Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до державного комунального підприємства «Луцьктепло» про визнання неправомірною відмови у поновленні на роботі та зобовязання поновити на роботі. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що в серпні 2015 року звернулася із письмовою заявою до відповідача,27 серпня отримала відповідь, якою їй відмовлено в поновлені на роботі. Вважає вказану відмову неправомірною. Зазначає, що починаючи з 1980 року перебувала в трудових відносинах з ДКП «Луцьктепло». На протязі останніх пів року займала посаду фахівця з питань зайнятості праці. З 2008 року була обрана головою ППО ДКП «Луцьктепло» на термін 4 роки. 01 листопада 2012 року повторно була обрана головою ППО ДКП «Луцьктепло» терміном на 5 років. 31 грудня 2013 року було проведено конференцію трудового колективу ДКП «Луцьктепло», за наслідками якої її було звільнено з посади голови ППО ДКП «Луцьктепло». Хоча питання щодо звільнення голови ППО вирішується на звітно-виборній профспілковій конференції. 13 листопада 2013 року на підприємстві було видано наказ №503 про скорочення займаної нею посади фахівця з питань зайнятості праці. 17 лютого 2014 року її було звільнено із займаної нею посади фахівця з питань зайнятості праці. 22 січня 2014 року в ППО ДКП «Луцьктепло» було проведено нову звітно-виборну конференцію, за наслідками якої було звільнено з посади голову ППО ДКП «Луцьктепло» [PERSON] обраного на конференції 31 грудня 2013 року та призначено її головою ППО ДКП «Луцьктепло». Разом з тим, постановою звітно - виборної конференції ППО ДКП «Луцьктепло» від 22 січня 2014 року її зняття з посади голови ПК визнано незаконним та анульовано рішення конференції від 31 грудня 2013 року про обрання головою ПК [PERSON] Таким чином, вважає, що в зв'язку з тим, що конференція від 22 січня 2014 року анулювала рішення конференції від 31 грудня 2013 року, вона вважається такою, що безперервно починаючи з 2008 року і по даний час виконує обовязки голови ППО ДКП «Луцьктепло». І Враховуючи те, що я не припиняла обовязки голови ППО ДКП «Луцьктепло», посада яку я займала на підприємстві фахівця з питань зайнятості праці не підлягала скороченню в силу вимог Статуту професійної спілки працівників житлово-комунального господарства і місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України. Зазначає, що наказ №503 від 13 листопада 2013 року, був виданий з метою приведення чисельності працівників основної діяльності до рівня, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг у проекті тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, найбільш ефективного використання трудового потенціалу працівників усіх структурних підрозділів, що на її думку не відповідає відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29 вересня 2015 року, згідно якого ДКП «Луцьктепло» у 2013 році не зверталося до Національної комісії із заявою щодо перегляду планових розрахунків для встановлення тарифів на теплову енергію її виробництво, транспортування, постачання. Вважає, що оскільки, попередньої згоди на її звільнення виборним органом підприємства, в тому числі і вищестоящим виборним органом, надано не було, більше того на протязі року часу після її звільнення з посади голови ППО ДКП «Луцьктепло» її взагалі не мали права звільняти, крім звільнення в звязку з повною ліквідацією підприємства, її звільнення з посади фахівця з питань зайнятості праці ДКП «Луцьктепло». що мало місце 17 лютого 2014 року є не законним і таким, що грубо порушує ряд законодавства, що регулює правовідносини у сфері профспілкової діяльності. Просить суд, визнати неправомірною відмову відповідача від 27.08.2015 року у поновленні її на роботі на посаді фахівця з питань зайнятості праці з 17 лютого 2014 року та зобовязати відповідача поновити її на роботі на посаді фахівця з питань зайнятості праці з 17 лютого 2014 року. В судовому засіданні позивач та її представник збільшили позовні вимоги, просили суд визнати незаконними наказ №503 Державного комунального підприємства «Лукцьктепло» від 13.11.2013 року про скорочення чисельності та штату працівників та наказ №22-ос Державного комунального підприємства «Лукцьктепло» від 17.02.2014 року про припинення трудового договору (контракту). Позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити, та подав до суду письмове заперечення щодо заявленого позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, підставою для звернення до суду з позовом стала відмова відповідача в поновлені на роботі на посаді, яку позивач обіймала на момент звільнення (а.с. 18,19). З листа відмови відповідача від 27.08.2015 року вбачається, що наказом відповідача №22-ос від 17.02.2014р. позивача було звільнено з посади фахівця з питань зайнятості у звязку з скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому зазначено, що норми чинного законодавства, які регламентують порядок вивільнення працівників були дотримані ДКП «Луцьктепло» повністю. Питання законності звільнення з ДКП «Луцьктепло» розглядалося в судовому порядку. Зазначили, що в даний час посада фахівця з питань зайнятості відсутня у штатному розкладі комунального підприємства (а.с. 18). З листа відмови відповідача від 15.09.2015 року вбачається, що виходячи з вимог ст. 43 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» адміністрація ДКП «Луцьктепло» внесла подання профспілковому комітету підприємства про розірвання трудового договору з [PERSON] Вказане подання 2 січня 2014 року вручено [PERSON], а 9 січня 2014 року - [PERSON] Враховуючи, що профком не повідомив адміністрацію підприємства про прийняте рішення у встановлений ст. 43 КЗпП України строк, тому вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. Наведені вище обставини встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2014р. в цивільній справі №161/4116/14-ц за позовом [PERSON] до ДКП «Луцьктепло» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Волинської області від 21.10.14р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2015р. Крім того, як підставу позову позивач зазначає рішення звітно-виборної профспілкової конференції первинної профспілкової організації ДКП «Луцьктепло» від 22.01.2015 року, оформлене постановою, згідно якої було визнано зняття [PERSON] з посади голови профспілкового комітету незаконним та було анульовано рішення конференції від 31.12.2013 року про обрання [PERSON] головою профспілкового комітету (а.с.6 ). З рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] до ДКП "Луцьктепло" про визнання незаконним наказу від 17.02.2014 року №22-ос в частині звільнення її з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено за безпідставністю. Зазначене судове рішення набрало законної сили. Відповідно до фактів встановлених зазначеним рішенням, судом встановлено, що позивач з 15 липня 2013 року обіймала посаду фахівця з питань зайнятості. Наказом № 503 від 13 листопада 2013 року по державному комунальному підприємству «Луцьктепло» було скорочено посаду фахівця з питань зайнятості. Підставою для видання даного наказу була вимога Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг щодо зменшення спискової численності працівників та витрат по заробітній платі \~державного комунального підприємства «Луцьктепло» при затвердженні проектів тарифів на теплову енергію. 25 листопада 2013 року було видано наказ № 421-0с «Про попередження про наступне вивільнення працівників», з яким позивач ознайомлена під розписку. Крім того ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21.10.2014 року, в результаті перегляду вищевказаного рішення суду було встановлено, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, в результаті яких було скорочено посаду фахівця з питань зайнятості, на якій працювала позивач. Крім того було встановлено, що [PERSON] була обрана головою профспілкового комітету ДКП «Луцьктепло». Згідно довідки № 01-102 від 4 червня 2014 року [PERSON]В обрана членом Центрального комітету профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України. Рішенням конференції первинної профспілкової організації ДКП "Луцьктепло", яка відбулася 31 грудня 2013 року достроково припинено повноваження голови профспілкового комітету ДКП "Луцьктепло" [PERSON]В, обрано головою профспілкового комітету ДКП "Луцьктепло" [PERSON] З протоколу № 1 від 31 грудня 2013 року конференції первинної профспілкової організації ДКП "Луцьктепло" повноваження [PERSON], як голови профспілкового комітету достроково припинені у зв'язку з тим. В зазначеній ухвалі суду зазначено, що гарантія, передбачена ч. 4\~ст. 252 КЗпП України, ч. 4\~ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" не стосується позивача, оскільки її повноваження як голови профкому були припинені. Також встановлено, що роботодавець - відповідач вжив усіх належних дій для отримання попередньої згоди виборного органу профспілки підприємства та вищого виборного органу цієї профспілки. Зазначеною ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2014 року по справі за позовом [PERSON] до ДКП "Луцьктепло" про визнання незаконним наказу від 17.02.2014 року №22-ос в частині звільнення її з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без змін. За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин вищезазначені обставини не потребують додаткового доказування. При вирішенні позовної вимоги позивача про визнання незаконним наказу №503 Державного комунального підприємства «Лукцьктепло» від 13.11.2013 року про скорочення з 13.02.2014 року зі штатного розкладу керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців штатну одиницю та чисельність фахівця з питань зайнятості, суд виходить із наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що позивачем наказ №503 Державного комунального підприємства «Лукцьктепло» від 13.11.2013 року раніше не був оскаржений, крім того встановлено, що позивач був ознайомлена з вказаним наказом ще 13.12.2013 року. Суд вбачає, що на день видання наказу №503 Державного комунального підприємства «Лукцьктепло» від 13.11.2013 року позивач [PERSON], ще до 31 грудня 2013 року виконувала повноваження голови профспілкового комітету ДКП "Луцьктепло" [PERSON]. а тому, на думку суду посада фахівця з питань зайнятості не підлягала скороченню, так як на той час на [PERSON] розповсюджувалися гарантії передбачені ч. 4 ст. 252 КЗпП України, ч.4ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Частиною 1 ст. 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В заяві про поновлення строку та в судовому засіданні позивачем не зазначено поважних причин, відповідно до ст.. 234 КЗпП України, для поновлення строку та в звязку з чим, суд не вбачає причин для поновлення Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. За таких обставин, суд не вбачає підстав для поновлення тримісячного строку для оскарження наказу №503 Державного комунального підприємства «Лукцьктепло» від 13.11.2013 року, оскільки зазначений строк сплив ще 14.03.2014 року. Крім того, суд зазначає, що як встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2014 року по справі за позовом [PERSON] до ДКП "Луцьктепло" про визнання незаконним наказу від 17.02.2014 року №22-ос в частині звільнення її з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підставою для видання наказу №503 Державного комунального підприємства «Лукцьктепло» була вимога Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг щодо зменшення спискової численності працівників та витрат по заробітній платі державного комунального підприємства «Луцьктепло» при затвердженні проектів тарифів на теплову енергію. Суд вважає, що не може бути підставою для поновлення строку звернення з заявою про вирішення трудового спору лист НКРЕКП від 29.09.2015 року в якому зазначений факт відсутності звернення Державного комунального підприємства «Лукцьктепло» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг з заявою щодо перегляду планових розрахунків для встановлення тарифів на теплову енергію її виробництво, транспортування, постачання (а.с.20). За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволені частини позовних вимог про визнання незаконним наказу №503 Державного комунального підприємства «Лукцьктепло» від 13.11.2013 року про скорочення з 13.02.2014 року зі штатного розкладу керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців штатну одиницю та чисельність фахівця з питань зайнятості в звязку пропуском тримісячного строку звернення до суду. При вирішенні позовної вимоги позивача про визнання незаконним наказу відповідача від 17.02.2014 року №22-ос про звільнення її з роботи, суд виходить з наступного. Вказаний наказ був предметом розгляду справи [PERSON] до ДКП "Луцьктепло" за результатом якої було ухвалено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2014 року, яким в задоволенні позову [PERSON] до ДКП "Луцьктепло" в тому числі про визнання незаконним наказу від 17.02.2014 року №22-ос в частині звільнення її з роботи відмовлено за безпідставністю. Підставою для визнання вказаного наказу незаконним позивач вважає рішення звітно-виборної профспілкової конференції первинної профспілкової організації ДКП «Луцьктепло» від 22.01.2015 року, оформлене постановою, згідно якої було визнано зняття [PERSON] з посади голови профспілкового комітету незаконним та було анульовано рішення конференції від 31.12.2013 року про обрання [PERSON] головою профспілкового комітету. Але з такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки Рішенням конференції первинної профспілкової організації ДКП "Луцьктепло", яка відбулася 31 грудня 2013 року достроково припинено повноваження голови профспілкового комітету ДКП "Луцьктепло" [PERSON] обрано головою профспілкового комітету ДКП "Луцьктепло" [PERSON] Вказане рішення на день звільнення [PERSON] було вже виконане та [PERSON] на день звільнення не була головою профспілкового комітету, в звязку з достроковим припиненням повноважень, а тому на неї вже не розповсюджувалися гарантії передбачені ч. 4 ст. 252 КЗпП України, ч. 4ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Крім того, суд вважає, що позивачем був пропущений тримісячний строку звернення до суду встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, та в заяві про поновлення строку та в судовому засіданні позивачем не зазначено поважних причин, відповідно до ст.. 234 КЗпП України, для поновлення строку та в звязку з чим, суд не вбачає причин для поновлення. Оскіли про рішення звітно-виборної профспілкової конференції первинної профспілкової організації ДКП «Луцьктепло» від 22.01.2015 року, що було оформлено постановою позивач дізнався ще 22.01.2015 року, оскільки брала участь в звітно виборній конференції. А тому, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним наказу відповідача від 17.02.2014 року №22-ос про звільнення її з роботи саме за безпідставністю. Тому суд вважає, що відмова відповідача від 27.08.2015 року у поновленні її на роботі на посаді фахівця з питань зайнятості праці з 17 лютого 2014 року відповідає закон, а тому в суду немає підстав для визнання її незаконною. А так само, враховуючи, в тому числі і відсутність штатної одиниці посади фахівця з питань зайнятості в відповідача, суд не вбачає можливості зобовязати відповідача поновити позивача на роботі з 17.02.2014 року. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання неправомірною відмови відповідача від 27.08.2015 року у поновленні її на роботі на посаді фахівця з питань зайнятості праці з 17 лютого 2014 року та зобовязання відповідача поновити її на роботі на посаді фахівця з питань зайнятості праці з 17 лютого 2014 року не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed