Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС -КР» (далі ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС -КР» ) звернувся 30.03.2018 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 9928,36 грн., інфляційні витрати 2030,54 грн., 3% річних 389,40 грн., суму сплаченого судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС -КР» є управителем будинків, споруд та прибудинкових територій у Саксаганському районі м. Кривого Рогу та за період з 01.12.2014 року по 01.11.2017 рік надав відповідачу [PERSON], яка є власником нежитлового приміщення за адресою : м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, буд.5, прим.3, житлово-комунальні послуги на суму 9928,36 грн. Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу 19.01.2018 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача, оскільки відсутні відомості щодо зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання відповідача , тому позивач звернувся до суду з цим позовом. У судовому\~засіданні представник\~позивача \~[PERSON]\~ \~(довіреність\~від 09.02.2018\~року ,\~дійсна до\~09.02.2019\~року)\~ присутнім не був, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні присутньою не була,за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області зареєстрованою не значиться, останнє відоме зареєстроване місце проживання: [INFO] /а.с.22/, про час та місце розгляду справи повідомлена через обяву на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не зявилася, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності, відзив на позов до суду не надходило. Відповідно до ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються\~Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього\~ Закону\~є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття1, частина друга статті3, стаття19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини першої\~статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Саксаганському районі (обєкт №2) , укладеному між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та\~\~позивачем 20.01.2014 року , управителем будинку № 5 по пр.Гагаріна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області є ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС -КР», яким, починаючи з 01.09.2014 року надаються послуги з утримання цього будинку та його прибудинкової території (а.с.7). Приміщення №3 в будинку №5 по пр.Гагаріна в м. Кривому Розі перебуває у приватній власності [PERSON] з 18.08.2011 року на підставі договору дарування, посвідченого 18.08.2011 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3006 /а.с.15/. Отже, зазначене нежиле приміщення є приватною власністю відповідача. Позивач ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС -КР»\~\~посилається на те, що відповідач , будучи власником приміщення та споживачем житлово-комунальних послуг, в порушення вимог чинного законодавства не сплачувала позивачу вартість спожитих житлово-комунальних послуг, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.12.2014 р. по 01.11.2017 року в сумі 9928,36 грн. (а.с.6). Згідно до ст.\~322\~Цивільного кодексу\~України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Відповідно до ст.ст.66,67,162\~ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Частинами 1,2 статті 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 частини першої статті 20\~Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Договір на надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався. У пункті 1 частини 3 статті 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено\~обовязок споживачаукласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обовязком споживача. Такого правового висновку дійшов Верховний Суду України у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13, який у відповідності до ч.1\~ст. 360-7 ЦПК України. Щодонарахування інфляції та 3% річних суд виходить з наступного. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених\~статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша\~статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої\~статті 625 ЦК України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій\~статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України. Так, відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, вимоги ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС -КР», щодо стягнення з відповідача на його користь 3% річних та інфляційних витрат, ґрунтуються на законі. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Крім того тривалий термін прострочення платежів, відсутність дій, які б свідчили про наміри добросовісно виконувати свої зобов'язання з боку відповідача, вказують на наявність спроби ухилитися від виконання ним своїх зобов'язань, тому з урахуванням викладеного, стягненню підлягає сума заборгованості за період з 01.12.2014 по 01.11.2017 - 9928,36 грн. ; 3% річних 389,40 грн. та інфляція 2030,54 грн. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved