Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

25.02.2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідачів, в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу № 4335 від 18.03.1998 року, зареєстрований на Товарній біржі "Центральна Одеська Біржа", за яким [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла з дозволу матері [PERSON], продали, а [PERSON], який діяв від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], купили у рівних частках квартиру [ADDRESS]. При цьому позивачі посилаються те, що вказаний договір виконано сторонами, однак, у зв'язку із протиріччям правових норм, позивачі змушені звернутись до суду. До судового засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилися, повідомлялися належним чином. До суду надано заяву позивача [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах позивачів на підставі довіреностей, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилися, повідомлялися належним чином, у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Товарної біржі "Центральна Одеська Біржа" до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд проводить розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, постановляє заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 18.03.1998 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла з дозволу матері [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], який діяв від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4335 на Товарній біржі "Центральна Одеська Біржа", а саме покупці кожний у рівних частках придбали квартиру [ADDRESS]. Договір зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» №192 стр. 189. кн. 270 пр. /а.с. 5-7/. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] на момент укладання договору № 4335 від 18.03.1998 року були чоловіком та дружиною, а позивачі [PERSON] та [PERSON], є їхніми дітьми, на підтвердження чого судом досліджено відповідні свідоцтва про шлюб та про народження /а.с. 14, 16-17/. Крім того, позивач [PERSON] після шлюбу 12.09.2015 року змінила прізвище з «Грабова» /а.с. 19/. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved