Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що її батьками [PERSON] та [PERSON], під час перебування в шлюбі, згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Осипчук Н.А. за реєстровим № 7-Н1450 від 23.03.1957 року була виділена для будівництва житлового будинку земельна ділянка площею 700 кв.м., що була розташована за адресою: [ADDRESS], на якій був побудований житловий будинок з надвірними будівлями, право власності на який було оформлено на [PERSON]. [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 спірного домоволодіння, так як 1/2 частина належала матері позивача - [PERSON] на підставі ст.ст. 22, 28 КзпШС України. Спадщину за померлим [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняли його дружина - [PERSON] та його діти - [PERSON] та [PERSON]. Дочка померлого [PERSON] - [PERSON] пропустила визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Отже, спір про продовження строку на прийняття спадщини та визнання, права власності на жилий будинок в порядку спадкування, вирішувався спадкоємцями в судовому порядку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2004 року по цивільній справі № 2-1565/04 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про продовження строку на прийняття спадщини, визнання право власності на жилий будинок, позов було задоволено в повному обсязі: продовжено строк на прийняття спадщини [PERSON] та визнано право власності на 5/8 частин спірного будинку за [PERSON] та по 1/8 частині за [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла мати позивача - [PERSON], яка за життя залишила заповіт, посвідчений секретарем Сагунівської сільської ради Журавель Н.І. від 11.07.2006 року та зареєстрований за реєстровим № 112, згідно умов якого 5/8 (п'яти восьмих) частин домоволодіння [ADDRESS], який належав померлій на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2004 року, та зареєстрованого 08.10.2004 року в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за № 4046 в кн. № 24, реєстраційний номер 5604048, [PERSON] заповіла по 1/2 своїм дочкам - Позивачу - [PERSON] та Відповідачу - [PERSON]. Згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого від 20.08.2010 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 1283 Позивачу належить 1/2 частка від 5/8 (п'яти восьмих) частин вказаного вище домоволодіння, що складається з: будинку під літ "А", 1959 р.п., будинок цегляний, житлова площа 56,3 кв.м, загальна площа 94,2 кв.м, та надвірних споруд: сарай під літ. «Б», погріб під літ. «підБ», вбиральня під літ. «Д», огорожа під № 2-4, колодязь 1/2 частина під № 1, навіс під літ. «Г», навіс під літ. «Е». [INFO] помер брат позивача - [PERSON]. Спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні, спадкоємцями другої черги є Позивач та Відповідач - рідні сестри померлого. Позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини за померлим братом - [PERSON], від 27.05.2015 року, зареєстрованої в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 7 до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Люзнюк С.В. Відповідач в строк передбачений законом з заявою про прийняття не зверталась, а отже є такою, що спадщину не прийняла. Згідно листа приватного нотаріуса Люзнюк С.В. № 37/02-14 від 23.06.2015 року позивачу було роз'яснено, що необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з проханням встановити факт, що померлий від 18.03.2015 юку [PERSON] є її рідним братом, враховуючи що нею не були надані документи що підтверджують родинні відносини. Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2015 року по цивільній справі № 369/9956/15-ц встановлено факт родинних відносин за ступенем спорідненості: рідний брат рідна сестра між [PERSON], померлим від 18.03.2015 року та Позивачем - [PERSON]. Проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.08.2016 року виданої приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Люзнюк С.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину будинку по [ADDRESS]. Підставами для відмови у вчиненні даної нотаріальної дії стала відсутність документів, які встановлюють родинний зв'язок між [PERSON] та його батьком - [PERSON] та відсутність правовстановлюючого документів на ім'я на [PERSON] на 1/8 частину будинку по [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Враховуючи те, що позивач являється єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті свого брата, тому вона має право на набуття права власності на своє ім'я на майно спадкодавця, яке йому належало на правових підставах, однак не було належним чином зареєстровано. Тому позивач просила суд, встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості: батько та син між [PERSON], померлим віл [INFO] та [PERSON], померлим від [INFO]. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], що складається з будинку під літ "А", 1959 р.п., житлова площа 56,3 кв.м, загальна площа 94,2 кв.м, та надвірних споруд: сарай під літ. «Б», погріб під літ. «підБ», вбиральня під літ. «Д», огорожа під № 2-4, колодязь під № 1, навіс під літ. «Г», навіс під літ. «Е», що належала її брату - [PERSON], померлому від 18.03.2015 року. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Письмових заперечень до суду не надала. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] народилась [INFO] і згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. 27.04.1985 р. Боярською міською радою було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 73. Згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Осипчук Н.А. за реєстровим № 7-Н1450 від 23.03.1957 року, [PERSON] була виділена для будівництва житлового будинку земельна ділянка площею 700 кв.м., що була розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2004 року по справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про продовження строку прийняття спадщини, визнання права власності на жилий будинок, було встановлено що право власності на будинок за адресою [ADDRESS], було зареєстровано за померлим [PERSON] Оскільки будинок побудований в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], [PERSON] як дружина відповідно до вимог ст.ст. 22, 28 КпШС України має право на 1/2 частину спірного будинку. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку, спадкоємцями за законом в даному випадку є дружина померлого [PERSON] та його діти [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Сторони по справі прийняли спадщину після смерті [PERSON] фактично шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном на підставі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року). Тому рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області було визнано за [PERSON] право власності на 5/8 частин жилого будинку [ADDRESS]. За [PERSON] та [PERSON] визнати право власності на 1/8 частині будинку [ADDRESS] за кожною. [PERSON] померла [INFO]. [INFO] помирає [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER]. До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Люзняк С.В. була заведена спадкова справа № 07/2015 від 27.05.2015 року. Спадщину після померлого прийняла [PERSON] згідно поданої до нотаріуса заяви від 27.05.2015 року. Відповідач [PERSON] до нотаріуса заяв про прийняття спадщини після померлого [PERSON] не подавала. 16 березня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Люзняк С.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] що стосується грошового вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у ПАТ «Державний ощадний банк», на рахунку № [NUMBER] у сумі 51 487,85 грн., які належать спадкодавцю на підставі довідки ПАТ «Державний ощадний банк» за № 62/13-469 від 09.03.2016 р. Постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. від 17.08.2016 р., було відмовлено [PERSON] у видачі після смерті її брата [PERSON], який помер [INFO], свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину будинку [ADDRESS] у зв'язку з тим що не можливо установити родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON]. Крім того не були надані документи, які б підтвердили зміну нумерації по [ADDRESS]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2015 року у справі № 369/9956/15-ц було встановлено факт родинних відносин за ступенем спорідненості: рідний брат - рідна сестра між [PERSON] та померлим 18.03.2015 року [PERSON]. Згідно будинкової книги, вбачається що відповідач [PERSON], 29.10.1983 р. була знята з реєстрації по будинку [ADDRESS]. Відповідно до інформації з офіційного веб-порталу Боярської міської ради (http://boyarka-inform.com/1568-pereymenovano-vulic-rshennyam-sesyi.html) рішенням чергової 5 сесії Боярської міської ради від 16 лютого 2016 року і відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», було перейменовано вулиці м. Боярка, в тому числі [ADDRESS] на [ADDRESS]. Стаття 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначала що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В силу статті 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За правилами ст. 1218 ЦК України (тут і далі в редакції що набрала чинності 01.01.2014 р.) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Стаття 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 зазначено що При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Факт родинних відносин, а саме що [PERSON], який помер [INFO] є батьком [PERSON], який помер [INFO], підтверджується судовими рішеннями від 25.06.2004 р. та від 18.11.2015 р., свідоцтвом про народження позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту родинних відносин необхідне позивачу для оформлення спадкових прав. Померлий [PERSON], на підставі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняв спадщину після свого батька [PERSON] що стосується 1/8 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS], шляхом фактично вступу в управління або володіння спадковим майном, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2004 р. та будинковою книгою. Однак за життя [PERSON] не зареєстрував своє право власності на спадкову 1/8 частину будинку за адресою [ADDRESS]. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини визнано джерелом права в Україні та покладено на суди обов'язок при здійсненні судочинства застосовувати у своїх рішеннях тлумачення Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, які надані Європейським судом з прав людини. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина „судового розгляду". З наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого [PERSON], що належним чином прийняла спадщину, та має право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси, відповідно до правил спадкування згідно ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що вимоги позивача обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved