Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліна Анатоліївна про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 07 серпня 2014 року він уклав кредитний договір з Кредитною спілкою «Хмельницьке кредитне товариство» про надання коштів в сумі 65 000 грн. Крім того, в цей же день в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ними було укладено іпотечний договір про надання в іпотеку кв.[ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Оксанюк А.А.. Однак, наміру укладати кредитний договір він не мав, оскільки кошти в такій сумі йому не були потрібні, а також він не планував і на даний час не планує, щоб його майно перейшло у власність іпотекодержателю. Це свідчить про те, що у момент вчинення правочину (укладення кредитного та іпотечного договорів) він не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. Кредитна спілка «Хмельницьке кредитне товариство», скориставшись його станом (його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі) уклала з ним кредитний договір, який є невигідним для нього і на даний час у нього є обгрунтовані побоювання, що відповідач може зробити спробу по відчуженню його квартири. Так, згідно висновку Хмельницького психоневрологічного диспансеру він є обмежений: в самообслуговуванні, в здатності до орієнтації, здатності до спілкування, здатності контролювати свою поведінку. Крім того, відповідно до довідки він перебуває на обліку в Хмельницькому психоневрологічному диспансері з 1987 року, хворіє психічним захворюванням, є інвалідом II групи і потребує відповідного медичного нагляду та лікування. Тому позивач просить позов задоволити та визнати недійсними: кредитний договір №169/14 від 07 серпня 2014 року, укладений між ним та Кредитною спілкою "Хмельницьке кредитне товариство"; іпотечний договір від 07 серпня 2014 року, укладений між ним та Кредитною спілкою "Хмельницьке кредитне товариство", посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А., згідно якого в іпотеку Кредитної спілки "Хмельницьке кредитне товариство" було передано квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, представник позивача просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві, при цьому не заперечив факту отримання позивачем коштів. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що позивач з метою отримання кредиту особисто з власної ініціативи, без допомоги та участі інших осіб звернувся до офісу відповідача, самостійно подав заяву інші документи, та підписував документи необхідні для отримання кредиту. В присутності нотаріуса позивач особисто, без допомоги та участі інших осіб, ознайомився та підписав кредитний та іпотечний договори. При зверненні до кредитної спілки позивач повідомляв, що грошові кошти йому потрібні для ремонту квартири та здійснення підприємницької діяльності. Така мета отримання кредиту підтверджується тим, що 15.08.2014 року позивач зареєструвався як фізична особа підприємець, 01.09.2014 року він уклав договір оренди торгового місця з ТОВ ТСЦ "Кооператор", а отже він міг вчиняти певні дії, тому просив в позові відмовити. У разі задоволення судом позову просив застосувати ч.5 ст. 1057-1 ЦК України та накласти арешт на квартиру, яка була предметом іпотеки, до повернення позивачем отриманого ним кредиту. Третя особа в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 серпня 2014 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Хмельницьке кредитне товариство», в особі заступника голови правління [PERSON], було укладено кредитний договір №169/14, згідно якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 65000 грн. зі сплатою 36% річних на строк 24 місяці до 08.08.2016 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 07.08.2014 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Хмельницьке кредитне товариство», в особі заступника голови правління [PERSON], було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А., зареєстрований в реєстрі за №6000. Згідно п.1.4 договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором наступне майно, яким є квартира під номером [ADDRESS]. Вказані обставини підтвержуються: кредитним договором №169/14 від 07 серпня 2014 року; іпотечним договором 07 серпня 2014 року; заявами [PERSON] на отримання кредиту та про прийняття в члени кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство» від 07.08.2014 року. Відповідно до ст.203 ч.3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серія АВ №0385963. Згідно довідки Обласного психоневрологічного диспансеру Хмельницької облдержадміністрації від 02.03.2015 року №779, [PERSON] перебуває на обліку в Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері з 1987 року. Хворіє хронічним психічним захворюванням, є інвалідом другої групи та потребує відповідного медичного нагляду і лікування. Лікувався в ХОПЛ №1 з 10.09.2014р. по 06.11.2014р. та з 25.12.2014р. по 27.02.2015р. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] - син позивача, підтвердив, що батько хворіє з 80-х років, лежав в Скаржинецькій психіатричній лікарні. Батьком опікувалась мати, а після її смерті він йому допомагає, але проживає окремо. Про укладення батьком кредитного договору йому не було відомо, також йому невідомо куди батько витратив вказані кошти. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Так, судом було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо можливості [PERSON] усвідомлювати з урахуванням його психічного стану значення своїх дій та керування ними на момент укладення оспорюваних правочинів. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №47 від 21.01.2016 року, [PERSON], [INFO] з урахуванням його психічного стану, не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними на момент укладення кредитного договору від 07.08.2014 року з кредитною спілкою «Хмельницьке кредитне товариство» та іпотечного договору від 07.08.2014 року. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] в судовому засіданні підтвердив вказаний висновок судово-психіатричної експертизи, пояснивши, що [PERSON] хворіє хронічно протікаючою психічною хворобою з безперервним типом перебігу, яка характеризується багатьма розладами мислення, волі, критики, емоцій. Дане захворювання не піддається лікуванню і він страждав ним, ще за довго до цих подій. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представником відповідача на підтвердження своїх заперечень суду надано: витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якого [PERSON] 15.08.2014 року зареєстровано фізичною особою-підприємцем; договір №479 від 01.09.2014 року, укладений між ТОВ "Торгівельно-сервісний центр "Кооператор" та ФОП [PERSON], згідно якого останньому у строкове платне користування передано торгове місце під встановлення власного контейнера. Проте, вказані докази не спростовують висновку судово-психіатричного експерта №47 від 21.01.2016 року, згідно якого [PERSON], з урахуванням його психічного стану, не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними на момент укладення оспорюваних договорів. Також, згідно пояснень експерта [PERSON]. в судовому засіданні, реєстрація [PERSON] приватним підприємцем та укладення ним інших договорів не впливає на висновки проведеної судово-психіатричної експертизи. Таким чином, оскільки судом встановлено, що у момент укладення кредитного договору №169/14 від 07 серпня 2014 року та договору іпотеки від 07 серпня 2014 року [PERSON] був неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними, вказані договори, на думку суду, слід визнати недійсними. Недієздатним [PERSON] не визнано, що підтверджується листом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради №16089 від 16.05.2016 року. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Частиною 5 ст.1057-1 ЦК України визначено, що визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. Кредитна спілка «Хмельницьке кредитне товариство» подала до суду заяву, в якій відповідно до вимог ст.1057-1 ЦК України просить у разі задоволення позову накласти арешт на майно [PERSON], яким є квартира [ADDRESS], яка була предметом іпотеки. Згідно довідки Кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство» №145 від 16.06.2016 року за кредитним договором №169/14 від 07.08.2014 року [PERSON] сплачено 03.11.2014р.-9000грн.; 03.12.2014р.- 8000грн.. А отже, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що заява відповідача про накладення арешту підлягає задоволенню і відповідно до частини 5 статті 1057-1 ЦК України слід накласти арешт на квартиру [ADDRESS], до виконання [PERSON] зобов'язання за кредитним договором №169/14 від 07 серпня 2014 року, по поверненню Кредитній спілці «Хмельницьке кредитне товариство» коштів в сумі 48000 грн. (65000грн. - 9000грн.-8000грн.). В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 487,20 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved