Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.2). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що його батько проживав разом з матір'ю без реєстрації шлюбу. В 2012 році батько пішов із сім'ї. [INFO] року померла його мама і він позбавлений батьківського піклування та матеріальної підтримки. Зазначає, що всупереч сімейному законодавству, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо його виховання та утримання, не піклується про його здоров'я, матеріально не допомагає. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час проведення судового засідання повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає (а.с.22). Суд, у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, а також підтримав висновок Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 3 Конвенцію про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно відомостей свідоцтва про народження [PERSON], який народився [INFO] року - його матір'ю є [PERSON], а батьком відповідач по справі - [PERSON] (а.с.6). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 26.10.2016 року (а.с.74). Відповідно довідки виконавчого комітету Старобілоуської сільської ради Чернігівського району № 1055 від 08.12.2016 року, неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає без реєстрації по [ADDRESS] Статтею 150 СК України та статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства", встановлено обов'язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 8 ч. 2 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 8 цього Закону встановлено право кожної дитини на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ст. 12 ч. 6 Закону України "Про охорону дитинства", батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 р., позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку Чернігівської районної державної адміністрації від 23.01.2017 року №02-20/163 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.27). Як вбачається із заяви від 11.01.2017 року, відповідач позовні вимоги визнає, тим самим підтверджує свою згоду на позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.22). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що передбачено ст. 150, 151, 155 Сімейного Кодексу України, а отже на підставі ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України має бути позбавлений батьківських прав. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки №1159 від 13.12.2016 року неповнолітній [PERSON] з 01.09.2016 року навчається в державному професійно - технічному навчальному закладі «Чернігівське вище професійне училище» (а.с.8). За таких обставин та враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 грудня 2016 року та до повноліття дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн.. 20 коп. за вимогу про стягнення аліментів. На підставі наведеного,

Outcome: approved