Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

14.07.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив позбавити батьківських прав відповідача, [PERSON], [INFO], у відношенні неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказував, що з 25 квітня 2009 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16.12.2013 року шлюб між сторонами було розірвано, в червні 2013 року відповідач залишив дитину батьку, і після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати із позивачем. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13.05.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки, але відповідач рішення суду не виконує. За інформацією позивача, [PERSON] виїхала до Чечні, прийняла іслам і проживає там у цивільному шлюбі з іншим чоловіком. Відповідач життям доньки не цікавиться, не телефонує, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, що зумовило звернення позивача до суду. Заявою від 19.08.2016 р. позивач просив ухвалити по справі заочне судове рішення за відсутністю позивача за наявними матеріалами. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13 травня 2014 р. у цивільній справі № 259/2198/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позов було задоволено частково, стягнуто з [PERSON], [INFO], ІН № [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], у розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 25 березня 2014 року та до повноліття дитини - [INFO]. Судом було встановлено, що що відповідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] народилась [INFO], батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] Згідно з копією рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16.12.2013 року, шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 25 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції в м. Донецьку, актовий запис №246 - розірваний. Відповідно до акту органу місцевого самоврядування "Азотний" від 19.03.2014 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований та проживає [PERSON], [INFO], разом з малолітньою донькою - [PERSON], [INFO] . Так, в акті обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 15.04.2014 року зазначено, що житлово-побутові умови проживання за зазначеною адресою задовільні, створені умови для повноцінного розвитку та виховання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно довідки КУ ЦПМСД №7 амбулаторії №6 позивач [PERSON] в ;повному обсязі займається лікуванням дитини - [PERSON]. Матір дитини за допомогою до комунально-лікувальної установи з дитиною жодного разу не зверталась. Крім цього, згідно з довідкою Комунального дошкільного навчального закладу "Ясла-садок №157 м. Донецька" від 23.04.2014 року за № 24, [PERSON], 2010 року народження, відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 157 Куйбишевського РВО м. Донецька з 19.07.2013 року. Приводить та забирає дитину з дошкільного закладу батько - [PERSON]. Таким чином, з огляду на вищевикладене судом встановлено, що дитина [PERSON] [INFO],мешкає разом з позивачем та перебуває у останнього на утриманні. Відповідно до висновку від 16.08.2016 р. № 05-707-13 орган опіки та піклування Центральної районної адміністра\-ції Маріупольської міської ради вважає доцільним залишити на розгляд суду питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Вказує, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], які після розлучення (рішення Куйбишевського районного суду м. Донецьк від 16.12.2013, яке набрало чинності 27.12.2013р.), проживають окремо. Зі слів батька донька Есміра за\-лишилася проживати разом з ним. Батько [PERSON] не надав адресу проживання та засобів зв'язку з матір'ю, у зв'язку з чим не було можливості запросити її на засідання комісії з питань захисту прав ди\-тини Центральної районної адміністрації, яке відбулося 10.08.2016. З матеріалів справи встановлено, що з матері [PERSON] (рішення Куйбишевсь\-кого районного суду м. Донецьк від 13.05.2014, яке набрало чинності 24.05.2014р.), стяг\-нено аліменти на користь малолітньої доньки. Довідка про сплату або про заборгованість аліментів відсутня. Питання про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за несплату аліментів на дитину не ініціювалось. В матеріалах справи відсутній вичерп\-ний обсяг документів щодо участі матері у вихованні малолітньої дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно Міжнародної конвенції ООН "Про права дитини" (20 листопада 1989 року), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини, а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьками своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує, не спілкує з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити його батьківських прав відносно дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України зазначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Дана норма закріплена і у Законі України «Про охорону дитинства», згідно ч. 4 ст. 12 якого, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13 травня 2014 р. у цивільній справі № 259/2198/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позов було задоволено частково, стягнуто з [PERSON], [INFO], ІН № [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], у розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 25 березня 2014 року та до повноліття дитини - [INFO], у даній справі відсутні підстави для стягнення із відповідача аліментів. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved