Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що 27.02.2007 року між [PERSON] та ВАТ "Акціонерний комерційний банк "Престиж" був укладений кредитний договір №014/0999/18/01362, за яким [PERSON], отримала кредит у розмірі 125250 доларів США, строком на 60 місяців, зі сплатою вісотків у розмірі 13,5% річних та з кінцевим строком повернення - до 24.02.2012 року. Крім того, у той же день між тими ж сторонами був укладений іпотечний договір №014/0999/18/01362/1, за яким [PERSON], з метою забезпечення належного виконання кредитного договору, передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. 31.05.2018 року між ПАТ "Фідобанк", як правонаступником ВАТ "АКБ "Престиж" та позивачем був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким позивач набула прав кредитора [PERSON], за зазначеними вище договорами. Вподальшому, з метою звернення стягнення за кредитним договором на іпотечне майно, позивач звернулась до приватного нотаріуса, від якого дізналась про існування низки арештів, накадених на іпотечну квартиру. Оскільки вважає, що зазначені арешти порушують її право, як майбутнього власника спірної квартири, просила скасувати арешти, накладені постановами державних виконавців на наступне нерухоме майно: [ADDRESS] 29 жовтня 2018 року судом з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Харківській області була отримана інформація щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця мешкання відповідача. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засідання. 04 грудня 2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява в якій вона визнала позовні вимоги у повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність. 10 грудня 2018 року позивач уточнила свої позовні вимоги і просила зняти усі арешти, накладені на квартиру №1 в будинку №39 в учбовому містечку ХДАУ с.Докучаєвське Харківського району Харківської області. Ухвалою судді Харківського району Харківської області від 10 грудня 2018 року справу було призначено у відкрите судове засідання. Позивач у судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавала. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, за участю її представника. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27.02.2007 року між [PERSON] та ВАТ "Акціонерний комерційний банк "Престиж" був укладений кредитний договір №014/0999/18/01362, за яким [PERSON], отримала кредит у розмірі 125250 доларів США, строком на 60 місяців, зі сплатою вісотків у розмірі 13,5% річних та з кінцевим строком повернення - до 24.02.2012 року (а.с.12-16). 27.02.2007 року між [PERSON] та ВАТ "АКТ "Престиж" був укладений іпотечний договір №014/0999/18/01362/1, за яким [PERSON], з метою забезпечення належного виконання кредитного договору, передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с.17-22). 31.05.2018 року між позивачем та ПАТ "Фідобанк", як правонасупником ВАТ "АКБ "Престиж", було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зазначеними вище договорами. Згідно з цим договором до позивача перейшли усі вимоги кредитора за договорами, укладеними 27 лютого 2007 року між ПАТ "АКБ "Престиж" та [PERSON] (а.с.23-27). Як вбачається з інформації з Державного реєстра речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №148676330 від 09 грудня 2018 року на об'єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] постановами державних виконавців Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіаьного управління юстиції у Харківській області, Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, приватним виконавцем Харківського обласного нотаріального округу Кудряшовим Д.В. були накладені арешти з забороною відчуження (а.с.66-70). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Практика Європейського суду з прав людини зазначає, що судам слід надавати оцінку кожному випадку конкретного втручання в право власності принципу правомірного і допустимого втручання, яке би відповідало приписам статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання в право власності законним (тобто чи передбачений такий захід національним законодавством); чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є втручання в право власності пропорційним переслідуваним цілям (тобто чи забезпечено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та інтересами особи, яка страждає від такого втручання). Саме ствердні відповіді на запитання за вищенаведеними критеріями вказують на виправданість втручання, а якщо ж при втручанні в право власності не дотримано якогось із цих критеріїв, за позицією Європейського суду з прав людини, такий захід порушує гарантії за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з вимогами ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, належить йому, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Оскільки на теперішній час право власності на спірне нерухоме майно у відповідача відсутнє, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині і звільнити спірне житло з-під арешту. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України суд вважає за можливе залишити судові витрати за позивачем. На підставі вищпевикладеного,

Outcome: approved