного року, відсутності доказів щодо створення позивачкою перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні квартири чи виявлення ним інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі, при цьому реєстрація відповідача позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Відповідач зазначених обставин не заперечив, позов визнав. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved