Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

У серпні 2014 року позивачки звернулися до суду з позовом, в якому просили встановити факт родинних відносин та усунути від права спадкування [PERSON]. В обґрунтування вимог зазначають, що позивачка [PERSON], [INFO], 27 серпня 1955 року зареєструвала в виконавчому комітеті Чумаківської спільної ради Дніпропетровського району шлюб із [PERSON] та прийняла його прізвище «[PERSON]». [PERSON] являється її рідною донькою. [PERSON] мала рідного брата - [PERSON], [INFO]. [PERSON], відповідач по справі, є рідним сином [PERSON]. У 1980 році [PERSON] захворів на шизофренію. З того часу він знаходився на диспансерному обліку у лікаря психіатра Дніпропетровської центральної лікарні, та кожен рік проходив лікування в Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні на Ігрені. Так як, він не міг розуміти значення своїх дій та ними керувати, то виконавчим комітетом Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 10.07.1992 року за № 24 я, [PERSON] була призначена опікуном [PERSON], бо його дружина - [PERSON], відмовилася бути опікуном. З цих пір, позивачки опікувалися над хворим. [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки, [PERSON] став вести себе агресивно, дуже боявся залишатися на одинці та постійно носив з собою ніж, позивачки в 1998 році вселили його до, а в 2008 році офіційно зареєстрували його у вищезазначеному будинку, де він проживав до дня смерті. У цьому ж володінні разом з ним постійно проживала [PERSON] та [PERSON] Хворий перебував на повному утриманні позивачок, оскільки його пенсія була мінімальною і її не вистачало для забезпечення хворого ліками та належним харчуванням. Ні дружина хворого, ні його син не переймалися станом здоров'я [PERSON], жодним чином не допомагали, навіть не відвідували його, хоч і проживали з ними в одному селі на одній вулиці. Відповідач не вважав [PERSON] своїм батьком, соромився його. Хворий іноді навідувався до своєї сім'ї, бо дуже сумував за нею та не розумів, чому його позбавили домівки, але відповідач виганяв його з двору, погрожував. [INFO] року [PERSON] помер, але відповідач навіть не прийшов на похорон. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - земельна ділянка розміром 2,390 га,Ю що розташована на території КСК «Кіровський» Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка належить померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 13 грудня 1999 року. Заповіт він не залишив, та і не міг цього зробити, оскільки був практично недієздатною людиною. Відповідач є спадкоємцем першої черги, тому він звернувся до приватного нотаріусу з заявою про прийняття спадщини після померлого. [PERSON] є спадкоємцем другої черги, тому вона звернулася до нотаріуса з заявою, про відмову від прийняття спадщини на користь своєї доньки [PERSON] В свою чергу [PERSON] подала до нотаріального округу заяву про прийняття спадщини після померлого батька. Незважаючи на те, що відповідач є спадкоємцем першої черги, позивачки вважають, що він не має підстав бути спадкоємцем після померлого, оскільки відповідач не переймався станом здоров'я померлого та не хотів з ним спілкуватися. До того ж, у позивачки [PERSON] виникла потреба встановлювати родинні зв'язки з [PERSON], так як останній, не розуміючи значення своїх дій, зложив до купи одяг та всі документи, і підпалив. Тому, позивачки вимушені звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачки позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі, з причин зазначених у позові. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог, та зазначив, що перебіг хвороби батька та обставини призначення [PERSON] опікуном, йому мало відомі за малолітнім віком на той час. Батько лікувався в психіатричній лікарні, куди вони з матір'ю весь час їздили. Доказів, що хворий батько проживав разом з [PERSON] та [PERSON] немає. Від батька він не відмовлявся, будь-якого психологічного чи фізичного насильства до нього не застосовував. Піклуватися про батька не міг, в силу свого малолітства. Вже після одруження, він періодично телефонував до матері, [PERSON] та через інших родичів цікавився станом здоров'я батька. Ніяких звернень до нього стосовно допомоги не надходило. Сам батько ні до нього, ні до матері також не звертався. Про смерть батька позивачки йому не повідомили, він дізнався лише про це лише після похорон. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, та зазначив, що підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON] немає. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте у попередніх судових засіданнях пояснював, що померлий [PERSON] доводився йому братом, був хворий та дійсно знаходився на повному утриманні своєї сестри [PERSON] Відповідач жодним чином допомоги не надавав. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови , якщо таке право на спадкування існує. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 17 січня 2014 року виконавчим комітетом Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.15). Після його смерті відкрилася спадщина. [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріусу Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. [PERSON], як спадкоємець другої черги за законом, надала приватному нотаріусу Дніпропетровського районного нотаріального округу заяву про те, що вона відмовляється від спадщини, що відкрилася після смерті її брата, на користь своєї доньки - [PERSON]. У свою чергу [PERSON] подала до Дніпропетровського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини після смерті свого рідного дядька. У своїй позовній заяві позивачки зазначили, що [PERSON], дівоче прізвище «[PERSON]», та [PERSON], [INFO], є рідними сестрою та братом. У свою чергу, [PERSON] є матір'ю [PERSON]. [PERSON] був одружений з [PERSON], від шлюбу вони мають сина - [PERSON], який є відповідачем по справі. За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. У позовній заяві позивачки просили встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року, оскільки така потреба виникла у зв'язку з тим, що свідоцтво про народження було втрачено. При зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції про надання даних про народження [PERSON], [PERSON] отримала відповідь про те, що проведена перевірка з 1937 року і по 1941 рік по поточній державній реєстрації та з 1940 року по теперішній час по поновленій реєстрації, але актовий запис про народження [PERSON], що народився [INFO] року, в архіві відділу відсутній, за даний період архів зберігся частково. Із матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], який помер [INFO] року та до одруження мала прізвище «[PERSON]». Даний факт, також був підтверджений у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином, суд прийшов висновку, що позовна вимога, стосовно встановлення родинних відносин між [PERSON] та померлим [INFO] року [PERSON] знайшла своє підтвердження у судовому засідання та підлягає задоволенню. Також, як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] у 1980 році захворів на психіатричне захворювання - шизофренію, параноїчної форми, галюцинаторно параноїдний синдром, що підтверджується довідкою № 4772 від 25 грудня 2014 року, виданою КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» (а.с. 51). З цього часу він перебував на диспансерному обліку у лікаря - психіатра Дніпропетровської центральної лікарні. Проходив курс лікування в Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні на Ігрені та амбулаторно лікувався в Степнянській амбулаторії загальної практики сімейної медицини. За станом здоров'я [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та ними керувати, тому виконавчим комітетом Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 10.07.1992 року за № 24, [PERSON] була призначена опікуном [PERSON] (а.с. 17), бо його дружина - [PERSON], відмовилася бути опікуном. З тих пір і до моменту смерті, [PERSON] проживав разом з позивачками у домоволодінні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке на праві приватної власності належить [PERSON] Хворий знаходився на повному утриманні [PERSON] та [PERSON], оскільки мав мінімальну пенсію, якої на лікарські засоби та належне харчування не вистачало. [PERSON] потребував постійного догляду, оскільки поводив себе дуже агресивно, дуже боявся залишатися на одинці. З сім'єю він не спілкувався, але постійно говорив, що сумує за ними та хоче спілкуватися. Також, факт перебування [PERSON] на утриманні позивачок, підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали на те, що дружина [PERSON] відмовилася бути його опікуном, турбувалася про нього лише сестра та племінниця. Хворий постійно говорив, що хоче спілкуватися з сім'єю, дуже сумує за ними. Обґрунтовуючи позовні вимоги про усунення [PERSON] від права спадкування, позивачки посилаються на той факт, що відповідач жодної допомоги по догляду за батьком не надавав, соромився його, не хотів спілкуватися. А коли померлий [PERSON] приходив до сина додому, відповідач проганяв його та погрожував. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому доказування жодним чином не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Обов'язковою підставою для усунення від спадкування є ухилення спадкоємця від надання допомоги, тобто необхідно підтвердити належними доказами, що спадкодавець звертався до спадкоємця за допомогою у зв'язку із похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом та був у безпорадному стані, натомість спадкоємець відмовив у наданні допомоги (активне ухилення) або просто не вчинив дій для надання допомоги (пасивне ухилення). [PERSON], [PERSON], у порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надали суду доказів, які б свідчили що спадкодавець звертався до відповідача за допомогою, оскільки він потребував допомоги саме його, а він відмовляв щодо надання такої допомоги. Тому, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовна вимога стосовно усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON], задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, в частині немайнових вимог, тому з відповідача на користь позивачки [PERSON] нинеобхідно стягнути судові витрати за немайнову вимогу по справі у розмірі 243 грн.60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial