Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду із вимогами до [PERSON], [PERSON] про витребування майна, зокрема просить витребувати від [PERSON] та [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру №175 площею 99,1 кв.м./93,1 кв.м. в будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Київською місцевою прокуратурою № 6 під час здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12016100060005279 від 08.08.2016 встановлено порушення майнових прав територіальної громади міста Києва, а саме вибуття поза волею власника приміщення [ADDRESS], яке належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради. Рішенням Київської міської ради від 25.10.2007 № 1059/3892 "Про перейменування вулиці у Печерському районі м. Києва" вулиця Січневого повстання перейменована на вулицю Івана Мазепи. Установлено, що відповідно до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» будинок [ADDRESS] включено до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 "Про питання організації управління районами в місті Києві" вищевказаний будинок віднесено до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до листа Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради № 060-495 від 27.01.2017, житловий комплекс робітників Київського військового округу за адресою: [ADDRESS] наказом Міністерства культури і туризму України від 15.04.2008 № 424/1/16- 08, охоронний № 456-Кв, занесено до державного реєстру нерухомих пам'яток України як пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення. До складу комплексу зокрема входить житловий будинок (флігель), занесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України як пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення, охоронний № 456/2-Кв за адресою: [ADDRESS], технічна адреса за даними Бюро технічної інвентаризації м. Києва - [ADDRESS]). Згідно інформації Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 105/01-3223/1 від 10.10.2016 приміщення [ADDRESS] загальною площею 99,1 кв.м. на підставі розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 24.05.2004 № 598 "Про визнання жилих приміщень квартири [ADDRESS] непридатними для проживання" було визнане непридатним. На підставі розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.02.2004 № 60 "Про надання в орендне користування нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS]" вказане приміщення перебувало в орендному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрімекс". Останній договір оренди № 463/1 від 28.12.2009, укладений між КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Печерської районної у місті Києві ради" га ТОВ "Укртрімекс". З 01.03.2013 дані приміщення прийняті від орендаря згідно акту прийому-передачі нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS] та в подальшому рахуються вільними. Відповідно до листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 105/01-4511/1 від 29.12.2016 приміщення [ADDRESS] є житловим та не переводилось до нежитлового фонду. Відповідно до акту прийому-передачі від 17.02.2015 № 34 вищевказана двокімнатна квартира передана Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації під службове житло. Квартира № 175 не включалась до числа службового жилого приміщення Печерської районної державної адміністрації та не використовується за призначенням, і ордер не видавався. Згідно інформації, наданої Департаментом комунальної власності м. Києва від 15.11.2016 № 062/11/10-11508, приватизація квартири [ADDRESS] (3-5 літ. "Б") не здійснювалась. Таким чином, квартира [ADDRESS] загальною площею 99,1 кв.м. є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради. При цьому, 05.03.2016 до ЖЕД "Липкижитлосервіс" звернувся [PERSON] з договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], для укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Встановлено, що спірне майно належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №444 від 21.05.2010 вказаного майна у [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М. Згідно даного договору [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Печерської районної державної адміністрації від 06.12.1997 р., згідно з розпорядженням (наказом) від 06.12.1997 № 4974, зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19.12.1997 за .№4947. Однак, згідно інформації Печерської районної державної адміністрації в м. Києві від 11.01.2017 № 105/01-88/1 відділ приватизації державного житлового фонду Печерської районної державної адміністрації міста Києва свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], 06.12.1997 р. [PERSON] не видавав. Розпорядження (наказ) № 4974 від 06.12.1997 р. Печерською районною адміністрацією міста Києва не приймалось. Також, відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 19.01.2017 № 062/14-462(И-2017) за [PERSON] реєстрація права власності на вищевказану квартиру 19.12.1997 р. за № 4947 не проводилась. Разом з тим, договір купівлі-продажу квартири № 444 від 21.05.2010 став підставою для прийняття приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. 10.02.2016 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28162466 з послідуючим внесенням запису № 13187134 про право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] площею 99,1 кв.м. В подальшому, цим же приватним нотаріусом зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] площею 99,1 кв.м. за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 319 від 10.02.2016, укладеного між продавцем [PERSON] з однієї сторони та покупцем [PERSON] з іншої. Разом із тим, згідно архівної довідки № 1855/01-21 від 05.12.2016 Київського державного нотаріального архіву, в якому знаходяться на даний час документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Телеги Т.М., за реєстровим номером № 444 від 21.05.2010 посвідчено договір позички транспортного засобу, та згідно реєстру нотаріальних дій вищевказаного приватного нотаріуса в травні 2010 року ним не посвідчено жодного правочину, де б стороною виступав [PERSON]. З огляду на той факт, що договір купівлі - продажу № 444 від 21.05.2010 вищевказаної квартири не посвідчувався нотаріусом Телегою Т.М., то вказане є порушенням вимог ст. 203, 209, 215 та 334 Цивільного кодексу України та відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України свідчить про його нікчемність. Також, під час досудового розслідування отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 72277137 від 04.11.2016 та встановлено, що окрім реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON], в реєстрі нерухомого майна за [PERSON] зареєстровано квартиру № 175 загальною площею 93,1 кв.м. в будинку [ADDRESS]. Остання отримала у власність вказану нерухомість 09.06.2016 згідно договору купівлі-продажу № 817 від [PERSON]. [PERSON] зареєстрував право власності на дану квартиру згідно свідоцтва про право власності на житло номер: б/н, виданого 21.05.2001 відділом приватизації Державного житлфонду Печерської райадміністрації. Відповідно до інформації управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 01-11/1358 від 30.11.2016 відділ приватизації житлового фонду Печерської районної адміністрації свідоцтво про право власності номер: б/н від 21.05.2001 на квартиру [ADDRESS] не видавав. Також, згідно з даними Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло номер: б/н, виданого21.05.2001 відділом приватизації Державного житлфонду Печерської райадміністрації, не реєструвалося. Також, відповідно до інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації № 15309 (И-2016) від 05.12.2016 за даними інвентаризаційної справи будинок за адресою [ADDRESS], [ADDRESS] є одним і тим-же. Крім цього, при проведенні первинної інвентаризації квартири [ADDRESS], станом на 1960 рік, загальна площа приміщень квартири складала 93,3 кв.м. При проведенні поточної інвентаризації приміщення [ADDRESS], станом на 27.09.2005, загальна площа приміщення складала 99,1 кв.м. Відповідно до інформації Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 105/02-08/20782/13-1 від 12.12.2016 у неї на балансі перебувають будинки [ADDRESS]. Відповідно до дислокації житлового фонду житловий будинок [ADDRESS] відсутній. Разом з тим, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація підтверджує, що будинок 3-Б, 3 літ. "Б" та 3-5 літ. "Б" є одним і тим же будинком, та приміщення № 175 у ньому мало площу 93,1 та 99,1 кв.м. Також, ЖЕД "Липкижитлосервіс" листом № 1083 від 10.11.2016 повідомило, що будинок № 3-5 літ "Б" та 3 літ. "Б" це один і той самий будинок. Отже, за [PERSON] та [PERSON] згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 72277137 від 04.11.2016 зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], які фактично є квартирою [ADDRESS], що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва. Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності №062/11/10-8944 від 05.11.2016 та управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 01-11/1293 від 09.11.2016 вбачається, що Департамент комунальної власності та відділ приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації приватизацію квартири № 175 площею 99,1 кв. м. в будинку [ADDRESS] не здійснювали. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11,2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що норма частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України Отже, оскільки [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру у спосіб, не передбачений діючим законодавством та в порушення приватизаційної процедури, тому вони і наступні набувачі не були власниками квартири і не мають законних прав розпоряджатися нею. Враховуючи, що спірне майно незаконно вибуло з комунальної власності в порушення вимог чинного законодавства, то вищевказана квартира підлягає витребуванню від [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України на користь територіальної громади міста Києва, у зв'язку з порушенням прав та охоронюваних законом інтересів держави в особі Київської міської ради, як органу, уповноваженого розпоряджатись майном територіальної громади міста Києва. Крім цього, будинок [ADDRESS] є пам'яткою культурної спадщини відповідно до ст. 1, 13-14 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та у зв'язку з цим Законом встановлений особливий порядок здійснення права власності на нього. Зокрема, згідно ст. 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Пам'ятка може бути приватизована лише за умови укладення майбутнім власником з відповідним органом охорони культурної спадщини попереднього договору про укладення в майбутньому охоронного договору на пам'ятку (її частину) з викладенням його істотних умов, у тому числі щодо цільового використання пам'ятки, робіт, які майбутній власник зобов'язується провести на пам'ятці з метою утримання її в належному стані. Відповідно до ст. 23 вищезазначеного Закону усі власники пам'яток, щойно виявлених об'єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об'єкти зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Згідно ст. 24 - власник або уповноважений ним орган, користувач зобов'язані утримувати пам'ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Разом з тим, згідно листа Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 060-495 від 27.01.2017 головним управлінням охорони культурної спадщини 12.10.2006 укладено лише договір № 1448 з ТОВ "Укртрімекс" на приміщення цокольного поверху площею 99,1 кв.м. в будинку [ADDRESS]. Отже, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували право власності на квартиру, що розташована в будинку - об'єкті охорони культурної спадщини, без отримання погодження відповідного органу охорони культурної спадщини, та не уклали попередніх договорів, а також охоронних договорів на пам'ятку, чим порушили норми Закону України "Про охорону культурної спадщини". Також у зв'язку з незаконною реєстрацією за [PERSON] та [PERSON] права власності на вищезазначену квартиру, існує можливість її пошкодження з боку юридичних власників. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Ураховуючи викладене, спірне майно підлягає витребуванню від [PERSON] та [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади м. Києва. 19 червня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її судовий розгляд. 19 вересня 2017 року до суду надійшли письмові пояснення Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) , в яких представник зазначив прохання задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи наступне. Житловий комплекс робітників Київського військового округу за адресою: [ADDRESS] наказом Міністерства Культури і туризму України від 15.04.2008 № 424/1/16-08, охоронний № 456 - Кв, занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України як пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення. До складу комплексу входять наступні будівлі: 1. Будинок житловий робітників Київського військового округу, розташований по червоній лінії забудови вулиці, занесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України як пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення відповідно до наказу Міністерства культури і туризму України від 15.04.2008 № 424/1/16-08, охоронний № 456/1- Кв за адресою: [ADDRESS]. 2. Будинок житловий (флігель), розташований на другій лінії забудови вулиці, занесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України як пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення відповідно до наказу Міністерства культури і туризму України від 15.04.2008 № 424/1/16-08, охоронний № 456/2- Кв за адресою : [ADDRESS], технічна адреса за даними Бюро технічної інвентаризації [ADDRESS]). Будинок [ADDRESS] є пам'яткою культурної спадщини, відповідно до ст. 1, 13-14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон) встановлено особливий порядок здійснення права власності на нього. Зокрема, згідно ст. 18 Закону об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній чи фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Відповідно до ст. 23 Закону усі власники пам'яток, щойно виявлених об'єктів культурної спадщини чи їх частини або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об'єкти зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Згідно ст.. 24 - власник або уповноважений ним орган, користувач зобов'язані утримувати пам'ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до Закону та охоронного договору. Головним управлінням охорони культурної спадщини 12.10.2006 укладено договір № 1448 з ТОВ «Укртрімекс» на приміщення цокольного поверху площею 99, 1 кв. м. в будинку по [ADDRESS]. При цьому жодних документів на отримання погодження органу охорони культурної спадщини щодо відчуження вказаного об'єкту на адресу Департаменту не надходило. Охоронний договір не укладався. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; У зв'язку із зазначеним 13 лютого 2018 року було проведено підготовче засідання. 15 травня 2018 року до суду надійшли письмові пояснення Київської міської ради, в яких Київська міська рада підтримала вимоги прокурора, вказуючи наступне. Відповідно до рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» будинок [ADDRESS] включено до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва та віднесено до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Як вбачається з листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.10.2016 р. № 105/01-3223/1 квартира [ADDRESS] була визнана непридатною для проживання на підставі розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 24 травня 2004 року № 598 «Про визнання жилих приміщень квартири [ADDRESS] непридатним для проживання». Проте вказана квартира в установленому порядку не переводилася до нежитлового фонду. На підставі розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 05 лютого 2004 року № 60 зазначене приміщення надавалось в орендне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Укртрімекс». Згідно з Актом прийому-передачі від 01.03.2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртрімекс» повернуло орендовані приміщення. Відповідно до пункту 1 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 вересня 2014 року № 1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві» (далі - розпорядження від 11 вересня 2014 року № 1017) районні в місті Києві державні адміністрації передають Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади міста Києва. У пункті 2 розпорядження від 11 вересня 2014 року № 1017 зазначено, що Департамент будівництва та житлового забезпечення здійснює від імені Київської міської державної адміністрації розподіл та передачу в установленому порядку житлових приміщень, зазначених у пункті 1 цього розпорядження, районним в місті Києві державним адміністраціям. Згідно із актом від 17.02.2015 р. № 34 Департамент будівництва та житлового забезпечення передав, а Печерська районна в місті Києві державна адміністрація прийняла під службове житло двокімнатну квартиру № 172 загальною площею 99,10 кв. м (жила площа - 34,50) в будинку [ADDRESS]. Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М. 21.05.2010 р. за реєстровим № 444, [PERSON], продала, а [PERSON] купив квартиру № 172 загальною площею 99,10 кв. м, в тому числі жилою площею - 34,50, в будинку [ADDRESS]. Відчужувана квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Печерської районної державної адміністрації міста Києва 06.12.1997 р., згідно з розпорядженням від 06 грудня 1997 року № 4974. Відповідно до листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.01.2017 р. № 105/01-88/1 відділ приватизації Печерської районної державної адміністрації міста Києва не видавав 06.12.1997 р. на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на вказану квартиру та розпорядження від 06 грудня 1997 року № 4974 не приймалось. В листі Комунального підприємства Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації від 19.01.2017 № 062/14-462 зазначено, що реєстрація права власності на вказану квартиру не проводилось. Згідно із архівною довідкою Київського державного нотаріального архіву від 05.12.2016 р. № 1855/01-21 в реєстрації для реєстрації нотаріальних дій ПН КМНО Телеги Т.М. взагалі відсутній запис від 21.05.2010 р. про посвідчення будь-якого договору купівлі-продажу квартири і взагалі в травні не посвідчувався жодний правочин, де б стороною виступав громадянин [PERSON]. Проте, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. 09.02.2016 р. за реєстровим № 319, [PERSON] продав [PERSON] двокімнатну квартиру № 172 загальною площею 99,10 кв. м (житлова - 34,50) в будинку [ADDRESS]. Крім того, в матеріалах позовної заяви міститься Договір купівлі- продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 09.06.2016 р. за реєстровим № 817, відповідно до якого, [PERSON] купила у [PERSON] квартиру № 175 загальною площею 93,10 кв. м (житлова - 45,0) в будинку [ADDRESS]. У пункті 3 договору від 09.06.2016 р. за реєстровим № 817 зазначено, що відчужувана квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 21.05.2001 р. на підставі розпорядження від 17 травня 2001 року № 7404-1. Відповідно до листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.11.2016 р. № 01-11/1358 відділ приватизації державного житлового фонду Печерської районної державної адміністрації міста Києва не видавав 21.05.2001 р. свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] набули право власності на вказану квартиру у спосіб, не передбачений діючим законодавством, тому вони і наступні набувачі не мали права розпоряджатися нею. Згідно із пунктом 7 частини першої статті 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. За приписами частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, таке право є непорушним. Статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Законом України «Про місцеве самоврядування в України» регламентовано, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і впоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Згідно із частиною першою статті 59 вказаного закону, Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Однак волевиявлення дійсного власника спірного майна на його відчуження відсутнє, а спірне житлове приміщення вибуло з комунальної власності без відома та згоди дійсного власника майна - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Згідно із статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а стаття 346 Цивільного кодексу України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв'язку з реєстрацією договорів купівлі продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Статтею 388 Цивільного кодексу України регламентовано, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Коли майно придбане за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 Цивільного кодексу України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Спірне майно незаконно вибуло з комунальної власності, в порушення вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим та на підставі статті 388 Цивільного кодексу України, вищевказана квартира підлягає витребуванню під [PERSON] та [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва. При цьому, право власності на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 Цивільного кодексу України не застосовується. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Частиною першою, другою статті 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують пред'явлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до абзацу 5 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 07 травня 2018 року відбулось судове засідання, під час якого прокурор Половенко Л.В. підтримала вимоги, посилаючись на обставини викладені у поданій заяві. Представник відповідача [PERSON]- адвокат [PERSON] вимоги не визнав, заперечував проти задоволення вимог, вказуючи на те, що його довіритель є добросовісним набувачем вказаного майна, оскільки не знав та не міг знати про обставини попереднього неправомірного заволодіння вказаним майном. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином за відомим місцем її проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, письмових пояснень по суті спору не подала, поважних причин не повідомила. Представник третьої особи [PERSON] підтримала викладену письмову позицію Департаменту культури. Суд вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши надані письмові докази, прийшов до наступного висновку. Наданими поясненнями Київської міської ради та дослідженими письмовими доказами встановлено, що квартира [ADDRESS] , вибула з володіння територіальної громади міста поза їх волею. В даному випадку слід врахувати те, що вказане нерухоме майно, згідно відповіді відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної державної адміністрації м.Києва приватизовано не було, реєстрація набуття права власності на вказане майно в Київському міському бюро технічної інвентаризації не здійснювалась. Наданими письмовими доказами, які зазначені вище, що були досліджені під час судового розгляду було встановлено, що розпорядником майна не приймалось рішення про передачу належної територіальній громаді міста нерухомості будь-яким особам. Отже укладені правочини щодо відчуження спірного майна були укладені не з його володільцем, а тому вимоги про витребування є повністю обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved