Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31 січня 2008 року в с. Велика Русава Томашпільського району Вінницької області помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок, розташований по вул. Кірова, 4 в с. Велика Русава Томашпільського району Вінницької області. Даний житловий будинок був збудований батьком ще в 1983 році, тобто до 01 липня 2004 року і до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Отримати свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок не зміг, в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на нього. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] спадщину не прийняли та на неї не претендують, що підтверджується їхніми нотаріально завіреними заявами про відмову від спадщини. Враховуючи наведене позивач вимушений звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за ним права власності на житловий будинок, розташований по вул. Кірова, 4 в с. В.Русава Томашпільського району Вінницької області. Ухвалою суду від 16 лютого 2016 року в якості співвідповідачів у даній справі було залучено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, не заперечували проти його задоволення. Відповідач [PERSON] (дошлюбне Мала) А.В. позовні вимоги не визнала, вказала, що за життя батько усно заповів позивачу земельний пай, а їй житловий будинок. Після смерті батька, брат [PERSON] прийняв спадщину та оформив на себе лише земельний пай, однак через суперечки з матір»ю [PERSON] вона позбавлена змоги оформити на себе спірний житловий будинок. Вказала, що від будинку не відмовлялася, а лише від земельної ділянки. На час смерті проживала з батьком в спірному житловому будинку. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради [PERSON] надіслав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 31 січня 2008 року в с. Велика Русава Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 325758, повторно виданого 17 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Томашпільського районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6). Відповідно до положень ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є сторони по справі, дружина - [PERSON], сини- Малий О.В., [PERSON] (а.с.8) та донька [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок розташований по вул. Кірова, 4 Томашпільського району Вінницької області. Однак, Томашпільською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], в звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючі документа на житловий будинок (а.с. 7). Спадкова справа після померлого 31 січня 2008 року [PERSON] не заведена (а.с.25). Як вбачається з довідки про показники обєкта нерухомого майна № 164 від 12 жовтня 2015 року, виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ», згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на спірний будинок не зареєстровано (а.с.9). З копії технічної документації вбачається, що спірний житловий будинок побудовано в 1983 році (а.с. 16). Згідно з розясненнями Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Тобто записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, як вбачається з виписки із погосподарської книги № 3 на 2006-2010 роки, виданої 21 липня 2015 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області, головою домогосподарства був батько позивача [PERSON] Крім того в даній виписці зазначено список членів сімї, до яких відноситься [PERSON] син, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка та [PERSON] який приходився [PERSON] зятем (а.с.17) Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, в матеріалах справи наявні нотаріально посвідчені заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відмову від належної їм частки у спадщині, а саме від земельної ділянки, яка залишилася після смерті спадкодавця (а.с.18-20). Як вбачається з ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. В даному випадку відмова є частковою (з умовою), що прямо заборонено ч.5 ст. 1273 ЦК України, тому таку відмову суд до уваги не бере. На думку суду, вважати таку відмову повною не можна, оскільки це призведе до грубого порушення прав та інтересів інших спадкоємців, які фактично спадщину прийняли. Однак враховуючи те, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] позов визнали та те, що позивач на час відкриття спадщини проживав разом із батьком, є усі підстави для задоволення позову частково. Так, при спадкуванні частки спадкоємців є рівними, тому за позивачем [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] необхідно визнати право власності на ? спірного житлового будинку. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Проте в судовому засіданні позивач [PERSON] просив судові витрати по справі залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: partial