Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

19 жовтня 2017 року Виконавчий комітет Павлоградської міської ради звернувся до суду з заявою, в якій просить суд визнати спадщину, а саме: 1/4 частину будинку № 202, по вул. Озерна в місті Павлограді, що залишилась після смерті [PERSON], відумерлою та передати у власність територіальної громади міста Павлоград в особі Павлоградської міської ради. На обґрунтування таких вимог заявник зазначив, що право власності на 1/4 частину будинку № 202 по вул. Озерна в місті Павлограді зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.05.1941 року Павлоградської держнотконторою за р. № 2224. 19 березня 1997 року [PERSON] померла. З моменту смерті [PERSON]П по теперішній час у даному будинку ніхто не мешкає та не виявляє цікавості щодо його належного утримання, будинок руйнується, дах відсутній, вікна зруйновані, прибудинкова територія також знаходиться в занедбаному стані. З моменту відкриття спадщини пройшло більше 20 років, тому заявник вважає можливим визнати спадщину відумерлою. Представник Виконавчого комітету Павлоградської міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Представник заінтересованої особи Перша Павлоградська державна нотаріальна контора у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності, у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За частинами третьою, четвертою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи; закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Судом встановлено, що [PERSON], 15 листопада 1911 року з 01.11.1996 до дня своєї смерті 19.03.1997 була зареєстрована і проживала в Панасівському геріатричному пансіонаті за адресою: вул. Північна, 36, с. Панасівка, Новомосковський район Дніпропетровської області, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Багатської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 30.01.2018 року № 81, а також, довідкою Комунального закладу «Панасівського геріатричного закладу» Дніпропетровської обласної ради від 24 червня 2014 року за № 159 (а.с. 6, 41). Згідно довідки наданого Колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 29.11.2017 року № 89, 1/4 частина житлового будинку № 202 по вул. Озерна, м. Павлоград, Дніпропетровської області, станом на 01.10.1953 року зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.05.1941 року приватним нотаріусом Павлоградською Державною нотаріальною конторою за р. № 2224. Відповідно до акту Квартального комітету № 17 від 02.08.2017 року, складеного з сусідами, які проживають поряд будинку № 202 по вул. Озерна в місті Павлограді, власником зазначеної частини спірного домоволодіння є [PERSON], яка померла 19.03.1997 року., та будинок пустує з 1996 року. Як вбачається до копії договору купівлі-продажу 1/4 частини зазначеного житлового будинку, посвідченого 24.05.1941 року нотаріусом Павлоградської Державної нотаріальної контори за р. № 2224, договір складений двома мовами російською та українською, ім'я, ім'я по батькові та прізвище продавця та покупця зазначені російської мовою, покупець зазначений "Лимаренко Прасковья Петрівна". Ім'я "Прасковья" правильно перекладається на українську мову - "Парасковія", але існують і вільні переклади, такі як "Параска", "Прасковія" та інше. Відповідно до копії технічного паспорту на зазначене спірне домоволодіння власниом 1/4 частина житлового будинку № 202 по вул. Озерна, м. Павлоград, Дніпропетровської області зазначена - [PERSON]. 3/4 частини будинку № 202 по вул. Озерна, м. Павлоград, Дніпропетровської області належить на праві спільної часткової власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого Першої державною нотаріальною конторою 29.04.2014 року та зареєстрованого за № 1-1542, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 19 березня 1997 року [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть № 39 складеного виконавчим комітетом Багатської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді 1/4 частини житлового будинку № 202 по вул. Озерна, м. Павлоград, Дніпропетровської області. 14 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до Міського голови м.Павлоград з заявою, в якій просила вирішити питання щодо звернення до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, яка складається з 1/4 частини житлового будинку № 202 по вул. Озерна, м. Павлоград, Дніпропетровської області та залишилась після смерті [PERSON], оскільки вона не має можливості приватизувати земельну ділянку на якому знаходиться вищевказаний будинок у якому 3/4 частини належить на праві власності їй. [PERSON] померла 19 березня 1997 року, тому при вирішенні даного спору підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на час відкриття спадщини, тобто ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 525, 526 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з відповіді Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 5085/01-16 від 22 листопада 2017 року, згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру №49951104 від 21.11.2017 року після померлої 19 березня 1997 року [PERSON] спадкової справи не заведено. Відповідно до акту Квартального комітету № 17 від 02.08.2017 року спірна частина домоволодіння пустує та є занедбаною, тобто, в фактичне управління та володіння спадковим майном ніхто не вступив. Відповідно до норм частин першої, другої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою; така заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. З огляду на наведене та враховуючи, що залишену після смерті [PERSON] 19 березня 1997 року спадщину, зокрема 1/4 частину житлового будинку № 202 по вул. Озерна, м. Павлоград, Дніпропетровської області, у встановлений законом (ЦК УРСР 1963 року) шестимісячний строк, а так само за станом на час розгляду даної справи ніхто із спадкоємців не прийняв належним чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника, який звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою після спливу одного року з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON], тобто у встановлені законом строки, а тому наявні підстави для визнання цієї спадщини відумерлою та передачі її у власність територіальній громаді за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Згідно з частиною 3 статті 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням. На підставі наведеного та

Outcome: approved