Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що 27.06.2015 року померла їх бабуся [PERSON], якій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1999 року, на праві приватної власності належала квартира №20 в будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області. Ще за життя, 02.07.2008 року [PERSON] здійснила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла, в рівних долях кожній, позивачам [PERSON] та [PERSON] Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2091. Перед смертю бабуся додому приходила рідко, а фактично постійно проживала в свого цивільного чоловіка за адресою: м.Нетішин просп.Курчатова, буд.9 кв.135, де й померла. Після смерті [PERSON] позивачі забрали з моргу її тіло і здійснили поховання за всіма громадськими та християнськими традиціями. Крім того, після смерті бабусі вони дізналися, що 22.10.2010 року між померлою та відповідачкою [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру №20 в будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області, в замін чого остання зобовязалась забезпечити [PERSON] довічним утриманням в розмірі 400 гривень та здійснити її поховання. Позивачі вважають, що відповідачка уклала вказаний договір довічного утримання наперед не маючи на меті належним чином його виконувати, а тому він не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Так, за життя вони часто спілкувалися з бабусею, навідували її, підтримували тісні родинні стосунки та допомагали один одному. Ніколи в розмовах [PERSON] не говорила про те, що уклала договір довічного утримання, вони ніколи не спостерігали, щоб її провідувала будь - яка стороння особа, в тому числі і [PERSON], вказаного не бачили і її сусіди. Спірний договір містить умову про те, що відповідачка повинна була надавати [PERSON] матеріальне забезпечення в розмірі 400 гривень в місяць, яке підлягає індексації. Крім того [PERSON] зобов'язана була поховати їх бабусю з додержанням прийнятих громадських та християнських обрядів, однак організацією поховання займалися вони, а відповідачка навіть не була присутня на похованні. Крім того, протягом останніх восьми років померла систематично зловживала алкогольними напоями та майже щодня перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Причиною її смерті була алкогольна інтоксикація, про що зазначено в лікарському свідоцтві про смерть. За таких обставин позивачі вважають, що їх бабуся при укладенні договору довічного утримання не в повній мірі усвідомлювала наслідки свої дій та не могла керувати ними, оскільки якщо навіть гіпотетично не перебувала в стані алкогольного сп'яніння в момент укладення цього договору, то перебувала в стані абстинентного синдрому (похмілля). На підставі наведеного, позивачі просять визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] 22 жовтня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2091; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру №20 в будинку № 7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області за [PERSON] Позивачі та їх представники позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того представники зазначили, що відповідачка не надала суду доказів належного виконання договору, а саме: розписок чи будь - яких інших доказів того, що вона надавала померлій обумовлену в договорі суму матеріального забезпечення, або речі, медикаменти, продукти харчування його рахунок. Також вона не провела поховання померлої, що також є невиконанням умов договору. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Пояснив, що останні місяці життя його матері [PERSON] проводив з нею, доглядав, купував ліки. Померла вона у квартирі співмешканця, де проживала останні роки. Він ніколи не бачив відповідачку поруч з матір'ю, будь - якої допомоги їй вона не надавала. Після смерті матері [PERSON] прийшла в морг, де надала якісь папери, однак не намагалася забрати тіло для похованні. Вважає, що квартира [ADDRESS] належить його дочкам, як спадкоємцям за заповітом. Зазначив, що його мати не могла так з ним та позивачами вчинити і позбавити їх житла. Вважає, що договір довічного утримання було укладено шляхом введення померлої в оману, або ж на момент укладення спірного договору його мати перебувала в стані алкогольного спяніння і не розуміла, що робить. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідачки також позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених ними підстав для визнання недійсним спірного договору довічного утримання. Так, невиконання умов вказаного договору є підставою для його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, а не підставою для визнання його недійсним. За життя [PERSON] жодного разу не ставила питання про те, що вона не задоволена видом та розміром допомоги, що їй надавала [PERSON], чи виконанням його умов. Оскільки у відповідачки та померлої були довірливі відносини, остання не писала розписок про отримання матеріального забезпечення, однак факт щомісячного надання такої допомоги підтвердили в судовому засіданні свідки. Після укладення та підписання спірного договору, кожна із його сторін звернулася для його реєстрації в БТІ, а також було зареєстровано заборону на відчуження квартири. В свою чергу [PERSON] виготовила свідоцтво про право власності на житло, переоформила на себе договори на оплату житлово комунальних послуг та сплачувала їх, крім плати за світло, телебачення та домофон, за які платила [PERSON] самостійно. Оскільки сторони договору вчинили всі дії спрямовані настання юридичних наслідків, які були ним обумовлені, в даному випадку відсутні підстави вважати, що такий договір був формальним. Син померлої [PERSON] дізнався про існування договору довічного утримання після звільнення з місць позбавлення волі, тому й припинив спілкуватися з матірю. Представник вважає, що про існування спірного договору знали і позивачі, оскільки вони любими методами хотіли отримати свідоцтво про смерть [PERSON] та поховати її, щоб це не зробила відповідачка, і вони свого домоглися. Дозвіл на поховання було видано одній із позивачок. Тому з обєктивних причин, а саме за відсутності такого дозволу, [PERSON] не змогла здійснити поховання померлої, однак вона готова відшкодувати понесені витрати на проведення такого обряду. Представник відповідачки також зазначила, що не заслуговують на увагу пояснення позивачів та свідків з їх сторони про те, що померла тривалий час зловживала алкогольними напоями, оскільки вони не свідчать про те, що остання не розуміла значення своїх та не могла керувати ними. Доказів того, що вона хворіла на якусь психічну хворобу чи зверталася за лікуванням від алкогольної залежності суду не надано. Твердження про те, що на день укладення спірного договору [PERSON] могла перебувати в стані спяніння чи похмілля, є лише припущенням, яке спростовується висновком судової почеркознавчої експертизи, яка вказала, що померла виконувала рукописні записані в договорі у звичному для неї стані. На підставі наведеного представник відповідачки просила відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу [PERSON] пояснив, що в жовтні 2010 року дійсно посвідчував договір довічного утримання укладений між [PERSON] та [PERSON] Як правило рішення про укладення таких договорів спонтанно не приймаються. В більшості випадків такі договори укладають особи, які не мають близьких родичів, або якщо такі родичі не приділяють особі належної уваги та не надають допомоги по утриманню. При укладенні договорів довічного утримання він розяснює сторонам наслідки його укладення, перевіряє належність майна особі. Укладенню такого договору передує зібрання відчужувачем певного переліку довідок, які він повинен особисто отримати у визначеному законом порядку. Щодо твердження позивачів про те, що померла під час укладення договору перебувала в стані алкогольного спяніння, то такого не може бути, оскільки за період його практики жодного разу до нього не зверталася жінка, яка перебувала в стані спяніння. Визначеної процедури перевірки дієздатності особи при вчиненні правочинів законодавством не передбачено, а тому він як нотаріус, в бесіді з особою, візуально визначає її стан. Будь-яких сумнівів щодо дієздатності [PERSON], добровільності укладення нею правочину у нього не виникло. Під час укладення договору [PERSON] та [PERSON] були присутні, читали договір та особисто підписували його. В договорі було обумовлено право проживання сина померлої в квартирі до дня її смерті. Памятає, що такий пункт договору було включено через відсутність надії в [PERSON] на те, що син буде доглядати її, оскільки він регулярно відбував покарання в місцях позбавлення волі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - виконавчого комітету Нетішинської міської ради в судове засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у її відсутності. При розгляді справи покладається на розсуд суду. Допитана як свідок позивачка [PERSON] показала, що є онукою померлої, на її думку договір довічного утримання від 22.10.2010 року, був укладений між [PERSON] та її бабусею [PERSON] шляхом введення в оману останньої, яка страждала на алкогольну залежність. Протягом пяти років з часу укладення договору вона жодного разу не бачила [PERSON] поряд з померлою. Бабуся завжди розповідала їй про те, що відбувається в її житті однак ніколи не згадувала про підписання будь-якого договору. Переконана, що остання, якщо і підписувала спірний договір, то повністю не усвідомлювала значення своїх дій, і не відомо в якому стані на той час перебувала. Вважає, що договір довічного утримання слід визнати недійсним і з тих підстав, що [PERSON], як сторона договору, не виконувала його умов, доказом чого, серед іншого, є відсутність розписок про передачу померлій коштів визначених договором. Крім того, свідок вказала на те, що протягом останніх двох тижнів перед смертю стан [PERSON] був важким, однак [PERSON] не дбала та не цікавилася нею, не забезпечувала її медикаментами. Вона та її бабуся перебували хороших дружніх відносинах. Разом з чоловіком, по мірі можливості, вони декілька раз на пів року провідували бабусю за місцем її проживання, допомагали харчами, готували їсти, в період 2011-2012 років надавали кошти на різні потреби. Крім них, догляд за [PERSON] здійснював її син [PERSON] та цивільний чоловік, який також забезпечував останню харчами, на її прохання оплачував комунальні послуги та купував медикаменти. Допомогу бабусі надавали і сусіди. За таких обставин у неї виникають обєктивні сумніви щодо того, що померла мала необхідність в отриманні будь-якої допомоги від [PERSON] З дитинства та від сторонніх осіб вона знала про залежність бабусі від алкоголю, чула, що та часто перебуває в стані спяніння, поводить себе неадекватно. Знає, що вона мала проблеми з зором, через стан спяніння ночувала на вулицях, заводила сумнівні знайомства. Бабуся завжди жаліла її, як онуку, говорила про те, що залишить у спадок квартиру, оскільки більш нічим їй допомогти не може. Розповідала, що в 2008 році склала заповіт на її користь. Свідок вказала на те, ніколи не чула від сусідів про сторонню людину, яка б допомагала померлій. Допитана як свідок позивачка [PERSON] показала, що є онукою померлої [PERSON] Хоча й проживає в м.Славута, однак з бабусею бачилася часто - приїжджала до неї в гості, а та на вихідні приїздила до неї. Найбільше часу з [PERSON] проводив її син, а їх батько [PERSON] В період з 2010 року по 2015 рік вона періодично проживала у бабусі по місяцю, по два, коли та проживала у свого цивільного чоловіка. Перебувала в гарних відносинах з померлою, але вона ніколи не розповідала їй про укладення договору довічного утримання та сторонніх осіб, які б їй допомагали. Бабуся їй говорила, має намір залишити їй та сестрі [PERSON] у спадок квартиру, аби їх батько не залишився на вулиці. Померла вела такий спосіб життя за який соромно. Дуже часто перебувала в стані алкогольного спяніння, заходила в довготривалі "запої". В стані спяніння не контролювала себе, поводилась неадекватно, могла образити, однак завжди просила вибачення за свою поведінку. Бабуся не завжди памятала те, що робила, де залишала речі. Їй ніколи не вистачало пенсії, яку вона отримувала, її матеріальне становище з 2010 року не покращувалось. Сторонніх осіб поряд з нею не помічала, були лише подруги, з якими вживала спиртне. Про те, що бабуся померла вона дізналася від свого батька [PERSON] і їй особисто було видано дозвіл на поховання померлої. Про договір довічного утримання дізналася від патологоанатома, який повідомив, що тіло померлої для поховання має намір забрати [PERSON], яка предявила довідку про смерть і цей договір. На похованні бабусі [PERSON] не було. Допитана як свідок відповідачка [PERSON] показала, що 22.10.2010 року між нею та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. З останньою вона познайомилась за півтора роки до цього в магазині одягу, в якому працювала. [PERSON] просила допомогти їй і коштами, і морально, оскільки проживала разом з сином, який був неодноразово судимий, виганяв її з квартири, бив, в звязку з чим вона змушена була ночувати на вулиці, або ж у свого цивільного чоловіка. Крім того, до укладення спірного договору померлу спонукало те, що вона не в змозі була самостійно забезпечити себе матеріально. Договір укладався в нотаріальній конторі в її та [PERSON] присутності, де вони написали та підписали відповідні документи, все відбувалось в мирній та спокійній обстановці. [PERSON] жила неподалік місця її роботи, тому часто приходила до неї, вони спілкувалися і вона передавала їй гроші на виконання умов договору. Між ними склалися хороші відносини, як у матері з дочкою. Померла не потребувала стороннього догляду, самостійно пересувалася, готувала їжу, заготовляла консервацію, але жалілася на болі в спині та ногах. Вона ніколи не бачила її в стані алкогольного спяніння. В 2013 році свідок купила [PERSON] мобільний телефон, оскільки стаціонарний їй відключили, тому вони спілкувалися і по телефону. Особисто зустрічалася з померлою і тоді, коли гуляла на вулиці з дитиною. Під час таких прогулянок разом з нею часто була присутня і її знайома [PERSON] В теплу пору року такі зустрічі відбувалися на вулиці 2-3 рази на місяць. В період з 26 по 30 число кожного місяця вона надавала [PERSON] грошову допомогу, обумовлену договором в сумі 400 гривень, однак в подальшому ця сума зросла до 500 гривень в місяць, а також забезпечувала продуктами харчування, які іноді до квартири [PERSON] підвозили її знайомі. Будь-яких розписок про отримання коштів від [PERSON] не брала, оскільки вони перебували в довірливих відносинах. Крім того протягом місяця вона надавала померлій незначні суми коштів на поточні потреби, ліки, тощо, Самостійно [PERSON] оплачувала лише телебачення, електроенергію та домофон, оскільки мала пільги, а інші комунальні послуги сплачувала вона. Востаннє бачила [PERSON] за два тижні до дня смерті. Коли 29 та 30 червня 2015 року під час прогулянки з дитиною не зустріла останню на звичному місці, пішла за місцем її проживання, де в домофон невідомий чоловік повідомив, що [PERSON] померла. Дізнавшись про це, вона взяла всі необхідні документи і поїхала в морг, щоб вирішити питання з похованням. Того ж дня близько 14 години в прокуратурі м.Нетішин зустрілися з сімєю [PERSON], які звинуватили її у вчиненні шахрайських дій. Довідку про дозвіл на поховання надали саме для них, тому вони і здійснили поховання [PERSON] Свідок зазначила, що готова компенсувати витрати на поховання. Крім того свідок пояснила, що [PERSON] було відомо про укладення його матірю договору довічного утримання, оскільки після чергового конфлікту між ними взимку 2014 року [PERSON] повідомила йому про наявність такого договору. Померла ніколи не розповідала про те, що їй допомагає хтось з родини, вона жодного разу не бачила поруч з [PERSON] її онуків. На пенсію, яку остання отримувала, вона утримувала і сина, який ніде не працював. Допитаний як свідок третя особа [PERSON] показав, що є сином померлої [PERSON] Влітку 2010 року, звільнившись з місць позбавлення волі, він почав проживати разом з матірю в квартирі № 20, що по вул.Курчатова,7 в м.Нетішин, де жив до лютого 2011 року, а потім знову відбував покарання до вересня 2014 року. Він та його дочки допомагали померлій чим могли. Звільнившись з місць позбавлення волі, він перебував під адміністративним наглядом, у звязку з чим, періодично з перевірками до їх житла навідувався син [PERSON], який на той час працював в міліції. Вважає, що саме від нього відповідачці стало відомо про його матір та їх сімю. Коли він жив в квартирі матері, остання періодично проживала у свого цивільного чоловіка, з яким підтримувала стосунки більше тридцяти років. Коли вони сварилися, або ж коли мати перебувала в "запої", то поверталася проживати додому. В період 2010-2015 років [PERSON] часто перебувала в стані спяніння, вона заходила в "запої", а після того як відходила, знову пила. В стані спяніння поводила себе агресивно, неадекватно, а коли приходила в себе, шкодувала через свою поведінку, не завжди памятала про свої вчинки. Матері завжди не вистачало грошей на ліки. З 2010 року її матеріальне становище не покращилось, в квартирі стало ще гірше. В листах, які вона відправляли йому в місця позбавлення волі, остання скаржилася на нехватку коштів. [PERSON] не розповідала, що шукає особу яка буде її доглядати та про намір укласти договір довічного утримання. Лише після смерті матері він дізнаюся, що власницею квартири, в якій вони проживали, є [PERSON] у звязку з чим перебував у шоковому стані, бо фактично залишився без житла. Зазначив, що кілька місяців на їх адресу приходили платіжки за комунальні послуги, де було вказано прізвище [PERSON], однак мати пояснювала, що це якась помилка. Всі питання, що стосувалися квартири вирішувала мати. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON], а третя особа [PERSON] - її сином. Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за №2506, 02.07.2008 року [PERSON] заповіла усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і взагалі все те, що на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, в рівних долях кожній [PERSON] та [PERSON] 22.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2091. Згідно умов даного договору, [PERSON], надалі - відчужувач, передала у власність, а [PERSON], надалі - набувач, прийняла належну відчужувачу квартиру №20, в будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області, взамін чого набувач зобов'язалась забезпечувати відчужувача довічним утриманням. Право власності на вказану квартиру переходить до набувача після державної реєстрації цього договору. За цим договором [PERSON] зобов'язалася: в межах вартості матеріального забезпечення довічно утримувати [PERSON]; надати останній довічне безоплатне користування всією вищевказаною квартирою без права постановки на реєстраційний облік та проживання в ній сторонніх осіб, крім сина [PERSON], який має звільнити та виписатися з вищезазначеної квартири, після смерті відчужувача; після смерті [PERSON] поховати її з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв. Вартість матеріального забезпечення оцінена сторонами у 400 грн. в місяць. В разі зміни встановленого державою розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, за розмір який сторони приймають суму соціальної пільги за Законом України "Про оподаткування доходів фізичних осіб" - ця сума відповідно змінюється. Сума матеріального забезпечення підлягає щомісячній передачі - на руки під розписку про одержання, відчужувачу. За рахунок суми матерального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням відчужувача, набувач зобовязаний придбавати і безоплатно доставляти до місця її проживання, - продукти харчування, одяг, медикаменти або забезпечити надання побутових послуг. Про прийняття таких речей або послуг в рахунок вартості матеріального забезпечення за цим договором відчужувач має надати відповідну розписку. В разі термінової необхідності, через стан здоров'я відчужувача, набувач за погодженням з відчужувачем зобовязаний передати наперед необхідну для лікування суму. Зміст ст.ст.334, 535, 602, 744 - 758 ЦК України сторонам нотаріусом розяснено. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] квартири № 20, в будинку № 7, по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області, перевірено. На підставі вказаного договору довічного утримання 16.03.2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру № 20, що знаходиться в буд.№ 7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області в комунальному підприємстві Нетішинської міської ради "Бюро технічної інвентаризації", реєстраційний № 31700582, що підтверджується даними витягу про державну реєстрацію прав від 16.03.2011 року. Згідно свідоцтва про смерть, 27.06.2015 року померла [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знайома з відповідачкою [PERSON] близько 11 років, вони мають дітей приблизно одного віку, тому останні півтора роки разом гуляють на вулиці з дітьми. Неодноразово під час цих прогулянок вона була свідком того, як [PERSON] період з 26 по 30 число кожного місяця, на алеї, що поблизу магазину «Фокстрот» в м.Нетішин, зустрічалася з жінкою похилого віку на імя [PERSON] та передавала їй продукти харчування, іноді гроші, але в якому розмірі їй не відомо. На вигляд баба [PERSON] мала 70-75 років, в тілі, невеликого зросту, розмовляла на російській мові, завжди була з макіяжем, привітна. Під час однієї із зустрічей, близько року тому, в холодну пору, вона чула, як баба [PERSON] жалілася на свого сина, розповідала, що той пє та ображає її. 28.06.2015 року вона разом з [PERSON] прогулювалася по вищевказаній алеї, остання мала намір передати бабі [PERSON] продукти харчування, однак та не прийшла. Наступного дня її знову не було на алеї. [PERSON] зателефонувала бабі [PERSON], але та не відповіла. Коли 30.06.2015 року в черговий раз вони не зустріли баби [PERSON], то [PERSON] сама пішла до її будинку, а повернувшись повідомила, що баба померла. Пізніше з телепередачі вона дізналася, що баба [PERSON] це [PERSON], і що між нею та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який оспорюється [PERSON]. Свідок [PERSON] показав, що приблизно три роки тому, в осінньо - зимовий період на прохання [PERSON] разів 5 завозив пакети з продуктами харчування [PERSON] до її квартири, що розташована на другому поверсі першого чи другого підїзду будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин. Про те, що він привезе передачу з бабусею домовлялася [PERSON], а та в свою чергу його чекала. В квартиру не заходив, а передавав їй пакети в коридорі. Свідок [PERSON] показав, що є сусідом відповідачки. [PERSON] знає як бабу [PERSON], з того часу як вона вперше прийшла до [PERSON] в сльозах через те, що син вигнав її з квартири. На прохання [PERSON] відвозив бабі [PERSON] пакети з продуктами харчування та гроші, в якій сумі не цікавився, за адресою: просп.Курчатова, 7 кв. 20. В квартиру не заходив, пакети з харчами підносив до порогу. Кілька разів взимку підвозив їй продукти до алеї поблизу музичної школи, одного разу вона була разом з дідом. Всього за період 2010-2015 років він зробив приблизно 15 таких поїздок, а може й більше. Іноді підвозив [PERSON] до баби [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що були сусідами померлої [PERSON], постійно бачилися та спілкувалися з нею, крім тих періодів вона проживала у свого цивільного чоловіка. [PERSON] не розповідала про те, що потребує стороннього догляду та має намір укласти договір довічного утримання. Вона самостійно давала собі раду, за деякий час до смерті жалілася на болі у ногах. Померла тривалий час зловживала алкогольними напоями, часто заходила в "запої", в стані спяніння поводила себе неадекватно та агресивно, ображала та зачіпала оточуючих, провокувала конфлікти. Бувало таке, що в стані спяніння [PERSON] спала на лавці під підїздом, тоді хтось із сусідів доводив її до квартири. Разом з нею, після звільнення з місць позбавлення волі, проживав її син [PERSON] і між ними періодично виникали конфлікти. Бачили як її відвідували онуки та невістка. В період 2010-2015 років не помічали, що матеріальне становище [PERSON] покращилося, навпаки останні місяці перед смертю вона жалілася, що їй не хватає грошей на лікування. Протягом вказаного періоду будь - яких сторонніх осіб, крім тих, з якими вона вживала алкогольні напої, поруч з нею не бачили. [PERSON] поряд з нею також ніколи не бачили. Свідок [PERSON] зазначила, що померла неодноразово позичала в неї гроші на їжу та випивку, їй ніхто матеріально не допомагав, вона утримувала себе за рахунок пенсії, яку отримувала. Коли заходила у "запої" то залишала їй на зберігання гроші, паспорт, ключі від квартири. На початку 2015 року в [PERSON] зявився мобільний телефон, який вона, з її слів, придбала за 50 грн., а пізніше розповідала, що знайшла. Свідок [PERSON] показала, що працювала разом з [PERSON], раз на два - три місяці бачилася з нею, оскільки вони жили в сусідніх будинках. Їй відомо, що [PERSON] тривали час зловживала алкогольними напоями, заходила в тижневі "запої" в звязку з чим не виходила на роботу, а в подальшому була звільнена. Померла не розповідала про те, що потребує догляду та має намір укласти договір довічного утримання, не повідомляла, що отримує матеріальну допомогу від сторонніх осіб. [PERSON] разом з [PERSON] ніколи не бачила. Свідок [PERSON] показала, що з [PERSON] була знайома тривалий час оскільки вони проживали в сусідніх будинках. Спілкувалися не часто, один - два рази на місяць. [PERSON] зловживала спиртним, іноді позичала в неї гроші, говорила, що їй допомагають та провідують онуки, що перепише їм квартиру. Померла не розповідала, що потребує догляду та шукає людину для того, щоб укласти договір довічного утримання. [PERSON] поряд з нею вона ніколи не бачила. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Згідно ст.ст.744, 745 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Згідно ч.ч.3, 4 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч.ч.1, 3 ст.749, 751 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п'ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачі та їх представники стверджують, що відповідачка, укладаючи договір довічного утримання не мала наміру виконувати його умови, тобто правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому його слід визнати недійсним. Вказане мотивують тим, що позивачка не надала суд жодних належних та допустимих доказів виконання нею договору в частині надання [PERSON] матеріального забезпечення, в тому числі і розписок, складання яких обумовлене умовами договору. Крім того вона не здійснила поховання померлої, як передбачає договір та закон. У даному випадку позивачі зобов'язані довести відсутність в обох учасників правочину наміру створити юридичні наслідки саме на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування цього факту покладено саме на позивачів. Однак позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних обставин. Так, сама по собі відсутність розписок [PERSON] про отримання матеріального забезпечення від [PERSON] не свідчить про невиконання останньою умов спірного договору. Оскільки допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що протягом 2010 - 2015 років [PERSON] неодноразово передавала [PERSON] пакети з продуктами харчування та гроші. Водночас сама відповідачка пояснила, що передавала продукти харчування та гроші не за місцем проживання померлої, а на одній з алей міста, під час прогулянок з дитиною. Вказане пояснює той факт, що сусіди [PERSON], що були допитані як свідки, не бачили [PERSON]Л, за місцем проживання померлої. Не свідчить про невиконання відповідачкою умов спірного договору і той факт, що остання не поховала померлу, як того вимагає договір та закон, оскільки тіло [PERSON] було видано для поховання позивачці [PERSON], що підтверджується дозволом прокурора м.Нетішин № 90-773 вих.-15 від 30.06.2015 року. Не маючи такого дозволу на видачу тіла померлої [PERSON] з об'єктивних, незалежних від неї причин була позбавлена можливості здійснити поховання [PERSON] Також в матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що за життя [PERSON] оспорювала договір довічного утримання чи пред'являла претензій з приводу його неналежного виконання. В судовому засіданні, шляхом огляду, встановлено, що технічний паспорт на квартиру № 20, що знаходиться в будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області та інші документи на неї знаходяться у [PERSON], яка 16.03.2011 року зареєструвала на своєї ім'я право власності на вказану квартиру. Вказане свідчить про те, що відповідачка вчинила відповідні дії спрямовані на настання юридичних наслідків, що були обумовлені спірним договором довічного утримання. Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. З наведеного вбачається, що в разі невиконання або неналежного виконання набувачем умов договору довічного утримання такий може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із його сторін. Однак вказані обставини не можуть бути підставою для визнання такого договору недійсним. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і твердження позивачів та їх представників про те, що через зловживання спиртним, на момент укладення договору довічного утримання [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп'яніння чи в стані абстинентного синдрому (похмілля), тому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №55/16-26 від 12.03.2016 року, рукописні записи «Озерова», «Озерова Олімпіада Іванівна» в графі «Відчужувач» на двох примірниках оригіналу договору довічного утримання від 22.10.2010 року виконані самою [PERSON]; рукописні записи «Озерова», «Озерова Олімпіада Іванівна» в графі «Відчужувач» на двох примірниках оригіналу договору довічного утримання від 22.10.2010 року виконані самою [PERSON] ймовірно у звичайному для неї стані. Крім того, за клопотанням представника позивачів, ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.04.2016 року у даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для з'ясування психічного стану [PERSON] на день укладення спірного договору та чи могла вона на той момент усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак вказана ухвала суду була повернута експертною установою без виконання, у звязку з не проведенням позивачами оплати вартості експертизи. Допитані як свідки позивачі та третя особа, а також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що [PERSON] тривалий час зловживала алкогольними напоями, часто перебувала в "запоях". Однак вказані показання не є належними та достатніми доказами того, в день укладення договору довічного утримання [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Будь - яких інших доказів в підтвердження даних обставин позивачі не надали. В той же час доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що волевиявлення [PERSON] під час укладення спірного договору не було вільним і не відповідало її волі. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини справи, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивачів не знайшли свого підтвердження, тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставність та недоведеністю. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01.01.2015 року мінімальний розмір заробітної плати становив 1218 гривень, з 01.09.2016 року 1378 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати у відповідному періоді складало 487 гривень 20 копійок та 551 гривню 20 копійок. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 01.01.2016 року мінімальний розмір заробітної плати становив 1378 гривень, з 01.05.2016 року - 1450 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати у відповідному періоді складало 551 гривню 20 копійок та 580 гривень. Як вбачається з договору про надання правової допомоги №36 від 10.08.2015 року, довідки від 05.05.2016 року про обєм наданої правової допомоги і витрачений час на надання правової допомоги [PERSON] по договору № 36 від 10.08.2015 року, квитанцій до прибуткового касового ордеру №22 від 10.08.2015 року та №14 від 01.04.2016 року, позивачка [PERSON] понесла витрати на отримання правової допомоги адвоката [PERSON] в сумі 3500 гривень, що включає в себе: ознайомлення з позовною заявою, розяснення законодавства, що регулює правовідносини, спір щодо яких порушено в суді 10.08.2015 року - (30 хв.), ознайомлення з матеріалам справи 11.08.2015 року (30 хв.), участь адвоката в судових засіданнях 11.08.2015 року, 10.09.2015 року, 01.10.2015 року, 28.10.2015 року, 16.11.2015 року, 04.12.2015 року, 21.12.2015 року, 14.04.2016 року, 12.10.2016 року, 15.11.2016 року, що в загальному перевищує 8 годин робочого часу. Згідно журналів судових засідань, представник відповідачки адвокат [PERSON] брала участь в судових засіданнях у вищевказані дні: 11.08.2015 року (2 год. 6 хв.), 10.09.2015 року (2 хв.), 01.10.2015 року (5 год. 21 хв.), 28.10.2015 року (3 год. 25 хв.), 16.11.2015 року (2 год. 28 хв.), 04.12.2015 року (1 год. 58 хв.), 21.12.2015 року (1 год. 25 хв.), 14.04.2016 року (24 хв.), 12.10.2016 року (4 хв.), 15.11.2016 року (2 год. 19 хв.), тому витрати на правову допомогу відповідачкою сплачено з дотриманням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що позивачам відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, суд вважає, що з них слід стягнути на користь відповідачки понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3500 гривень, по 1750 гривень з кожного.

Outcome: approved