Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню у зв'язку із несплатою аліментів на утримання доньки, [PERSON], [INFO], згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.03.2010 року, у розмірі 3 484, 50 грн.. Свої вимоги мотивувала тим, що 3 грудня 2005 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.03.2010 року, [PERSON] було присуджено виплачувати аліменти на утримання своєї дитини у розмірі ? частини всіх видів свого заробітку кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. На виконанні Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання дитини ( виконавчий лист №2-806 від 22.03.2010 року). На підставі довідки - розрахунку Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ станом на 29.02.2016 року за виконавчим листом №2-806 від 22.03.2010 року, було встановлено, що рішення суду у частині сплати аліментів на користь дитини не виконувалось відповідачем більше ніж 6 місяців, тобто з 29.01.2015 року до 31.10.2015 року (9 повних місяців заборгованості), чим було порушено ч.1 ст. 164 СК України, а також ст.. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на виконання рішення суду вона, як стягувач отримувала до 28.01.2015 року. Зокрема, за період роботи боржника слюсарем на ПАТ "'Кременчуцький сталеливарний завод"': з січня 2013 року до січня 2015 року включно. Відповідно до наказу № 1371 від 26.01.2015 року [PERSON] був звільнений з посади слюсаря у ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", у зв'язку з чим підприємство повернуло виконавчий лист № 2-806 від 22.03.2010 року до Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ. Після звільнення з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" боржник сплатив аліменти всього 2 рази: у листопаді 2015 року у розмірі 400 гривень, що є значно меншою сумою у порівнянні з нарахованою виконавцем до сплати 1010 грн., згідно до довідки-розрахунку, та у лютому 2016 року - 1200 грн., у зв'язку з чим сформувалась заборгованість через несплату аліментів [PERSON] у розмірі 10 813,30 грн. за період з січня 2015 року до грудня 2015 року відповідно до довідки-розрахунку № 4672 від 12.02.2016 року. За такої ситуації вона була вимушена звернутись до державного виконавця із заявою про надання їй довідки про неотримання аліментів для подання до органу соціального захисту населення з метою призначення їй соціальної допомоги та субсидії. Такі довідки їй було надано державним виконавцем Майстренко І.В. 17.11.2015 року та 18.02.2016 року. На підставі вказаних довідок їй було призначено соціальну допомогу з 01.11.2015 року до 30.04.2016 року Управлінням праці та соціального захисту населення Кременчуцької районної державної адміністрації. Місце перебування [PERSON] їй невідоме, починаючи з вересня 2014 року. Після вересня 2014 року та того, як відповідач звільнився з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод» його більше ніхто із її знайомих, сусідів та родичів не бачив. Як їй стало відомо з матеріалів виконавчого провадження, відповідач виїхав до Російської Федерації з метою працевлаштування в 2014 році. Про це свідчить копія довіреності від [PERSON], якою він уповноважує свою матір [PERSON], як свого представника щодо оформлення права власності на земельну ділянку та житловий будинок. Дана довіреність від 11.09.2014 року була посвідчена нотаріусом м. Стара Руса і Староруського району Новгородської області Російської Федерації, Марухіною Л.С. Враховуючи факт існування цієї довіреності, постає незрозумілим яким чином відповідач міг продовжувати свою трудову діяльність на посаді слюсаря у ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" до січня 2015 року, перебувати при цьому на території іншої країни. Окрім того, як вже було вказано вище, [PERSON] сплатив аліменти на утримання дитини з початку 2015 року і до сьогодні лише двічі, та зробив це не особисто, а через свого представника - [PERSON], яка безпосередньо виконувала грошові перекази на її ім'я. Не маючи при цьому, належно посвідчених повноважень представника відповідача щодо участі від його імені у виконавчому провадженні, його мати вказувала у квитанції про сплату аліментів платником саме відповідача, що позбавляє можливості оскаржити законність таких перерахунків. 16 березня 2016 року нею була подана скарга на бездіяльність та дії державного виконавця Майстренко І.В. За результатами розгляду даної скарги начальник Крюківського ВДВС по місту Кременчук Оникій О.В. винесла постанову, якою скасовано довідку-розрахунок, державного виконавця від 16.03.2016 року та зобов'язано виконавця здійснити перерахунок боргу без врахування коштів, сплачених бабусею дитини та матір'ю боржника в якості матеріальної допомоги на утримання онуки. 25 березня 2016 року нею було подано заяву про арешт майна боржника, оголошення його розшуку та обмеження його у виїзді за кордон. 28 березня 2016 року державний виконавець Майстренко І.В. винесла постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника та накладення заборони на його відчуження. 08 квітня 2016 року державний виконавець Майстренко І.В. надала письмову відповідь на її заяву від 25.03.2016 року, відповідно до якої повідомляється місце перебування боржника вул. 1 Травня, буд. 2/26, м. Стара Руса, Новгородська область, Російська Федерація. При цьому зазначається, що така інформація стала відома в ході проведення виконавчих дій. Однак з листа - відповіді неможливо встановити чим підтверджується факт перебування відповідача саме за вказаною адресою, що спонукає до висновку, що виконавець продовжує ухилятись від виконання своїх посадових обов'язків та вказує нічим не обґрунтовані дані з метою ухилення від підготовки подання про оголошення боржника у розшук. Більше того, виконавець суперечить власним аргументам, вказуючи у тій же відповіді 08.04.2016 року інформацію щодо її прохання здійснити подання про обмеження боржника виїзді за кордон. Так, Майстренко І.В. наголошує, що 01.04.2016 року нею було зроблено запит УДМС України у Полтавській області для з'ясування обставини про наявність у [PERSON] паспорта громадянина України для виїзду за кордон та лише після надходження відповіді на запит виникне підстава для обмеження у виїзді. Проте, виконавець не надає у листі-відповіді пояснень з приводу того, яким чином узгоджується необхідність отримання відповіді на запит тим, що боржник, як повідомляється у листі, вже перебуває за кордоном, і беззаперечно має такий паспорт. Таким чином, [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки та жодним чином не виявляє ініціативи щодо особистого спілкування з нею, вважаючи свій батьківський обов'язок утримання дитини виконаним після сплати 400 гривень у рік (2015). [PERSON] не виконує належним чином своїх обов'язків як батько і ухиляється від їх виконання шляхом приховування свого місця проживання і невиконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.03.2010 року про стягнення аліментів. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості [PERSON] у зв'язку з несплатою аліментів, виданої Крюківскьим ВДВС Кроеменчуцького РУЮ, загальна сума заборгованості станом на 29.02.2016 року складає 11 269,30 грн.. Сума неустойки (пені) по заборгованості по сплаті аліментів відповідача [PERSON] на утримання [PERSON] становить 3 484,50 грн.. Оскільки у відповідача утворилась заборгованість по аліментах, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, суду пояснила, що нею, за домовленістю з позивачкою, протягом 2015 - 2016 років на адресу позивача перераховувались аліменти належні останній від відповідача і ці кошти безпідставно не було враховано при визначенні заборгованості по аліментам. Третя особа державний виконавець Крюківського ВДВС міста Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Майстренко І.В. в судовому засіданні просила рішення винести на розсуд суду та суду пояснила в її провадженні перебуває виконавче провадження з приводу стягнення аліментів із відповідача на користь позивача. До січня 2015 року відповідач працював на ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» та відрахування аліментів проводилося підприємством. Потім виконавчий лист було повернуто до виконавчої служби. У зв»язку з відсутністю даних про місце роботи боржника аліменти нараховувались виходячи із розміру середньої заробітної плати по м.Кременчуку та аліменти протягом тривалого часу не сплачувались.29.02.2016 року до канцелярії виконавчої служби було подано квитанції про сплату аліментів на користь позивачки. 16.03.2016 року було складено розрахунок заборгованості по аліментам з урахуванням поданих квитанцій. В подальшому стягувачем подано скаргу та постановою начальника відділу довідку - розрахунок боргу зі сплати аліментів скасовано у зв»язку з тим, що у поданих квитанціях, окрім квитанцій за листопад 2015 року та лютий 2016 року, не було зазначено, що кошти перераховано в рахунок сплати аліментів. Після цього нею складено довідку розрахунок, відповідно до якої заборгованість по аліментам за період з 29.01.2015 року по 29.02.2016 року склала 11 269 грн. 30 коп. Вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача та третьої особи по справі, вивчивши представлені докази по справі, суд встановив наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.12.2005 року, який було розірвано рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2010 року. Від вказаного шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку кожного місяця до її повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вказаного рішення суду, Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області видано виконавчий лист №2-806/2010 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку кожного місяця до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до довідки - розрахунку складеної державним виконавцем Крюківського ВДВС по місту Кременчук Кременчуцького міськрайонного управління юстиції Майстренко І.В., заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 29.02.2016 року складає 11 269 грн. 30 коп., при цьому, згідно даної довідки, стягнення аліментів не проводилось взагалі з січня 2015 року по жовтень 2015 року включно та з грудня 2015 року по січень 2016 року включно. Згідно ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст..196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правової природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 Сімейного Кодексу України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяці, в якому виникала заборгованість. Загальна сума неустойки (пені визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, що викладена в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі № 6-1477цс15. Згідно наданого позивачкою розрахунку, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2015 року по лютий 2016 року склав 3 484 грн. 50 коп. Представником відповідача в судовому засіданні на обґрунтування заперечень проти позову надано квитанції, відповідно до яких на рахунок позивачки 11.03.2015 року перераховано 400 грн., 06.04.2015 року перераховано 400 грн., 06.05.2015 року перераховано 396 грн. 01 коп., 08.06.2015 року перераховано 400 грн., 06.07.2015 року перераховано 400 грн., 09.09.2015 року перераховано 400 грн., 07.10.2015 року перераховано 400 грн., 04.12.2015 року перераховано 400 грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснила, що відповідач по справі її син. Син виїхав на роботу до Російської Федерації. Вона з позивачкою, під час розмови, домовились про те, що протягом відсутності сина вона буде перераховувати їй кошти в рахунок сплати аліментів належних позивачці від його сина, на що та погодилась та надала їй номер банківської картки на яку вона і перерахувала вказані вище кошти. Ці виплати було нею проведено за домовленістю із сином та за рахунок коштів, які він їй пересилав, оскільки у неї мала пенсія та їй би було складно сплачувати такі кошти за рахунок власних коштів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала факт отримання нею вказаних коштів, при цьому пояснила, що дійсно між нею та [PERSON] відбулась розмова під час якої та повідомила, що у відсутність сина вона буде надавати кошти онуці та попросила номер банківської картки. Між нею, відповідачем чи його матір»ю не було жодних розмов чи домовленостей про те, що [PERSON] буде сплачувати належні їй від [PERSON] аліменти. Мова йшла лише про безповоротну допомогу, тобто фактично про подарунки у вигляді грошових коштів, які зазвичай надають бабусі онукам. Саме як подарунок вона і розцінювала ці кошти. За таких обставин вважати ці кошти аліментами не має підстав та їх сума не повинна враховуватись при визначенні розміру заборгованості по аліментам. Представник позивача в судовому засіданні також зазначила, що підстави вважати вказані кошти аліментами відсутні, оскільки відсутні належні докази того, що у період їх сплати [PERSON] була уповноважена здійснювати будь - які дії що стосуються сплати належних позивачці від відповідача аліментів та бути його представником у виконавчому провадженні із стягнення з відповідача аліментів. З наведеного вбачається, що між сторонами фактично виник спір щодо розміру заборгованості по аліментам. Частиною 4 статті 195 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Як встановлено судом та це вбачається із пояснень державного виконавця та постанови начальника Крюківського ВДВС по місту Кременчук Кременчуцького МРУЮ від 25.03.2016 року, підставою для не включення до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів сум, які були перераховані позивачці, відповідно до вказаних вище квитанцій, стало те, що в них не вказано, що кошти перераховано саме в рахунок сплати аліментів. Як вбачається із змісту вказаних квитанцій від: 11.03.2015 року, 06.04.2015 року, 06.05.2015 року, 08.06.2015 року, 06.07.2015 року, 09.09.2015 року, 07.10.2015 року, 04.12.2015 року в них дійсно не вказано, що призначенням платежу є аліменти від [PERSON], при цьому в квитанції від 06.11.2015 року таке призначення зазначено. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що при відсутності належних доказів, які б свідчили про наявність між [PERSON] та [PERSON] інших зобов»язальних відносин та при відсутності доказів про наявність зобов»язальних відносин між [PERSON] та [PERSON], сама по собі відсутність у квитанціях вказівки про призначення платежу ( аліменти від [PERSON].) не може свідчити, що вказані кошти були сплачені не як аліменти, належні позивачу від відповідача, а з інших підстав. На підставі викладеного та з урахуванням того, що вказані платежі носили періодичний характер, суд приходить до висновку, що кошти, які були перераховані позивачу відповідно до вказаних квитанцій є аліментами, які належать до сплати позивачу відповідачем та їх необхідно врахувати при визначення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів. За викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність провести розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів за період з 29.01.2015 року по 31.01.2016 року, з врахуванням аліментів, які отримані позивачем в сумі 3196,01 грн. місяць нараховановиплаченоборгдніпеня Січень 2015 р.135,300,00135,33141,94 Лютий 2015 р.902,000,00902,0028252,56 Березень 2015 р. 902,00400502,0031155,62 Квітень 2015 р.902,00400502,0030150,60 Травень 2015 р.902,00396,01505,9931156,86 Червень 2015 р.1010,00400610,0030183 Липень 2015 р.1010,00400610,0031189,10 Серпень 2015 р.1010,000,001010,0031313 Вересень 2015 р.1010,00400610,0030183 Жовтень 2015 р.1010,00400610,0031189,10 Листопад 2015 р.1010,00400610,0030183 Грудень 2015 р.1010,00400610,0031189,10 Всього за 2015 р.10813,303596,017217,29 2186,88 Січень 2016 р.1028,250,001028,2531318,76 Лютий 2016 р.1028,2512000,00290,00 Всього за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. 2056,500,001028,25 318,76 З наведеного вбачається, що загальна сума пені за прострочення виконання аліментних зобов'язань платника [PERSON] період з 29.01.2015 року по 31.01.2016 року складає: 2186, 88 грн. (за 2015 рік) + 318,76 грн. (січень 2016 р.) = 2505,64 грн. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем та його представником належних доказів неможливості сплачувати аліменти із об'єктивних, незалежних від відповідача причин, суду не надано, як і не надано доказів, які б свідчили про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 2 505,64 грн., а в задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а позивачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 396 грн. 36 коп..

Outcome: partial