Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійним положень кредитного договору та договору в цілому. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в листопаді 2013 року позивач звернувся до відповідача з метою отримання інформації щодо можливості надання кредиту на придбання автотранспортного засобу. Відповідач повідомив про можливість надання такого кредиту, його умови та здійснив розрахунок його вартості. Відповідач запевнив, що сукупна вартість кредиту строком на 60 місяців на придбання автотранспортного засобу бажаної марки та моделі за умови сплати позивачем 15 % його вартості перевищить 200 000 грн. 22 листопада 2013 р. позивачем та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений Кредитний договір №50011196 від 22.11.2013 р. Відповідно до умов Кредитного договору позивачу було надано кредит у розмірі 124520, 00 грн. під 9,9 % річних на 60 місяців. Грошові кошти, що складались з особистих коштів позивача та наданого відповідачем кредиту у розмірі 146494,11 гривень були перераховані на розрахунковий рахунок ТОВ „Автосоюз у якості оплати вартості автомобіля VOLKSWAGEN POLO SEDAN. Кредитний договір між сторонами складається з кредитного договору, графіку погашення кредиту, додаткової угоди, загальних умов кредитування. Відповідно до узгодженого сторонами графіка погашення кредиту визначено щомісячний платіж у розмірі 320.96 доларів США, який з розрахунку курсу долара США зазначеного в договорі складав 2639,58грн. Також позивача було повідомлено, що сума процентів за користування кредитом на рік становить 11867,69 грн. 28.11.2013 року між позивачем було укладено Договір застави транспортного засобу, відповідно до п. 1.1. якого [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором передав в заставу свій автомобіль VOLKSWAGEN POLO, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 146494,11 грн. У звязку з систематичним одностороннім збільшенням договірних зобовязань позивача за кредитним договором він звернувся до відповідача зі зверненням від 23.01.2015 р. вхід. № 2220, в якому вимагав зробити перерахунок і в подальшому здійснювати розрахунки в гривні згідно з офіційним курсом долара США, встановленого НБУ на дату укладання Кредитного договору, не змінювати розмір відсоткової ставки протягом всього строку дії Кредитного договору та у випадку дострокового погашення кредиту, розраховувати суму платежу за курсом долара СІ1ІА,встановленого НБУ на дату укладання Кредитного договору. На зазначене звернення відповідач надав відповідь від 30.01.2015 року, в якій зазначив, що позивач зобовязаний повернути суму коштів за комерційним курсом гривні до долару США на дату здійснення платежу. На вимогу здійснити перерахунок договірних зобовязань відповідач повідомив що, кредитування позивача здійснюється за рахунок кредитів, отриманих від нерезидентів в іноземній валюті і тому не має можливості зафіксувати курс гривні до долара США та запропонували збільшити строк надання кредиту до 84 місяців. Після того позивач звернувся до відповідача із пропозицією дострокового припинення кредитного договору та повязаних зобовязань. За розрахунками позивача його заборгованість на той час не могла перевищувати 70000 грн. Але відповідачем було надано відповідь, що заборгованість позивача складає 383249,60 грн. За таких обставин у Позивача не залишається іншого способу для захисту своїх прав та законних інтересів, як споживача фінансових послуг, крім звернення за судовим захистом. Тривалий час курс національної валюти був стабільним і не викликав необхідності втручання держави у цивільні правовідносини, проте з жовтня 2008 року національна валюта України по відношенню до іноземних валют стала істотно знецінюватись. Внаслідок цього споживачі, які отримали кредити в іноземній валюті зазнали істотних фінансових втрат, що спричинило велику кількість позовів про розірвання кредитних договорів та зростання соціальної напруги у суспільстві. Зазначені обставини викликали необхідність державного регулювання питання надання споживчих кредитів, внаслідок чого з 16.10.2011 року ч.1 ст. 11 ЗУ „Про захист прав споживачів було доповнено абзацом третім, який заборонив надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України з метою посилення законодавчого захисту прав кредиторів та споживачів фінансових послуг, що позитивно вплине на розвиток фінансово-кредитного ринку в цілому, підвищить можливість вітчизняного банківського сектору забезпечувати економіку країни довгостроковим фінансовим ресурсом та сприятиме зниженню соціальної напруги в суспільстві. Відповідно до графіка погашення кредиту до Кредитного договору розмір сум платежів (в тому числі самого кредиту та процентів за користування ним) встановлено виключно у доларах США. Враховуючи те, що графік погашення кредиту сформовано виключно в іноземній валюті, кредитування за спірним Кредитним договором відповідає всім ознакам, умовам та наслідкам кредитування в іноземній валюті. Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна розмір основного зобовязання зазначено 15141,05 доларів США. З врахуванням суми кредиту у розмірі 124 520,00 грн. та суми процентів за користування кредитом на рік у розмірі 6 770,90 грн. у відповідності до абз. 3 ч. 8 ст. 11 ЗУ „Про захист прав споживачів у випадку дострокового повернення кредиту у лютому 2015 року позивач повинен був сплатити відповідачу суму у розмірі 132420,00 гривень. Якщо врахувати грошові кошти сплачені позивачем у розмірі 60030,52 грн. залишок його заборгованості перед Відповідачем мав би становити 72389,48 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості залишок суми кредиту позивача при розірванні кредитного договору 27.02.2015 року становив 383 249,90 грн. Таким чином, за 15 місяців користування кредитними коштами зобовязання позивача збільшились до 515669,90 грн. Представник відповідача до суду з»явився, позовні вимоги підтримав повністю просив їх задовольнити. Представник відповідача до суду не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням). Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від відповідача надійшли заперечення, із змісту яких слідує, що у графіку погашення кредиту не прописані чіткі розміри щомісячних платежів удоларах США, а визначені відповідні еквіваленти щомісячних платежів, які використовуються приїх розрахунку, що відповідає умовам Кредитного договору, зокрема п. 1.3. Відповідно до п. 1.3.1. Договору розмір платежів, що підлягають сплаті Позивачем у повернення Кредиту та Додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом наробочий день, що передував дню укладення договору, у графіку погашення кредиту, який єневід'ємною частиною договору. В подальшому позивач мав сплачувати платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків в гривні;при ньому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковимиопераціями банку, назву якого зазначено у договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті,вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому, для розрахунку використовується обміннийкурс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунказ урахуванням особливостей передбачених договором. Відповідач надав позивачу кредит у гривнях у розмірі, еквівалентному 15141,05 дол. США. Згідно з умовами Кредитного договору позивач мас повернути відповідачеві суму кредиту в гривнях, еквіваленту 15141, 05 дол. США на дату виставлення рахунку до сплати. Відповідно до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні, при цьому, розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; та для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка. Відповідач зазначив, що загальний розмір щомісячного платежу протягом усього часу дій Договору є незмінним та становить еквівалент 320,96 дол. США за обмінним курсом, що є чинний станом на робочий, день, що передує дню виставлення рахунка. Крім того відповідач звертає увагу на те, що кредитний договір не можна вважати кредитним договором в іноземній валюті. Відповідно до умов кредитного договору: сума кредиту надавалася позивачу у гривнях; розмір платежів за договором на день виставлення рахунку визначається у гривнях; розрахунки за договором здійснюються у гривнях. У відповідності до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування позивач сплачує платежі уповернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених Відповідачем рахунків угривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежіву іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначено у Кредитному договорі. Відповідно до умов Кредитного договору процентна ставка є змінною та становить 9,9 % річних, та протягом дії договору жодного разу розмір процентної ставки не змінювався. При цьому, згідно п. 1.3.1. Договору позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що вередує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий доць, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Договір містить повну інформацію стосовно сукупної вартості кредиту, що відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів». Факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов кредитного договору, з якими позивач був попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням кредитного договору. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору № 50011196 від 22.11.2013 року з додатками; копію загальних умов кредитування; копію договору застави транспортного засобу № 50011196 від 28.11.2013 року; копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 42709339 від 29.11.2013 року; копії рахунків-фактур № 00138769 від 03.12.2013 року, № 00145735 від 02.01.2014 року, № 00165868 від 13.03.2014 року, № 00167587 від 01.04.2014 року, № 00174627 від 05.05.2014 року, № 00182087 від 03.06.2014 року, № 00189101 від 02.07.2014 року, № 00195792 від 04.08.2014 року, № 00201070 від 04.09.2014 року, № 00216204 від 01.10.2014 року, № 00222855 від 03.11.2014 року, № 00230139 від 03.12.2014 року, № 00243061 від 02.02.2015 року, № 00249302 від 06.03.2015 року; копію повідомлення від 23.01.2015 року; копію переліку позичальників; копію відповіді від 30.01.2015 року; копію розрахунку суми заборгованості; копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; копію повідомлення Національної комісії, що здійснює державне рулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.03.2015 року № 1563/15-12), суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50011196 від 22.11.2013 року, за яким позивач отримав кредит у розмірі 124520,00 гривень, що еквівалентно 15141,05 доларам США, з умовою сплати 9,90 % процентної ставки строком на 60 місяців. 28.11.2015 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50011196, згідно якого позивач передав в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» автомобіль VOLKSWAGEN POLO, реєстраційний № [NUMBER], з метою забезпечення виконання ним зобовязань за кредитним договором № 50011196 від 22.11.2013 року. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами. Відповідно до умов договору усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту Суми кредиту в дол. США, визначеному вище , відповідно до Загальних умов кредитування. Відповідно до п.1.3.1. Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладенню договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмірі платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку ПАТ «Креді [PERSON]», до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахування особливостей передбачених договором. Відповідно до п.п.2.4., 2.5. загальних умов кредитування, нарахування процентів: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту. Графіком погашення кредиту до Кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає еквівалент 320,96 доларів США. Відповідно до ч. 1ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Як вбачається зі змісту позовної заяви, стосовно визнання Кредитного договору недійсним Позивач посилається на те, що в порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»умови, якими передбачено сплата позивачем коштів на повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до долара США є дискримінаційним по відношенню до позивача як до споживача, а вказані умови договору - несправедливими. Разом з тим, як встановлено судом у Кредитному договорі № 50011196 від 22 листопада 2013 року, укладеному між позивачем та ТОВ «Порше -Мобіліті» чітко визначені кредитні умови, зокрема, положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту. Також, відповідно до п.п.9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, Позивачка своїм підписом підтвердила, що Відповідач належним чином ознайомив її, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, з інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника тощо. Згідно вимог ст. ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, підписавши вказаний вище Кредитний договір , позивач вступив в договірні відносини з Відповідачем. У вказаному договорі сторони визначили права та взяли на себе певні обов'язки, визначені у договорі, зокрема із зазначенням терміну виконання зобов'язань Відповідачем. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055),статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1 ЦК). Пунктом 16 Постанови № 5 від 30.03.2012р. визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11,18,21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Таким чином, суд дійшов висновку, що зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії Кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень Кредитного договору, відповідно до яких погашення кредиту повинно здійснюватись в гривні у перерахунку до долара США зі курсом, який є дійсним день, що передує виставленню відповідного рахунку. У відповідності зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно із ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 1ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, як встановлено судом при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на час укладення договору. Положеннями ч. 1ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, Закону України «Про захист прав споживачів», що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Кредитного договору щодо положень стосовно усіх платежів, що сплачуються у гривнях за розрахунком відповідно до обмінного курсу до долара США, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову в частині визнання недійсним кредитного договору слід відмовити. Крім того, з врахуванням вищевикладеного, відсутні підстави для визнання недійсним договору застави № 50011196 від 28.11.2013 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Порше-Мобіліті», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON].

Outcome: dismissed