Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

01 листопада 2019 року позивач Акціонерне товариство "ОТП Банк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2002055422 від 25.12.2012 у розмірі 26358 грн. 75 коп., яка складається з: 36375 грн. 86 коп. - використання кредитних коштів; 1848 грн. 30 коп. - плати за обслуговування рахунку та смс; 38440 грн. 46 коп. - процентів за користування кредитними коштами; 3415 грн. 00 коп. - штрафу, 53693 грн. 43 коп.- надходження коштів на рахунок. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 25.12.2012 року був укладений Договір про надання споживчого кредиту №2002055422, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі та придбання послуг зі строком кредитування до 25.06.2013 року, з відсотковою ставкою 12% річних. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, на відміну від відповідача, яка свої зобов`язання перед банком не виконувала належним чином, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору банку не надавала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість на загальну суму 26358 грн. 75 коп. А тому просить позов задовольнити. Представник позивача Гончаренко І.О. в судове засідання не з`явилася, до суду 27.10.2020 року надала заяву про розгляд справи без участі представника та підтримання позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але забезпечила участь в судовому засіданні свого представника - адвоката Венделя О.М. В судовому засіданні представник відповідача Вендель О.М. зазначив суду, що відповідач [PERSON] позов не визнає, та з урахуванням відзиву на позовну заяву та заперечень на відзив на позовну заяву пояснив, що вказані кредитні зобов`язання перед позивачем відповідач виконала в повному обсязі протягом 6 місяців до 25.06.2013 року, а доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості стосується зовсім іншого договору, однак не має ніякого відношення до Договору про надання споживчого кредиту № 2002055422 від 25.12.2012 року. Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25 грудня 2012 року ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - Банк) та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 2002055422, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 1321,00 грн. на споживчі цілі та придбання послуг, строк кредиту 6 місяців, розмір процентної ставки 12% річних. За кредитні кошти позичальник купує товар - телевізор "Мірта" (а.с. 4-6). Відповідно до п. 1.2.1. Договору для придбання товару та послуг банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним Договором та Додатком № 1 «Графік платежів». Згідно з п.п. 1.4.1., 1.4.2., 1.4.5., 1.5.1 Договору позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту та виконати всі інші встановлені договором зобов`язання не пізніше 25 червня 2013 року. Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів. За обслуговування кредиту позичальник щомісяця, після закінчення строку дії визначеного цим договором пільгового періоду, одночасно з погашенням суми кредиту і процентів сплачує комісію, розмір якої зазначений в графіку платежів. За порушення позичальником строків або суми сплати щомісячного платежу, з дня, наступного за датою платежу, визначеною графіком платежів, позичальник сплачує штраф за кожен факт порушення - 25 грн. На підтвердження заявлених вимог Банком надано розрахунок заборгованості по картковому рахунку № [NUMBER] UAH за договором № 2002055422 від 05 липня 2013 року про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказами по справі підтверджено, що сторони перебувають у правовідносинах на підставі кредитного договору № 2002055422 від 25.12.2012 року. Проте, ставлячи питання про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, Банком надано розрахунок заборгованості по картковому рахунку № [NUMBER] UAH за договором № 2002055422 від 05 липня 2013 року про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Банком не заявлялись вимоги про стягнення заборгованості за договором № 2002055422 від 05 липня 2013 року про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, а тому суд не може вирішувати питання про стягнення такої заборгованості. Виходячи із заявлених Банком вимог, предметом доказування у справі є наявність заборгованості за кредитним договором № 2002055422 від 25.12.2012 року та її розмір. Відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За таких обставин, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не береться судом до уваги, незалежно від його повноти та достовірності. Крім того, сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачкою не є підтвердженням наявності заборгованості, а будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача за договором від 05.07.2013 року позивачем не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним вимогам, АТ «ОТП Банк» не надав суду доказів, які б свідчили про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 2002055422 від 25.12.2012 року, зокрема не надано розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором. Представник відповідача Вендель О.М. пояснив суду, що відповідач [PERSON] погасила заборгованість по кредиту до 25.06.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Самі по собі пояснення представника позивача, без надання розрахунку заборгованості, не можуть бути доказом розміру заборгованості по кредитному договору №2002055422 від 25.12.2012 року. Таким чином, без наданого Банком розрахунку заборгованості по кредитному договору №2002055422 від 25.12.2012 року, у суду відсутні підстави вважати, що за [PERSON] рахується будь-яка заборгованість за кредитним договором №2002055422 від 25.12.2012 року. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 9 квітня 1985 року №39/248, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Пункт 2.2. вказаного Договору дійсно передбачає відкриття Держателю (відповідачу) Карткового рахунку в гривнях та випуску Кредитної картки типу MasterCard Standart, але при наявності: належного виконання Позичальником умов Кредитного договору та прийняття Банком позитивного рішення щодо надання Держателю кредиту на кредитну картку. У даному випадку позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань за Кредитним договором №2002055422 від 25.12.2012 року. Доказів прийняття Банком позитивного рішення щодо надання Держателю кредиту на кредитну картку та надання даного кредиту на кредитну карту, позивач до суду не надав. Крім того, позивачем не надано доказів надіслання відповідачу поштою Картки MasterCard Standart, реквізитів карткового рахунку, розміру Кредитного ліміту та ПІН-коду до Картки MasterCard Standart, як це передбачено в "Застереженні" до п. 2.2.1. Кредитного договору. Також, позивачем не підтверджено, що відповідач користувалась будь-якою кредитною карткою, та що позивачем перераховувались кредитні кошти на картковий рахунок відповідача. Факт отримання кредитної картки від позивача відповідачем заперечується. Крім того, посилання позивача на той факт, що з відповідачкою погоджено умови кредитування, є необгрунтованим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.2.7, п. 2.8 спірного кредитного договору, строк дії картки та умови її обслуговування встановлюються Правилами, в той час як доказів, які свідчили б про ознайомлення відповідача з ними, Банком не надано, як і не надано Банком інформації про зміст цих Правил. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed