overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного сторонами 10.01.2009 року, під час якого у них [INFO] народилася донька [PERSON], а [INFO] - син [PERSON], мотивуючи свої вимоги щодо розірвання шлюбу несумісністю характерів подружжя та постійними сімейними сварками, в зв"язку з чим сторони на даний час не підтримують подружніх відносин. У судовому засіданні позивачка підтримала позов і викладені у позовній заяві обставини справи, вказавши, що вона на даний час проживає з іншим чоловіком, з яким створила нову сім"ю. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Отже, відповідно до ст. ст. 24,110 СК України шлюб являється вільним союзом чоловіка та жінки і кожен із подружжя вправі ставити питання про його розірвання, якщо виниклі між подружжям відносини не задовольняють інтереси тієї чи іншої сторони. Як встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 10.01.2009 року, під час якого у них [INFO] народилася донька [PERSON], а [INFO] - син [PERSON], які на даний час проживають з матір"ю. Судом встановлено, що на даний час сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо, а позивачка фактично створила нову сім"ю. Між позивачкою та відповідачем склалися відносини, які перешкоджають збереженню сім"ї, і сторони настоюють на розлученні, не бажаючи поновлювати подружні відносини. При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, а тому не бачить причин для відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на позицію позивачки, після розірвання шлюбу їй слід присвоїти дошлюбне прізвище "[PERSON]". Зважаючи на проживання позивачки з іншим чоловіком, тобто фактом подружньої зради, судові витрати по справі слід покласти на неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного сторонами 17.06.1990 року, мотивуючи свої вимоги несумісністю характерів подружжя та постійними сімейними сварками, в зв"язку з чим сторони протягом п"яти років не підтримують подружніх відносин. У судовому засіданні позивачка підтримала позов і викладені у позовній заяві обставини справи. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Отже, відповідно до ст. ст. 24,110 СК України шлюб являється вільним союзом чоловіка та жінки і кожен із подружжя вправі ставити питання про його розірвання, якщо виниклі між подружжям відносини не задовольняють інтереси тієї чи іншої сторони. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, що випливає з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 17.06.1990 року, але на даний час вони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо, що не заперечувалось відповідачем. Між позивачкою та відповідачем склалися відносини, які перешкоджають збереженню сім"ї, і позивачка категорично настоює на розлученні, не бажаючи поновлювати подружні відносини та втративши почуття поваги та любові до чоловіка. При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, а тому не бачить причин для відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на позицію позивачки, після розірвання шлюбу її прізвище слід залишити шлюбне "[PERSON]". Зважаючи на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного сторонами 23.06.2012 року, під час якого у них [INFO] народилася донька [PERSON], мотивуючи свої вимоги щодо розірвання шлюбу несумісністю характерів подружжя, пияцтвом чоловіка та постійними сімейними сварками, в зв"язку з чим сторони на даний час не підтримують подружніх відносин. У судовому засіданні позивачка підтримала позов і викладені у позовній заяві обставини справи. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Отже, відповідно до ст. ст. 24,110 СК України шлюб являється вільним союзом чоловіка та жінки і кожен із подружжя вправі ставити питання про його розірвання, якщо виниклі між подружжям відносини не задовольняють інтереси тієї чи іншої сторони. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, що випливає з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 23.06.2012 року, під час якого у них [INFO] народилася донька [PERSON], яка на даний час проживає з матір"ю в смт. В.Коровинці, що підтверджується довідкою Великокоровинецької селищної ради від 04.12.2014 року № 1757. Судом встановлено, що на даний час сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Між позивачкою та відповідачем склалися відносини, які перешкоджають збереженню сім"ї, і позивачка категорично настоює на розлученні, не бажаючи поновлювати подружні відносини. Відповідач також визнав позовні вимоги. При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, а тому не бачить причин для відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на позицію позивачки, після розірвання шлюбу її прізвище слід залишити шлюбне "[PERSON]". Зважаючи на проживання з матір"ю малолітньої дитини, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного сторонами 23.08.2001 року, під час якого у них [INFO] року народилася донька [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON], мотивуючи свої вимоги щодо розірвання шлюбу несумісністю характерів подружжя, пияцтвом чоловіка та постійними сімейними сварками, в зв"язку з чим сторони протягом чотирьох місяців не підтримують подружніх відносин. У судовому засіданні позивачка підтримала позов і викладені у позовній заяві обставини справи, вказавши на подружню зраду зі сторони чоловіка, його пияцтво та бійки в сім"ї. Суд, вислухавши пояснення вказаної особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Отже, відповідно до ст. ст. 24,110 СК України шлюб являється вільним союзом чоловіка та жінки і кожен із подружжя вправі ставити питання про його розірвання, якщо виниклі між подружжям відносини не задовольняють інтереси тієї чи іншої сторони. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, що випливає з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 23.08.2001 року, під час якого у них [INFO] року народилася донька [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON]. Судом встановлено, що на даний час сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство, між ними склалися відносини, які перешкоджають збереженню сім"ї, позивачка категорично настоює на розлученні, не бажаючи поновлювати подружні відносини та втративши почуття поваги та любові до чоловіка. Встановлений судом термян для можливого примирення позитивного результату не дав. При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, а тому не бачить причин для відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на позицію позивачки, після розірвання шлюбу її прізвище слід залишити шлюбне "[PERSON]". Зважаючи на проживання з матір"ю малолітніх дітей, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного сторонами 23.09.2000 року, під час якого у них [INFO] року народилась донька [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON], мотивуючи свої вимоги щодо розірвання шлюбу несумісністю характерів подружжя, пияцтвом чоловіка та постійними сімейними сварками, в зв"язку з чим сторони на даний час не підтримують подружніх відносин. У судовому засіданні позивачка підтримала позов і викладені у позовній заяві обставини справи. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Отже, відповідно до ст. ст. 24,110 СК України шлюб являється вільним союзом чоловіка та жінки і кожен із подружжя вправі ставити питання про його розірвання, якщо виниклі між подружжям відносини не задовольняють інтереси тієї чи іншої сторони. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, що випливає з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 23.09.2000 року, під час якого у них [INFO] року народилась донька [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON], які на даний час проживають з матір"ю в с. Суслівка, Чуднівського району, що підтверджується довідкою Носівської сільської ради від 17.08.2015 року № 253. Судом встановлено, що на даний час сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо, що не заперечувалось відповідачем. Між позивачкою та відповідачем склалися відносини, які перешкоджають збереженню сім"ї, і сторони настоюють на розлученні, не бажаючи поновлювати подружні відносини. При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, а тому не бачить причин для відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на позицію позивачки, після розірвання шлюбу її прізвище слід залишити шлюбне "[PERSON]". Зважаючи на проживання з матір"ю малолітніх дітей, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного сторонами 25.07.2012 року, під час якого у них [INFO] року народився син [PERSON], мотивуючи свої вимоги щодо розірвання шлюбу несумісністю характерів подружжя, пияцтвом чоловіка та постійними сімейними сварками, в зв"язку з чим сторони на даний час не підтримують подружніх відносин. У судовому засіданні позивачка підтримала позов і викладені у позовній заяві обставини справи. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Отже, відповідно до ст. ст. 24,110 СК України шлюб являється вільним союзом чоловіка та жінки і кожен із подружжя вправі ставити питання про його розірвання, якщо виниклі між подружжям відносини не задовольняють інтереси тієї чи іншої сторони. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, що випливає з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі з 25.07.2012 року, під час якого у них [INFO] року народився син [PERSON], який на даний час проживає з матір"ю, що підтверджується довідкою Молочківськоїї сільської ради від 07.05.2014 року № 207. Судом встановлено, що на даний час сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Між позивачкою та відповідачем склалися відносини, які перешкоджають збереженню сім"ї, і позивачка категорично настоює на розлученні, не бажаючи поновлювати подружні відносини та втративши почуття поваги та любові до чоловіка, який, в свою чергу, направив письмову заяву про визнання позовних вимог. При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, а тому не бачить причин для відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на позицію позивачки, після розірвання шлюбу їй слід присвоїти дошлюбне прізвище "[PERSON]", поклавши на неї судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Трощанської сільської ради про визнання за нею права власності на земельні ділянки площею відповідно 0,25 га та 0,342 га, що розташовані в [ADDRESS], які належали [PERSON], яка померла [INFO], і після смерті якої відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла в установленому законом порядку, але не може оформити право власності на земельні ділянки, так як в обох Державних актах на право власності на земельну ділянку зроблена помилка у написанні прізвища власниці (замість правильного написання прізвища "[PERSON]" помилково вказано "[PERSON]"), в зв"язку з чим позивачка змушена звернутись в суд із позовом як єдина спадкоємниця покійної. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Суд, вислухавши пояснення вказаної особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. [PERSON], яка померла [INFO], за життя набула право власності на земельні ділянки площею відповідно 0,25 га та 0,342 га, що розташовані на території Трощанської сільської ради, Чуднівського району, але при видачі їй 31.03.2004 року Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 140842, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 6, та Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 140843, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 5, була зроблена помилка у написанні прізвища власниці (замість правильного написання прізвища "[PERSON]" помилково вказано "[PERSON]"), а відповідно до п. 2.9 "Інструкції про порядок складання, видач, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі", затвердженої наказом Держкомзему України від 4.05.1999 року № 43, будь-які виправлення в державних актах не допускаються, що й зумовило звернення позивачки в суд. Допущення вказаної помилки підтверджується довідкою Трощанської сільської ради від 24.03.2014 року № 02-27/233, згідно якої вказані вище дві земельні ділянки були надані у власність згідно рішення 11-ї сесії 24-го скликання Трощанської сільської ради від 16.12.2003 року [PERSON], а особа із даними "[PERSON]" на території сільської ради не проживала.. Після смерті своєї матері [PERSON] [INFO], позивачка прийняла спадщину в установленому законом порядку (відповідно до ст. 1268 ЦК України), проживаючи з померлою на момент її смерті, що підтверджується довідкою Трощанської сільської ради № 02-27/227 від 17.03.2014 року, але в зв"язку із зробленою помилкою у написанні прізвища спадкодавиці в обох Державних актах на право власності на земельну ділянку, це не дає позивачці можливості отримати нотаріальне свідоцтво, а тому її право власності на землю в порядку спадкування підлягає розгляду та, враховуючи подані нею належні докази, визнанню судом. Осіб, які оспорювали б право власності покійної, немає. Дані про зміну власниці з дня видачі державних актів відсутні. Інші особи з дня смерті спадкодавиці на спадкове майно прав не заявляли. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу із своїм чоловіком [PERSON], який помер [INFO], так як в зв"язку із розбіжністю у написанні прізвища чоловіка у різних документах, в т.ч. у свідоцтві про народження, де прізвище вказано як "[PERSON]", у свідоцтві про смерть як "[PERSON]" та у свідоцтві про одруження як "[PERSON]", вона не може оформити документи про прийняття спадщини. У судовому засіданні заявниця підтримала викладені у заяві вимоги та обставини справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаної особи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно поданих заявницею посвідчуючих особу документів, що є в матеріалах справи, анкетні дані померлої особи в різних документах співпадають за виключенням лише різниці у написанні прізвища ("[PERSON]" та "[PERSON]"), що сталося внаслідок допущення помилки у написанні даного прізвища у паспорті спадкодавця з огляду на неправильну трансформацію даного прізвища при його перекладі із російської мови на українську. Невідповідність прізвища чоловіка у його свідоцтві про народження ісвідоцтві про одруження ("[PERSON]") та у свідоцтві про смерть ("[PERSON]") ставить під сумнів факт укладення між сторонами шлюбу, що вимагає підтвердження даного факту у судовому порядку. Встановлення даного факту породжує для заявниці юридичні наслідки- можливість оформлення спадщини після смерті чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved