Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

13 серпня 2015 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до Рівненського міського суду з позовом до Західного регіонального департаменту АТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору. В обгрунтування вимог зазначили, що на прохання на той час їх зятя та свата [PERSON] і [PERSON] було укладено черговий кредитний договір № Ф1-08/63858-110 від 11 вересня 2008 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Північно-Західне регіональне управління» і [PERSON] на суму 164 000 доларів США. В свою чергу, [PERSON] в забезпечення зобов`язань по даному кредитному договору також підписав іпотечний договір №63858-110, за яким в іпотеку втретє було передано нерухоме майно у вигляді домоволодіння і: додатково земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Присутній при підписанні іпотечного договору [PERSON] запевняв працівників банку у тому, що незабаром взамін вказаного заставного майна вони з батьком нададуть банку інше нерухоме майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS] і самі будуть платити по договору № Ф1- 08/63858-110 від 11 вересня 2008 року. Вказують, що 24.06.2014 року [PERSON] звертався до директора Західного зального департаменту AT Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про надання згоди на заміну боржника в зобов`язанні за кредитним договором від 11.09.2008 року, в якому просили замінити боржника з [PERSON] на нього, внести зміни в кредитний договір та договір іпотеки, однак в задоволенні його заяви було відмовлено через наявність інших непогашених кредитів. В даний час усе нерухоме майно [PERSON] , [PERSON] арештоване, тому банк «Банк Фінанси та Кредит» намагається задовільнити свої вимоги за рахунок домоволодіння і земельної ділянки по [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] , з чим вони не можуть погодитися. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2015 року вищевказана справа розподілена судді Діонісьєвій Н.М. Ухвалою судді Рівненського міського суду Діонісьєвої Н.М. від 26 серпня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 15). Ухвалою судді Рівненського міського суду Діонісьєвої Н.М. від 28 вересня 2015 року цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до Західного регіонального департаменту АТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору об"єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до Західного регіонального департаменту АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсними іпотечних договорів та присвоєно справі номер 569/11562/15-ц (т. 1 а.с. 95). Позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй відомо, що її мати, [PERSON] , уклавши спірний договір, грошові кошти від банку не отримувала, оскільки кошти в сумі 164 000 доларів США пішли на погашення кредитів на той час її чоловіка, [PERSON] , який 21 березня 2008 року уклав кредитний договір з банком «Фінанси та кредит» на суму 100 000 доларів США і мав ще один кредит у банку «Європейський». Також зазначає про недійсність іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року посилаючись на ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч.3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Вказує, що її неповнолітній син [PERSON] не може бути позбавлений права користування житловим будинком [ADDRESS] , у зв`язку із чим просить визнати оспорюваний договір недійсним. Ухвалою судді Рівненського міського суду Діонісьєвої Н.М. від 26 серпня 2020 року заяву представника [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] [PERSON] та [PERSON] про відвід судді Діонісьєвій Н.П. в цивільній справі №569/11562/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору та за позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсними іпотечних договорів - задоволено. Передано цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору та за позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсними іпотечних договорів до канцелярії Рівненського міського суду Рівненської області для визначення судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України (т.2 а.с. 178-180). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2020 року об`єднану справу № 569/11562/15-ц розподілено судді Рівненського міського суду Гордійчук І.О. (т. 2 а.с. 182). Ухвалою судді Рівненського міського суду Гордійчук І.О. від 14.09.2020 року заявлено самовідвід у цивільній справі №569/11562/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору та за позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсними іпотечних договорів. Справу передано канцелярії суду для здійснення авторозподілу (т.2 а.с. 187,188). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2020 року об`єднану справу № 569/11562/15-ц розподілено судді Рівненського міського суду Кучиній Н.Г. (т. 2 а.с. 190). Ухвалою судді Рівненського міського суду Кучиної Н.Г. від 16 вересня 2020 року прийнято до свого провадження цивільну справу №569/11562/15-ц. Призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 12 жовтня 2020 року (т. 2 а.с. 192,193). 12 жовтня 2020 року в судове засідання з`явилися позивач та її представник, інші учасники процесу не з`явилися, доказів вручення судових повісток до суду не повернулось та у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України судом відкладено розгляд справи на 04 листопада 2020 року. 04 листопада 2020 року в судове засідання з`явилися позивач та її представник, представник третьої особи, інші учасники процесу не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що стало підставою для відкладення розгляду справи на 27 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т. 3 а.с. 12, 13). 27 листопада 2020 року в судове засідання з`явилися позивач та її представник, інші учасники процесу не з`явилися, доказів вручення судових повісток до суду не повернулось та у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України судом відкладено розгляд справи на 21 грудня 2020 року. 21 грудня 2020 року в судове засідання з`явилися позивач та її представник інші учасники процесу не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. В судовому засіданні в режимі відеоконференції було повідомлено, що представник відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] скорочений по штату, у зв"язку з чим судове засідання відкладено на 20 січня 2021 року. 20 січня 2021 року адвокат Дем`яненко Л.П. подала до суду клопотання про розгляд судового засідання без її участі та участі позивача та просила задоволити клопотання подані раніше нею (т. 3 а.с. 29). В судовому засіданні, призначеному на 20 січня 2021 року ухвалою суду від 20 січня 2021 року замінено ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія » (вул.Ігоря Сікорського, 8 м. Київ 04112 код ЄДРПОУ 38750239 ) (т. 3 а.с. 31, 32). Залучено в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Амбрелла» (м.Київ, вул.Січових Стрільців, 77 , код ЄДРПОУ 42855051) (т. 3 а.с. 31.32). Залучено в якості третьої особи на стороні відповідачів [PERSON] ( [ADDRESS] ) (т. 3 а.с. 31, 32). Залучено до участі в даній справі в якості третьої особи на стороні відповідачів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (вул. Січових Стрільців, 60, м. Київ, код за ЄДРПОУ 09807856) (т. 3 а.с. 31, 32) (т. 3 а.с. 31, 32). Ухвалою суду від 20 січня 2021 року витребувано в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни копії договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.03.2019 року з усіма додатками та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 4648 від 23.03.2019 року з усіма копіями документів, які стали підставою для його прийняття (т. 3 а.с. 33, 34). В судовому засіданні оголошено перерву до 26 лютого 2021 року. В судовому засіданні, призначеному на 26 лютого 2021 року ухвалою суду витребувано в приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвійчука О.С. належним чином посвідчену копію іпотечного договору № 63858-110 від 11 вересня 2008 року, укладеного ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з [PERSON] та копії доданих до нього документів (т. 3 а.с. 127, 128) та оголошено перерву до 30 березня 2021 року. 30 березня 2021 року в судове засідання з`явилися позивач та її представник, інші учасники процесу не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника ТОВ «ФК «Амбрелла» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що стало підставою для відкладення розгляду справи на 19 квітня 2020 року. В судовому засіданні, призначеному на 19 квітня 2021 року ухвалою суду здійснено перехід до розгляду цивільної справи №569/11562/15-ц за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче судове засідання у справі на 20 травня 2021 року (т. 3 а.с. 186,187). Ухвалою суду 18 травня 2021 року призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т. 4 а.с. 48,49). 20 квітня 2021 року представниками відповідачів ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла» подано до суду відзиви на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , які обґрунтовані тим, що вони вважають, що під час укладання іпотечного договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Крім цього, іпотечний договір укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено, сторони іпотечного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Вказують, що впевненість позивачів в тому, що предмет іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року та сам кредитний договір № Ф1-08/63858-110 від 11.09. 2008 року буде змінений [PERSON] і [PERSON] , після реєстрації [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS] - не підтверджує помилкове уявлення позивачів, щодо природи, прав та обов`язків іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року та є безпідставним твердженням. Крім цього, не стосується природи оспорюваного правочину, встановленого ним прав та обов`язків сторін, а отже і не може бути підставою для визнання недійсним іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року. Також зазначають, що твердження [PERSON] про неотримання коштів по кредитному договору № Ф1-08/63858-110 від 11.09.2008 року, спростовуються наявними в матеріалах справи письмовим кредитним договором, заявою про видачу готівки, яка підписана позивачем та рішенням Рівненського апеляційного суду від 2-871/11 від 02.12.2013 року. 20 квітня 2021 року представником відповідача ТОВ «ФК «Амбрелла» подано до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , який обґрунтовує тим, що з посиланням про недійсність іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року на ч. 1ст. 203 ЦК України, ч.З ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не погоджується, оскільки сторонами іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року є [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Батьками неповнолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які на момент укладання оспорюваного договору не були зареєстровані за адресою [ADDRESS] та не мали будь-яких зареєстрованих прав на нерухомість за вищевказаною адресою. Вважають, що місцем проживання [PERSON] на момент укладання іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року було - квартира [ADDRESS] , оскільки місце реєстрації матері на момент укладення іпотечного договору було саме квартира [ADDRESS] . В судовому засіданні, призначеному на 20 травня 2021 року ухвалою суду витребувано в приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвійчука О.С. належним чином посвідчену копію іпотечного договору № 6040 від 21 березня 2008 року, укладеного ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з [PERSON] та копії доданих до нього документів (т. 4 а.с. 54.55) та оголошено перерву до 11 червня 2021 року. Ухвалою суду 09 червня 2021 року призначено проведення судового засідання 11 червня 2021 року в режимі відеоконференції (т. 4 а.с. 83,84). 10 червня 2021 року позивачі та їх представник подали до суду заяву про зміну підстав позову вказавши, що при укладанні даного договору діяли під впливом обману з боку [PERSON] та [PERSON] , оскільки були впевнені, що предмет іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року та сам кредитний договір № Ф1-08/63858-110 від 11.09.2008 року буде змінений останніми, після реєстрації [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS] . 11 червня 2021 року в судове засідання з`явилися позивач [PERSON] , адвокат Дем`яненко Л.П., представники відповідачів, судове засідання відкладене, у зв`язку з надходженням заяви про зміну підстав позову, з чим не ознайомлені представники відповідачів. Ухвалою суду від 11 червня 2021 року призначено проведення судового засідання 07 липня 2021 року в режимі відеоконференції (т. 4 а.с. 118, 119) та оголошено перерву до 07 липня 2021 року В судовому засіданні, призначеному на 07 липня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу №569/11562/15-ц до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07 вересня 2021 року . Визнано явку відповідача [PERSON] у судове засідання обов`язковою. Відповідно до наказу № 74- від 07.07.2021 р. суддя Кучина Н.Г. перебувала у щорічній відпустці з 02 серпня 2021 по 01 вересня 2021 року 07 вересня 2021 року в судове засідання з`явився представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія», інші учасники процесу не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що стало підставою для відкладення розгляду справи на 30 вересня 2021 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позові, просить задоволити. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позові, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просить задоволити. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] заперечив проти позовів з підстав, викладених у відзивах та просив у задоволенні їх відмовити. Заслухавши думку сторін, дослідивши наявні у справі дані та докази, суд вважає, що в позові [PERSON] , [PERSON] та в позові [PERSON] слід відмовити, з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 11 вересня 2008 року між ВАТ „Банк"Фінанси та Кредит", правонаступником якого є АТ "Банк „Фінанси та кредит" в особі філії „Північно-Західне регіональне управління" та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ф1 - 08/63858-110 та додаткова угода № 1 до даного кредитного договору від 30 жовтня 2008 року згідно якого банк надає позичальнику в тимчасове користування кредитні ресурси в сумі 164 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 17% річних на строк до 10 вересня 2022 року (т. 1 а.с. 45-47). На забезпечення виконання кредитного договору 11.09.2008 року було укладено договори поруки між ВАТ "Банк „Фінанси та кредит" та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за № 63858-110/1, № 63858-110/2, №63858-110/3, відповідно до яких у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (т. 1 а.с. 39-44). На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № Ф1 - 08/63858-110 від 11.09.2008 року, укладеним між банком і [PERSON] , 11.09.2008 року [PERSON] уклав іпотечний договір № 63858-110, посвідчений 11 вересня 2008 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчуком О.С. за реєстровим номером 4648 та передав банку в іпотеку належне йому майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями і присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих кредитним договором № Ф1 - 08/63858-110 від 11.09.2008 року (т.3 а.с. 55-57). Рішенням Рівненського міського суду від 03 жовтня 2013 року позов задоволено: стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь АТ „Банк „Фінанси та кредит": 164 000 доларів США заборгованості по кредиту, 132 689,25 доларів США заборгованості по відсоткам; 4 790 190,86 грн. нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків, а всього 296 689 доларів США та 4 790 190,86 грн., що в перерахунку становить 7 161 628 грн. 03 коп. (т. 1 а.с. 142-144). Рішенням Рівненського апеляційного суду від 02.12.2013 року рішення Рівненського міського суду від 03 жовтня 2013 року змінено, зменшено суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку з 4 790 190,86 грн. до 1500000 грн., а загальну суму стягнення з 7 161 628 грн. 03 коп. до 4231435,10 грн. ( т. 3 а.с. 195,196). 22 березня 2019 року між Публічним Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № Ф1-08/63858-11- від 11.09.2008 року, додаткової угоди № 1 від 30.10.2008 року до кредитного договору №Ф1-08/63858-110 від 11.09.2008 року та іпотечним договором № 63858-110 від 11.09.2008 року ( [PERSON] ) та договорами поруки № 63858-110/1 від 11.09.2008 року ( [PERSON] ), № 63858-110/2 від 11.09.2008 року ( [PERSON] ), № 63858-110/3 від 11.09.2008 року ( [PERSON] ) (т. 3 а.с.41-50). 22 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та Товаристовом з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Амбрелла" було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТзОВ "Фінансова компанія "Амбрелла" перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № Ф1-08/63858-11- від 11.09.2008 року, додаткової угоди № 1 від 30.10.2008 року до кредитного договору №Ф1-08/63858-110 від 11.09.2008 року та іпотечним договором № 63858-110 від 11.09.2008 року ( [PERSON] ) та договорами поруки № 63858-110/1 від 11.09.2008 року ( [PERSON] ), № 63858-110/2 від 11.09.2008 року ( [PERSON] ), № 63858-110/3 від 11.09.2008 року ( [PERSON] ) (т. 4 а.с. 133-134). Відповідно до договору купівлі- продажу нерухомого майна від 25.06.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Амбрелла" та [PERSON] , яким продавець, діючи відповідно до до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" продав, а покупець купив земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Право на продаж вказаного нерухомого майна належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Амбрелла" (іпотекодержателю) на підставі: договору іпотеки № 63858-110 від 11.09.2008 року, посвідченого 11 вересня 2008 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчуком О.С. за реєстровим номером 4648, укладеного 11 вересня 2008 року між ВАТ "Банк Фінанси та кредит" та [PERSON] ; договору відступлення (купівлі продажу) права вимоги, посвідченим 22 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим № 438, укладеного 22 березня 2019 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТзОВ "Фінансова Компанія "Довіра та гарантія"; договору відступлення (купівлі продажу) права вимоги, посвідченим 22 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим № 439, укладеного 22 березня 2019 року між ТзОВ "Фінансова Компанія "Довіра та гарантія" та ТзОВ "Фінансова компанія "Амбрелла" (т. 4 а.с. 143,144). Відповідно до договору купівлі- продажу нерухомого майна від 25.06.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Амбрелла" та [PERSON] , яким продавець, діючи відповідно до до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" продав, а покупець купив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Право на продаж вказаного нерухомого майна належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Амбрелла" (іпотекодержателю) на підставі: договору іпотеки № 63858-110 від 11.09.2008 року, посвідченого 11 вересня 2008 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчуком О.С. за реєстровим номером 4648, укладеного 11 вересня 2008 року між ВАТ "Банк Фінанси та кредит" та [PERSON] ; договору відступлення (купівлі продажу) права вимоги, посвідченим 22 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим № 438, укладеного 22 березня 2019 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТзОВ "Фінансова Компанія "Довіра та гарантія"; договору відступлення (купівлі продажу) права вимоги, посвідченим 22 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим № 439, укладеного 22 березня 2019 року між ТзОВ "Фінансова Компанія "Довіра та гарантія" та ТзОВ "Фінансова компанія "Амбрелла" (т. 4 а.с. 146,147). Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Змінивши підстави позову, позивачі зазначають про недійсність іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року, посилаючись на ст. 230 ЦК України, у відповідності до якої особа, яка вчинила правочин, діяла під впливом обману з боку [PERSON] та [PERSON] , тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ст. 626 ЦК України 1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 2. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. 3. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.627 ЦК України 1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; 2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення суми, на яку має бути застрахований предмет іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 521/16279/15-ц. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що під час укладання іпотечного договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців - іпотекодержателя; прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів - іпотекодавця; зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність. Крім цього, іпотечний договір укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено, сторони іпотечного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в порушення наведених положень, позивачами не доведено належними та допустимими доказами наявності факту обману відповідачами, у той час як наявність умислу в діях відповідачів, істотність значення обставин щодо яких осіб введено в оману, і сам факт оману повинні довести особи, які діяли під впливом обману. Посилання позивачів у заяві про зміну підстав позову на те, що для споживача як більш слабкого суб"єкта економічних відносин існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кошти, суд не приймає до уваги, з огляду на таке. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будьяких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс 15. Судом встановлено, що спірний іпотечний договір від 11.09.2008 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, жодних несправедливих умов в договорі іпотеки для споживача не встановлено, а відтак вказані посилання позивачів на рішення Конституційного Суду України від 11.11.2011 року у справі № 1-26/2011 року в даному випадку є хибним. Крім того, суд зауважує, що обіцянка [PERSON] і [PERSON] , змінити предмет іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року та сам кредитний договір № Ф1-08/63858-110 від 11.09.2008 року, після реєстрації [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS] , не стосується природи оспорюваного правочину, встановленого ним прав та обов`язків сторін, а отже і не може бути підставою для визнання недійсним іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року. З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України суб`єктом введення в оману є лише сторона правочину, а позивач посилається на обіцянку дану їм третіми особами, які не є сторонами договору іпотеки № 63858-110 від 11.09.2008 року, суд приходить до висновку, що підстави для визнання оспорюваного договору недійсним як такого, що вчинений внаслідок обману - відсутні. Відповідно до п. 20 Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 6.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Частинами 1, 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ст. ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що сторонами іпотечного договору від 11.09.2008 року в момент його укладення виконано вимоги закону щодо форми та змісту, зокрема погодження істотних умов і цей договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору, укладеного під впливом обману. Крім того, позивач [PERSON] зазначає про недійсність іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року, посилаючись на ч.1 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Позивач [PERSON] посилається на те, що її неповнолітній син, [PERSON] не може бути позбавлений права користування житловим будинком [ADDRESS] , у зв`язку із чим просить визнати оспорюваний договір недійсним. Щодо застосування ч.3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», то суд зазначає, що сторонами іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року є [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Як вбачається з п. 4 іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року, предмет іпотеки на момент укладання оспорюваного договору належав [PERSON] на праві приватної власності (т. 3 а.с. 55). В той же час, як вбачається з матеріалів справи, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та які на момент укладання оспорюваного договору не були зареєстровані за адресою [ADDRESS] та не мали будь-яких зареєстрованих прав на нерухомість за вищевказаною адресою. Частина 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону прав дитинства» визначає, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. З дослідженої в судовому засіданні прописки з будинкової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 05 березня 2008 року (т. 1 а.с. 119). Разом з тим, посилання [PERSON] на те, що лише після розірвання шлюбу з [PERSON] у 2011 році їй стало відомо, що в день раніше укладення кредитного договору 21 березня 2008 року її було знято з реєстрації з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано в квартирі [ADDRESS] не заслуговують на увагу суду, оскільки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не доведено належними та допустимими доказами. Суд зазначає, що безпосередньо самі позивачі у своїй позовній заяві вказують, що в момент укладання кредитного договору та як наслідок іпотечного договору, [PERSON] було зареєстровано у квартирі [ADDRESS] , а її син - [PERSON] не мав зареєстрованого місця проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім цього, відповідно до п. 6.9. оспорюваного договору сторони погодилися, що діти віком до 18 років не проживають та не мають права користування предметом іпотеки. Враховуючи, що на момент укладення спірного договору, [PERSON] було зареєстровано у квартирі [ADDRESS] , а відтак місцем проживання [PERSON] на момент укладання іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року була - квартира [ADDRESS] . З оглянутого в судовому засіданні копії паспорта [PERSON] (т. 1 а.с. 103 на звороті) та будинкової книги (т. 1 а.с. 124) вбачається, що місце проживання останньої та її сина зареєстроване за адресою [ADDRESS] лише з 30 серпня 2011 року, тобто після укладання іпотечного договору. За змістом ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч.1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Відповідно до п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що згідно зі ст.32 ЦК, ст. 177 СК та ст. 17 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. У зв`язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна одночасно є законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення договору. Судом встановлено, що неповнолітній, [PERSON] , [INFO] на момент укладення іпотечного договору не мав права власності на предмет іпотеки та був зареєстрований за адресою іпотечного майна [ADDRESS] лише з 30 серпня 2011 року, тобто після укладення іпотечного договору, крім того, доказів проживання малолітнього на момент укладення спірного договору у іпотечному майні суду позивачами не надано та в судовому засіданні не встанолено. Отже, оспорюваний договір іпотеки не зменшив і не обмежив права дитини, яка користується житловим будинком, що є предметом іпотеки на теперішній час. Суд звертає увагу на те, що сам факт укладення правочину без попередньої згоди органу опіки та піклування не є безумовним підтвердженням існування підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинено батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої подано позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових права дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо житлового приміщення. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що: дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків; сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не є беззаперечною підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові 20 листопада 2019 року у справі № 520/15250/15-ц. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] , як іпотекодавець на момент укладання оспорюваного договору, не був ні батьком [PERSON] , ні особою, яка його замінює та місцем проживання [PERSON] на момент укладання іпотечного договору № 63858-110 від 11.09.2008 року було - квартира [ADDRESS] та здійсненням реєстрації місця проживання [PERSON] з сином за адресою [ADDRESS] - 30.08.2011 року, тобто після укладання іпотечного договору, то суд приходить до висновку, що оспорюваний договір не порушує законодавства України в сфері основ соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, а ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та не підлягає застосуванню. Крім цього, доводи позову [PERSON] , що її матір [PERSON] не отримувала кошти за кредитним договором № Ф1-08/63858-110 від 11.09.2008 року, є підставою для нікчемності правочину, не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина встановлена рішенням Рівненського міського суду від 03.10.2013 року, яким позов задоволено та рішенням Рівненського апеляційного суду від 02.12.2013 року змінено, зменшено суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку з 4 790 190,86 грн. до 1500000 грн., а загальну суму стягнення з 7 161 628 грн. 03 коп. до 4231435,10 грн. При цьому, в зазначеному рішенні Рівненського міського суду від 03.10.2013 року суду дано оцінку поясненням позивача та з посиланням на п. 4 глави 3 розділу III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року № 768/8089, спростовано її твердження про неотримання нею кредитних коштів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, шо набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом. Так, суд вважає обставини отримання [PERSON] коштів по кредитному договору № Ф1 -08/63858-110 від 11.09.2008 року не підлягають доказуванню та не є предметом цієї справи. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Амбрелла», треті особи [PERSON] , ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним іпотечного договору та [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія », [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсними іпотечних договорів задоволенню не підлягають через необґрунтованість та безпідставність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed