Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року в розмірі 1 493 443 грн. 53 коп. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ML-701/1083/2008 в сумі 4 689 614,46 грн., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 38610,09 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку складає 969 078,50 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 1571,40 доларів США, що за курсом НБУ складає 39 440,72 грн., пені за прострочення виконання зобов'язань 146 662,44 долара США, що за курсом НБУ складає 3 681 095,24 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 27.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищезазначеним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року. 27.12.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року було укладено договір поруки № SR701/1083/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Окрім того, 27.12.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року було укладено договір поруки № SR701/1083/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Відповідно до п. 1.1 ст.1 договору поруки відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем [PERSON] його зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Також, п. 1.2 с. 1 договору поруки передбачено, що поручитель - відповідачі [PERSON] та [PERSON] та боржник [PERSON] відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника та і до поручителя - відповідачі [PERSON] та [PERSON] чи до всіх одночасно. Згідно з п. 3.1 та 3.2 ст. 3 договору поруки у випадку невиконання боржником [PERSON] боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором кредитор має право звернутись до поручителів - відповідачі [PERSON] та [PERSON] з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Поручителі - відповідачі [PERSON] та [PERSON] приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником [PERSON] боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором. Відповідно до умов кредитного договору позивачем відповідачу були надані грошові кошти, чим позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем, а взяті відповідачем на себе договірні зобов'язання перед позивачем належним чином не виконує. У зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. 14.10.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про визнання недійсними пунктів договору, який ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.08.2015 року за заявою представника відповідача був залишений без розгляду. 18.06.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про припинення договору поруки. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] було подано уточнену позовну заяву до ТОВ « ОТП Факторинг України», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, яка ухвалою суду від 23.09.2014 року була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом. В зазначеній позовній заяві [PERSON] просив припинити договір поруки № SR701/1083/2007 від 27.12.2007 року укладений між ним та ПАТ «ОТП Банк». Під час розгляду справи відповідач [PERSON] подав уточнену зустрічну позовну заяву, в якій на підставі положень ст. 559 ЦПК України визнати припиненим договір поруки. В обґрунтування якої зазначив, що 26.04.2010 року між ним та ПАТ "ОТП Банк" було укладено договір поруки від 27.12.2007 року, відповідно до якого поручитель відповідає перед банком за порушення зобов'язання позичальником [PERSON] всім своїм майном. У зв'язку з тим, що [PERSON] належним чином свої обов'язки за кредитним договором не виконував, відповідач вважає, що позивачем при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності, який у даному випадку починається від дня коли [PERSON] мав сплатити наступний щомісячний платіж. Позивач у визначений законодавством шестимісячний термін вимогу до поручителя [PERSON] не пред'явив, у зв'язку з чим просив задовольнити його позовні вимоги. 16.03.2015 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про припинення договору поруки. Зазначений позов ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16.03.2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Відповідач [PERSON] в обґрунтування зустрічної позовної заяви пояснила, що 27.12.2007 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR701/1083/2007, відповідно до якого поручитель відповідає перед банком за порушення зобов'язання боржником всім своїм майном. 26.03.2009 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір до раніше укладеного договору поруки в якому сторони домовилися внести зміни до п.п.2.1 та доповнити договору до п.п. 2.2 та 3. Однак, як їй стало відомо 26.04.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено ще один додатковий договір до спірного кредитного договору, яким було внесено зміни в частині зміни розміру відсоткової ставки. Отже, в результаті укладення між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] додаткового договору розмір її зобов'язань як поручителя було змінено. Враховуючи наведене, відповідач [PERSON] на підставі положень ч. 1 ст. 559 ЦК України просила суд постановити рішення, яким припинити договір поруки від 27.12.2007 року, укладений між нею та ПАТ «ОТП Банк» у зв'язку з збільшенням обсягу її відповідальності як поручителя. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в уточненій редакції підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Та зазначили, що проти задоволення зустрічних позовних заяв [PERSON] та [PERSON] заперечують в повному обсязі у зв'язку з недоведеністю заявлених ними вимог. В наданих до суду запереченнях представник позивача [PERSON] зазначив, що між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-701/1083/2007 та відповідно до умов вказаного договору зміна розміру ставки FIDR не потребувала та не потребує укладення будь-яких додаткових угод з поручителем, відтак приписи ч. 1 ст. 559 ЦК України не можуть бути застосовані в даних правовідносинах. Датою остаточного повернення грошових коштів за кредитним договором визначено 26 грудня 2023 року, а тому правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причину своєї не явки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував в повному обсязі та зазначив, що позивачем не доведені вказані позовні вимоги. Та пояснив, що у зв'язку з ненаданням представником позивача договору факторингу він вважає, що позов пред'явлено неналежним позивачем. Окрім того, позивач не повідомив відповідача про перехід права вимоги за зазначеним кредитом, та посилався на пропуск строку позовної давності позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом. А також посилався на не співмірність розміру нарахованої позивачем пені та розміру заборгованості за кредитом. При цьому представник відповідача не заперечував факту отримання його довірителем коштів за вказаним кредитним договором та пояснив, що відповідачем у повному обсязі зобов'язання за спірним кредитним договором виконані не були, а останній платіж його довірителем було здійснено 10.01.2013 року. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у вирішенні зустрічних позовів відповідачів [PERSON] та [PERSON] покладався на розсуд суду. До судового засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про день, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причину своєї не явки суду не повідомив. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позовних вимог позивача та зазначив, що позивачем не доведено перехід права вимоги за кредитним договором до відповідача [PERSON] від ПАТ «ОТП Банк» до позивача, а також вказав, що позивач звернувся до відповідача після спливу шестимісячного строку передбаченого законодавством для звернення з вимогою до поручителя, у зв'язку з чим договір поруки укладений між його довірителем та ЗАТ «ОТП Банк» є припиненим, тому просив задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом, та не заперечував проти задоволення зустрічного позову відповідача [PERSON] В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про день, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причину своєї не явки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не визнав та зазначив, що позивачем не доведеного факт переходу права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором факторингу. Також посилався на те, що відповідно до вимог чинного законодавства поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, так як відсутня їх спільна порука, оскільки між банком та поручителем укладено окремі договори поруки. Зазначив, що у відповідності до положень ст. 559 ЦК України договір поруки з його довірителем є припиненим у зв'язку з пропуском строку звернення з вимогою до поручителя, просив відмовити у задоволенні первісного позову та підтримав в повному обсязі позовні вимоги за зустрічним позовом. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності та вислухавши пояснення учасників судового розгляду суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-701/1083/2008 від 27.12.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі (т. 1 а.с.4, 5-8). Відповідно до п.п. 1.4.1-1.4.1.1.2 ч.2 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком наступним чином: у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів. У разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховується як FIDR+фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору відповідач [PERSON] за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. Також, п.п. 4.1.2, 4.1.3 кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник крім пені, передбаченої п. 4.1.1 кредитного договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25 грн. За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п.п. 4.1.1 та 4.1.2 кредитного договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50 грн. Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги. Додатковими угодами № 1 від 06.03.2009 року, від 26.03.2009 року, № 2 від 23.04.2010 року та № 3 від 26.04.2010 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] до кредитного договору № ML-701/1083/2008 від 27.12.2007 року змінювався розмір процентної ставки та порядок її нарахування. Так, відповідно до додаткового договору №1 від 06 березня 2009 до кредитного договору № ML-701/1083/2007 від 27 грудня 2007 року внесено зміни та доповнення до кредитного договору, а саме на період з 06 березня 2009 року по 30 листопада 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в наступному розмірі: фіксований відсоток (1% річних) + FIDR. На період з 01 грудня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в наступному розмірі: фіксований відсоток (3,99%)+ FIDR (т. 1 а.с. 9-10). Згідно до додаткового договору №1 від 26 березня 2009 до кредитного договору № ML-701/1083/2007 від 27 грудня 2007 року внесено зміни та доповнення до кредитного договору, наступного змісту: на період з 26 березня 2009 року по 25 жовтня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в наступному розмірі: фіксована процентна ставка в розмірі 7% річних. На період з 26 жовтня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в наступному розмірі: фіксований відсоток (4,97%)+ FIDR (т. 1 а.с. 11-12). Додатковим договором №2 від 23 квітня 2010 року до кредитного договору № ML-701/1083/2007 від 27 грудня 2007 року внесено зміни та доповнення до кредитного договору, а саме у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов'язань встановлених п.п.1 додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4% річних, в порядку передбаченому додатковим договором. Пунктом 4 додаткової угоди встановлено, що підвищення процентної ставки, в порядку передбаченому п.п. 2,3 додаткового договору та подальшого належного виконання позичальником своїх зобов'язань встановлених п.п.1 додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка), зменшується на 4% річних та в порядку передбаченому додатковим договором (т. 1 а.с. 13-10). У відповідності до додаткового договору №3 від 26 квітня 2010 до кредитного договору № ML-701/1083/2007 від 27 грудня 2007 року внесено зміни та доповнення до кредитного договору, а саме на період з 26 квітня 2010 року до 25 липня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в наступному розмірі: фіксована процентна ставка в розмірі 8,8%. На період з 26 липня 2010 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в наступному розмірі: фіксований відсоток (5,08%)+ FIDR (т. 1 а.с. 14-15). 26.04.2010 року в забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року було укладено договір поруки № SR701/1083/2007/1 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (т. 1 а.с. 18-19). Також 27.12.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року було укладено договір поруки № SR701/1083/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (т. 1 а.с. 149-150). Відповідно до п. 1.1 ст.1 договору поруки відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем [PERSON] його зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Також, п. 1.2 с. 1 договору поруки передбачено, що поручитель - відповідачі [PERSON] та [PERSON] та боржник [PERSON] відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника та і до поручителя - відповідачі [PERSON] та [PERSON] чи до всіх одночасно. Згідно з п. 3.1 та 3.2 ст. 3 договору поруки у випадку невиконання боржником [PERSON] боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором кредитор має право звернутись до поручителів - відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Поручителі - відповідачі [PERSON] та [PERSON] приймають на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником [PERSON] боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором. Додатковим договором №1 від 26 березня 2009 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] до договору поруки № SR-701/1083/2007 від 27 грудня 2007 року внесено зміни та доповнення до договору поруки, а саме: п.п. (б) п. 2.1 договору поруки викладено в наступній редакції: (б) сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими кредитним коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. Доповнено п. 2.2 договору поруки п. 2.2.1 наступного змісту: в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору (т. 1 а.с. 151). В результаті неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору станом на 13.02.2015 року він має заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 689 095,24 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 38 610,09 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку( 13.02.2015 року) складає 969 078,50 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1571,40 доларів США, що за курсом НБУ складає 39 440,72 грн.; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 146 662,44 долари США, що за курсом НБУ складає 3 681 095,24 грн. (т. 2 а.с. 197). З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2009 року ЗАТ «ОТП Банк» на адресу відповідача [PERSON] було направлено досудову вимогу № 22-3-2/53740 зі змісту якої вбачається, що позивач, посилаючись на п. 1.9 кредитного договору вимагає від відповідача дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги (т.2 а.с.147). Також 16.05.2013 року на адресу відповідача [PERSON] позивачем у справі була направлена досудова вимога № п0568, в якій позивач посилаючись на п. 1.9 кредитного договору вимагав достроково виконати боргові зобов'язання позичальника за кредитним договором в повному обсязі (т.2 а.с.148). Факт направлення вищезазначених вимог на адресу відповідача [PERSON] ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не заперечувався представником позивача [PERSON], який в судовому засіданні підтвердив зазначений факт та надав до матеріалів справи копію повідомлення від 16.05.2013 року. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимо. Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено термін його виконання, то вона підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплати неустойки. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу них прав. 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищезазначеним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року (т. 1 а.с. 26-32, 33). Даних щодо визнання недійсним чи нечинності зазначеного договору матеріали справи не містять. Під час розгляду справи представниками відповідачів у запереченнях на позовну заяву, в зустрічних позовах та в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно з загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За приписами ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За таких обставин право вимоги у Банку відносно виконання зобов'язань боржником виникло з моменту настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права на повернення кредитних коштів. Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до висновків, які містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року та є обов'язковими для застосування судом відповідно до ст. 360-7 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Однак, позивачем при зверненні до суду було надано розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] від 13.02.2015 року та довідку № 359 від 03.06.2015 року про погашення заборгованості за спірним кредитним договором, в яких зазначено, що останній платіж відповідачем [PERSON] за кредитом було зроблено 10.01.2013 року (т. 2 а.с. 191-192, 209-210). Факт проведення сплати відповідачем [PERSON] за кредитним договором 10.01.2013 року підтвердив в судовому засіданні й представник відповідача [PERSON] - [PERSON] У відповідності до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Отже, в даному випадку, вчинення відповідачем [PERSON] платежу за кредитним договором 10.01.2013 року свідчить про визнання ним свого боргу та у даному випадку має місце переривання перебігу позовної давності. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У наданих до суду запереченнях представник відповідача [PERSON] - [PERSON] зазначав про не співмірність розміру основного боргу за кредитом та нарахованій пені. Як вбачається з матеріалів справи сума основного боргу за кредитним договором № ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року складає 969 078,50 грн., а сума нарахованої пені - 3 681 095,24 грн. З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що розмір неустойки підлягає зменшенню в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України до розміру основного боргу за кредитним договором ML-701/1083/2007 від 27.12.2007 року у розмірі 969 078,50 грн. З приводу заявлених позивачем позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] та зустрічних позовів відповідачів [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. У поданій зустрічній позовній заяві відповідач у справі [PERSON] просила суд постановити рішення, яким припинити договір поруки укладений між нею та Пат «ОТП Банк» від 27.12.2007 року. Дослідивши матеріали справи та доводи зустрічної позовної заяви [PERSON], суд приходить до висновку, що зазначений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 598 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст.ст. З, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) у цьому разі права підлягають захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 5 грудня 2012 р. у справі № 6-147цс12. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3,12-15, 20 ЦК, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК). За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. Право поручителя у такому випадку підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу (постанови Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11, від 21 травня 2012 р. у справі № 6-88цс11). Щодо зустрічного позову відповідача [PERSON] та заперечень на первісний позов відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобов'язань. В п. 4.1 договору поруки встановлено, що договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з матеріалів справи, вперше 10.01.2009 року ПАТ «ОТП Банк» направлялася досудова вимога на адресу відповідача [PERSON] із вимогою дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором у відповідності до п. 1.9. кредитного договору, в якій банк вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і п. 1.9 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши боржнику вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Однак, із позовом до суду позивач звернувся лише 27.01.2014 року, тобто з пропуском строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 4.1 договору поруки встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, та те що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п. 1.9.1 кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя, суд погоджується з доводами відповідачів та приходить до висновку, що договори поруки, укладені між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] слід вважати припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у своїх постановах № 6-33цс12 від 23 травня 2012 року та № 6-155цс13 від 29 січня 2014 року та № 6-190цс14 від 21.01.2015 року, які є обов'язковими для всіх судів України. Виходячи з наведеного, вимоги зустрічного позову відповідача [PERSON] про визнання договору поруки припиненими є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені кредитним договором належним чином не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № МL-701/1083/2008 від 27 грудня 2007 року у розмірі 1 977 597,72 грн. (969 078,50+39440,73+969 078,50= 1 977 597,72 грн.) та підлягають задоволенню вимоги зустрічної позовної заяви відповідача [PERSON], та не підлягають задоволенню позовні вимоги відповідача [PERSON] за зустрічним позовом. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial