Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

16.08.2016 року Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем у справі [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № [NUMBER] у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 97 836.00 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 05.02.2015 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02.02.2008 року. Заставна вартість предмету застави складає 97 826.00 грн. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав відповідачу грошові кошти в національній валюті в сумі 97 836.00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кошти в повному обсязі не пізніше 05 лютого 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. 20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11294384000 від 05.02.2008 року. Крім того, первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК Довіра та гарантія» на підставі чого позивач набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобов`язань, а саме автомобіля «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що належить відповідачу. Про зміну кредитора відповідач був повідомлений, про що свідчить список згрупованих відправлень. Проте, всупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не здійснив платежі для погашення суми заборгованості по кредиту, має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 188 671.72 грн., що складається з суми простроченого основного боргу за кредитом - 67 572.85 грн., суми прострочених процентів - 26 781.84 грн., суми нарахованих процентів - 1 141.23 грн., суми збитку від інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України - 84 565.47 грн., у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний також сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних - 8 610.33 грн. Зважаючи на те, що Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11294384000 від 05.02.2008 року звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортного засобу «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02.02.2008 року, шляхом продажу заставного майна позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям з обліку транспортного засобу автомобіль марки «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також надати позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; зобов`язати відповідача передати позивачу вказаний вище транспортний засіб з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та стягнути з нього всі судові витрати. Ухвалою судді від 08.09.2016 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою судді від 08.09.2016 року вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою суду від 14.03.2017 року судом було залучено до участі у розгляді справи правонаступника позивача ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» - ТОВ «Фк «Актив+». Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.05.2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 08.11.2017 року скасовано заочне рішення суду, призначено справу до розгляду в загальному порядку. 29.01.2018 року до суду подано зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду залучена до матеріалів первісного позову. 14.02.2018 року представником позивача за первісним позовом до суду подано відзив на зустрічну позовну заяву. 02.03.2018 року представником відповідача за зустрічним позовом ПАТ «УкрСиббанк» до суду подано відзив на зустрічну позовну заяву. 17.04.2018 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] до суду подано відзив на первісний позов. Ухвалою суду від 17.04.2018 року закрито підготовчий розгляд, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.04.2018 року витребувано докази у справі. 29.05.2018 року відповідачем за зустрічним позовом ПАТ АТ «УкрСиббанк» до суду подані письмові заперечення на відзив. Ухвалою суду від 18.03.2019 року замінено сторону позивача в цивільному процесі з ТОВ «Фінансова компанія Актив+" на правонаступника ТОВ «Глобал Спліт». Ухвалою суду від 18.03.2019 року залучено в якості співвідповідача за зустрічним позовом ТОВ «Глобал Спліт». 07.08.2019 року провадження у справі зупинено до розгляду заяви представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про відвід судді Панченко О.М. Ухвалою судді від 28.08.2019 року провадження у справі відновлено. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Глобал Спліт» повністю підтримала вимоги первісного позову та просила суд про його задоволення. Щодо зустрічного позову, то просила відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову та просила про їх задоволення. Щодо вимог первісного позову, просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача за зустрічним позовом АТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні зустрічні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Щодо первісного позову покладається на розсуд суду. Представник відповідачів за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актив Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судовому засіданні просила про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення первісного позову виходячи з наступного. Як було встановлено судом 05.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» до відповідачем по справі було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № [NUMBER] у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 97 836.00 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 05.02.2015 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02.02.2008 року. Заставна вартість предмету застави складає 97 826.00 грн. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав відповідачу грошові кошти в національній валюті в сумі 97 836.00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кошти в повному обсязі не пізніше 05 лютого 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. 20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11294384000 від 05.02.2008 року. Крім того, первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК Довіра та гарантія» на підставі чого позивач набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобов`язань, а саме автомобіля «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що належить відповідачу. Про зміну кредитора відповідач був повідомлений, про що свідчить список згрупованих відправлень. 30.11.2016 року між ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» укладено договір про відступлення права вимоги №279/ФК-16. Таким чином ТОВ ФК «Актив+» стало новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем. 18.10.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір факторингу №1810/ФК-2. Таким чином відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема ТОВ «Глобал Спліт» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем [PERSON] . Всупереч умовам кредитного договору відповідач своєчасно не здійснив платежі для погашення суми заборгованості по кредиту, має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 188 671.72 грн., що складається з суми простроченого основного боргу за кредитом - 67 572.85 грн., суми прострочених процентів - 26 781.84 грн., суми нарахованих процентів - 1 141.23 грн., суми збитку від інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України - 84 565.47 грн., у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний також сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних - 8 610.33 грн. Зважаючи на те, що Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11294384000 від 05.02.2008 року звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортного засобу «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02.02.2008 року, шляхом продажу заставного майна позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям з обліку транспортного засобу автомобіль марки «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також надати позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; зобов`язати відповідача передати позивачу вказаний вище транспортний засіб з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та стягнути з нього всі судові витрати. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги (боржника). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду, згідно із ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначається спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. В силу застави, згідно із ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами 1,7 ст. 20 ЗУ «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положенням якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні посилалася на те, що ПАТ «УкрСиббанк» передав право вимоги до відповідача у розмірі, що явно перевищує суму кредиту, що мала би залишитися після сплати відповідачем 84 948 грн. 89 коп. Також до відзиву на позов були надані копії квитанцій як доказ сплати відповідачем певної частини кредитних коштів (а.с. 52-53 т. 2). Проте копії таких квитанцій взагалі не читабельні, крім того, відповідно до додатку №1 «Перелік первинних договорів» до договору факторингу №17 від 20.04.2015 року виписка з якого по кредиту №11294384000 міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 75-87 т. 2) станом на 20.04.2015 року сума заборгованості відповідача за кредитом складала 67 572.85 грн., за відсотками - 27 923.23 грн. Також представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні посилалася на те, що відсутні докази сплати платежу, визначеного п.3.1.1 договору факторингу №17. Проте в матеріалах справи (а.с. 88 т. 2) в наявності є копія меморіального ордеру 0800268342/VP від 20.04.2015 року . Враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що представником позивача по справі в судовому засіданні було наведено суду належні докази на підтвердження вимог позовної заяви,тому суд вважає, що вимоги первісного позову є підставними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо вимог зустрічного позову, то суд вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові матеріали справи приходить до висновку про відмову в задоволенні такого, з наступних підстав. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звертаючись до суду із зустрічним позовом, просив суд про визнання недійсними договорів: - Факторингу №17 від 20.05.2015 року укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Довіра та гарантія» в частині відступлення прав вимоги за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 05.02.2008 року, що був укладений між ним та АКІБ «УКРСИББАНК»; -Факторингу №279/ФК-16 від 30.11.2016 року між ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ ФК «Актив+» » в частині відступлення прав вимоги за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 05.02.2008 року, що був укладений між ним та АКІБ «УКРСИББАНК»; -Факторингу №1810/ФК-2 від 28.10.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» та ТОВ «Глобал Спіліт» в частині відступлення прав вимоги за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 05.02.2008 року, що був укладений між ним та АКІБ «УКРСИББАНК». Мотивував вимоги зустрічного позову тим,що оспорювані договори факторингу, їх умови мають ознаки договору факторингу передбачені законодавством, однак не відповідають за суб`єктним складом вимогам законодавства. Такі договори не відповідають приписам законодавства, оскільки боржником за угодою про відступлення права грошової вимоги є фізична особа, що є порушенням законодавства. Як було встановлено в судовому засіданні 05.02.2008 року між АІКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ. 20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17 відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийняло права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за плату та на умовах, визначених цим Договором. 20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на виконання договору факторингу було складено акт приймання - передачі прав вимоги. Відповідно до додатку 1 «Перелік первинних договорів» станом на 20.04.2015 року сума заборгованості за кредитом 67 572.85 грн., за відсотками - 27 923.23 грн. (а.с. 75-87 т. 2). Відповідно до п. 4.3 договору факторингу ПАТ «УкрСиббанк» доручає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомити кожного боржника, а також поручителів і заставодавців за наявності, за однією з адрес, вказаних в Реєстрі боржників. З моменту відступлення права вимоги за договорами АТ «УкрСиббанк» не вчиняв дій, що були направлені на стягнення заборгованості за вказаними договорами не вчиняв. Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» (далі Розпорядження), на недотримання якого посилається позивач як на підставу недійсності договору факторингу, прийнято на підставі п. 6 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким Державна комісія регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг. П.п. 2 п. 1 Розпорядження операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб`єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб`єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою. Враховуючи викладене, Розпорядження не встановлює вимог які мали бути додержані сторонами договору факторингу №1 від 12.12.2011 року при його вчиненні. Крім того,п. 1 Розпорядження виключено на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №352 від 06.02.2014 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: -зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину; -вчинення правочину у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Порядок погашення кредиту є істотною умовою договору, оскільки істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено при розгляді справи, грошові вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу укладеного між АІКБ «УкрСиббанк» та позивачем за зустрічним позовом, входять до предмету договорів факторингу від №17 від 20.05.2015 року укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Довіра та гарантія»; факторингу №279/ФК-16 від 30.11.2016 року між ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ ФК «Актив+»; факторингу №1810/ФК-2 від 28.10.2018 року укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» та ТОВ «Глобал Спіліт», всі в частині відступлення прав вимоги за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 05.02.2008 року, що був укладений між ним та АКІБ «УКРСИББАНК». Частиною першою статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частина 3 статті 1079 ЦК України щодо суб`єктного складу таких правовідносин визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 цього закону). За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою. Враховуючи викладене вище, розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» не містить заборон та обмежень, які мали б бути враховані сторонами договору факторингу при його вчиненні і не може встановлювати в силу повноважень комісії. Вказані обставини не були спростовані позивачем під час розгляду справи, а тому суд вважає, що доводи позивача за зустрічним позовом про відсутність у ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Довіра та гарантія» права на укладення оспорюваного договору факторингу є безпідставними. Доводи, викладені у зустрічному позові, про необхідність застосування до спірних правовідносин положення пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 231 від 3 квітня 2009 року, чинного на момент укладення спірного договору факторингу, та яким встановлено обмеження щодо відступлення права грошової вимоги до боржників, які не є суб`єктами господарювання, є безпідставними і необґрунтованими, оскільки не засновані на вимогах діючого законодавства. Так, відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Пунктом 7 статті 28 вказаного Закону встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції встановлює обмеження на суміщення надання певних видів фінансових послуг і не має права забороняти чи обмежувати надання передбачених законами фінансових послуг. Нормами Цивільного кодексу України та нормами наведеного вище Закону не обмежено можливості укладення договорів факторингу по відношенню до боржників - фізичних осіб, та з урахуванням пріоритетності норм закону над підзаконним актом, суд дійшов висновку, що вказані вище товариства мали право на укладання договорів факторингу по відношенню до боржника-фізичної особи. Крім того, надаючи належну правову оцінку доводам позивача, викладеним у позовній заяві, слід зазначити, що ні у підпункті "а" пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг (Оттава 28.05. 1988 року), ні іншими статтями цієї Конвенції УНІДРУА, не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України). Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що оспорювані договори відповідають вимогам, встановленим частиною 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", положенням статей 512, 514, 1077, 1079 ЦК України, а тому правових підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними немає. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 4 208.08 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved