Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про про усунення пере-шкод у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування вимог посилається на те, що йому у відповідності до договору про право будівлі будинку від 01.12.1966 року на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 08.07.1967 року та 10.02.1978 року Каховським БТІ. Зміна адресного номера з [ADDRESS] на [ADDRESS] відбулася на підставі рішення виконкому Ка-ховської міської ради №124/4 від 17.031987 року. [PERSON] вказував, що відповідачка разом з дітьми зареєстровані у вказаному бу-динку, однак не проживають з травня 2017 року та їх особистих речей у будинку немає. Просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням. Відповідач подала до суду відзив та заперечення на відповідь на відзив, в яких не погоджується з позовними вимогами. Свою позицію аргументує тим, що вимушено покинула з дітьми місце реєстрації, оскільки позивач вигнав їх після смерті свого сина, а її чоловіка, оскільки відносини між ними зіпсувалися. Вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки вона вселилась у будинок як член сім`ї власника та має право бути зареєстрована там з дітьми та проживати в будинку. Зазначила, що на даний час разом з дітьми проживає в м. Берислав разом зі своєю матір"ю та сім"єю брата. Побутові умови незадовільні, у будинку мало місця, до того ж старша донька часто хворіє та потребує кращих умов проживання. Пояснила, що вона хотіла б і надалі разом з дітьми проживати за місцем реєстрації, якщо по-зивач не буде проти цього. Позивач подав заперечення на відзив, в якому не погодився з доводами відповідачки. Вказав, що [PERSON] самостійно з дітьми покинула місце реєстрації та на даний момент проживає в м. Берислав. ЇЇ речей та речей доньок в будинку немає. Пояснив, що йому само-стійно важко утримувати будинок, тому він має намір його продати та придбати квартиру, а реєстрація відповідача з дітьми заважає в цьому. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та її представник - вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викла-дені у відзиві та заперечення у відповіді на відзив. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Каховсь-кої міської ради Херсонської області в судове засідання не з"явився, до суду надав заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусі-дами позивача, знають, що [PERSON] - це невістка [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] - онуками. Вона разом з дітьми проживала з [PERSON] - сином пози-вача. Після смерті останнього разом з дітьми виїхала з будинку. Чи забирала вона особисті речі не бачили. Заслухавши пояснення учасників справи, покази та пояснення свідків, дослідивши ма-теріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Позивач, у відповідності до Договору про право будівлі будинку від 01.12.1966 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 08.07.1967 року та 10.02.1978 ро-ку Каховським БТІ. Зміна адресного номера з [ADDRESS] (як вказано у Договорі) на [ADDRESS] відбулася на підставі рі-шення виконкому Каховської міської ради №124/4 від 17.03.1987 року, про що Каховським БТІ зроблено відповідну помітку в Договорі від 22.02.2007 року. Відповідачка зареєстрована у зазначеному будинку з 16.02.2010 року з неповнолітніми доньками, однак не проживають за місцем реєстрації. На даний час [PERSON] разом з доньками - [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] . Згідно акту №69 об-стеження матеріально-побутових умов від 06.09.2019 року - сім"я потребує покращення жит-лово-побутових умов. до тогож, старша донька відповідача - [PERSON] хворіє на брон-хіальну астму, що пітвердується виписками із медичної карти, а погані умови проживання призводять до погіршення здоров"я дитини. Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статей 319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Право власності є непорушним. Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема статті 1 Першого Протоколу Кон-венції про захист прав людини і основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у за-конному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достат-ніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешка-ють або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наяв-ності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш край-ньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рі-шення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02 грудня 2010 року. За змістом положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту по-рушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника жилого будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та стат-тею 150 ЖК Української РСР. Обмеження чи втручання у право власності є можливим лише з підстав, передбачених законом. За змістом частин першої, четвертої статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї влас-ника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують прожи-вати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідач зареєстрована та проживає в квартирі з 16.02.2010 року, зі згоди самого по-зивача, як власника житла. Оскільки на момент реєстрації перебувала у шлюбі із сином пози-вача - [PERSON] , на підтвердження чого надано свідоцтво про шлюб, згідно якого між [PERSON] та [PERSON] 18.12.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка зареєстровано шлюб, актовий запис №264. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]". Від вказаного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які були зареєстровані у спірному бу-динку після народження. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Частиною першою статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового бу-динку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або вико-ристовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціа-лістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультат-ними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, висе-ляють без надання їм іншого жилого приміщення. Позивач на такі підстави виселення не посилається. З аналізу вищевказаних норм випливає висновок про те, що особи, які були вселені до спірного житла, як члени сім`ї власника такого житла, згідно статті 157 ЖК Української РСР можуть бути виселені лише з підстав передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 635/6246/14-ц. Згідно зі статтею 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без по-важних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і влас-ником житла або законом. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кож ному конкретному випадку з урахуванням обставин та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцін ки доказів. Лише той факт, що [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] біль-ше року не проживають в належній позивачу квартирі, не дає підстав для визнання їх та-кими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зважаючи на вік дітей відповідачки, можна зробити висновок про неможливість ними самос-тійно обирати місце проживання, тому факт їх не проживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дітей права кори-стування житлом. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справі № 759/19394/15-ц (провадження № 61-9128св18) де сформовано такі висновки: дитина до 10 років не може са-мостійно обирати місце проживання, тому факт їх не проживання в спірному будинку обу-мовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дітей права користування житлом. Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач разом з малолітніми дітьми покинули місце реєстрації вимушено та не користуються ним з поважної причини. Таким чином, суд не вбачає жодних підстав для задоволення позову. На підставі ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст.ст. 405, 406 ЦК України,

Outcome: dismissed