Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 28 липня 2010 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-02091-10 (далі - Договір страхування), згідно якого страховик взяв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «MITSUBISHI», д/н [NUMBER]. Далі позивач зазначає, що 17 серпня 2011 року о 15 год. 45 хв. у м. Дніпропетровську на вул. Артема сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MITSUBISHI», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Нива», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (далі - Відповідач). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП. Далі, 26 жовтня 2011 року страхувальник звернулася до позивача із заявою про надання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав всі необхідні документи. Позивач зазначає, що ним на виконання умов договору страхування, було перераховано на рахунок страхувальника страхове відшкодування у розмірі 8 723(вісім тисяч сімсот двадцять три) грн. 70 коп. У зв'язку з тим, що на момент ДТП відповідальність водія транспортного засобу «Нива», д/н [NUMBER] була застрахована за полісом позивач звернувся з вимогою до страховика цивільно-правової відповідальності такої особи. Страховик відповідача, як винної особи, у відповідь на вказану вимогу, відшкодував в межах ліміту відповідальності позивачеві суму страхового відшкодування лише у розмірі 8 723(вісім тисяч сімсот двадцять три) грн. 70 коп. У зв'язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго»страхове відшкодування у розмірі 8 723(вісім тисяч сімсот двадцять три) грн. 70 коп. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка та поштове відправлення яке повернулось до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання», про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17 серпня 2011 року о 15 год. 45 хв. водій [PERSON] рухаючись по на вул. Артема в м. Дніпропетровську, керуючи транспортним засобом марки «Нива», д/н [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що на праві приватної власності належить останньому, та що спричинило пошкодження транспортних засобів. Судом встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «MITSUBISHI», д/н [NUMBER]. Вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON], що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року (а.с.18). Означена постанова набула чинності у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вина [PERSON]встановлена та не підлягає додатковому доказуванню. Судом встановлено, що підставі страхового акту за № 15277/206 від 21.11.2011 року, рахунку № 521 від 27.10.2011 року та розрахунку суми страхового відшкодування Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» перерахувало на рахунок, визначений [PERSON], страхове відшкодування у розмірі 8 723(вісім тисяч сімсот двадцять три) грн. 70 коп., що підтверджується листом страхувальнику від 21.11.2011 року. Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Разом з цим, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Зокрема, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. В порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суд зауважує, що регресні правовідносини регулюються загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування. Таким чином, вимога Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до [PERSON] є не регресною вимогою, а вимогою, що є похідною від суброгаційних прав страховика. Заяв про застосування строків позовної даності до суду не надходило. На відміну від процесуального строку, позовна давність є матеріальним строком, підстава застосування якого розглядається виключно за заявою сторони (ч. 3 ст. 267 ЦК України) при вирішенні питання щодо наявності порушеного права особи та перевірки обґрунтованості заявлених нею позовних вимог. З огляду на наведені вимоги матеріального закону та встановлені судом обставини справи, суд доходить висновку про необхідність стягнення з [PERSON]на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго»(ЄДРПОУ 33831166), як майнового страховика, суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 723 (вісім тисяч сімсот двадцять три) грн. 70 коп. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Також, згідно із ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог документально підтверджені та понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved