Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в уточненій редакції від 28.05.2014 року, просила провести поділ спільного майна подружжя [PERSON] і [PERSON] наступним чином: визнати за нею право власності на 1/2 частину коштів витрачених на придбання автомобіля ВАЗ 21150, стягнувши з відповідача 3416 грн. по кредитному зобов'язанню № 8/2005/840-К/537-А та суму першочергового внеску за договором купівлі-продажу автомобіля в розмірі 3416,25 грн.; визнати гараж [ADDRESS] вартістю 46887 грн. спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] визнавши за нею право власності на 1/2 частину, виділивши його відповідачу [PERSON], стягнувши з нього на її користь компенсацію в сумі 23443,50 грн.; визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] його спільним майном, виділивши його відповідачу [PERSON], стягнувши з нього на її користь належну їй долю в сумі 26283,50 грн.; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 51 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., вартість проведеної експертизи, та оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі у період з 23.11.1991 року по 23.05.2006 року. Від шлюбу у них з відповідачем народилось дві доньки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В період шлюбу з відповідачем 23.12.2005 року було придбано автомобіль ВАЗ 21150 в кредит, частина якого сплачена в сумі 6838,50 грн. 24.12.2004 року ними набуто у спільну власність гараж [ADDRESS] вартість якого становить 46887 грн., та одразу після розірвання шлюбу за спільні кошти подружжя відповідачем 27.06.2006 року придбано домоволодіння [ADDRESS] оціночною вартістю 52567 грн. Вважає, що відповідач повинен повернути їй половину вартості вказаного спільного майна придбаного в шлюбі та за спільні кошти подружжя, і відшкодувати їй судові витрати за сплату судового збору 51 грн., витрат на ІТЗ 30 грн., витрати за проведення будівельно-технічної експертизи, та витрати за оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності у зв'язку з постійною неявкою відповідача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, подав суду заяву про відкладення судового розгляду справи у зв'язку з перевіркою його лічильника газу 06.04.2016 року. Як встановлено судом: 29.10.2015 року відповідач просив перенести судове засідання 30.10.2015 року з причини його зайнятості на роботі, а також перенести судові засідання: 30.11.2015 року у зв'язку з його відрядженням, 21.12.2015 року в зв'язку з хворобою, 24.02.2016 року і 17.03.2016 року в зв'язку з його відрядженнями (а.с. 165А, 170, 178, 201, 208). Про місце та час розгляду справи вдповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується його заявами та наявними в матеріалах справи повідомленнями і телефонограмами. Тому, враховуючи систематичні неявки відповідача у судові засідання в період з 30.10.2015 року по 06.04.2015 року, суд вважає за можливе провести судове засідання без участі відповідача, оскільки він повторно не з'явився у судове засідання та повідомлена ним причина неявки не визнана судом поважною. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 176-177), в останніх поданих відповідачем запереченнях на позов [PERSON] датованих ним 18.12.2015 року, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні всіх позовних вимог. На обгрунтування своїх заперечень, зазначив, що автомобіль ВАЗ 21150 був куплений ним за особисті кошти в кредит у період припинення з відповідачем фактичних шлюбних відносин. Гараж [ADDRESS] був подарований йому особисто попереднім власником виплаченого паю з подальшою приватизацією ним гаражу. Будинок [ADDRESS] був придбаний ним 27.06.2006 року після розірвання шлюбу з відповідачем за особисті кошти його матері [PERSON] Вказує, що будь-яких доказів участі відповідача у придбанні чи утриманні вказаних автомобіля, гаражу і будинку, відповідачем не надано. Третя особа в судове засідання повторно не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. З урахуванням заяв позивача та її представника, повторної неявки відповідача і третьої особи без поважних причин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги позивача не обгрунтованими за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі знаходились в зареєстрованому шлюбі з 23.11.1991 року по 23.05.2006 року, від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, актові записи відповідно № 361 та № 41 (а.с. 7 т.1), свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис № 147 (а.с. 8 т.1). 23.12.2004 року [PERSON] внаслідок приватизації було набуто право власності на гараж [ADDRESS] який збудовано ним після отримання 18.11.2004р. в дар земельного паю під забудову від власника [PERSON], що підтверджується випискою з протоколу № 10 засідання правління ГБК "Лівобережний-2" від 18.11.2004 року (а.с. 64 т.1), довідкою ГБК "Лівобережний-2" № 56 від 17.08.2007 року (а.с. 83 т.1), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.12.2004 року (а.с.85 т.1), витягом з рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради № 282 від 24.11.2004 року (а.с. 93 т.1). Як вбачається з наданих відповідачем кошторисів, товарних чеків і квитанцій (а.с. 65-75 т.1), в період з червня 2006 року по червень 2008 року мати відповідача за власні кошти здійнила ремонт і обладнання гаражу [NUMBER] для можливості його експлуатації за призначенням. 22.12.2005 року [PERSON] на ПП "Таіті-Авто" було придбано в кредит автомобіль моделі "ВАЗ-2115" кузов № [NUMBER] вартістю 42630 грн., та всі платежі за яким було сплачено ним особисто та частина його матір'ю [PERSON] у період з 18.01.2006 року по 20.03.2007 року, що підтверджується довідкою Дніпродзержинського МРЕВ (а.с. 14 т.1), договором купівлі-продажу № 019 від 22.12.2005 року (а.с. 49-51 т.1), кредитним договором № 8/2005/840-К/537-А від 23.12.2005 року (а.с. 52 т.1), договором застави 537-А від 23.12.2005 року (а.с. 219 т.1), заявою на видачу готівки № 762 від 23.12.2005 року (а.с. 53 т.1), квитанціями кредитних платежів відповідача і його матері [PERSON] (а.с. 54-61 т.1). Як встановлено рішеннями судів, що набрали законної сили, зокрема рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська по цивільній справі № 209/826/13-ц (а.с. 195-199 т. 3), ухвалами судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Кір'яка А.В. від 18.04.2006 року по цивільним справам № 2-822/2006р. і № 2-823/2006р (а.с. 136, 137 т.1) - в жовтні 2003 року [PERSON] та [PERSON] припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного бюджету та господарства. Крім того, як вбачається з позовних заяв позивача від 30.03.2006 року про стягнення аліментів і розірвання шлюбу (а.с. 62, 63 т.1), остання зазначала в своїх позовах до відповідача обставини непідтримання з відповідачем сімейно-шлюбних відносин і неведення спільного господарства протягом останнього року. Після розірвання шлюбу, 27.06.2006 року [PERSON] було придбано будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 27.06.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир'як С.А., реєстровий № 2115 (а.с. 148 Т 1). Як зазначив відповідач в своїх письмових запереченнях, вказаний будинок було придбано ним за особисті кошти його матері, надавши на підтвердження цих обставин довідку ЗАТ "Хоум Кредит Банк" № 235/08 від 23.07.2008 року про зняття [PERSON] 26.06.2006 року готівкових коштів в сумі 1200 доларів США (а.с. 147), але такий доказ судом не може бути прийнятий до уваги, оскільки обставини отримання готівки матір'ю відповідача не може вважатись беззаперечним доказом того, що ці кошти було витрачено саме на купівлю вказаного будинку. Інші будь-які докази по цим обставинам відповідачем не надані, мати відповідача [PERSON] особисті пояснення по даному факту не надавала. Твердження позивача щодо використання відповідачем спільних грошових коштів подружжя, та проживання разом з відповідачем однією сім'єю при придбанні ним автомобілю ВАЗ 21150 в кредит, і гаражу [ADDRESS] та придбання відповідачем після розірвання шлюбу за спільні кошти подружжя будинку [ADDRESS], не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки доказів на підтвердження таких обставин позивачем суду не надано, вказані обставини позивачем не доведені, та спростовуються вищезазначеними письмовими доказами у справі, наданими відповідачем. Згідно ч. 2, 3, 6 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 09 лютого 2011 року набрав чинності Закон №2913-VI, яким ст. 61 СК України доповнено ч. 5 згідно якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду. 13 червня 2012 року набув чинності Закон № 4766-VI від 17.05.2012, яким частину п'яту статті 61 СК України виключено, а ч. 1 ст. 57 СК України доповнено п. 5, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно з принципом, закріпленим ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, оскільки відповідачем отримано в дар від власника паю [PERSON] земельну ділянку під забудову гаражу (місце 12 блок 2), на якій відповідачем був збудований гараж і в подальшому приватизований в приватну особисту власність у грудні 2004 року в період окремого проживання з позивачем, у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, спірний гараж є особистою приватною власністю відповідача, а тому позовні вимоги позивача в частині визнання гаражу [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] про визнання за нею право власності на 1/2 частину гаражу, виділення його відповідачу [PERSON], і стягнення на її користь компенсації - задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений уйого здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Частиною 1 ст. 14 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Вказані позивачем в позові обставини сплати відповідачем за автомобіль "ВАЗ-2115" 3416 грн. по кредитному зобов'язанню № 8/2005/840-К/537-А та суму першочергового внеску за договором купівлі-продажу автомобіля в розмірі 3416,25 грн. в період проживання сторонами у шлюбних відносинах, не можуть бути встановлені судом за відсутності будь-яких доказів на їх підтвердження в матеріалах справи, недоведеності обставин придбання вказаного автомобілю відповідачем в інтересах сім'ї та його спільного використання подружжям. Зважаючи на преюдиційність рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 13.11.2013 року і ухвал Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.04.2006 року, відповідно до яких встановлено що сторони з жовтня 2003 року припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного бюджету та господарства, і недоведеність обставин придбання вказаного автомобілю відповідачем в інтересах сім'ї, а також факти самостійного погашення відповідачем найбільшої частини кредитних зобов'язань за придбаний автомобіль впродовж наступних 2-х років після розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання за нею право власності на 1/2 частину коштів витрачених на придбання відповідачем автомобіля ВАЗ 21150 вартістю 42630 грн, і стягненням з відповідача 3416 грн. по кредитному зобов'язанню № 8/2005/840-К/537-А та суму першочергового внеску за договором купівлі-продажу автомобіля в розмірі 3416,25 грн. Також, суд вважає необгрунтованими і недоведеними вимоги позивача в частині визнання за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], визнання його спільним майном, виділення його відповідачу [PERSON], та стягнення з нього на її користь належну їй долю в сумі 26283,50 грн., оскільки спірний будинок придбаний відповідачем після розірвання шлюбу, і позивачем суду не надані докази його придбання за спільні кошти подружжя, цей будинок є особистою приватною власністю відповідача, а відтак позивач не має права на його поділ шляхом отримання компенсації у розмірі 1/2 частини його вартості. Крім того, частинами 4, 5 ст. 71 СК України, передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В частині стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених нею судових витрат і витрат на оплату експертизи та послуг адвоката, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним відмовити у зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні її позовних вимог. Також, суд вважає необхідним відмовити відповідачу у стягненні з позивача на його користь понесених ним витрат на адвоката в сумі 700 грн. за відсутності доказів на підтвердження таких витрат відповідачем. Щодо судових витрат по справі за сплату відповідачем судового збору в сумі 109,40 грн. за подання ним заяви про забезпечення доказів, суд вважає необхідним стягнути їх з позивача на користь відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved