Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем та розділити спільне майно подружжя, а саме: виділити їй у власність автомобіль "Тойота" RAV4, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] та 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS]; у власність відповідача виділити 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що у вересні 1994 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, від котрого вони мають двох дочок. Однак шлюбні відносини між сторонами не склались, сім'ю зберегти не має можливості, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, оскільки вони втратили один до одного почуття та розуміння, спільного господарства не ведуть вже останні два роки. Також вказує, що за період спільного життя подружжя придбано було зазначене майно. Вказане мано є спільним майном подружжя, тому позивачка просить його поділити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] з позовом погодився, пояснив суду, що збереження шлюбу не можливе та проти поділу їх спільного майна не заперечує. Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом встановлено, що 09.09.1994 року у Будинку укладення шлюбів м. Сімферополя, актовий запис №950, між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4). Сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які наразі проживають із матір'ю (а.с.5-6). У теперішній час сімейні стосунки не склалися, зберегти сім'ю неможливо, сторони примирення не бажають, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також судом встановлено, що підчас перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними спільно було придбано, а отже являється спільним майном подружжя, наступне майно: дачний будинок обслуговуючого дачно-човнового кооперативу "Парус" Сакського району АР Крим, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, земельна ділянка по [ADDRESS], право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №066492, та автомобіль "Тойота" RAV4, 2008 року випуску, д/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Зазначене майно, яке підлягає розділу, узгоджено сторонами у судовому засіданні та визначено судом з урахуванням наявних у справі документів. Згідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При поділі між сторонами цього майна, суд вважає відсутніми підстави для відступу від рівності часток у праві власності на це майно. Так, відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved