Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Білгород-Дністровський РВ ДМС України в Одеській області про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобов'язати зняти їх з реєстрації місця проживання та виселити, вказуючи, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. У зазначеному будинку зареєстровані відповідачі, однак право користуватися зазначеним будинком останні втратили, а тому підлягають виселенню та зняттю з реєстраційного обліку. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечували в повному обсязі з підстав їх необгрунтованості. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, в матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідно до яких проти задоволення позовних вимог вона заперечує. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні сторін, суд приходить до наступного. Суд встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.11.2007 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, за реєстровим номером 6263, зареєстрованого КП "Білгород-Дністровське БТІ" 06.12.2007 року, номер запису: 6011, в книзі: 236, реєстровий номер 12288196. [PERSON] являється рідною донькою [PERSON], що також не заперечується позивачем. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.03.2011 р, актовий запис №316; серії [NUMBER] від 04.06.1987 року, актовий запис №361 [PERSON], [PERSON] являються рідними доньками [PERSON]. Отже, [PERSON], [PERSON] - рідні онучки позивачки [PERSON] На підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції 27 жовтня 2006 року, неповнолітня відповідачка по справі [PERSON] являється рідною донькою відповідачки [PERSON]. А позивачці [PERSON] неповнолітня [PERSON] приходиться правнукою. Згідно норм ч.2 ст. З СК Украіни сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Ч. 4 цієї ж статті визначено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 СТ. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Виходячи з наведеного вище, відповідачі, являються кровними родичами [PERSON] та мають статус членів сім'ї. В своїй позовній заяві позивачка посилається на норми ст. ст. 98, 99 ЖК України, якими визначені обов'язки тимчасових жильців. Але за своєю правовою природою поняття «тимчасові жильці» ніяк не стосується жодного з відповідачів. Право користування житловим будинком [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виникло на підставі ч. 1 ст. 405 ЦК України, а саме члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. [PERSON] (донька [PERSON]), у спірному житловому будинку мешкає з 1990 року. Разом з нею зареєстрований та проживає її неповнолітній син [PERSON] (онук [PERSON]). У судовому засіданні позивач зазначає, що з 2012 року [PERSON] мешкає за іншою адресою: [ADDRESS]. В підтвердження своїх доводів позивач надала акт обстеження житлових умов від 12.05.2014 року, складений комісією у складі паспортистів "ЖЕО-1" [PERSON] та [PERSON], сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] У зв'язку із викладеним, позивачка вважає, що у відповідності до ст. 71-72 ЖК України [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням та підлягає виселенню. У судовому засіданні [PERSON] не заперечувала проти того, що значний період часу перебуває за адресою [ADDRESS], оскільки там проживає її добрий знайомий до якого вона ходить у гості. Однак, постійним місцем її проживання є саме житловий будинок [ADDRESS], де вона проживає разом із своїм малолітнім сином [PERSON]. [PERSON] перебуває в статусі матері одинокої та іншого місця для проживання не має. Таким чином, суд приходить до висновку, що періодична відсутність позивачки у спірному будинку не є підставою для позбавлення її єдиного місця проживання, яке вона займає на законних підставах. [PERSON] (онука позивачки) зареєстрована та проживає у будинку [ADDRESS] з 27.09.2006 року. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що відповідачка [PERSON] з 2011 року не мешкає у спірному будинку, так як виїхала на постійне місце проживання до Франції, де мешкає по теперішній час, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 12.05.2014 року, складеного комісією у складі паспортистів "ЖЕО-1" [PERSON] та [PERSON], сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], а тому у відповідності до ч. 2 ст. 107 ЖК України просить визнати її такою, що втратила право на користування житловим будинком та зняти її з реєстраційного обліку. У своїх письмових запереченнях відповідачка [PERSON] підтверджує той факт, що на даний час перебуває у Франції. Причиною її переїзду до Франції стало одруження, що не заперечується і позивачкою. Але згідно діючого законодавства Франції вона знаходиться там тимчасово, та періодично повертається до України та проживає за місцем своєї реєстрації, тобто у спірному будинку. Ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає тимчасове перебування відповідачки у Франції поважною причиною відсутності у спірному будинку. А тому вимоги позивачки щодо виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] не підлягають задоволенню. Крім того, посилання позивачки на норму ч. 2 ст. 107 ЖК України, як на підставу для виселення відповідачки є недоцільними, оскільки норми данної статті стосуються наймача та членів його сім'ї, які користуються жилими приміщеннями в будинках державного та громадського житлового фонду, в той час, як відповідачка проживає та зареєстрована у будинку, який є приватною власністю позивачки. [PERSON] (онука [PERSON]), проживає та зареєстрована у спірному будинку разом із своєю малолітньою донькою відповідачкою по справі [PERSON] (правнучкою [PERSON]). [PERSON] просить суд виселити останніх із будинку та зняти їх з місця реєстрації на підставі ст. 116 ЖК України, у зв'язку із тим, що [PERSON] систематично порушує правила співжиття, а саме 19.04.2014 року побила позивачку, та спричинила їй тілесні ушкодження. За вказаним фактом СВ Білгород-Дністровського МВ УМВС України в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014160240001162 та порушено кимінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. Однак, суд вважає зазначені позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, доводи позивачки голослівними. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачка дійсно зверталася до органів МВС України з приводу того, що [PERSON] нанесла їй тілесні ушкодження та зазначена заява була внесена до ЄРДР. Однак, із матеріалів справи також вбачається, що 23.04.2014 року слідчим СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ст. лейтенантом міліції Димитрашко Є.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження №12014160240001162 у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. А отже, доводи позивачки про порушення правил співвжиття [PERSON], тим більш систематичного не знайшли свого підтвердження ані в судовому засіданні, ані в матеріалах справи. У відповідності до ч.1 ст.156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при іх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Таким чином, вимога позивачки про виселення із спірного житлового будинку малолітньої доньки [PERSON] - [PERSON] є безпідставними. Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Доводи позивачки про те, що відповідачі відмовляються від сплати комунальних послуг за користування житловим будинком не є підставою для їх виселення, а лише породжують право позивачки на вирішення питання про розмір участі сторін у витратах на комунальні послуги у судовому порядку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed