Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

ТзОВ "БІЛД БУД", звернувшись в січні 2015 року до суду з позовною заявою, а в лютому 2016 року - із заявою про уточнення позовної вимоги, просить ухвалити рішення, яким визнати недійсними договори купівлі-продажу квартир [ADDRESS], укладені між ТзОВ "БІЛД БУД" та [PERSON] Просить витребувати вказане нерухоме майно, а саме - квартири [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON], а також стягнути з відповідача на свою користь документально підтверджені судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що представник ТзОВ "БІЛД БУД" [PERSON], укладаючи з відповідачем від імені юридичної особи оспорювані правочини, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, встановленого статтею 92 ЦК України, а відтак, волевиявлення учасника цих правочинів - продавця за договором купівлі-продажу квартир, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2014 року, ухваленим в господарській справі №910/16200/14, яке станом на момент пред'явлення ТзОВ "БІЛД БУД" позову до [PERSON] набрало законної сили, було скасовано державну реєстрацію нової редакції статуту товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД БУД" (місцезнаходження: 03062, м.Київ, проспект Перемоги, буд.67, код ЄДРПОУ 36258876), яка проведена 25.06.2014 р., номер запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 10721050018023874. Виходячи з наведеного, керівник юридичної особи [PERSON], який довіреністю уповноважив представника [PERSON] укласти з відповідачем спірні договори купівлі-продажу квартир, станом на дату укладення цих договорів не мав відповідних повноважень, тому вищевказані об'єкти житлової нерухомості позивач просить витребувати у відповідача як від добросовісного набувача, якщо добросовісність його дій як покупця буде встановлена під час розгляду кримінального провадження стосовно факту шахрайства, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2014 р. за №42014100080000152 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, адже добросовісність дій відповідача [PERSON] презюмується. В судовому засіданні представник позивача вимоги свого довірителя підтримав та з мотивів, наведених в позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просить суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог, стверджуючи, що є його довіритель [PERSON] є добросовісним набувачем спірних об'єктів житлової нерухомості. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні письмових доказів - копій документів, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.03.2014 р., Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.03.2014 р., Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.04.2013 р., виданих Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, товариству з обмеженою відповідальністю "БІЛД БУД", код ЄДРПОУ 36258876, адреса: 03062, м.Київ, проспект Перемоги, буд.67, належать на праві власності наступні об'єкти нерухомого майна: квартира №1 загальною площею 70,7 кв. м., житловою площею 34,3 кв. м., квартира №5 загальною площею 70,1 кв. м., житловою площею 34,2 кв. м., квартира [ADDRESS] На підставі договорів купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 31 серпня 2014 року, укладених між продавцем - ТзОВ "БІЛД БУД", від імені та в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв представник [PERSON], та покупцем - [PERSON], посвідчених в реєстрі за №740, №741, №739 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., продавець відчужив вищевказані об'єкти житлової нерухомості на користь покупця, а покупець зобов'язався прийняти у власність, відповідно квартиру №1, квартиру №5 та квартиру [ADDRESS], сплативши за кожну із квартир з розстрочкою платежу на 36 місяців визначену договорами грошову суму (а.с.87 - 98). Як слідує з рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2014 року, яке набрало законної сили 18 жовтня 2014 року, ухваленого в справі №910/16200/14 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД БУД", [PERSON] про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації нової редакції статуту, позовні вимоги співпозивачів було задоволено в повному обсязі, а саме: визнано недійсними договори від 18 червня 2014 року відступлення (шляхом купівлі-продажу) частки у статутному капіталі ТзОВ "БІЛД БУД", укладені між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], скасовано державну реєстрацію нової редакції статуту товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД БУД" (місцезнаходження: 03062, м.Київ, проспект Перемоги, буд.67, код ЄДРПОУ 36258876), яка проведена 25.06.2014 р., номер запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 10721050018023874 (а.с.114 - 122). Згідно поданих представником позивача в судовому засіданні 06.05.2015 р. витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, сформованих 22.04.2015 р. відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дарницького району реєстраційної служби Головного управління юстиції в місті Києві, рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2014 року було виконано в тій частині, що 27.11.2014 р. за реєстраційним №10729990019023874 скасовано державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 25.06.2014 р. №10721050018023874 - товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД БУД" (а.с.123 - 128). З ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року №759/16877/14-к вбачається, що під час здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014100080000152 від 07 липня 2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, з метою збереження майна і запобігання його відчуженню та іншим діям, що позбавляють реальних власників можливості розпоряджатися та користуватися своїм майном, було накладено арешт на об'єкти нерухомості, а саме - квартири [ADDRESS] (а.с.44 - 49). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Підставами для визнання недійсними зазначених вище договорів відступлення частки у статутному капіталі є встановлений в кримінальному провадженні №42014100080000152 факт підроблення підписів власників товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД БУД" [PERSON], [PERSON], [PERSON] в оспорюваних у порядку господарського судочинства документах, факт невчинення останніми договорів про відступлення часток у статутному капіталі, а особи, які фактично вчинили ці договори, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасників оспорюваних договорів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі. Так, юридична особа є учасником цивільних правовідносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст.ст.2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав і обов'язків та здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону (ч.1 ст.92 ЦК України). Згідно зі ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначені в ст.215 ЦК України. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення вказаних вимог є підставою недійсності відповідного правочину (ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України). Правила абзацу першого ч.3 ст.92 ЦК України зобов'язують орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень. Водночас, саме лише порушення обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла знати про такі обмеження (абзац другий ч.3 ст.92 ЦК України). За таких обставин, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин. Відповідно до чинних норм законодавства вважається, що контрагент юридичної особи знає (або повинен був знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: -такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим ч.2 ст.98 ЦК України); -про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст.241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому, з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст.12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема, чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним правочином, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно. У даній справі ТзОВ "Білд Буд" вимагає визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир з тих підстав, що внаслідок злочинних дій невстановлених осіб по підробці підписів власників ТзОВ "Білд Буд" [PERSON], [PERSON], [PERSON] у договорах про відступлення (шляхом купівлі-продажу) частки у статутному капіталі товариства від 18 червня 2014 року, ставши незаконним власником та генеральним директором ТзОВ "Білд Буд" і, за відсутності волі законних власників, видав доручення на ім'я [PERSON] на відчуження нерухомості, що належало товариству, який на підставі нього уклав договори від імені продавця з відповідачем з метою протиправного позбавлення юридичної особи права на майно. З матеріалів справи вбачається, що доручення було видано [PERSON] на відчуження трьох квартир, що належали товариству по [ADDRESS] з недотриманням вимог абзацу другого ч.2 ст.98 ЦК України, при цьому продаж відповідачу квартир здійснений за дублікатами правовстановлюючих документів з розстрочкою платежу строком на три роки. За таких обставин, встановлено, що в момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу 31 серпня 2014 року вільне волевиявлення ТзОВ "Білд Буд" як власника спірних квартир на відчуження було відсутнє, а укладення таких правочинів не відповідало його внутрішній волі, а відтак, вказані правочини слід визнати недійсними. В той самий час, у задоволенні позову про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння слід відмовити з таких підстав. Правова позиція Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №6-1203цс15, передбачає, що відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Згідно з абзацом другим ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Через те, що сторони у справі є контрагентами за договором, тому у покупця неможливо витребувати спірне майно шляхом подання віндикаційного позову. Таким чином, застосування способу захисту права, передбаченого ст.388 ЦК України, при вирішенні спірних правовідносин є неналежним у розумінні ст.16 ЦК України. Зазначена норма права визначає право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, а також встановлює належні способи їх захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Виходячи з наведеного, у позові ТзОВ "Білд Буд" про витребування майна з чужого незаконного володіння слід відмовити, натомість в силу положень статей 203, 215 ЦК України, задовольнити позов в частині визнання недійсними оспорюваних правочинів. Позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати у виді сплаченого при пред'явленні позову судового збору в загальному розмірі 3897 грн. 60 коп. (а.с.1, 60, 63), а також витрати в загальному розмірі 520 грн., пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (а.с.107, 110), тому вказані витрати, усього - 4417 грн. 60 коп., підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТзОВ "БІЛД БУД".

Outcome: partial