Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Сичова О.О., звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовом до [PERSON] , в якому просив суд розірвати шлюб, укладений 30.04.1998 р. між ним та відповідачем та визнати особистою приватною власністю позивача [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що він та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.04.1998. Через деякий час після укладення шлюбу відносини між сторонами розладилися, позивач усвідомив, що його єдиною і дійсною родиною є його діти та онуки, все більше часу він проводив з ними, а не з дружиною. На даний час шлюбні відносини між подружжям припинені вже більше восьми років. Кожен має протилежні погляди на шлюб, сім"ю, подружню вірність. На даний час ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спільного майна за час перебування у шлюбі подружжям не набуто. Однак, під час перебування у шлюбі, 09.06.2006 року [PERSON] придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS] , за кошти, які належали йому особисто. Так, ще до укладання шлюбу, 31.10.1991 р. [PERSON] отримав відповідно до договору дарування 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною житлових будівель в [ADDRESS] . Відповідно до рішенням КМР від 27.05.2004 року [PERSON] було передано у власність 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1037 га по [ADDRESS] , про що був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку. 23.05.2006 року позивач продав належне йому вищевказане майно та отримані грошові кошти витратив на придбання житла своїм дітям, а також 09.06.2006 року придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Таким чином, оскільки квартира була придбана за особисті грошові кошти позивача, вона являється його особистою приватною власністю. Відповідач ніякої участі у придбанні квартири не приймала, спільні грошові кошти не використовувалися. У зв"язку з тим, що квартира була придбана під час шлюбу і формально підпадає під ознаку "спільного майна подружжя", позивача позбавлений можливості її продати без нотаріальної згоди відповідача на відчуження. Відповідач, же в свою чергу, ігнорує звернення позивача та його представника про надання такої згоди. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.06.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач зазначає про те, що позов являється безпідставним оскільки відсутній спір, з причинами розірвання шлюбу, які зазначені позивачем вона не погоджується, хоча і підтверджує те, що вони не проживають разом п"ять років та не підтримують сімейних відносин. Щодо розірвання шлюбу вона не заперечує, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище " [PERSON] ". Що стосується позовних вимог про визнання майна особистою приватною власністю, то відповідач зазначила про те, що сумісної власності з позивачем вони не мають. Вона не претендувала та не претендує на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.06.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач та його представник не прибули, подали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Також просили судові витрати з відповідача не стягувати, а залишити за позивачем. Відповідач у призначене судове засідання також не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. При винесенні рішення просила врахувати поданий нею відзив. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. 30.04.1998 року сторони зареєстрували шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 9). Ще до реєстрацію шлюбу позивачу на підставі договору дарування від 31.10.1991 р. належала 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною житлових будівель в [ADDRESS] (а. с. 10 - 13). 27.05.2004 року відповідно до рішенням Київської міської ради № 274/1484 [PERSON] було передано у власність 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1037 га по [ADDRESS] , про що був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку (а. с. 14 - 18, 19-20). 23.05.2006 р. позивач продав належні йому 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною житлових будівель в [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1037 га по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку зі спорудами, зареєстрований в реєстрі за № 826, та договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 833. Продаж будинку вчинено за 108 226,00 грн., а продаж земельної ділянки - 4 058 024,00 грн. (а. с. 21 - 30). 09.06.2006 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., зареєстрований в реєстрі за № 1841. Квартира була придбана за 939 300 грн., що еквівалентно 186 000 дол. США. (а. с. 31 - 33). Правовими підставами для задоволення позову про розірвання шлюбу є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже враховуючи, що відповідач у своєму відзиві не заперечує щодо розірвання шлюбу та підтверджує те, що вони разом не проживають тривалий час, наявні підстави для розірвання шлюбу. Позовні вимоги про визнання майна особистою приватною власністю суд також вважає такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 цього Кодексу. Так, відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування. Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, то таке майно не може визнаватися спільним майном подружжя. В цьому випадку об`єкт роздільної власності подружжя лише змінює свою форму, тому що кошти, за рахунок яких майно було набуто, і сама річ мають однаковий правовий режим - режим роздільності. Це правило стосується як грошей, які були набуті одним із подружжя до шлюбу, так і тих, які були отримані одним із подружжя під час шлюбу - за договором дарування, внаслідок спадкування тощо. Тобто, у цьому разі виникає право роздільної приватної власності подружжя, тобто має місце трансформація одного об`єкта цієї власності в інший. Однак, оскільки така трансформація сталася за час шлюбу, то відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України тягар доказування відсутності спільного майна подружжя лягає на того, хто оспорює це. Така особа має довести, що спірну річ вона придбала за кошти, що належать їй особисто. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.77-80 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідач у поданому відзиві зазначила про те, що за час шлюбу з позивачем вони спільного майна не нажили, на майно позивача вона не претендує, таким чином, суд вважає, що відповідач фактично підтвердила те, що квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти позивача та належить йому на праві особистої приватної власності. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає позовні вимоги доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved