Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

06.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 2817,99 грн., витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 704,80 грн. , витрати на правову(правничу) допомогу в розмірі 4928, 40 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що між ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" та [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1313434 від 08.12.2016 року, оформлений полісом. Договір було укладено відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової\~ відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, 29.04.2017 року в м. Новоград-Волинський по вул. Рибалко сталася дорожньо-транспортна пригода ( надалі-ДТП) за участю автомобіля ВАЗ, д.р.н. АМ0436АО, під керуванням відповідача [PERSON], та автомобіля Seat Altea, д.р.н. АМ6637СА під керуванням водія [PERSON] Згідно постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.05.2017 року, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху, в зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124, 122-4 КУпАП. Внаслідок ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля Seat Altea. 29.09.2017 року на підставі полісу, заяви [PERSON] та складеного страхового акту № 00232668 ПрАТ "СК"ВУСО" було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 2817,99 грн., що стверджується відповідним платіжним дорученням. А тому відповідно до пп. а) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до ПрАТ "СК"ВУСО" у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від винної особи відповідача у справі, компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля [PERSON] Вказує, що 18.04.2018 року між ПрАТ "СК"ВУСО" та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір № 18/04/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого новий кредитор, позивач у справі, отримав право вимоги щодо відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1313434 від 08.12.2016 року. Оскільки відповідач відмовляється добровільно погашати заборгованість змушені звернутися до суду. Відповідно до вимог ст. 187 ЦПК України судом 15.08.2018 року встановлено місце реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 15.08.2018 року, після виконання вимог ст.. 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи від якого не надходило. Доповівши позовні вимоги, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступник підстав. Судом\~ встановлено, що 08.12.2016 року між ПрАТ СК"ВУСО" та [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом АК/1313434, яким забезпечено транспортний засіб ВАЗ2107, д.р.н.АМ0436АО. Строк дії до 24.07.2017 року /а.с.12/. Так, постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.05.2018 року встановлено, що 29.04.2017 року о 19 год. 00 хв. в м. Новоград-Волинський по вул. Герцена [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 210700-20», реєстраційний номер [NUMBER], не зупинився на законну вимогу працівника поліції про зупинку. Також, 29.04.2017 року о 19 год. 10 хв. [PERSON] керуючи автомобілем по вул. Рибалко, м. Новоград-Волинський під час паркування не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який був припаркований, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, після чого [PERSON] поїхав з місця ДТП. Окрім того, [PERSON] керував «ВАЗ 210700-20», реєстраційний номер [NUMBER], з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини); від проходження медичного огляду на встановлення стану спяніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Так, згідно даної постанови суду, що набрала законної сили, по даному факту водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4, ст. 122-2 КУпАП / а.с.15,16/. Як вбачається із письмової заяви власника автомобіля Seat Altea [PERSON] від 11.08.2017 року, останній звернувся до ПрАТ СК «ВУСО» щодо виплати страхового відшкодування, оскільки настав страховий\~ випадок/а.с.17/. Відповідно до заяви власника автомобіля Seat Altea [PERSON] від 11.08.2017 року та страхового акту № 8464-24 розмір страхового відшкодування було погоджено в сумі 2817,99 грн. /а.с.18-19,20/. У зв'язку з даними обставинами ПрАТ СК «ВУСО» виплатило власнику автомобіля Seat Altea [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 2817,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 21894 від 29.09.2017 року/а.с.20/. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно з положеннями ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до\~п.п.\~В \~п.\~38.1.1\~ст.\~38\~Закону України\~«Про обовязкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (далі\~ Закон)\~страховик після\~виплати страхового\~відшкодування має\~право подати\~регресний позов\~до страхувальника\~або водія\~забезпеченого транспортного\~засобу,\~який спричинив\~ДТП,\~якщо він після дорожньо - транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Крім цього, згідно до пп. ґ) \~п.\~38.1.1\~ст.\~38\~Закону до\~пп.\~В \~п.\~38.1.1\~ст.\~38\~Закону страховик\~після виплати\~страхового відшкодування\~має право\~подати регресний\~позов до\~страхувальника або\~водія забезпеченого\~транспортного засобу,\~який спричинив\~ДТП,\~якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, регрес, це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком, виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Деліктне зобовязання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобовязання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).\~Разом з тим правила регулювання таких зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обовязок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обовязку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобовязання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 761/6313/14-ц). Оскільки водій [PERSON] рішенням суду був визнаний винним у вчинені ДТП, зокрема згідно ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4, ст. 122-2 КУпАП, ПрАТ СК «ВУСО» виплатив потерпілій у ДТП особі суму страхового відшкодування, то відповідно до положень ст. 38 Закону і ст. 1166 ЦК України, саме ПрАТ "СК"ВУСО" отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. Разом з цим, 18.04.2018 року між ПрАТ "СК"ВУСО" та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON]І.) укладено Договір №18/04/2018/ про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор (ПрАТ "СК"ВУСО") відступає (передає), а Новий кредитор, позивач у справі, отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договору страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору, в тому числі за Договором страхування (Поліс) №АК/1313434 від 08.12.2016 року/а.с.8-9/. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, є договори та інші правочини. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, також, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~За таких умов до позивача у справі, нового кредитора, перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу. Отже, на підставі вище наведеного, суд визнає позовні вимоги щодо відшкодування збитків в порядку регресу обґрунтованим та задовольняє їх в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд дійшов до наступного висновку. Ст. 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1ч.3ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Судом встановлено, що 29.03.2018 року між адвокатом [PERSON] та позивачем укладено Договір про надання правової допомоги № 002. Факт надання правової (правничої) допомоги підтверджено Актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 002 від 29.03.2018 року та розрахунком суми витрат, що становить 4928,40 грн. До матеріалів справи також додано квитанцію до прибуткового касового ордеру №002/29/03 від 15.06.2018 року на суму 4928,40 грн./а.с.22,23,24/. За таких обставин суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача нам користь позивача витрат на правничу допомогу. Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved