Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна, яким просить звільнити з-під арешту земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4622710100:01:009:0059, обтяження №311339 від 11.03.2013 року, яке зареєстроване на підставі постанови ВП №30933112 від 30.01.2013 року відділу ДВС Жовківського РУЮ. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є він являється власником житлового будинку площею 103,1 м.кв. (реєстраційний номер нерухомого майна 6188305) та земельної ділянки площею 0,06 га (кадастровий номер 4622710100:01:009:0059) за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі - продажу № 1955 від 05.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Г.Я.. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майно, що сформована за адресою нерухомого майна: [ADDRESS] , Відділом державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції зареєстровано обтяження № 311339 від 11.03.2013 р. на земельну ділянку площею 0,06 га, за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що звернувся до Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про вилучення обтяження № 311339 від 11.03.2013 р., однак отримав у відповідача відповідь № 3102 від 25.02.2021 року, в якій зазначено, що обтяження №311339 від 11.03.2013 р. зареєстровано на підставі виконавчого провадження № 30933112 на виконання виконавчого листа № 2-631/10 від 06.11.2008 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Ерсте Банк" 747805,20 грн., який 22.08.2013 року повернутий стягувану на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року). Додатково звертає увагу суду, що станом на дату реєстрації обтяження (11.03.2013 року) [PERSON] та [PERSON] не були власниками земельної ділянки площею 0,06 га, за адресою: [ADDRESS] , оскільки з 05.07.2007 року, позивач являється власником вищезазначеної земельної ділянки. Вказує, що вищезазначене позбавляє права позивача розпоряджатися своїм майном. Просить позов задоволити. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак представник позивача - адвокат Сиськова О.Л. до суду подала заяву, в якій просить справу слухати у відсутності позивача та його представника за наявними у справі матеріалами, позов підтримали в повному обсязі, просять задоволити. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №255937270 від 11.05.2021 року [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу№1955 від 05.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу ЧемерисГ.Я.. Також, в інформації зазначено обтяження нерухомого майна - арешт земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 311339, підстава обтяження: постанова, ВП №30933112, виданий: 30.01.2013, видавник: ВДВС Жовківського РУЮ. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу Українирозглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Заст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження`особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На даний час позивач позбавлений права розпорядитися належним йому майном через наявність арешту. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1 ,2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Крім того, у відповіді від 25.02.2021 року начальник Жовківського районного відділу Державної виконавчої служби зазначив, що у ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" містить перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт може бути знятий за рішенням суду. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави, передбачені законом, для для задоволення позовних вимог повному обсязіта зняття арешту з земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] тому, що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном, і суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved