Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , де в графі батько - зазначено [PERSON] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , де вказано прізвище завника після укладення шлюбу - [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] в с. Адамівка, Білгород-Дністровського району Одеської області, постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Місто смерті - місто Керч, Автономна Республіка Крим. У зв`язку зі смертю батька заявника, 22.06.2017 року було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] на території міста Керч, Автономної Республіки Крим, тобто на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану на території України неможливо, оскільки факт смерті відбувся на анексованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Заявник надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду заяви повідомлялася належним чином, що пітверджується розпискою про отримання копії заяви, судової повістки. Представник заінтересованої особи надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , де в графі батько - зазначено [PERSON] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , де вказано прізвище завника після укладення шлюбу - [PERSON] (а.с. 5-6). [PERSON] народився [INFO] в с. Адамівка, Білгород- Дністровського району Одеської області , постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Місто смерті - місто Керч, Автономна Республіка Крим. У зв`язку зі смертю батька заявника, 22.06.2017 року було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] на території міста Керч, Автономної Республіки Крим, тобто на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 7). Згідно виписки з протоколу патологоанатомічного розтину №321 (336) від 22.06.2017 року на аутопсії виявлені ознаки атеросклеротичного коронарокардіосклерозу, який ускладнився дрібновузловим цирозом печінки, кровотечею з варикозних розширених вен стравоходу, паренхиматозной жовтяницею, набряку легенів, набряку мозку, церебрального атеросклерозу, хронічного панкреатиту. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» закріплено, що тимчасово окупованою територією України є АРК Крим та м. Севастополь. Згідно статей 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий незаконними органами та/або особами незаконних органів на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ст.17 ч.1 п.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження та смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другоїстатті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, суд бере до уваги витяг із з протоколу патологоанатомічного розтину №321 (336) від 22.06.2017 року та з огляду на ту обставину, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об`єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть заявнику можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть. На підставі викладеного та

Outcome: approved