Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь незаконно утриману суму коштів у розмірі 1000 грн., стягнути з відповідача на його користь незаконно утриману з суму коштів у розмірі 96 грн. 15 коп., стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку, починаючи із 2 липня 2014 року по день винесення рішення судом, стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 5621 грн. 20 коп. у якості відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилається на те, що 27 грудня 2010 року був прийнятий на роботу у ПАТ «ТернопільАвто» на посаду начальника відділу запчастин. Трудові відносини із відповідачем були припинені 2 липня 2014 року на підставі угоди сторін. Цього ж дня позивач дізнався, що із належних йому розрахункових сум відповідачем було стягнуто 1000 грн. на підставі наказу від 19 червня 2014 року. Із змісту вказаного наказу вбачається, що підставою для утримання із моєї заробітної плати коштів у сумі 1000 грн. стало порушення вимог Дилерського договору № 25-од від 31.12.2008 року та інструктивних листів, претензія TOB «Дженерал Авто Груп», службова записка головного бухгалтера, а також Акт звіряння взаємних розрахунків станом на 31 травня 2014 року між TOB Дженерал Авто Груп» та ПАТ «ТернопільАвто». Водночас, жодних дій, які б могли тягти порушення вимог Дилерського договору, він не вчиняв, що унеможливлює існування прямої дійсної шкоди. Відповідачем також жодним чином не було обґрунтоване утримання із позивача коштів у розмірі 96,15грн. Враховуючи те, що утримані кошти в сумі 1000 грн. були невід'ємною складовою належних позивачу виплат, то невиплата останньої має наслідком нарахування середнього заробітку за весь час затримки. При цьому, виходячи із довідки, що додається, середньоденний заробіток за останні два місяці роботи становив 159 грн. 16 коп. Вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовує тим, що неправомірні дії відповідача призвели до значних часових витрат для захисту його прав, звичний устрій моєї життєдіяльності зазнав змін, позивач відчував моральне приниження. Відчуття власної безсилості призвело до депресивно-стресового стану, внаслідок чого погіршилося його здоров'я. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги уточнили в частині стягнення середньомісячного заробітку та просять стягнути з відповідача на користь позивача 17825,92грн. за період з липня 2014 року по грудень 2014 року, всього за 112 днів, вимоги підтримали з підстав, викладених позовній заяві, просять задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив за безпідставністю. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги до підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 27.12.2010 року позивача було прийнято на роботу на посаду начальника відділу запасних частин ПАТ "Тернопільавто". Наказом ПАТ "Тернопільавто" №62 від 19.06.2014 року утримано із заробітної плати позивача кошти у сумі 1000 грн. у зв'язку із порушенням вимог Дилерського договору № 25-од від 31.12.2008 року та інструктивних листів TOB «Дженерал Авто Груп» №2817 від 26.07.2010 року та №2264 від 29.12.2011 року, згідно претензії TOB «Дженерал Авто Груп» №П-19 від 03.02.2012 року і листа №914 від 15.06.2012 року, на підставі службової записки головного бухгалтера ПАТ "Тернопільавто" [PERSON] від 19.06.2014 року та акту звіряння взаємних розрахунків станом на 31 травня 2014 року між TOB Дженерал Авто Груп» та ПАТ «ТернопільАвто». 02.07.2014 року на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпПУ були трудові відносини сторін припинені. Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, підставою для видачі Наказу №62 від 19.06.2014 року «Про утримання грошових коштів» була службова записка головного бухгалтера ПАТ «ТернопільАВТО», яка виявила, що на кінець травня 2014 року, а саме на 31.05.2014 року, згідно акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Дженерал Авто Груп», виявлена розбіжність на 1000 грн. Згідно листа № П-19 від 03.02.2012 року ТОВ «Дженерал Авто Груп», за невиконання п.4.6 Дилерського договору, а саме невиконання інструктивного листа №2817 від 26.07.2010 року, ПАТ «ТернопільАВТО» повинно було сплатити штраф у розмірі 1000 грн. Разом із тим, наданий суду акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Дженерал Авто Груп» та ПАТ «ТернопільАВТО» не підписано ТОВ «Дженерал Авто Груп». За таких обставин, правомірність утримання із заробітної плати позивача коштів у розмірі 1000грн. не підтверджується належними доказами по справі, а тому наказ ПАТ «ТернопільАВТО» №62 від 19.06.2014 року слід скасувати, а утримані кошти стягнути з відповідача на користь позивача. Також, як вбачається із листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області від 01.08.2014 року №19-Б-284/Б-299/01-020/1495, станом на 03.07.2014 року мала місце переплата коштів позивачу відповідачем у розмірі 96,15грн. Після проведення обов'язкових відрахувань та утримання переплати в сумі 96грн. 15коп., належні [PERSON] суми в розмірі 32грн. 67коп. були перераховані на його картковий рахунок 29.07.2014 року. Позивачем не було представлено і належних доказів, які б свідчили про підстави наявності переплати коштів позивачу в сумі 96,15грн. у зв'язку із здійсненням ним трудової діяльності. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України, 1. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З огляду на наведене, утримані кошти в сумі 96,15грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Утриманні із позивача кошти в розмірі 1096,15грн., як належні позивачу кошти, не були виплачені відповідачем позивачу у день звільнення, відтак з відповідача на користь позивача також слід стягнути середній заробіток за весь час затримки у сумі 2000грн., задовольнивши частково позовні вимоги у цій частині. Так, згідно розрахунку, наданого позивачем, середній заробіток за весь час затримки, за період із липня 2014 року по грудень 2014 року, виходячи із 112днів та середньоденного заробітку у розмірі 159,16грн., складає 17825,82грн. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, суд виходить із істотності частки суми середнього заробітку за час затримки, що заявлена позивачем, порівняно із утриманими сумами (заявлена сума перевищує такі більш ніж у шістнадцять разів). Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 500грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial