Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2015 року на її користь на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] з 650 грн до 1/4 частки всіх доходів відповідача, але не менше 50 % для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу набрання даного рішення законної сили і до досягнення нею 18 років. Стягнути з відповідача на її користь витрати за надання правничої допомоги. В обгрунтування позову покликається на те, що 15 серпня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] . Відповідно до рішення Долинського районного суду 29.01.2015 шлюб розірвано. За рішенням суду дочка залишилась проживати з нею і з того часу перебуває на її вихованні та повному утриманні. 02.06.2015 відповідача було позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , ухвалено стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 650 гривень щомісячо, що підтверджується рішенням Долинського районного суду. На той час відповідач ніде не працював, аліменти сплачував нерегулярно і не в повніі сумі. Проте з початку 2018 року систематично їздить за кордон і отримує значно більшу, ніж в Україні, зарплату, проте заборгованість по аліментах не погашена. Після її звернення до виконавчої служби і її попередження про заборону виїзду за кордон, у грудні 2019 року одним платежем відповідач одразу погасив усю заборгованість по аліментах, яка склалась на той час у розмірі більше 20 000 гривень, що свідчить про його спроможність, але небажання фінансово допомагати дитині. 14 лютого 2019 року вона уклала шлюб із [PERSON] , після чого прізвище змінила з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На даний час не працює, доходи відсутні, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною. Враховуючи те, що батько дитини вже не перший рік працює за кордоном, має роботу і значні доходи, є фізично здоровою людиною, на її думку, відповідач зобов`язаний і може надавати матеріальну допомогу для своєї дитини. За вищевказаних обставин, сума аліментів у розмірі 1/4 частки доходів [PERSON] відповідає його можливостям. 28.01.2020 відповідно до ухвали Долинського районного суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підгогтовчого судового засідання. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов в строк до п"ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, яким він не скористався. 16.03.2020 ухвалою Долинського районного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов просив його задовольнити. Не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач ні в підготовче, ні в судове засідання не з"являвся, про причину неявки суду не повідомив, будучи належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду. Заяв від нього не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, оскільки позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов"язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 15.08.2013 до 29.01.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного подружнього життя, у сторін [INFO] народилась [PERSON] , місце проживання якої визначено з матір"ю. (а.с.5). Згідно з рішенням Долинського районного суду від 02.06.2015, [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] . Також ухвалено проводити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) гривень 00 коп. щомісячно. Стягнення аліментів розпочати з 24 березня 2015 року і проводити до повноліття дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню (а.с. 6-7). Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2019, [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с. 4). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 згаданої вище Конвенціїї ООН, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 181 ч.3 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як стверджує позивачка та її представник, матеріальне становище відповідача дає можливість сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі. У нього є постійний дохід, оскільки працює за кордоном та мав змогу одним платежем зарахувати кошти на утримання дитини за період з 2015-2019 роки в сумі 37218,00 грн. (а.с.33). Протилежного в судовому засіданні не здобуто, а відповідачем не доведено. Матеріальне становище дитини становить 650 грн., які отримує її мати [PERSON] як аліменти. Позивачка отримує дохід у вигляді соціальної виплати у розмірі 1032,00 грн, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, народженою в іншому шлюбі (а.с. 32). Ніде не працює. Згідно з копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої на ім"я [PERSON] , [INFO] від 10.03.2020, остання знаходиться на "Д" нагляді в амбулаторно-поліклінічному закладі з 22.08.2017, часто хворіє (а.с. 31). Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відтак, суд дійшов до переконання про збільшення розміру аліментів, шяхом зміни способу присудження аліментів із [PERSON] , які стягуються відповідно до рішення Долинського районного суду від 02.06.2015 у твердій грошовій сумі, на 1/4 частку від його доходу. З наведених підстав позов підлягає до задоволення. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються за участь у судовому засіданні при розгляді справи та у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Суд встановив, що позивачка уклала з адвокатом Кажуком В.Б. договір про надання правничої допомоги 24.01.2020, відповідно до умов якого клієнту надаються консультації та роз"яснення, усні та письмові довідки щодо законодавства; складання заяв, скарг інших документів правового характеру, з можливістю представництва інтересів в суді (а.с. 11). Згідно Акта виконаних робіт вартість вказаних послуг становить 1500 грн, яку відповідно до квитанції №5 від 27.01.2020 позивачка оплатила. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову і в частині стягнення 1500 грн. за правничу допомогу, надану адвокатом. В порядку статті 141 ЦПК України, з урахуванням ст. 5 ч.1 п.3 ЗУ "Про судовий збір", відповідно до якої позивачі у справах про стягнення аліментів та збільшення їх розмірів звільнені від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею під час звернення з даним позовом до суду судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved