Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить, з урахуванням змінених позовних вимог, просить визнати за нею право власності на домоволодіння, що складається з одноповерхового будинку, житловою площею 34,2 кв.м., літньої кухні, сарая та земельної ділянки загальною площею 0,50 га., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18 листопада 1998 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 4555, а саме: домоволодіння, що складається з одноповерхового будинку житловою площею 34,2 кв. м. літньої кухні, сарая, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала продавцю на підставі свідоцтва про спадщину за законом, зареєстрованого в Каланчацькому районному бюро технічної інвентаризації в Книзі 1 за реєстраційним номером 45 від 06.12.1996 року. Також за цим домоволодінням зареєстрована земельна ділянки загальною площею 0,50 га., згідно рішення виконавчого комітету Гаврилівської сільської ради Каланчацького району Херсонської області № 4 від 17.01.1996 року. Договір був укладений на Херсонській товарній біржі "Ізумруд". Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Після укладання даного договору, вона зареєструвала його у відповідності до чинного на той час законодавства в державному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією технічного паспорту на будинок. Вона використовує домоволодіння протягом 21 - го року для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує домоволодіння в належному санітарно - технічному стані. Проте, розпорядитися спірним будинком на власний розсуд не має можливості в зв`язку з недотриманням в момент укладення договору вимог про його нотаріальне посвідчення. Ухвалою суду від 18.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.12.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Будь-яких інших процесуальних дій судом не вживалося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової Влади України. Причину своєї неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк, відзив на позов не подав. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Крім того, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або заперечування. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним основам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № 4555 від 18 листопада 1998 року, який зареєстровано Херсонською товарною біржою "Ізумруд", позивач стала власником житлового будинку [ADDRESS] за яким зареєстрована земельна ділянка загальною площею 0,50 га., згідно рішення виконавчого комітету Гаврилівської сільської ради Каланчацького району Херсонської області № 4 від 17.01.1996 року. Реєстрацію отриманого у власність нерухомого майна було здійснено в Каланчацькому бюро технічної інвентаризації. Однак, будучи власником нерухомого майна позивач належним чином не може розпорядитися ним, оскільки договір купівлі - продажу свого часу не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ЦК України 1963 року обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори купівлі-продажу жилих приміщень, договори міни, договори дарування нерухомого майна та довічного утримання. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК УРСР). Проте, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу, угода, зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, позивач, придбавши за договором купівлі - продажу, зареєстрованому на товарній біржі, будинок, на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 128 ЦК УРСР набула право власності на будівлю, однак не посвідчила угоду належним чином у порядку, передбаченому ЦК УРСР, що позбавило її можливості вільно розпорядитися своєю власністю. Наміри укладення договору купівлі - продажу спірного нерухомого майна виникли у [PERSON] у той період часу, коли набрав чинності Цивільний Кодекс України (в редакції 2004 року), відповідно до норм ст.ст. 16, 392. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач набула право власності на нерухоме майно з правочину, оскільки будинок перейшов у її власність на підставі договору купівлі - продажу. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З доказів наданих суду, вбачається, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] та зареєстрована земельна ділянки загальною площею 0,50 га., згідно рішення виконавчого комітету Гаврилівської сільської ради Каланчацького району Херсонської області № 4 від 17.01.1996 року, на підставі договору купівлі - продажу від 18 листопада 1998 року, посвідченого товарною біржею "Ізумруд", без нотаріального посвідчення зазначеного правочину. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Згідно Наказу Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Вказані обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти позову у відповідача, щодо законного володіння [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою, і з врахуванням принципу справедливості, вказують на необхідність задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Outcome: approved