Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 25317,09 грн, моральну шкоду в сумі 50000,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 16944,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 черевня 2020 року у справі №569/9336/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП . Страховик НАСК "Оранта" виплатив позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в сумі 49259,81 грн. Однак виплачене позивачу страхове відшкодування не покриває в повній мірі завдану йому шкоду у вигляді реальних збитків. Різниця між фактичним розміром шкоди понесеним позивачем та страховою виплатою становить 25317,09 грн., яку просить стягнути з відповідача. Крім цього, вказує, що внаслідок ДТП отримав ушкодження здоров"я, з приводу поганого самопочуття звертався до лікаря за медичною допомогою. Відсутність автомобіля складало для позивача незручності, оскільки змушений був добиратися на своє місце роботи іншим транспортом, що зумовило додаткові фінансові витрати, незручності та зміну звичайного ритму життя. Внаслідок ДТП перебував у постійному стресі, що призвело до душевних хвилювань. Відповідач не намагався добровільно відшкодувати завдвну шкоду, а тому відповідач [PERSON] завдав йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 50000 грн. Ухвалою суду від 07.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та надано відповідачу термін на надання відзиву на позов. 20.10.2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зазначає, що категорично заперечує щодо позову, оскільки майнову відповідальність має нести страховик, а не відповідач. Вимога позивача про відшкодування йому різниці між фактичним розміром шкоди понесеним позивачем та страховою виплатою є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Також заперечує розмір заявленої моральної шкоди позивачем. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2020 року близько 19 год. 28 хв. по вул.Київській,92 в м.Рівне водій [PERSON] керуючи автомобілем марки "Renault Fluence" н.з. [NUMBER] не вибравши безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки "Skoda Octavia", н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 черевня 2020 року у справі №569/9336/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн (а.с.15). Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже встановлені постановою суду від 19 червня 2020 року факт дорожньо-транспортної пригоди та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. Позивач [PERSON] є власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу "Skoda Octavia" реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.14). Як вбачається з копії Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9741086 [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність, за шкоду заподіяну майну у сумі 100000 грн., при цьому розмір франшизи встановлено в сумі 10000 грн. (а.с.44). У звязку із настанням страхового випадку НАСК "Оранта" виплатило позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в сумі 49259,81 грн., де згідно розрахунку НАСК "Оранта" розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що змінюються) становить 50259,81 грн за вирахуванням безумовної франшизи в сумі 1000 грн. (а.с.16). Згідно акту виконаних робіт з технічного обслуговування і ремонту транспортного засобу №165-1231 від 4 серпня 2020р. ФОП [PERSON] , Рахунку №158 від 10.06.2020 року та квитанції №ПН125182С1 позивачем було сплачено вартість ремонту автомобіля в сумі 74576,90 грн. (а.с.20-22) Позивач визначив, що виплачене йому страхове відшкодування не покриває в повній мірі завдану йому шкоду у вигляді реальних збитків, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 25317,09 грн, яку він, з покликанням на норми ст. 1194 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] . Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, у даних матеріальних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок доводити розмір шкоди. При вирішенні даного спору суд враховує, що позивач не заперечує, що належний йому транспортний засіб, який зазнав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було оглянуто представником страховика разом з ним, акт огляду транспортних засобів ним підписано без будь-яких заперечень, що в свою чергу дає підстави дійти до висновку, що позивач повністю погодився із обємом механічних пошкоджень, які зазнали його транспортні засоби.(а.с.17-18) Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Як передбачено ст. 3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-првавової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. З розяснень, наданих в пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слідує, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує, що він отримав від страховика страхове відшкодування в сумі 49259,81 грн, та не заперечує проти розрахунку страхового відшкодування, який також здійснювався страховою компанією. Таким чином, згідно вищевказаного та змісту ст. 1192 ЦК України заявлені позовні вимоги в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою не підлягають до задоволення, оскільки кошти необхідні для відновлення порушеного права вже були сплачені позивачу за рахунок страхової компанії, сам позивач погодився із такою сумою та не оскаржував її в судовому порядку, що в свою чергу дає підстави вважати збільшену суму завданих матеріальних збитків безпідставною. Згідно із ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Враховуючи, що позивач не оспорює розмір збитків встановлених дослідженням страховика, тобто останній погодився із оцінкою завданих збитків визначених страховою компанією, не оспорює розрахунок страхового відшкодування, прийняв кошти нараховані страховиком, а позовні вимоги в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 74576,90 грн є не доведеними. Разом з тим, розмір страхового відшкодування, який виплачений НАСК "Оранта" визначений за вирахуванням встановленої у договорі франшизи у розмірі 1000 грн. Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено у ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована. Таким чином франшиза у розмірі 1000 грн має бути стягнута з відповідача [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів суд виходить з наступного. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У пункті 5 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частинами п. 3, 9 зазначеної постанови визначено, що моральна шкода може полягати зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В пункті 3 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач [PERSON] вказує, що йому завдано моральної шкоди, оскільки неправомірні дії відповідача спричинили шкоду здоров"ю позивача, пошкодження його майна та відмова відповідача його відновити, що призвело до душевних страждань. Відсутність автомобіля складало для позивача незручності, оскільки змушений був добиратися на своє місце роботи іншим транспортом, що зумовило додаткові фінансові витрати, незручності та зміну звичайного ритму життя. А тому враховуючи глибину душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності виваженості та справедливості, суд дійшов висновку розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача становить 5000 грн. За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в позовній заяві зазначив, що звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial