Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги мотивує тим, що 26.10.2006 року між ВАТ "Кредитпромбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8В_49.29/04082/06-ТК, відповідно до якого банк надав відповідачі кредитні кошти у розмірі 3 988,00 грн. із сплатою 24% річних за весь час фактичного користування кредитом із строком користування з 26.10.2006 року до повного виконання зобов'язань за договором. 20 травня 2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Кредитпромбанк" передало ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Умови кредитного договору відповідачка не виконує, внаслідок чого станом на 18.07.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 5 247,05 грн., яка включає тіло кредиту у розмірі 4 691,76 грн. та відсотки в сумі 555,29 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, суду подав заяву у якій просить розглянути справу у відсутності представника ПАТ "Дельта Банк", в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається з матеріалів справи, 26.10.2006 року між ВАТ "Кредитпромбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.29/04082/06-ТК001000417, відповідно до умов якого банк надав відповідачі кредитні кошти у розмірі 3 988,00 грн. із сплатою 24% річних строком повернення коштів до 22.10.2007 року (надалі по тексту - кредитний договір). 20 травня 2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Кредитпромбанк" передало ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Як убачається із витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 20.05.2013 р. ПАТ "Кредитпромбанк" передав, а ПАТ "Дельта Банк" прийняв документи щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за кредитним договором № 49.29/04082/06-ТК001000417. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, ПАТ "Дельта Банк" набув права вимоги по вищевказаному кредитному договору, укладеному з відповідачкою. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено п. 1.1 кредитного договору, банк не пізніше наступного робочого дня після підписання цього договору надає позичальнику грошові кошти зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 24 проценти річних на умовах, визначених у договорі, з остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше ніж 22.10.2007 року. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором станом на 18.07.2014 року у розмірі 5 247,05 грн., що включає заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4 691,76 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 555,29 грн. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено перелік видів вимог до яких застосовується спеціальна позовна давність, в тому числі позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 року за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)" встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. В судовому засіданні достовірно встановлено, що ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості поза межами загальних строків позовної давності, враховуючи, що початок перебігу строку позовної давності починається у позивача з моменту закінчення строку дії договору, тобто з 23.10.2007 року, проте з позовом до суду позивач звернувся лише 17 листопада 2014 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті. Отже, у суду є підстави відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed