Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Діти знаходяться на повному матеріальному забезпеченні позивача, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, на утриманні інших дітей не має. Відповідач [PERSON] ухиляється від надання матеріальної допомоги. У зв`язку з несплатою аліментів за минулий час виникла заборгованість, яка станом на момент подачі позову до суду складає 170 279,00 грн. На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до моменту закінчення навчання, тобто до 30 червня 2020 року; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 середньої заробітної плати працівника у Дніпропетровській області починаючи з листопада 2012 року по листопад 2019 року, що складає 170 279 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по справі та витрати на професійну правничу допомогу, що становить 5000 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01 квітня 2020 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Представник позивача [PERSON] адвокат Кириллова О.Ю. позовні вимоги підтримала в повномі обсязі з підстав викладених у ньому. Додатково зазначила, що молодший син сторін навчається в школі, а також відвідує репетитора. На оздоровленні діти були останній раз близько 5 років тому. Позивач офіційно не працевлаштована. Також суду повідомила, що відповідач має декілька об`єктів нерухомості, від яких отримує дохід. На підставі викладеного, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання призначене на 01 квітня 2020 року представник позивача надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що він, як батько, ніколи не заперечував проти матеріальної допомоги дітям та регулярно їм допомагає в силу своїх можливостей. Щодо об`єктів нерухомості зазначив, що є власником двох квартир, в яких на даний час проживають його знайомі та сплачують виключно за комунальні послуги, а доходу від них відповідач не отримує. Також повідомив, що після смерті матері займається оформленням спадщини на її квартиру. Крім того пояснив, що юдоньці допомагає кожного місяці в розмірі тих сум, яких вона потребує - на проїзд на навчання, харчуванняв училищі, фонди в училищі. В судове засідання призначене на 01 квітня 2020 року відповідач надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, врахувавши цого поясненнея по справі та ухвалення рішення згідно норм чинного законодавства. Суд, вилухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02 лютого 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.20,21,32). Відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у даній справі досягнуто не було та оскільки відповідач з дітьми не проживає, регулярного утримання їм не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання дитини. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.ч.1,2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує вимоги Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 років до 18 років встановлено у розмірі 2218 грн., а тому суд вважає можливим стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі по 1109 грн. 00 коп., що становить 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, враховуючи вимоги ч.2 ст.182 СК України. Суд не може погодитися з посиланнями позивачса у позовній заяві та представника позивача [PERSON] у смудовому засіданні щодо можливості відповідача сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 3500 грн. на кожну дитину, оскільки стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження цих обставин, не надано доказів з чого виходила позивач зазначаючи розмір аліментів в сумі по 3500 грн. на кожну дитину, не надано жодного доказу витрат позивача на утримання дітей в місяць, тоді як обов`язок доказування статтею 81 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини, як на підставу своїх вимог та заперечень. Крім зазначеного, судом не встановлено і інших обставин при визначенні розміру аліментів встановлених ст.182 СК України, що давало би можливість стягнення аліментів у більшому розмірі. Посилання сторони позивача на отримання відповідачем доходу від здачі в оренду квартир, суд не може взяти до уваги, оскільки належних доказів цим обставинам, суду не надано. Подаючи позов про стягнення аліментів на підставі ст.ст.199,200 СК України, стороною позивача не враховано, що донька сторін [PERSON] , [INFO] , на день подання позову та розгляду справи є неповнолітньою, тоді як ст.ст.199, 200 СК України регулюють питання обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання та розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, відповідно, а тому вимоги в цій частині позивачем заявлено передчасно, що не позбавляє її права звернутися до суду в цій частині після досягнення донькою повноліття у разі продовження останньою навчання. Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 середньої заробітної плати працівника у Дніпропетровській області починаючи з листопада 2012 року по листопад 2019 року, що складає 170 279 грн. суд приходить до наступного. Відповіднодо ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш, як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Чинним законодавством саме на позивача покладено обов`язок доведення суду того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також того, що відповідач ухилявся від їх сплати. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. По справі вбачається, що доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, позивачем не надано. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що відповідач періодично сплачував добровільно на утримання дітей кошти, сплачував шкільні внески, купував інструменти тощо. Понесені витрати, відповідач, вважав, що виконує обов`язок по утриманню дітей. Доказів того, що у цей період виникали спори між сторонами з приводу розміру утримання, не надано, також не надано доказів того, що відповідач ухилявся від добровільного утримання дитини, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правовову допомогу адвоката в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення в цивільній справі", стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено (імперативна норма), що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які вона понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Наслідком невиконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України - є відмова суду у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України). У частині третій цієї статті зазначено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Отже, процесуальний закон зобов`язує сторону подати попередній розрахунок судових витрат, розмір яких остаточно визначається судом при вирішенні справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Утім, позивачем не надано такого попереднього розрахунку та доказів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.4 пункту 8 Постанови від17.10.2014 N10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Адвокат Кириллова О.Ю. надавала позивачу правову допомогу в даній справі на підставі договору про надання правової допомоги та ордера. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній належний розрахунок вартості правової допомоги, що відповідав би фактичному об`єму такої допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та отримання адвокатом гонорару у розмірі 5000 грн. тощо. Тому, суд приходить до висновку про недоведеність розміру витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в їх стягненні. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме - слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1109 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 08 січня 2020 року до повноліття дитини. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1109 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 08 січня 2020 року до повноліття дитини. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону. В іншій частині позову - відмовити. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial