Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Тячівської районної державної адміністрації, [PERSON], Вільховецько-Лазівської сільської ради, [PERSON], про скасування розпорядження Тячівської районної державної адміністрації про виділення земельної ділянки [PERSON], державного акту та зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення зборів уповноважених КСП імені Шевченка від 25 березня 1998 року, у зв'язку з виходом із КСП імені Шевченка, їй виділено земельну ділянку в натурі, на місцевості, на підставі сертифікату [NUMBER], в рахунок майнового паю. Відразу після цього, вона почала звертатися у відповідні органи для отримання державного акту на вищезазначену земельну ділянку. Однак, розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації № 65 від 01 лютого 2006 року земельну ділянку, що була надана їй як земельний пай, було виділено відповідачу [PERSON] ([PERSON]) та видано останній державний акт. Вважає рішення Тячівської районної державної адміністрації по виділенню [PERSON] ([PERSON]) земельної ділянки неправомірним та просить скасувати розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації про виділення земельної ділянки [PERSON], скасувати державний акт на право приватної власності на землю від 08 вересня 2009 року та зобов'язати Вільховецько-Лазівську сільську раду переписати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в урочище "Поточок". Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник Тячівської райдержадміністрації Кричфалушій Е.В. в судовому засіданні проти позову заперечила, в подальшому в судове засідання не з'явилася. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що позивач не може претендувати на земельну ділянку, що була виділена [PERSON] ([PERSON]), оскільки після отримання земельного сертифікату на пай, в натурі (на місцевості) позивачу жодна земельна ділянка не виділялася. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, в подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник Вільховецько-Лазівської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини та матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно витягу із протоколу № 2 від 25 березня 1998 року рішення загальних зборів КСП імені Шевченка, задоволено заяву [PERSON] про вихід із членів КСП імені Шевченка із належним їй майновим паєм з передачею в натурі земельної ділянки (паю) згідно із сертифікатом серії [NUMBER]. Цим же рішенням погоджено передачу в натурі земельної ділянки в урочищі "Поточок", згідно схеми розпаювання, загальною площею 1,23 га (а.с. 10). Із довідки Вільховецько-Лазівської сільської ради № 503 від19 лютого 2014 року вбачається, що земельна ділянка [PERSON] знаходиться за межами с. Вільхівці-Лази ур. "Поточок". [PERSON] приватизував свою земельну ділянку на підставі рішення сільської ради, його земельна ділянка знаходиться в с. Вільхівці-Лази ур. "Поточок", за межами населеного пункту, в іншому місці від земельної ділянки [PERSON], і до її земельної ділянки ніякого відношення не має (а.с.13). Згідно акту обстеження земельної ділянки у с. Вільхівці-Лази, урочище "Поточок", [PERSON] в урочищі "Поточок" використовує земельну ділянку, на якій вирощує овочі та випасає худобу (а.с.14). Із довідки Вільховецько-Лазівської сільської ради № 325 від 04 лютого 2013 року вбачається, що землі в урочищі "Поточок" відносяться до земель паювання (а.с.17). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,61 га, що розташована на території [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку (присадибна) і ведення особистого підсобного господарства (а.с. 24). Із державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08 вересня 2009 року вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження Тячівської райдержадміністрації № 65 від 01 лютого 2006 року є власником земельної ділянки площею 1,1881 га, що розташована на території Вільховецько-Лазівської сільської ради, ур. "Поточок", Тячівського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.32, 33). Згідно свідоцтва про зміну імені, [PERSON] змінила прізвище та ім'я на [PERSON] (а.с.41). Із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 27 березня 1998 року вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Зоря", розміром 1,36 га, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.73). Згідно договору дарування від 17 липня 2000 року, посвідченого Тячівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] подарував [PERSON] земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], площею 1,36 га, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.125). Розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації № 438 від 22 червня 2011 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за межами населеного пункту Вільхівці-Лази, в урочищі "Поточок", площею 1,3600 га згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК 0129690, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 118,119). Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач та її сім'я постійно користувалися та користуються земельною ділянкою, що була виділена [PERSON]. Пунктами 1, 2, 5, 6 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року № 720/95 передбачено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. У статті 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV вказано перелік осіб, які мають право на земельну частку (пай). Відповідно до статті 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно ст. 9 цього ж Закону розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до п.п. ґ) п. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Земельна частка (пай) - це оцінена в грошовому виразі та визначена в умовних кадастрових гектарах частина переданих у колективну власність земель колективного сільськогосподарського підприємства (кооперативу, товариства), яка визначає рівновелику долю участі члена підприємства в земельному пайовому фонді господарства і може бути в установленому чинним законодавством порядку виділена в натурі (на місцевості) у самостійну земельну ділянку. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом такого захисту може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади. Згідно п. 9, 16, 17 Перехідних положень ЗК України громадяни - власники земельних часток (паїв) можуть виділяти земельної ділянки в натурі (на місцевості) єдиним масивом. Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право власності на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Відповідно до змісту ст. 118 ЗК України (в редакції на час видання спірного державного акту) рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок являється підставою для набуття особою права власності на земельну ділянку з отриманням державного акту на право власності на землю. Згідно п. 1.2. Методичних рекомендацій щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Мінсільгосппроду, української академії аграрних наук від 04 червня 1996 року № 47/172/48 (в редакції, що діяла на час видачі сертифікату серії [NUMBER]), передача в натурі земельної частки (паю) громадянину здійснюється після складання Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки паї. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позивачу належить право власності не на конкретну земельну ділянку, а право на частку в землях колективної власності, які визначені в умовних кадастрових гектарах. Суд критично ставиться до витягу із протоколу № 2 від 25 березня 1998 року рішення загальних зборів КСП імені Шевченка, яким задоволено заяву [PERSON] про вихід із членів КСП імені Шевченка із належним їй майновим паєм та з передачею в натурі земельної ділянки (паю) згідно із сертифікатом серії [NUMBER], оскільки загальні збори згідно з витягу з протоколу відбулися 25 березня 1998 року, однак сертифікат серії [NUMBER] було видано [PERSON] лише 27 березня 1998 року, та подаровано позивачу 17 липня 2000 року. Тобто загальні збори КСП імені Шевченка не могли знати наперед серію та номер сертифікату, що був виданий [PERSON] лише через два дні після їх проведення, як і не могли знати, що власником вищезазначеного сертифікату через два роки буде позивач. При цьому, позивачем не представлено суду протоколу (схеми) розподілу (розпаювання) земельних ділянок, з якого б вбачалося, де саме їй виділена в натурі (на місцевості) земельна ділянка, тобто, доводи позивача, що виділенням відповідачу [PERSON] на підставі розпорядження Тячівської райдержадміністрації № 65 від 01 лютого 2006 року земельної ділянки площею 1,1881 га, що розташована на території Вільховецько-Лазівської сільської ради, в урочищі "Поточок", Тячівського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, порушено її права є безпідставними. На підставі викладеного суд вважає, що позивач не довела факт порушення її прав внаслідок виділення відповідачу належної їй земельної частки (паю) в натурі, тому в позовній вимозі позивача про скасування розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації від 01 лютого 2006 року про виділення земельної ділянки [PERSON] слід відмовити. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, договору відчуження земельної ділянки, рішення суду та з інших підстав, встановлених законодавством. Таким чином, вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності підстави для його видачі (така позиція визначена Верховним Судом України - Ухвала від 08 червня 2011 року по справі про визнання недійсним державного акту на право власності на землю). Тому, суд приходить до висновку, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08 вересня 2009 року та зобов'язання Вільховецько-Лазівської сільської ради переписати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в урочище "Поточок", оскільки дані позовні вимоги є похідними, і відсутні будь-які підстави для їх задоволення. А тому,

Outcome: dismissed