Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником трикімнатної квартири № 4, що розташована на першому поверсі у першому підїзді будинку 9 по вул. Запорізькій у м. Запоріжжя та постійно в ній проживає разом зі своєю родиною. На першому поверсі у першому підїзді зазначеного будинку розташоване нежитлове приміщення № 3, яке є суміжним з квартирою позивачки та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON]. За результатами досліджень рівень вібрації у квартирі позивача значно перевищує допустимі норми, в звязку з чим проживання та користування належною позивачу квартирою є неможливим. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не вирішують питання про приведення свого нежитлового приміщення у відповідності з будівельними нормами та правилами, позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю шляхом зобовязання [PERSON], [PERSON] привести нежитлове приміщення у відповідності з будівельними нормами та правилами, забезпечивши звукоізоляцію та віброізоляцію несучих конструкцій таким чином, щоб забезпечити рівень вібрації у квартирі № 4 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій у м. Запоріжжя у відповідності з санітарними нормами, а також забезпечивши відокремлення приміщення зазначеної квартири протипожежними перегородками 1-го типу і перекриттями 3-го типу без прорізів. До початку розгляду справи по суді позивач уточнив підстави своїх позовних вимог (а.с. 52-53). Ухвалою суду від 03.04.2017 р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача був залучений [PERSON]. (а.с. 92-93) В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та підтвердили обставини які викладені в уточненій позовній заяві, просять суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки вона не порушує прав позивача, а виконанні роботи відповідають будівельним нормам та правилам. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] надала суду письмові заперечення проти позову, з яких вбачається, що відповідачі заперечують проти позову у повному обсязі, оскільки вони не порушують прав позивача, а виконанні роботи відповідають будівельним нормам та правилам. (а.с. 31-32) В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, проте надав суду письмові пояснення з яких вбачається, що позовні вимоги він підтримую у повному обсязі та просить їх задовольнити, а розгляд справи просить провести без його участі. Вивчивши матеріали цивільної справи, взявши до уваги пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача [PERSON], представника відповідача, пояснення третьої особи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є співвласниками трикімнатної квартири № 4, що розташована на першому поверсі у першому підїзді будинку 9 по вул. Запорізькій у м. Запоріжжя, на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 666 від 30.07.1996 р. та технічного паспорту на квартиру (а.с. 5, 54-55). В цьому ж будинку на першому поверсі у першому підїзді розташоване нежитлове приміщення № 3, яке є суміжним з квартирою позивачів та належить на праві власності [PERSON], [PERSON], що було визнано під час судового засідання представником відповідачів [PERSON] та підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 79402803 від 02.02.2017 р. (а.с. 6-7). На звернення [PERSON] комісією Запорізької міської ради та Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області була проведена перевірка нежитлового приміщення № 3 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій за результатами якої було складено акт від 17.12.2015 р. (а.с. 8). Як вбачається з зазначеного акту квартира № 3 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій, згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради "Про переведення квартири [ADDRESS] до нежитлового фонду", є нежитловим приміщенням та використовується під магазин реалізації продовольчих товарів. У торговому залі магазину працює 4 од. холодильного обладнання для зберігання продукції (торти, тістечка). Холодильне обладнання знаходиться на відстані 0,5 м від стін приміщення. Відповідно до висновків комісії в приміщенні магазину здійснюється реалізація продовольчих товарів без експлуатаційного дозволу на роботу магазину та лабораторно-інструментальних досліджень навколишнього середовища. Як вбачається з припису № 49 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 25.04.2016 р. та припису № 50 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 25.04.2016 р. відповідачам було заборонено експлуатувати обєкт з 25.04.2016 р. до прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку (а.с. 84, 87). Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 25.05.2016 р. № ЗП 142161441273 в нежитловому приміщенні № 3 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій була проведена реконструкція під магазин продовольчих, непродовольчих товарів та офіс та обєкт було введено в експлуатацію (а.с. 33-35). В судовому засіданні позивач пояснив, що починаючи з серпня 2014 року в її квартирі зявилася вібрації від роботи холодильного обладнання, яке розташоване в суміжному з її квартирою нежитловому приміщенні № 3 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій. До цього часу будь-якої вібрації у квартирі не було. На початку позивач намагалася домовитися з власниками нежитлового приміщення, які є відповідачами по справі. Але приводити своє приміщення у належний стан вони відмовились. Зазначені дії власників змусили позивача звертатися до різних державних органів зі скаргами. На час виведення з експлуатації нежитлового приміщення вібрація у квартирі припинилася. Після проведення в травні 2016 року реконструкції в нежитловому приміщенні № 3 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій та введення його в експлуатацію вібрація у квартирі позивача зявилася знову. Зазначені пояснення позивача підтверджуються письмовими пояснення третьої особи [PERSON] та показами свідка [PERSON]. На звернення позивача ДУ "Запорізькій ОЛЦ МОЗ України" було проведено дослідження вібрації у квартирі позивача за адресою [ADDRESS]. Відповідно до протоколу № 323 від 26.08.2016 р. в октановій полосі із середньогеометричною частотою 2 Гц в вертикальному напрямку зареєстровано перевищення допустимого рівня вібрації на 1 дБ відповідно до СН 1304-75 " Санитарные нормы допустимых вибраций в жилых домах " (а.с. 12). 22 грудня 2016 р. ДУ "Запорізькій ОЛЦ МОЗ України" було повторно складено протоколи № 849, 850, 851 проведення дослідження вібрації. Відповідно до висновків ДУ "Запорізькій ОЛЦ МОЗ України" рівні вібрації у житловому приміщенні № 4 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій не перевищують гранично допустимі. Підстава: СН 1304-75 "Санитарные нормы допустимых вибраций в жилых домах", п. 2.2. (а.с. 13-14) Усуваючи розбіжності у змісті зазначених протоколів суд зазначає, що відповідно до п. 1 протоколів № 849, 850, 851 від 22.12.2016 р. дослідження провадились у денний час. Пунктом 2.2. СН 1304-75 "Санитарные нормы допустимых вибраций в жилых домах" встановлені допустимі величини рівнів вібрації (табл. 1) та поправки (табл. 2). Поправки к нормативним рівням вносяться на характер вібрації, час доби та тривалість її впливу. Як вбачається з табл. 1 СН 1304-75 в октановій полосі із середньогеометричною частотою 2 Гц рівень віброшвидкості не повинен перевищувати 79 дБ. А згідно з табл. 2 СН 1304-75 для денного часу доби застосовується поправка у +5 дБ. Відповідно до п. 10 протоколу № 850 від 22.12.2016 р. в октановій полосі із середньогеометричною частотою 2 Гц рівень віброшвидкості по осі Z складає у середньому 80, 7 дБ. Відповідно до п. 10 протоколу № 851 від 22.12.2016 р. в октановій смузі із середньогеометричною частотою 2 Гц рівень віброшвидкості по осі Z складає у середньому 80, 2 дБ. З врахуванням встановлених СН 1304-75 "Санитарные нормы допустимых вибраций в жилых домах" допустимих рівнів вібрації 79 дБ (табл. 1) та поправки 0 для нічного часу доби (табл. 2) суд приходить до висновку, що рівень вібрації у квартирі позивача для нічного часу доби перевищує гранично-допустимі норми. При цьому, протокол № 849 від 22.12.2016 р. було складено при вимкненому холодильному обладнанні (п. 3 протоколу). Відповідно до п. 10 протоколу № 849 від 22.12.2016 р. в октановій смузі із середньогеометричною частотою 2 Гц рівень віброшвидкості по осі Z складає у середньому 76, 2 дБ, що підтверджує факт наявності вібрації у квартирі позивача від роботи холодильного обладнання, яке розташоване у нежитловому приміщенні відповідачів. А згідно з листом Департаменту житлово-комунального господарства МКП "Основаніє" № Л-299 від 12.09.2016 р. в підвальному приміщенні обладнання та механізми, що можуть утворювати вібрацію у квартирі [ADDRESS] відсутнє, а 25.08.2016 р., в день коли проводились лабораторно-інструментальні дослідження вібрації, роботи працівниками МКП "Основаніє" з діючими механізмами, які можуть утворювати вібрацію, не проводилися (а.с. 15). Таким чином, протоколи вимірювання вібрації в квартирі позивача, що складені ДУ "Запорізькій ОЛЦ МОЗ України", є належним доказом перевищення допустимих рівнів вібрації від холодильного обладнання, яке розташоване у нежитловому приміщенні відповідачів, та, як наслідок, порушення права позивача та разом проживаючих з ним осіб на належне користування квартирою. Крім цього, відповідно до листа Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області № 01/11-15/372 від 24.01.2017 р. відокремлення нежитлового приміщення від приміщень житлової частини здійснюється шляхом облаштування протипожежної перегородки 1-го типу (ЕІ 45) і перекриття 3-го типу (RЕІ 45) без прорізів (а.с. 57). Відповідно до п. 7 Декларацією про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 25.05.2016 р. № ЗП 142161441273 під час реконструкції у нежитловому приміщенні № 3 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій було проведені роботи з гідроізоляції примикання перегородки в приміщенні санвузла та мийки, встановлення мийки, звукоізоляції міжквартирних перегородок з обшивкою гіпсокартоном, встановлення дзвінка для мало мобільних груп населення. Роботи з облаштування протипожежної перегородки 1-го типу (ЕІ 45) і перекриття 3-го типу (RЕІ 45) без прорізів не провадились (а.с. 33-35). Будь-які інші докази, які б свідчили, що у нежитловому приміщенні № 3 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій облаштована протипожежна перегородка 1-го типу (ЕІ 45) і перекриття 3-го типу (RЕІ 45) без прорізів, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 11 Закону України "Про будівельні норми" застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення. У разі якщо у будівельних нормах є посилання на стандарти, то ці стандарти є обов'язковими до застосування. Відповідно до п. 7.4. ДБН В.2.2-23:2009 розміщення вбудованих та вбудовано-прибудованих підприємств торгівлі не повинно порушувати гігієнічних нормативів фізичних, хімічних та біологічних факторів у приміщеннях житлових будинків. А згідно з п. 7.16., 7.18. ДБН В.2.2-23:2009 звукоізоляція і віброізоляція будівельних конструкцій окремо розташованих підприємств роздрібної торгівлі та вбудовано-прибудованих (прибудованих) або вбудованих у житлові будинки чи будинки іншого призначення повинні відповідати вимогам ДБН В.1.2-10, СНиП ІІ-12, СН 1304, СН 3077, ДСН 3.3.6.037, ДСН 3.3.6.039. Допустимі рівні вібрації та інфразвуку від зовнішніх та внутрішніх джерел в будинках з вбудованими та вбудовано-прибудованими підприємствами торгівлі не повинні в житлових приміщеннях перевищувати величин, регламентованих СН 1304 і СанПиН 42-120-4948. Відповідно до п. 51 Санітарних правил для підприємств продовольчої торгівлі № 5781-91 від 16.04.1991 р. (СанПіН 5781-91) на підприємствах продовольчої торгівлі, які розташовані в житлових будинках, необхідно передбачати вібро-шумозахисні заходи, які забезпечують належні умови праці робітників підприємства та умови проживання людей. Відповідно до п. 10.2.12 ДБН В.1.1-31:2013 у разі наявності у житлових будинках підприємств торгівлі, громадського харчування або інших закладів громадського призначення з джерелами шуму необхідно передбачати при проектуванні відповідні конструктивно-планувальні заходи і застосовувати будівельно-акустичні засоби щодо зниження повітряного і структурного шуму, що проникає в приміщення квартир і на прилеглу територію, до величин, що не перевищують допустимих рівнів шуму як для денного, так і для нічного часу доби. А згідно з пп. а) п. 10.2.4 ДБН В.1.1-31:2013 для запобігання виникненню структурного шуму і його поширенню по будівельних конструкціях треба вживати таких основних заходів: підлогу в приміщеннях із джерелами шуму і вібрації треба виконувати плаваючою у вигляді залізобетонної плити, укладеної на пружний звукоізоляційний шар. Вибір параметрів плити, матеріалу звукоізоляційного шару і його параметрів (товщина, густина, динамічна жорсткість) в залежності від встановленого обладнання повинен здійснюватися на основі розрахунку з забезпеченням необхідної звуко- і віброізоляції. Відповідно до п. 4.22. ДБН В.2.2-15-2005 приміщення громадського призначення, розташовані в житлових будинках (згідно з 2.50 цих Норм), крім одноквартирних і зблокованих будинків, слід відокремлювати від приміщень житлової частини протипожежними перегородками 1-го типу і перекриттями 3-го типу без прорізів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. А згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова від 19.11.2014 р. по справі № 6-180цс14 та від 17.09.2014 р. по справі № 6-137цс14) з врахування змісту цієї статті в поєднанні з положеннями ст. 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність (п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)"). Аналізуючи наведені норми матеріального права, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів про відсутність порушення з їх боку права власності позивача на квартиру виходячи з наступного. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ч.1 ст.382 ЦК України). Власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ч.1 ст.383 ЦК України). Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна не зобов'язаний доводити неправомірність дій відповідача. Власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном. Особа, яка створює перешкоди - відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки. [PERSON] є власником квартири № 4 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій. У сенсі положень статті 379 ЦК України квартира № 4 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій - є житлом [PERSON], а тому має відповідати встановленим санітарно-технічним нормам та вимогам, бути благоустроєним стосовно умов відповідного населеного пункту. Зазначені вище докази у справі підтверджують не відповідність житла [PERSON] санітарно-технічним нормам в силу перевищення гранично допустимих рівнів вібрації із-за роботи холодильного обладнання у нежитловому приміщенні відповідачів, а, відтак, право [PERSON] на житло є порушеним. Між позивачем, як власником квартири, та відповідачами, як порушниками його прав, відсутні договірні відносини, тому вимоги [PERSON] у сенсі положень статті 391 ЦК України є речово-правовим засобом захисту права власності від порушень, не пов'язаним із позбавленням володіння. [PERSON] доказала факт існування перешкод у здійсненні користування майном, що призначене для постійного власного проживання та проживання членів сім'ї, натомість відповідачі, які створюють перешкоди (не забезпечують виконання будівельних робіт з дотриманням санітарно-технічних норм щодо вібрації) у здійсненні користування майном (проживання в житлі за нормальних умов), не довели правомірний характер своєї поведінки. Суд також відхиляє посилання відповідачів на відповідність виконаних будівельних робіт вимогам містобудівного законодавства, оскільки відповідно до Декларації про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 25.05.2016 р. № ЗП 142161441273 та Акту на закриття прихованих робіт № 2 від 17.05.2016 р. відповідачами під час реконструкції у нежитловому приміщенні № 3 житлового будинку 9 по вул. Запорізькій було проведені роботи, зокрема, з звукоізоляції міжквартирних перегородок з обшивкою гіпсокартоном. Як вбачається з акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 18.07.2016 р. проектом передбачалося для зниження рівня шуму в торгівельному залі улаштування звукоізоляції з мінеральних плит типу "Ізовер" 50 мм з обшивкою вапнокартоном. Проведена перевірка підтверджує відповідність виконаних будівельних робіт з звукоізоляції приміщення проектній документації та державним будівельним нормам. При цьому, позивачем був доведений факт невідповідності виконаних відповідачами будівельних робіт вимогам будівельних, санітарних норм та правил, щодо вібрації, а не звукоізоляції приміщення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. 60 коп. (а.с. 2) Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 320 грн. 00 коп. з кожного.

Outcome: partial