Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

13.04.2021 адвокат Журба С.В. звернувся в суд в інтересах [PERSON] до ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ФІНАНС" про визнання недійсними пунктів 3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, підпункту 5.1.5, пунктів 7.4, 9.7, 9.8 та 9.10 Договору № 10002351606 від 21.09.2020 року про надання фінансового кредиту в частині пролонгації (продовження) кредитором строку дії договору із [PERSON] та застосування до [PERSON] штрафних санкцій у вигляді щоденної оплати у понад визначений Договором тридцятиденний строк кредитування підвищеного розміру відсотків за користування кредитними коштами та зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами у понад визначений кредитним договором строк. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Журба С.В. позовні вимоги підтримав та у вступному слові показав, що 21.09.2020 року між [PERSON] та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ФІНАНС" був укладений Договір про надання фінансовго кредиту № 10002351606 строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Договір укладався з використанням електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором, відповідно . Згідно з пп.1.3.1 п.1 Договору строни погодили, що ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ФІНАНС" надає позичальнику грошові кошти в кредит в сумі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит і сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами за заниженою процентною ставкою в розмірі 1,48% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Річна процентна ставка - 540,2%. Відповідно до Графіку погашення кредиту загальна сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами у гривневому еквіваленті за 30 днів користування кредитом становить 2664,00 грн. Разом до сплати 8664,00 грн. Вважає, що розмір процентних ставок, визначений п.1.3 Договору, є фіксованим та не може бути змінений Товариством в одностронньому порядку, лише за умови попереднього письмового повідомлення позичальника. оскільки позивачка прострочила строк поверннення кредиту, то відповідно до Графіку вона повернула кредитору - ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ФІНАНС" 9952,00 грн, а саме: 19.10.2020 року - 1244,00 грн; 04.11.2020 року - 1244,00 грн; 18.11.2020 року - 1244,00 грн; 01.12.2020 року - 1244,00 грн; 16.12.2020 року - 1244,0 грн; 30.12.2020 року - 1244,00 грн; 13.01.2021 року - 1244,00 грн та 29.01.2021 року - 1244,00 грн. Однак, відповідач зарахував сплачені позивачкою [PERSON] кошти як ціну продовження (пролонгації) строку дії Договору про надання фінансового кредиту № 10002351606 від 21.09.2020 року та продовжує нараховувати відсотки за користування кредитними коштами і вживає заходів примусу позичальника сплатити нараховану суму неіснуючого боргу. Зазначають, що [PERSON] здійснюючи оформлення кредиту за лічені хвилини, не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити недоліки та оцінити всі можливі ризики і збитки. Зміна кредитором процентної ставки за споживчим кредитом (грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредитору у разі несвоєчасного виконання умов Договору) та пролонгація (продовження) строку дії Договору № 1002351606 від 21.09.2020 року про надання споживчого кредиту є приховані штрафні санкції, які протиправно застосовуються кредитором щодо споживача і, як наслідок, є незаконним, так як порушують принцип добросовісності, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Окрім того, Договір про надання споживчого кредиту № 10002351606 від 21.09.2020 року в частині застосування штрафів, завищених відсотків за користування споживчим кредитом не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1, ч. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Строк надання позики [PERSON] складає 30 календарних днів. Проте кредитор ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ФІНАНС" понад 90 діб продовжує нараховувати підвищені відсотки за користування кредитом та вживає заходів до їх примусового стягнення. Окрім того, відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненя та поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)" кредитодавцем не повинні нараховуватися штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01.03.2020 року та на весь час дії карантину . Тому просить позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ФІНАНС" у поданому до суду відзиві просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що 21.09.2020 р позивачка [PERSON] самостійно, за власним волевиявленням звернулась до ТОВ "ФК "ІНВЕСТ ФІНАНС" з електронною заявкою про надання кредит та вказала бажану суму, строк тощо. Здійснивши акцептування оферти, 21.09.2020 р [PERSON] впевнено підтвердила, що усі умови їй зрозумілі та вона чітко усвідомлює, які платежі, у якій сумі, у який термін та у якій валюті їй необхідно буде сплачувати. Шляхом підписання власним електронним підписом заяви на видачу кредиту, вона засвідчила, що у належній та доступній формі була проінформована про всі умови і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Таким чином, між [PERSON] та ТОВ "ФК "ІНВЕСТ ФІНАНС" укладено договір про надання фінансовго кредиту № 10002351606 від 21.09.2020 р. За цим договором позивачці надавались грошові кошти - кредит в сумі 6000,00 грн строком на 30 днів під 1,48% від суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами на період строку надання кредиту (починаючи з першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту), визначеного у п.1.2. Договору, а також під 2,48 % (стандартна процентна ставка) від суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами у разі невиконання позичальником умов, зазначених в п.1.3.1 Договору. Станом на 11.05.2021 р заборгвоаність позивачки перед відповідачем складає 22 592 грн 00 коп. Відповідно до інформаційних довідок позивачка здійснювала платежі за оскаржуваним договором, отже цілковито була згодна з його умовами. Тому просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 21 вересня 2020 року між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ФІНАНС" та [PERSON] був укаладений Договір № 10002351606 про надання фінансового кредиту (далі - Договір) (а.с.15-22). Згідно з пп.1.1. Договору Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 6000 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених цим Договором (а.с.15). Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником (п.п.1.2 Договору). Встановлено, що кредит надавався позичальнику виключно за допомогою веб-сайту Кредитора (https://cashberry.com.ua/), за умови ідентифікації Позичальника та акцептування Позичальником оферти (пропозиції) про укладення цього договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір є укладеним з моменту одержання Товариством акцептування Позичальником відповідної оферти в особистому кабінеті на веб-сайті товариства https://cashberry.com.ua/. Кредит вважається наданим кредитором Позичальнику з моменту перерахування грошових коштів на банківський рахунок (платіжну карту), вказану Позичальником для укладення цього договору у особистому кабінеті на веб-сайті Товариства. Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Правила надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту розміщений на сайті Кредитораhttps://cashberry.com.ua/. Отже, оспорюваний договір укладений між сторонами в електронній формі за взаємною згодою. Отримання кредитних коштів позивачка не заперечує. Не оспорюючи отримання кредитних коштів, як на підставу позовних вимог позивачка посилається на те, що їй не було повідомлено про сукупну вартість кредиту та умови кредитування, внаслідок чого введено в оману, оскільки їй об`єктивно бракувало знань, необхідних для правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, а тому вважає такий правочин недійсним. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Положення статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Частиною першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. З урахуванням викладеного, суд знаходить, що наявність електронного підпису позивачки підтверджує її волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію особи позивачки та цілісність документа, в якому втілена її воля, спрямована на отримання кредитних коштів на умовах, вказаних у договорі та пропозиції відповідача, викладеній на його сайті. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина першастатті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Судом встановлено, що договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом позивачки. Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету позивачка [PERSON] не змогла б укласти кредитний договір з відповідачем. Тому укладення кредитного договору у запропонованій відповідачем формі відповідало внутрішній волі позивачки і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Звернувшись до ТОВ Фінансова компанія «Інвест Фінанс» із заявкою на отримання кредиту та підписавши договір, із змісту якого вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування та на укладання саме такого договору [PERSON] погодилася, вона засвідчила той факт, що обізнана з правилами, а тому підписала Договір із запропонованими відповідачем умовами за допомогою електронного підпису одноразовим індетифікатором. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача з моменту укладення договору відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин. Проте, позивачка не зверталась із заявою до відповідача про надання копії кредитного договору та не скористалась правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що жодних переконливих та істотних доказів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем і її предстьавником не наведено, тому суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору у порядку ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», а судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed