Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

У квітні 2015р. позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 40000 гривень та 5000 гривень заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 17.01.2015 року між ним та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено Договір-заяву № 326933/5241/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші", відповідно до умов якого банк прийняв від нього строковий депозит в сумі 40000 гривень на строк з 17 січня 2015р. до 17.04.2015 року з платою за користування внеском в розмірі 25% річних. Банк зобов'язався повернути вклад та виплатити нараховані проценти на умовах та в порядку, встановлених договором. Пунктом 5 Договору було передбачено, що вкладник має право вимагати дострокове повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п.1 Договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.5.3 Основних умов. При цьому, банк здійснює перерахунок процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою із розрахунку 1,00% річних відповідно до положень п.5.3 Основних умов. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Згідно з приписами п.7 Договору-заяви строк розміщення депозиту, що визначений у п.1, не може бути продовжено. Таким чином, 17.04.2015 р. в нього виникло право на повернення йому вкладу у повному обсязі. Однак на момент подання позовної заяви відповідач не повернув суму депозитного вкладу, чим порушив свої зобов'язання за Договором. Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним та порушує його права, передбачені ст.1066 ЦК України, на безперешкодне розпорядження власними коштами. Крім того, позивач просить відшкодувати моральну шкоду, оскільки фактична відмова відповідача від повернення депозиту спричинили йому фізичні та душевні страждання, які виявилися в тому, що йому потрібно було докладати додаткових зусиль для утримання родини, де в нього двоє неповнолітніх дітей, а він є єдиним годувальником родини. Через нестачу грошей в родині виникали сварки, за цей час ціни на товари та послуги зросли, він вимушений свій вільний час витрачати на відновлення свого порушеного права. Пославшись на викладене, просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути депозит в сумі 38000 гривень, оскільки 2000 гривень йому вже сплатили після звернення до суду, та просив стягнути моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2015 року між [PERSON] та "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено Договір-заяву № 326933/5241/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на 3 місяці в національній валюті. Відповідно до п.1 Договору банк прийняв від вкладника строковий депозит в сумі 40000 гривень на строк з 17 січня 2015 р. до 17.04.2015 року, а п.2 сторони визначили процентну ставку в розмірі 25,00 процентів річних. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Згідно з приписами п.7 Договору-заяви строк розміщення депозиту, що визначений у п.1, не може бути продовжено. Таким чином, 17.04.2015 р. у позивача виникло право на повернення йому вкладу у повному обсязі. Таким чином, судом встановлено, що сторони обумовили порядок повернення сум за договором вкладу. Проте відповідачем були порушені вимоги Договору щодо повернення банківського вкладу. Відповідно до виписки з особового рахунку позивача станом на 06.08.2015р. неповернутим залишається банківський вклад на суму 38000 гривень. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. В свою чергу приписами ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з заявою про повернення грошових коштів, які перебувають на депозитному рахунку, проте, і це підтверджується виписками з рахунків, належні [PERSON] грошові кошти в повному обсязі повернуті не були. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору, згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст.615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за банківським вкладом в сумі 38000 гривень. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. В той же час, позивачем не наведено будь-яких належних доказів погіршення стану здоров'я останнього у зв'язку з неможливістю отримання вкладу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 380,0 гривень, оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду.

Outcome: partial