Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», що є правонаступником прав та обов»язків акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON], як з позичальника \~коштів відповідно до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 23.10.2007 року № 961/4-033 з урахуванням договорів про внесення змін до даного: від 11.09.2008 року № 961/4-033/1 та від 21.10.2008 року № 961/4-033/2, 560678,08 грн. заборгованості, до складу якої входить: 197192,00 грн. - заборгованість за кредитом, 217161,88 грн. - заборгованість за відсотками, 71688,44 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 74635,76 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, мотивуючи свої вимоги тим, що в порушення умов зазначеного кредитного договору взяті відповідачем [PERSON] зобовязання по своєчасному погашенню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, комісії та інших витрат відповідно до умов договору, шляхом внесення щомісячних платежів з кінцевим терміном повернення кредиту 20.10.2017 року не виконуються, у зв»язку з чим, станом на 14.12.2015 року і виникла вищезазначена заборгованість. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати. Представник\~ позивача\~ [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач\~ [PERSON] позовні вимоги не визнав з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Представник відповідача\~- адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав, заяву про застосування загального та спеціального строків позовної давності підтримав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, а крім того зазначив, що у відділі ДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції знаходилося виконавче провадження з приводу звернення стягнення на майно, яке було предметом іпотеки за договором іпотеки, який укладався між [PERSON] та банком у забезпечення виконання зобов»язання за договором кредиту. Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, \~суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.10.2007 року між [PERSON] та акціонерно-комерційним банком "Укрсоцбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Уксоцбанк" було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 961/4-033 (далі Договір), відповідно до якого Банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 22000 грн., зі сплатою 14,9% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 17.10.2022 року на умовах, визначених Договором (копія договору на а.с.6-9). 11.09.2008 року та 21.10.2008 року між [PERSON] та акціонерно-комерційним банком "Укрсоцбанк" було укладено договори № 961/4-033/1 та № 961/4-033/2 відповідно про внесення змін до Договору, згідно з якими розмір відсоткової ставки збільшено до 19% та встановлено новий графік погашення, а також змінено умови договору іпотеки і зазначено, що сторони укладають договір іпотеки на нежитлове приміщення «магазин», що за адресою м. Ніжин, вул. 3-й Мікрорайон, 14/36, інші умови залишено без змін (а.с. 12, 13-14). Згідно п. 1.1 кредитного Договору кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах визначених цим договором. Відповідно до п.1.1.1. Договору надання кредиту повинно здійснюватися окремими частинами, кожна частина окремо - ''Транш'', а у сукупності ''Транші'', зі сплатою 14,9% річних, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 220000 грн. Згідно з п. 1.1.2 Договору погашення кредиту повинно здійснюватися відповідно до графіку, що міститься в додатку 2 до Договору, який є невід»ємною складовою частиною цього Договору та з кінцевим терміном повернення кредиту 17.10.2022 року. Відповідно до умов договору про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії від 23.10.2007 року № 961/4-033/1 графік погашення кредиту було змінено і кінцевим терміном повернення кредиту визначено 20.10.2017 року. У пунктах 2.3, 2.4, 2.11 договору зазначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно, виходячи з фактичної кількості днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів та умовної кількості 360 днів у році; сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за тим, у якому нараховано проценти, а також у день повернення всіх видів заборгованості у повній сумі. Відповідно до п. 2.11 договору, у разі наявності простроченої заборгованості за договором, її погашення здійснюється у такій черговості: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість за комісіями, прострочена заборгованість за кредитом, строкова заборгованість за процентами, строкова заборгованість за комісіями, строкова заборгованість за кредитом, пеня, штрафи, витрати кредитора, пов»язані з пред»явленням вимог до позичальника. Відповідно до умов договору про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії від 21.10.2008 року № 961/4-033/2 розмір процентної ставки збільшено до 19,0% річних. Відповідальність за порушення зобов»язань із погашення кредиту та процентів передбачена розділом 4 договору кредиту. Згідно пункту 4.1 договору, у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту (траншів кредиту) та/або сплати процентів, комісій, визначених п.п. 1.1.2, 2.4, 2.5, 3.3.15 Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період невиконання зобов»язань, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правочинів. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином, належними сторонами \~\~та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк \~\~(термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. \~\~\~ \~Положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Позивач свої зобов»язання за договором виконав, надавши відповідачу суму кредиту, у спростування чого докази у матеріалах справи відсутні, а відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання, так як перестав вносити платежі у повернення суми кредиту, у звязку з чим утворилася заборгованість, розмір якої визначено в розрахунку позивача на а.с. 19-23, останній платіж відповідачем здійснено 05.05.2009 року. Наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами. Тобто саме по собі вчинення виконавчого напису, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобовязальних правовідносин між сторонами договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту. Представником позивача надано постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставне майно трьохкімнатну квартиру за адресою: м. Ніжин, 3-й мікрорайон[ADDRESS], загальною площею 74,0 кв. м., житловою площею 45,8 кв. м. та постанову про закриття цього ж провадження з підстав відсутності такого майна. Проте, відповідно до умов договору про внесення змін до основного Договору кредиту від 11.09.2008 року № 961/4-033/1 змінено умови предмету іпотеки і предметом іпотеки визначено нежитлове приміщення «магазин», що за адресою м. Ніжин, вул. 3-й Мікрорайон, 14/36, а тому звернення стягнення на попередньо визначений предмет іпотеки є неможливим в силу цих змін. У зв»язку з вищезазначеним, суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен нести відповідальність за порушення умов Договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність строком у три роки, а для окремих видів вимог ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов»язання, які деталізують обов»язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов»язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13 та від 29.10.2014 року у справі 6-169цс14 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, які відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов»язань. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов»язань, так і строки виконання зобов»язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов»язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки, відповідно до графіку погашення кредиту, копія якого на а.с. 13,14 відповідач повинен був погашати кредит щомісячно, рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, то право вимоги про стягнення всієї суми заборгованості за договором у позивача виникає починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому обов»язковий платіж не проводився, тобто, у даному випадку це 01.07.2009 року, оскільки останній платіж відповідачем проведено 05.05.2009 року. Враховуючи вимоги ст.ст. 256, 257 ЦК України, видно, що з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки направив його до суду 24.12.2015 року (що убачається зі штемпеля на поштовому конверті (а.с.32). Нормами ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено право, а не обов"язок позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що стягнення заборгованості за кредитом та відсотками необхідно провести за три роки, що передують зверненню кредитора до суду, починаючи з дня (місяця), з якого вона нараховується, а саме з 24.12.2012 року по 24.12.2015 року, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, починаючи з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, а саме з 24.12.2014 року по 24.12.2015 року, при цьому суд бере за основу розрахунок заборгованості за вказаний період, наданий позивачем на запит суду, виконаний з врахуванням періодів розрахунку (а.с. 124,125), лише з врахуванням того, що загальна сума заборгованості за кредитом складає 277379,30 грн., а не 277379,29 грн., оскільки при сумуванні всіх складових заборгованості виходить саме такий розмір, з правильністю якого також погодився і представник відповідача. Відповідно до пояснень представник позивача та наданих ним розрахунків заборгованість по кредиту складає 116340 грн., з яких: 72964,00 грн. - це прострочена заборгованість, а 43376,00 грн. заборгованість, строк сплати якої на момент розрахунку не наступив, а заборгованість за відсотками у розмірі 67243,83 грн. вся є простроченою, що дає підстави позивачу вимагати дострокового стягнення всієї суми заборгованості за договором кредиту. З огляду на встановлене суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, тобто стягненню з [PERSON] підлягає заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 23.10.2007 року № 961/4-033 з урахуванням договорів про внесення змін до даного: від 11.09.2008 року № 961/4-033/1 та від 21.10.2008 року № 961/4-033/2 у розмірі 277379 (двісті сімдесят сім тисяч триста сімдесят дев»ять) грн. 30 коп. Відповідно до п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позову майнового характеру юридичною особою становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати - 1378 грн. Позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 8410,17 грн. (квитанція на а.с.42). Частиною першою ст.88 ЦПК України встановлено, що в разі, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. І так як розмір задоволених позовних вимог позивача ПАТ «Укрсоцбанк» становить 277379,30 грн., тобто, 49,47 % від заявлених вимог (277379,30грн. х 100% : 560678,08грн.=49,47%), то в такому ж процентному відношенні слід стягнути з відповідача на користь позивача і витрати по сплаті судового збору, а саме у розмірі 4160,51 грн. (8410,17 грн. х 49,47 % :100%= 4160,51грн.).

Outcome: partial