Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого вказав, що 18 березня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання візових послуг № 28/18.03.2015. Відповідно до умов договору він зобов'язувався сплатити вартість послуг, а відповідач - надати інформаційні (консультативні) послуги щодо оформлення візи до Німеччини у максимальний строк до 18.10.2015. На виконання укладеного договору позивач перерахував відповідачу гроші в сумі 7092грн. Після спливу граничного строку виконання договору він звернувся до відповідача, представники якого завірили його, що кошти будуть повернуті. Проте обіцяне не було виконано і тому 05 січня 2016 року на адресу ТОВ "Візовий центр "Європа Плюс" було надіслано претензію з вимогою розірвати договір та повернути сплачені ним кошти згідно договору. Однак претензія була залишена без відповіді. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 7092грн., пеню згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживача» в сумі 31914грн. з розрахунку: 7092грн. х 3% х 150днів (з 19.10.2015 по день подання позову до суду) = 31914грн., а також моральну шкоду в сумі 5000грн. В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, жодних заперечень проти заочного розгляду справи не зазначено. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 26.05.2016 року згідно ст.225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2015 року між [PERSON] та ТОВ "Візовий центр "Європа Плюс" було укладено договір про надання візових послуг № 28/18.03.2015. Відповідно до умов договору позивач зобов'язався сплатити вартість послуг, а відповідач - надати інформаційні (консультативні) послуги щодо оформлення візи до Німеччини (а.с.6-8). Тобто, при укладенні договору відповідач прийняв на себе зобов'язання надати позивачу інформаційні (консультативні) послуги щодо оформлення візи до Німеччини з бажаним терміном дії з 18 березня 2015 року по 18 жовтня 2015 року в строки та на умовах, встановлений договором. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є отримання позивачем визначених в договорі документів, а саме: паспорту з візою. На виконання укладеного договору позивач перерахував відповідачу гроші в сумі 7092грн., згідно рахунку фактури № ВЦ-0000068 від 18 березня 2015 року, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором (а.с.9-10). За умовами п.6.1.3 договору про надання візових послуг передбачено, що виконавець гарантує замовнику отримання візи на строк, визначений у специфікації, та у випадку, якщо віза не буде отримана, виконавець повертає сплачені замовником кошти у розмірі попередньої оплати та компенсує всі витрати, пов'язані з отриманням візи та поїздкою у повному обсязі, окрім прямих понесених витрат, пов'язаних з наданням послуг, але не більше 560 гривень. При цьому кошти залишкового платежу замовником не сплачуються. Згідно п.п. 10.1, 10.2.1, 10.2.2 специфікації до договору № 28 від 18 березня 2015 року вартість послуг становить 7092грн. Розміри платежів попередньої оплати та платежу залишку умовами специфікації до договору не встановлені. Однак, в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання по наданню позивачу інформаційних (консультативних) послуг щодо оформлення візи до Німеччини з бажаним терміном дії з 18 березня 2015 року по 18 жовтня 2015 року, визначені в договорі документи, а саме: паспорт з візою (Німеччини), щодо яких надавалися інформаційно-консультативні послуги, позивачем до теперішнього часу не отримані, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Разом з цим, договір про надання візових послуг не містить терміну виконання цього договору. Тому вважається, що відповідно до вимог чинного цивільного законодавства послуги повинні бути надані в розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру й обсягів наданих послуг та звичаїв ділового обороту. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг, позивач набув права відмовитися від договору про надання послуг та вимагати відшкодування збитків. Тому, 05 січня 2016 року позивачем на адресу відповідача була направлена письмова претензія із відмовою позивача від договору про надання послуг та з вимогою відшкодування збитків в розмірі 7092грн. (а.с.11). Вказана претензія була отримана відповідачем 11 січня 2016 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням з відповідним штампом поштового звязку (а.с 13). Проте, відповідач на заяву позивача не відреагував, вимоги позивача, вказані в претензії, не задовольнив, будь-яким чином про стан виконання договору про надання візових послуг позивача не повідомлено, паспорт із візою не отримано. Після встановлення вказаних обставин суд приходить до висновку, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Відповідно до положень ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором про надання візових послуг та виконував роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стало вочевидь неможливим, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 7092грн., які були сплачені [PERSON] на користь відповідача відповідно до укладеного між ними договору. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення неустойки (пені) суд зазначає наступне. Згідно п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання зобов'язання за Договором з 19 жовтня 2015 року по 16 березня 2016 року включно, тобто 150 днів, тому сума пені складає 31914грн. (7092грн. х 3% : 100% х 150днів). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, тому суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки та стягнути з відповідача пеню в сумі 7000грн. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню в разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. У даній справі не встановлено обставин, з якими Закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для застосування п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» до даного спору. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягають матеріальні збитки в сумі 7092грн. та неустойка (пеня) у сумі 7000грн. Всього сума до стягнення складає 14092грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тобто судовий збір підлягає стягненню на користь держави в сумі 199,14грн. з розрахунку: 14092грн. х 551,20грн. / 39006грн. = 199,14грн.

Outcome: partial