Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим; спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем. Більше року сімейно-шлюбних відносин сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що подальше проживання у шлюбі є неможливим, його збереження суперечить їхнім спільним інтересам. Згідно вимог позовної заяви позивач просить шлюб з відповідачем розірвати; визнати за нею право надалі іменуватися шлюбним прізвищем - "[PERSON]"; дитину залишити на подальше проживання із нею; судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання 29.03.2016 року не з"явилася, подала заяву, згідно якої заявлений нею позов про розірвання шлюбу підтримує повністю, просить справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання 29.03.2016 року не з"явився, подав заяву, згідно якої заявлений до нього позов про розірвання шлюбу визнає повністю, просить справу слухати у його відсутності. На підставі статей 158, 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.12.2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір"ю. Позивач просить шлюб з відповідачем розірвати, рахуючи, що збереження шлюбу та спільне життя неможливе, сім'я сторін розпалася. Дані обставинами підтверджуються матеріалами справи. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Сімейного кодексу України. Відповідно до статтей 104 ч.2, 105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Виходячи із наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що заявлений позов обґрунтований та підлягає повному задоволенню, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, сім'я сторін фактично розпалася, сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, намірів зберігати сім'ю сторони не мають та враховуючи повне визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що шлюб між ними необхідно розірвати. Позивач просить залишити їй після розірвання шлюбу шлюбне прізвище "[PERSON]". Відповідно до положень ст.113 Сімейного кодексу України, суд задовольняє вимоги позивача та надає право позивачу після розірвання шлюбу надалі іменуватися шлюбним прізвищем - "[PERSON]". Позивач також просить залишити їй після розірвання шлюбу на подальше проживання неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Враховуючи, що право визначення місця проживання малолітньої дитини за законом належить батькам, а також повним визнанням відповідачем позову,

Outcome: approved