Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» у травні 2016 року звернулось до суду з вимогами постановити рішення, яким звернути стягнення боргу за договором кредиту №800003539 від 02.04.2008 року у сумі 1 760 152,43 грн. на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10.07.2012 року та ухвали Апеляційного суду м.Києва від 25.09.2012 року. Представник позивача у судове засідання не з"явився, однак подавдо суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, крім того, подав до суду заперечення, в яких вказав,, що іпотечний договір №800003539-И від 02.04.2008 року рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21.01.2013 року визнано недійсним. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Суд заслухавши пояснення відповідача, вивчивши надані до справи матеріали, встановив наступне. ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 02.04.2008 року уклали кредитний договір №800003539, за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти у сумі 962 625,00 грн. зі строком користування до 02.04.2023 року зі сплатою 17,25% річних за користування кредитом. Крім того, 02.04.2008 року в якості забезпечення виконання боржником зобов»язань за кредитним договором між Банком і [PERSON] було укладено іпотечний договір, за яким предметом іпотеки зазначено майнові парава на об"єкт дольової участі, будівництво якого не завершене та який стане власністю іпотекодавця в майбутньому, а саме: квартиру [ADDRESS]. Банк стверджує, що [PERSON] зобов»язання за кредитним договором не виконує -не повертає кредитні кошти і не сплачує відсотки за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 05.05.2016 року становить 1 760 152,43 грн. Досудову вимогу Банку від 10.05.2016 року, про повернення заборгованості ні відповідач, ні третя особа не виконали, Банк звернувся до суду з цим позовом і просить ухвалити судове рішення, яким звернути стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки -квартиру [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Декржавного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 20.06.2014 року, спірна квартира належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] на підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10.07.2012 року та ухвали Апеляційного суду м.Києва від 25.09.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разу невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основаним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Стаття 7 Закону України „Про іпотеку" передбачає, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов"язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, та будь-якого збільшення суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов"язання. Однак, судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21.01.2013 року іпотечний договір, укладений 02.04.2008 року між ПАТ "Альфа-Банк" і [PERSON] визнано недійсним з моменту його укладання. Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, а саме на квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог ПАТ «Альфа-Банк» в загальній сумі 1 760 152,43 грн., безпосередньо пов'язані з вказаним іпотечним договором і базуються на його положеннях. Беручи до уваги те, що вказаний іпотечний договір рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21.01.2013 року визнано недійсним, то відсутні підстави для задоволення всіх позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки по недійсному іпотечному договору. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлагаєть стягненню з відповідача. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed