Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Болехівська міська рада звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що [PERSON] та [PERSON] здійснили самовільне зайняття земельної ділянки по вул. 24 Серпня, 35, встановивши на тротуарі металеву конструкцію (каркас зовнішніх сходів), чим обмежили право власності територіальної громади міста на доступ, вільне володіння, користування та розпоряджається своїм майном. Просить зобов'язати [PERSON] та [PERSON] в місячний термін звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності (тротуар) біля будинку № 35 по вул. 24 Серпня в місті Болехові, шляхом демонтажу металевої конструкції каркасу зовнішніх сходів. Судові витрати у солідарному порядку стягнути з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги викладені в позовній заяві, підтримав, зіславшись на вищевказані обставини. Перед судовим засідання 17 березня 2016 року представником позивача [PERSON] подано заяву про перенесення судового засідання. Дану заяву представник Болехівської міської ради [PERSON] мотивувала тим, що не мала змоги ознайомитися із доданими відповідачами в судовому засіданні 04 березня 2016 року запереченням на позов. Оскільки 16 березня 2016 року нею подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, але справу 16 березня 2016 року їй не надали на ознайомлення через перебування головуючого судді у відрядженні. 17 березня 2016 року о 09 год. 30 хв. представнику Болехівської міської ради [PERSON] надано справу для ознайомлення, проте остання відмовилася, про що працівниками Болехівського міського суду складено відповідний акт (а.с.149). Так, в справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "[PERSON] проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "[PERSON] проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Стан відомого судового провадження передбачає також обов`язок знайомитись із справою. Відповідно до п. 3\~ст. 27 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Отже, обов`язком позивача та його представника було здійснити дії щодо ознайомлення зі справою, якщо він вважав за необхідне здійснити таку дії, щоб це не було підставою для затягування судового розгляду. Суд звертає увагу, що представником відповідачів в судовому засіданні 04 березня 2016 року додано до матеріалів письмові пояснення щодо суті спору. З 04 по 16 березня 2016 року на протязі двох тижні, а також із 08год. до початку судового засідання 10:30год. 17 березня 2016 року представник позивача [PERSON] мала можливість ознайомитися із матеріалами справи, однак не скористалася даним правом. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Preda and Dardari v. Italy" (1999) Суд вказав, що метою Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, дії представника позивача [PERSON] були спрямовані на затягування судового розгляду, при цьому інтереси позивача в судовому засіданні були представлені обраним позивачем представником [PERSON] Затягування сторонами судового розгляду є порушенням ними принципу юридичної визначеності і принципу юридичної певності в даному спорі, відповідно до змісту вказаних принципів, що розтлумачений в практиці ЄСПЛ. Суд не є інструментом сторін для зловживання ними правами і не толерує безпідставне затягування судового розгляду. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~та рішень ЄСПЛ "Чирикоста і Віола проти Італії", "[PERSON] проти Італії", "Ціммерман і Штайнер проти Швейцарії" суд сприяє сторонам у реалізації їх прав, але не у затягуванні ними судового розгляду. Після відмови суду у задоволенні клопотання про затягування судового розгляду, представник позивача [PERSON] та представники відповідача не заперечували на продовженні розгляду справи судом. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову та просили суд відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що відповідачі є законними добросовісними набувачами будинку, а сходи являються його частиною. Тому, демонтаж сходів є незаконним, оскільки вони є приватною власністю. Також повідомили, що у звязку із проведенням реставраційних робіт будинку [PERSON] сходи демонтовувалися, і ставилась огорожа, для безпеки жителів міста, пізніше після ремонтних робіт, відновлено сходи, які наразі є металевими. Свідок [PERSON] (1949р.н.) пояснила суду, що в 2013 році біля будинку 35 по вул. 24 Серпня в м.Болехові був паркан, який виступав на тротуар, потім паркан замінили на сходи. Також повідомила, що не памятає чи були в будинку до 2013 року сходи. Свідок [PERSON] (1945р.н.) в судовому засіданні повідомила, що з дитинства проживала [INFO]. Власниками будинок 35 по вул. 24 Серпня в м.Болехові були Гузмани, Шимановські, [PERSON]. Пам»ятає, що в даному будинку були сходи, які виходили на вул. 24 Серпня, однак в будинку були і двері, на місці яких зараз вікно. Свідок [PERSON] повідомив, що у Держгеокадастрі відсутня технічна документація, щодо видачі державного акту від 31 грудня 1997року [PERSON], а тому не може сказати чи входять сходи будинку 35 по вул. 24 Серпня в м.Болехові у межі земельної ділянки. Суд, заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позову з врахуванням наступного. Статтею 12 ЗК України передбачено, що право розпоряджатись землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності належить до повноважень міської ради. Відповідно до ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені [PERSON] України, цим та іншими законами. В судовому засіданні встановлено, 24 березня 2014 року із зверненням до Болехівської міської ради звернулася [PERSON] в якому зазначила про те, що [PERSON] біля будинку по вул. 24 Серпня, 35 в м. Болехові пригородив тротуар, встановивши металеву конструкцію, яка перешкоджає проходу по тротуару. (а.с.7). 11 квітня 2014 року комісією міськвиконкому було складено акт (а.с.10). Комісія прийшла до висновку, що для користування пішоходами тротуаром наявну огорожу біля будинку № 35 потрібно демонтувати та направлено письмове повідомлення власнику земельної ділянки ([PERSON]) про необхідність термінового демонтажу цієї огорожі біля будинку. У разі невиконання з його боку цієї вимоги демонтаж доручено провести Болехівському ККП. 30 квітня 2014 року за № Л-1/208 Болехівською міською радою направлено лист [PERSON] та [PERSON] про необхідність терміново до 08.05.2014 року демонтувати встановлену на тротуарі перед вікнами будинку № 35 по вул. 24 Серпня металеву огорожу, яка обмежує простір для нормального, безпечного руху по ньому пішоходами(а.с.11). 08 травня 2014 року [PERSON] листом повідомив, що невисока металева огорожа перед будинком встановлена ними без зміни зовнішніх геометричних розмірів на місці тимчасово демонтованої споруди-сходів, які були влаштовані при будівництві придбаного ними будинку для обслуговування прилеглих приміщень (колишня аптека), вхід до якої був з вулиці, а у фасаді влаштовані вікна та відповідно двері (а.с.12). Виконавчим комітетом Болехівської міської ради 19.09.2014року прийнято рішення за № 131 «Про демонтаж огорожі» в якому вирішено демонтувати металеву огорожу, що самовільно розміщена на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади міста Болехова на тротуарі вул. 24 Серпня перед вікнами будинку № 35(а.с.17). Згідно акту від 18 березня 2015року, складеного комісією міськвиконкому під час обстеження виявлено, що на тротуарі шириною 1,85 м по вул. 24 Серпня в м. Болехові біля будинку 35 встановлено перед його вікнами металеву конструкцію - каркас зовнішніх сходів. Конструкцію у вигляді широкого сходового маршу (шириною близько 4м) з трьома підйомами, виготовленого на висоту облицьованого каменем цоколя будинку. Комісія прийшла до висновку, що для нормального користування пішоходами тротуаром наявну конструкцію біля будинку № 35 потрібно терміново демонтувати (а.с.19). 27 березня 2015 року міським головою [PERSON] направлено листи - повідомлення [PERSON] та [PERSON] про необхідність негайного демонтажу конструкції та надання можливості пішоходам користуватися перед їхнім будинком тротуаром шириною не менше 1,5м. Також повідомлено, що на найближчому пленарному засіданні Болехівської міської ради буде винесено питання демонтажу вище вказаної конструкції (а. с. 20-21). Болехівською міською радою прийнято рішення № 15-48/15 від 12.06.2015 року «Про демонтаж конструкції встановленої самовільно на об'єкті благоустрою», в якому вирішено демонтувати металеву конструкцію (каркас зовнішніх сходів), яка знаходиться на тротуарі(а.с.23). Дане рішення не було виконане, оскільки працівники Болехівського ККП відмовилися демонтувати дану металеву конструкцію (а.с.27-31). Згідно із\~ст.319 ЦК України\~\~власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~Статтею 321 ЦК України\~\~встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до\~ст.325 ЦК України\~\~фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. У відповідності до\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право. \~\~У відповідності до\~ст.41 [PERSON] України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. [PERSON] України\~є нормами прямої дії, які мають найвищу силу. У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У відповідності до\~ст. 8 ЦПК України\~- суд вирішує справи відповідно до\~[PERSON] України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~[PERSON]\~та законами України. У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію\~статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року\~\~щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім'я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та\~статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. П.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~(далі - Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 [PERSON] України, та ст. 2, ч. 1 ст. 8 ЦПК\~та\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...». Так, у відповідності до Рішення Європейського суду з прав людини по справі «[PERSON] проти України» , зазначено що: «35. З огляду на принципи, встановлені його практикою (див., наприклад, рішення у справі «[PERSON] та інші проти Німеччини» (Jahn and Others v. Germany) [ВП], №№ 46720/99, 72203/01 і 72552/01, п. 78, ECHR 2005-VI), Суд зазначає, що мало місце втручання у право заявника на майно. 37. Отже, Суд визнає, що втручання у справі заявника становило «позбавлення» майна у значенні другого речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу. Тому Суд має визначити, чи було це втручання виправданим відповідно до цього положення. 38. Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (див. згадане вище рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України», п. 49).» У відповідності до Рішення\~\~Європейського суду з прав людини по справі «East\Alliance Limited" проти України», зазначено : «167. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу та Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див рішення по справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п.58,ECHR 1999-II. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права, що включає свободу від свавілля. 168. Суд\~\~нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти». Таким чином, Європейський Суд зазначає про неможливість позбавлення будь якої з сторін у праві власності, а втручання (позбавлення) особи майна можливе тільки у випадках\~\~на потреби загальних інтересів суспільства. Судом встановлено, що на підставі державного акту від 31 грудня 1997року [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,1313га в межах м.Болехова по вул. 24 Серпня № 35, для обслуговування будинку, господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства (а.с.22). В даному державному акті не зображено розміщення будинку та господарських споруд. На підставі рішення Болехівської міської ради народних депутатів № 429 від 27.12.1990 року «Про продаж комунальних будинків і квартир» укладено 13.03.1991 року договір купівлі-продажу та продано Болехівською міською радою [PERSON] квартиру [ADDRESS] (24 Серпня,35) (а.с.65-67). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 1994 року [PERSON]Я.(дочка) після смерті її батька [PERSON], який помер 25 листопада 1993 року належить квартира [ADDRESS] (бувша Фрунзе) в м. Болехові Долинського району Івано-Франківської області (а.с.68). Рішенням Хмельницького міського суду від 13 січня 1997року встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] після смерті [PERSON], померлої у 1995 році. Визнано за [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] право власності на квартиру №2 з господарськими будівлями, яка знаходиться по вул. 24 Серпня 35 (Фрунзе,15) м.Болехів Івано-Франківської області (а.с. 69). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 25 лютого 1997 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру загальною площею 105,5кв.м., житлова площа 77,5 кв.м., що знаходиться в м. Болехові по вул. 24 Серпня, 35 (Фрунзе,15) [ADDRESS](а.с.70). Із оглянутої у судовому засіданні Інвентарної справи оспорюваного будинковолодіння, поповерхового плану і схеми забудови земельної ділянки, вбачається, що в будинку по вул. 24 Серпня, 35 (Фрунзе, 15) в м.Болехів (колишнє приміщення Аптеки) маються сходи (1,2*4), які виступають на вулицю 24 Серпня (Фрунзе) (а.с.13-15; 62-64). Згідно наданих суду Схематичної схеми кварталу №4 м.Болехів від 06.06.1964 року (а.с.61), фрагменту геодезичної зйомки м.Болехова 1962 року та фрагменту геодезичної зйомки м.Болехова 1991року вбачається, що у будинку 35 по вул. 24Серпня (Фрунзе,15) в м.Болехів були сход (а.с72). Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 30 ЗК в редакції 1992р. при переході права власності на\~будівлі\~та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 р., до набувача від відчужувана автоматично переходило право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження, з необхідністю подальшого оформлення переходу права власності. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів, що земельна ділянка на якій розміщенні сходи будинку 35 по вул. 24 Серпня в м.Болехів самовільно занята відповідачами. А навпаки, представниками відповідачів надано суду докази, що підтверджують те, що будинок 35 по вул. 24 Серпня в м.Болехів, і сходи набуті відповідачам на законних підставах, і належать їм на праві приватної власності, та в силу ст.30 ЗК (1992р.), ст. 120 ЗК України, ст.377 ЦК України, відповідачі набули і право користування земельною ділянкою під житловим будинком та сходами, як конструктивним елементом та невід»ємно частиною будинку. Суд відхиляє посилання позивачів про те, що в держаному акті від 31 грудня 1997року не відображено земельну ділянку під сходами, оскільки порушення органами публічної влади при видачі правовстановлюючого документа не можуть бути безумовною підставою для визнання цього документу недійсним, та це призводить до порушення права особи мирно володіти своїм майном. Не заслуговують на увагу посилання представника позивача, на те що відповідачами замуровано двері, і тому сходи під вікнами є непотрібними, оскільки власник будинку розпоряджається ним на праві приватної власності і цей факт не може бути підставою для позбавлення права власності, яке передбачене і захищається державою. Суд критично оцінює доданий представником позивача [PERSON] топографо-геодезичного знімання території (далі - [PERSON]), який виготовлений спеціалістами на підставі розпорядження міського голови м.Болехів від 22 лютого 2016 року, оскільки його не можна ототожнювати із висновком експертизи призначеної судом. В силу ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом роз»яснино право на заявлення клопотання про проведення експертизи, однак листом від 22.02.2016 року Болехівська міська рада відкликала клопотання про проведення експертизи по даній справі(а.с.98). Також суд звертає увагу на те, що при виготовлені даного [PERSON] спеціалістами не взято до уваги доводи та матеріали відповідачів, а саме проведення обмірів відбувалося без власників земельної ділянки та здійснювалося із сусіднього господарства [PERSON], про що суду повідомив представник позивача [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взаємозв»язку доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.. 41 [PERSON] України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.316, 317, 319, 321, 325, 377, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 12, 120, 212 ЗК України,

Outcome: dismissed