Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач КС «Орізон» звернулася з позовом в суд про стягнення з [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 46 від 27.06.2008 року в розмірі 29096 грн. 10 коп., з яких 10072 грн. 54 коп.- залишок нарахованих процентів з 15.05.2012 року до 31.10.2018 року, 19023 грн. 56 коп.- нараховані інфляційні та 3 % річних з 01.06.2008 року до 31.10.2018 року. Свої позовні вимоги Кредитна спілка "Орізон" мотивує тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 46, згідно з пунктів 1.1, 1.2 якого позивач (за текстом кредитного договору - кредитодавець) зобов`язувався надати відповідачу (за текстом кредитного договору - позичальник) кредит на ремонт житла у сумі 7 300,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. Зазначають, що згідно підпункту 2.1 кредитного договору кредит був наданий строком на 18 (вісімнадцять) фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту, з 27 червня 2008 року до 27 грудня 2009 року. Згідно підпункту 2.3 кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п 2.1 кредитного договору. Згідно підпункту 3.1 кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) становлять 42 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Стверджують, що позивач перед відповідачем свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши останньому в користування на строк згідно підпункту 1.1 кредитного договору кредитні кошти в розмірі 7 300,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 108 від 27 червня 2008 року. Відповідач свої зобов`язання перед позивачем за кредитним договором не виконує в повному обсязі, а відтак останній був змушений звернутися в суд з позовною заявою за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Вказують, що починаючи з дати видачі кредиту відповідачем лише частково було сплачено нараховані відсотки за користування кредитом та тіло кредиту упродовж довготривалого часу. За період користування кредитними коштами з 27.06.2008 року по 20.11.2017 року сплачено кошти в сумі 16615,57 грн. У зв`язку із неповерненням відповідачем грошового зобов`язання в строк, передбачений кредитним договором, останній зобов`язаний сплатити відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 10072,54 грн. та відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити інфляційні та 3 % річних з 01.07.2008 року до 02.05.2018 року в розмірі 19023,56 грн. Як наслідок просять позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, від неї не надходило на адресу суду жодних клопотань, відзвиву на позовну заяву. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання повторно без повідомлення причин, що вважається неявкою без поважних причин, не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між позивачем Кредитною спілкою "Орізон" (згідно кредитного договору-кредитодавець) в особі керівника Львівської філії № 1 Ткаченко Ольги Василівни, що діє на підставі довіреності від 15.02.2008 року з однієї сторони та членом Львівської філії № 1 кредитної спілки "Орізон" [PERSON], тобто відповідачем, (згідно кредитного договору- позичальник) з другої сторони було укладено 27.06.2008 року кредитний договір № 46 , згідно п. 1.1 якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 7300,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. Згідно п. 1.2 кредитного договору сума кредиту використовується на цілі: придбання, будівництво, ремонт та реконструкцію житла. Відповідач отримала грошові кошти в сумі 7300,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером серії 01АААБ № 349259. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач свої обов`язки за договором не виконує, заборгованості згідно умов вказаного договору не сплачує. Суд враховує, що згідно підпункту 2.1 кредитного договору кредит був наданий строком на 18 (вісімнадцять) фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту, з 27 червня 2008 року до 27 грудня 2009 року. Згідно підпункту 2.3 кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п 2.1 кредитного договору. Згідно підпункту 3.1 кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) становлять 42 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Відповідно до п. 3.6 кредитного договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіку розрахунків) не зупиняє нараховуння процентів, крім випадків прийняття окремого рішення про це кредитодавця. Згідно пункту 5.1.9. даного договору позивачальник зобов`язаний у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що залишок нарахованих процентів з 15.05.2012 року по 31.10.2018 року становить 10072,54 грн., нараховані інфляційні та 3% річних з 01.06.2008 року до 31.10.2018 року становлять 19023,56 грн. З позовної заяви вбачається, що відповідач належним чином не виконала грошові зобов`язання перед КС "Орізон". Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем є строковим, а саме, як вбачається із підпункту 2.1 кредитного договору, кредит був наданий строком на 18 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту, з 27.06.2008 року до 27.12.2009 року. Таким чином, в межах строку користування позикою до 27.12.2009 року відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві позику і сплачувати проценти за користування такою кожного місяця. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (строк надання позики). Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦУ України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України кредитодавець мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, а також те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а відтак стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами є безпідставним, оскільки наявне судове рішення, за якими вже стягнуто з відповідача на користь позивача відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № 46 від 27.06.2008 року, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10072 (десять тисяч сімдесять дві) грн. 54 коп. процентів за період з 15.05.2012 року по 31.10.2018 року слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищезазначені норми, основними умовами надання кредиту є безумовне його повернення, строковість, платність, цільова спрямованість і забезпеченість. Водночас, кредитний договір не може змінюватись в односторонньому порядку, і позичальник несе відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за його користування. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до вищезгаданих норм Цивільного кодексу України, суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які на даний час не виконані боржником, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином. Згідно із ч. 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З розрахунку боргу вбачається, що нараховані інфляційні та 3 % річних з 01.06.2008 року до 31.10.2018 року становлять 19023,56 грн. Судом досліджено та перевірено розрахунок інфляційних та 3 % річних, який представлений позивачем. Такий є арифметично вірним. Внаслідок вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 46 від 27.06.2008 року, а саме 19023 (дев`ятнадцять тисяч двадцять три) грн. 56 коп. - інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.06.2008 року до 31.10.2018 року підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач як юридична особа, виходячи з ціни позову, яка становить 29096,10 грн., повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1762,00 грн., оскільки звертався в суд ще 20.11.2018 року. Судом було розглянуто заяву представника позивача про відстрочення сплати судового збору. Таку було задоволено та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі. Суд враховує, що позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення із відповідача 29096,10 грн. В той же час суд прийшов до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та стягнення із відповідача в користь позивача 19023,56 грн., що становить 65,38 % від заявлених вимог. А тому суд приходить до висновку, що із відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1152 грн. 00 коп. (65,38 % від 1762,00 грн.). Інша частина, а саме 34,62 % від 1762 грн. підлягає стягненню з позивача в користь держави як недоплачена сума судового збору, яка повинна була бути сплачена при зверненні позивачем в суд із позовом майнового характеру із ціною позову 29096 грн. 10 коп. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог Кредитної спілки "Орізон".

Outcome: partial