Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

У квітні 2021 року позивач комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Як стверджував позивач, до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надавалися ПАТ "Київенерго", а з 01 травня 2018 року його правонаступником - позивачем КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго". Відповідач належним чином не сплачувала за отримані послуги, внаслідок чого допустила заборгованість з оплати послуг спожитих у період до 01 травня 2018 року у сумі 36676,60 грн та заборгованість з оплати послуг спожитих у період з 01 травня 2018 року у сумі 51594,72 грн. З цих підстав КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 6810,41 грн, заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з постачання гарячої води у сумі 29866,19 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 4928,25 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з постачання гарячої води у сумі 46666,47 грн, а також присудити з відповідача витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у сумі 33,00 грн та судовий збір у сумі 2270,00 грн. Відповідач відзив на позовну заяву КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" до суду не подала. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , яка є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" за адресою: [ADDRESS] , зобов`язана своєчасно та у повному обсязі сплачувати КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" за спожиті житлово-комунальні послуги, незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 11 жовтня 2018 року між ПАТ "Київенерго" та КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18. П. 1.1 зазначеного договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії. Таким чином КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" набуло права вимоги до [PERSON] за грошовими зобов`язаннями з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії. Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 6810,41 грн, заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з постачання гарячої води у сумі 29866,19 грн, заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 4928,25 грн, заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з постачання гарячої води у сумі 46666,47 грн, позивач посилався на долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості за період з 01 липня 2015 року до 30 квітня 2021 року (а.с. 51-52). Однак зазначеним розрахунком підтверджується лише наявність заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 6810,41 грн та заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з постачання гарячої води у сумі 29866,19 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Будь-яких доказів на підтвердження наявності заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 4928,25 грн та заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з постачання гарячої води у сумі 46666,47 грн позивачем не надано (зокрема, розрахунку заборгованості за означений період). З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6810,41 грн та заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з постачання гарячої води у сумі 29866,19 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні підтвердження понесення позивачем витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у сумі 33,00 грн. У зв`язку з цим суд відмовляє позивачеві у компенсації зазначених витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 943,18 грн (36676,60 грн / 88271,32 грн х 2270,00 грн = 943,18 грн).

Outcome: partial