Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У березні 2015р. позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 50000 гривень та 2500 гривень заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 19.09.2014 року між нею та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено Договір-заяву № 326933/56425/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на строк з 19.09.2014р. до 19.12.2014р., за яким позивач внесла готівкою на депозитний рахунок 150 000 гривень. Після закінчення строку договору банк відмовився повернути всю суму депозиту, нею було отримано 100 000 гривень, а на 50 000 гривень, які банк відмовився повернути було запропоновано укласти новий договір. 19.12.2014 року між нею та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено Договір-заяву № 326933/83415/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт", відповідно до умов якого банк прийняв від неї строковий вклад в сумі 50000 гривень на строк з 19 грудня 2014р. до 19.03.2015 року з платою за користування внеском в розмірі 22,50% річних. Банк зобов'язався повернути вклад та виплатити нараховані проценти на умовах та в порядку, встановлених договором. Таким чином, 19.03.2015 р. в неї виникло право на повернення їй вкладу у повному обсязі. Однак на момент подання позовної заяви відповідач не повернув суму депозитного вкладу, чим порушив свої зобов'язання за Договором. Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним та порушує її права, передбачені ст.1066 ЦК України, на безперешкодне розпорядження власними коштами. Крім того, позивач просить відшкодувати моральну шкоду, оскільки фактична відмова відповідача від повернення депозиту спричинили їй фізичні та душевні страждання, які виявилися в тому, що їй потрібно було докладати додаткових зусиль для свого утримання. Вона не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, навчається на 5 курсі, займається написанням дипломної роботи, даний депозит був єдиною матеріальною підтримкою. Вона вимушена свій вільний час витрачати на відновлення свого порушеного права. Пославшись на викладене, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.09.2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено Договір-заяву № 326933/56425/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на 3 місяці в національній валюті. Відповідно до п.1 Договору банк прийняв від вкладника строковий депозит в сумі 150000 гривень на строк з 19 вересня 2014 р. до 19.12.2014 року, а пунктом 2 сторони визначили процентну ставку в розмірі 25,25 процентів річних. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Згідно з приписами п.7 Договору-заяви строк розміщення депозиту, що визначений у п.1, не може бути продовжено. Таким чином, 19.12.2014 р. у позивачці виникло право на повернення їй вкладу у повному обсязі. 19.12.2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено Договір-заяву № 326933/83415/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт", відповідно до умов якого банк прийняв від неї строковий вклад в сумі 50000 гривень на строк з 19 грудня 2014р. до 19.03.2015 року з платою за користування внеском в розмірі 22,50% річних. Відповідно до п.6 цього договору після закінчення строку, визначеного п.1 Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Таким чином, судом встановлено, що сторони обумовили порядок повернення сум за договором вкладу. Проте відповідачем були порушені вимоги Договору щодо повернення банківського вкладу. Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2015 року позивач звернулася із заявою до банку про повернення їй строкового вкладу, на що отримала відповідь про готовність банку вирішувати порушені питання та пропозицію звернутися до банку для подальшого обслуговування, однак банківський вклад на суму 50000 гривень залишається неповернутим. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. В свою чергу приписами ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору, згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст.615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за банківським вкладом в сумі 50000 гривень. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. В той же час, позивачем не наведено будь-яких належних доказів погіршення стану здоров'я останньої у зв'язку з неможливістю отримання вкладу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 500,0 гривень, оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду.

Outcome: partial