Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "АРМА" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточненої заяви, просить стягнути на свою користь солідарно з [PERSON], Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" страхове відшкодування в розмірі 8302,05 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03 квітня 2012 року [PERSON] уклала з Приватним акціонерним товариством Страхова компанія "АРМА" Договір добровільного страхування наземного транспорту № 022-75801481, відповідно до якого, об'єктом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, та пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автотранспортним засобом автомобілем "Нуundai", номерний знак [NUMBER], 31.07.2012 року в м. Києві на перехресті вул. Межигірської та вул. Н. Лугової, з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], була скоєна дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.08.2012 року по справі № 2607/9886/12 року та матеріалами справи про адміністративне правопорушення, на дату якої відповідач мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ0689475 з терміном дії до 25.11.2012 року, виданий ВАТ НАСК «Оранта», в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Нуundai», номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Нуundai», номерний знак [NUMBER] від 12.03.2013 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція «Експертиза та оцінка», становить 7719,58 грн. Зазначена шкода відповідачем особисто як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди не була відшкодована потерпілій особі, внаслідок чого власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "АРМА" та надав Поліс №АВ2960720 з терміном дії до 03.04.2013 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача позовні вимоги не визнали в частині стягнення відшкодування з відповідача [PERSON], просили у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, надавши письмові пояснення, зазначивши, що представником Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" було подано відзив на позовну заяву, в якому висловлюється аналогічна з [PERSON] позиція щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог, посилаючись на ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий або інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування» має подати страховику заяву про страхове відшкодування. Вважає, що виходячи з положень п. 37.1.4 ч. 37.1 ст. 37 Закону, таку заяву має бути подано впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, зазначивши, що обов'язок щодо подання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди покладається виключно на потерпілого і страховика, чого зроблено не було, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: листи ВАТ НАСК «Оранта» № 09-02-11/26462 від 28.11. 2013 та № 09-02-09/4469 від 24.03. 2015. Також зазначивши, що солідарного зобов'язання у даному випадку Закон не передбачає. Представник відповідача Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, надавши відповідні письмові пояснення, в яких зазначив, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, пояснивши, що ДТП відбулось 31.07.2012 року, та, ні попередній кредитор, ні позивач після виплати страхового відшкодування не звертались до НАСК "Оранта" з заявою про страхове відшкодування впродовж одного року. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 квітня 2012 р. [PERSON] уклала з Приватним акціонерним товариством Страхова компанія "АРМА" Договір добровільного страхування наземного транспорту № 022-75801481. 31.07.2012 року в м. Києві на перехресті вул. Межигірської та вул. Н. Лугової, з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], відбулась дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується відповідним довідками про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.08.2012 року по справі № 2607/9886/12 року з матеріалами справи про адміністративне правопорушення. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Нуundai», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON]. 27 серпня 2012 року постановою Подільського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУнАП (а.с. 10-11). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована відповідно до умов Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ0689475 з терміном дії з 26.11.2011 року до 25.11.2012 року, виданого ВАТ НАСК «Оранта». Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Нуundai», державний номерний знак [NUMBER] від 12.03.2013 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція «Експертиза та оцінка», вартість матеріального збитку становить 7719,58 грн. Згідно до рахунку - фактури вхід. № 22565 від 03.11.2012 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 8302,05 грн., що також підтверджується страховим актом №4224-А-К до Договору страхування (а.с. 12-20, 21). Зазначена шкода відповідачем особисто, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, не була відшкодована потерпілій особі, внаслідок чого власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "АРМА". Після отримання від Страхувальника всіх необхідних документів позивачем було складено Страховий акт № 4224-А-К до Договору страхування 22-75801481, на підставі якого та відповідно умов Договору Страхувальнику було виплачено страхове відшкодування в розмірі 8302,05 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів за пошкоджений транспортний засіб на р/р Товариства з обмеженою відповідальністю «Паритет Моторс - Сервіс», що підтверджується платіжним дорученням № 607 від 23 липня 2013 року (а.с. 22). Відповідач Відкрите акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" розглянувши регресну вимогу позивача вих. 773 від 01.10.2013 року повідомило, що відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. Додатково зазначивши, що потерпілою особою заяви щодо настання страхового випадку надано не було. Позивач звернувся до відповідача Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" з претензією на суму 8302,05 грн., вих. №876 від 29.12.2014 року, яка була направлена рекомендованим поштовим відправленням 30.12.2014 року та отримана 06.01.2015 року (а.с. 47). 24 березня 2015 року відповідач Відкрите акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" повідомило [PERSON], що 07.10.2013 року Товариство отримало претензію позивача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "АРМА" щодо відшкодування шкоди в порядку регресу та листом №09-02-11/11/26462 від 28.11.2013 року повідомило, що відсутні правові підстави для здійснення виплат страхового відшкодування, оскільки заяви щодо виплати страхового відшкодування від потерпілої особи надано не було (а.с. 72, 73). Правова позиція Верховного Суду України з цього питання викладена у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, а саме: "підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «г» підпункту 38.1Л пункту 38Л статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків". Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого. Перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим. 2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України). Разом з тим статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України). Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності. Крім того, у правовідносинах майнового страхування страховик, що виплатив страхове відшкодування, не може звернутися до страхувальника чи іншої особи, яка одержала страхове відшкодування. Натомість регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності. Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов'язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов'язанні. Так, у момент укладення договору обов'язкового страхування Відкрите акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" узяло на себе зобов'язання відповідати перед не визначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником [PERSON] та іншою особою, яка експлуатує забезпечений транспортний засіб на законних підставах, якщо це передбачено типом договору згідно зі статтею 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Сутність цього виду страхування (страхування відповідальності) полягає в прийнятті страховиком фінансових ризиків виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди, а також у згоді страховика прийняти обов'язок сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне. Разом з тим згідно з підпунктом ґ підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону встановлено, що учасники ДТП зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання ДТП. Якщо ці особи з поважних причин не могли виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку відповідача Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення відшкодування з Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА". Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: partial