Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Аеробуд», в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь: - заборгованість по заробітній платі в розмірі 65439,19 грн.; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 237 636,08 грн. розрахований станом на 22.04.2019 року; - грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку в розмірі 6 760, 60 грн.; - моральну шкоду в сумі 9 000,00 грн. Мотивуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що у період з 12.02.2013 року по 20.01.2017 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Аеробуд», працюючи на посаді геодезиста. Після звільнення, відповідач, видавши трудову книжку, не сплатив на користь позивача заборгованість по заробітній платі, яка виникла за період з 01.01.2016 року по 20.01.2017 року в розмірі 65 439, 19 грн. При неодноразових зверненнях позивача до ПАТ «Аеробуд» щодо виплати заборгованості по заробітній платі, останній виплатив позивачу лише 35 410, 50 грн., замість повної суми 100 849, 69 грн., тобто позивачем недоотримано 65 439,19 грн. Також, оскільки відповідачем не здійснено повного розрахунку заборгованості на день звільнення, а саме станом на 20.01.2017 року, позивач просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка станом на 22.04.2019 року становить 237 636, 08 грн. Крім того, враховуючи, що в 2016 році позивачу не надавалась відпустка, у день звільнення останньому повинна була бути виплачена грошова компенсація за невикористані 22 календарних дні щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 12.02.2016 року по 20.01.2017 року, що становить 6 760, 60 грн. В обґрунтування вимоги щодо стягнення 9 000,00 грн. моральної шкоди позивач зазначає наступне. Позивач був єдиним утриманцем в сім`ї, дружина позивача перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною та єдиним джерелом її доходу були соціальні виплати для догляду за дитиною в розмірі 860 грн. на місяць. Оскільки позивач не отримав компенсаційних виплат при звільненні, останній був позбавлений можливості утримувати свою сім`ю, забезпечувати харчуванням, одягом, ліками, оплачувати комунальні послуги, що призвело до тривоги, порушення сну, конфліктів в сім`ї та потребувало додаткових зусиль для відновлення душевного стану та пошуку нової оплачуваної роботи. Ухвалою суду від 13.05.2019 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. 08.08.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. ПрАТ "Аеробуд" позбавлене можливості проводити розрахунки з незалежних від підприємтва обставин, що підтверджується Актом інспекційного відвідування Держпраці від 02.12.2019 року. Зокрема, в акті зазначено, що наразі підприємство позбавлено можливості проводити розрахунки, у тому числі із оплати праці із незалежних від підприємства обставин. Починаючи з серпня 2016 року та по сьогоднішній день банківські рахунки, рухоме та нерухоме майно підприємства арештовані в рамках різних виконавчих проваджень стосовно стягнення із підприємства заборгованості в судовому порядку. Даний факт підтверджується постановами про арешт коштів боржника та іншими документами з виконавчого провадження. Крім того, Святошинським районним судом м. Києва розглянуто адміністративну справу № 759/2004/19 за частиною 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо порушення вимог законодавства про працю та охорону праці відносно в.о. Голови правління ПрАТ "Аеробуд" [PERSON] За результатами розгляду адміністративної справи, постановою суду від 06.03.2019 року провадження у справі закрито, у зв"язку з відсутністю в діях в.о. Голови правління ПрАТ "Аеробуд" [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Дана обставина свідчить про те, що ПрАТ "Аеробуд" не вчиняло протиправних дій щодо невчасної виплати заробітньої плати [PERSON] Позивач був звільнений у законний спосіб, із завчасним попередженням, а тому вимога останнього щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Також, представник відповідача зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні у розмірі 237 636, 08 грн., грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 6 760, 60 грн. оскільки, середній заробіток за час затримки рохрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Враховуючи, що позивач був звільнений за угодою сторін 20.01.2017 року, а з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку позивач звернувся лише у квітні 2019 року, та те що такі виплати не є заробітньою платою, а тому наявні підстави вважати, що позивачем пропущено строк для звернення до суду стосовно таких позовних вимог. З відповіді на відзив від 15.08.2019 року поданого позивачем вбачається, що останній заперечує наведені доводи представника відповідача у відзиві та зазначає, що відповідач не спростовує факт несплати заборгованості по заробітній платі, яка виникла з січня 2016 року, а з червня 2016 року взагалі не здійснював виплату заробітної плати, хоча всі соціальні внески по заробітній платі відповідачем сплачувались. Відповідач, знаючи про свій фінансовий стан, не повідомив позивача про можливість затримки виплати заробітної плати. Також, посилання представника відповідача на те, що банківські рахунки арештовані не звільняє останнього від виплати заробітної плати, відповідно до статті 117 КЗпП. Оскільки з 01.01.2016 року позивач був єдиним утриманцем сім"ї, не виплата належних йому грошових сум при звільненні заподіяла йому моральних страждань. Щодо тверджень представника відповідача стосовно пропуску строку позовної давності, позивач зазначає, що оскільки відповідач фактично не розрахувався з позивачем, то встановлений трьохмісячний строк звернення до суду позивачем не пропущений. Окрім того, позивачем звернуто увагу суду, що відзив на позовну заяву подано поза встановленим судом строк, який зазначений в ухвалі суду про відкриття провадження від 13.05.2019 року. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Позивач подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, до суду направив відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи з додатками, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Нормою частини 1 статті 47 Кодексу Законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 2 статті 233 Кодексу Законів про працю України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що у період з 12.02.2013 року по 20.01.2017 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Аеробуд», працюючи на посаді геодезиста, що підтверджується записом у трудовій книжці [PERSON] (а.с. 8-10). 20.01.2017 року позивача звільнено відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу Законів про працю України, за угодою сторін, відповідно до наказу № 11-к від 20.01.2017 року (а.с. 8-10). За змістом статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до довідки № 4 виданої ПАТ «Аеробуд» про доходи вбачається, що дохід [PERSON] за останні 12 місяців (з 01.2016 року по 12.2016 року) становить 88 559, 96 грн. З виписки карткового рахунку позивача [PERSON] № [NUMBER] за період з 01.01.2013 року по 01.03.2019 року вбачається, що відповідачем виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 35 410, 50 грн. (а.с. 14-21). Згідно з довідки ОК-7 отриманої у Пенсійному фонді України, з 01.01.2017 року по день звільнення - 20.01.2017 року позивачу нараховано 125 279, 09 грн., з яких утримано 24 429,40 грн., до видачі підлягає 100 849, 69 грн. (а.с. 22). Приймаючи до уваги те, що відповідач лише частково виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, позовні вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати в сумі 65 439,19 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно статті 117 Кодексу Законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством (постанова судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-2807цс16). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 Кодексу Законів про працю України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Середньоденна заробітна плата за попередні два місяці, а саме з листопад 2016 року по грудень 2016 року становить 7 625, 45 + 10 979, 35 грн. = 18 604/44= 422, 84 грн. Період не виплати належної заробітної плати з 21.01.2017 року по 19.08.2019 року складає 271 886, 12 грн. (січень 2017 року - 7 робочих днів, лютий 2017 року - 20 робочих днів, березень 2017 року - 22 робочих дня, квітень 2017 року - 19 робочих днів, травень 2017 року - 20 робочих днів, червень 2017 року - 20 робочих днів, липень 2017 року - 21 робочий день, серпень 2017 року - 22 робочих дня, вересень 2017 року - 21 робочий день, жовтень 2017 року - 21 робочий день, листопад 2017 року - 22 робочих дня, грудень 2017 року - 20 робочих днів, січень 2018 - 21 робочий день, лютий 2018 року - 20 робочих днів, березень 2018 року - 21 робочий день, квітень 2018 року - 20 робочих днів, травень 2018 року - 20 робочих днів, червень 2018 року - 20 робочих днів, липень 2018 року - 22 робочих дня, серпень 2018 року - 22 робочих дня, вересень 2018 року - 20 робочих днів, жовтень 2018 року - 22 робочих дня, листопад 2018 року - 22 робочих дня, грудень 2018 року - 20 робочих днів, січень 2019 року - 21 робочий день, лютий 2019 року - 20 робочих днів, березень 2019 року - 20 робочих днів, квітень 2019 року - 21 робочий день, травень 2019 року - 22 робочих дня, червень 2019 року - 18 робочих днів, липень 2019 року - 23 робочих дня, серпень 2019 року - 13 робочих днів). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 271 886,12 грн. Твердження представника відповідача про те, що позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності не приймаються судом до уваги, оскільки останнім днем виплати відповідачем позивачу заборгованості по заробітній платі є 01.03.2019 року. Зазначена обставина не спростована відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що позивачу в 2016 році відпустка не надавалась, у день звільнення позивач мав право отримати грошову компенсацію за 22 календарних дні щорічної основної оплачуваної відпустки. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається, виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно з пунктів 2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 включає в себе сумарний заробіток за 12 місяців, що передують події, з якою пов`язана виплата, поділений на кількість календарних днів у році, одержаний результаті перемножується на кількість календарних днів невикористаної відпустки. Виходячи з наведеного вище розрахунку, сума компенсації за 22 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки становить 6 769, 60 грн. Варто зазначити, що твердження представника відповідача щодо того, що ПрАТ "Аеробуд" позбавлений можливості проводити розрахунки з незалежних від підприємства обставин не приймаються судом до уваги як підстава відмови у позові, оскільки відповідно до статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь 9 000, 00 грн. моральної шкоди. Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено в пункті 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Таким чином, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди визнається судом не обґрунтованою, оскільки позивачем не зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір стягується пропорційно задоволенню позовних вимог.

Outcome: partial