Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

27 травня 2019 року представник АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця у розмірі 13749грн. 14коп. за кредитним договором № б/н від 25.03.2011 року, та судового збору у розмірі 1921 грн. 00коп.. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.03.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 10400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В порушення умов кредитного договору позичальник заборгованість не сплатив, тому виникла заборгованість в сумі 13749 грн. 14 коп. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.02.2017 року. Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини, в зв`язку з чим АТ КБ "ПриватБанк" був змушений звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідно до п. 1.4 пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією. В разі коли зміна типу та найменування сталося у процесі вирішення спору судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення. Ухвалою судді від 18 липня 2019 року, у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін по справі. Ухвалою судді від 07 серпня 2019 року цивільна справа прийнята до свого провадження на підставі розпорядження керівника апарату суду від 30 липня 2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи. Ухвалою судді від 09 вересня 2019 року позовна заява була залишена без руху, позивачу надано час для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без розгляду. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів по справі. 06 листопада 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що в анкеті-заяві № б/н від 25.03.2011 року, яку позивач вважає кредитним договором, відсутні передбачені обов`язки відповідача по їх сплаті позивачу. Крім того позивачу стало відомо про смерть боржника 28.02.2017 року, з позовом позивач звернувся до суду 27.05.2019 року - із порушенням встановлених строків звернення. Також, представник відповідача не погоджується з твердженням позивача, що підписання анкети-заявки про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, свідчіть про згоду особи на укладення договору про надання банківських послуг, умови та правила надання яких, розміщенні на банківському сайті. Тобто, долучені до позовної заяви витяг "Тарифів Банку" та "Умов та Правил надання надання банківських послуг" це роздруківка з офіційного сайту, яка не містить підпису позичальника тому також не може вважатися належним доказом. Цей доказ залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вказана правова позиція повністю узгоджується з висновком ВП ВС, яка була викладена в Постанові від 03 липня 209 року по справі 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Виходячи з викладеного представник відповідача вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також встановлення інших умов та правил надання банківських послуг. (а.с.109) 11 листопада 2019 року представник відповідача подала до суду пояснення до відзиву в яких зауважила, що позивачем не надано до суду відомості на підтвердження обставин викладених у позові, а саме доказів того, що відповідачем прийнято спадщину, про обсяг одержаного нею спадкового майна, розмір її частки у спадковому майні та його вартість. Позивач посилається на норми ч.3 ст.1268 ЦК України, якою передбачено, що спадкоємець, який постійно проживає з спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від спадщини. Як на доказ спільного проживання, позивач посилається на наявні в матеріалах справи копії паспортів позичальника та відповідача, в яких зазначена одна адреса реєстрації, але інших доказів, які б підтверджували факт їх постійного, спільного проживання не надав. Враховуючи викладене вважає, що факт прийняття спадщини відповідачем недоведений (а.с.113) 17 грудня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив та відповідь на пояснення до відзиву в якій представник позивача наголошує, що позичальник [PERSON] помер [INFO] , відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. За змістом ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Наголошує на тому, що спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника і відповідача. Відповідач як спадкоємець, мала право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з [INFO] по 25.08.2017 року, однак заяви про відмову від прийняття спадщини не подала, а тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину, що відповідає позиції Верховного суду викладений в постанові від 16.05.2018 року по справі № 336/3968/16-ц.. Представником позивача також зазначено, що ними було отримано відповідь від Світловодської міської державної нотаріальної контори, відповідно до якої, після смерті [PERSON] зареєстровано спадкову справу № 266-2017. Відповідно до ст.ст. 1282, 1296 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, відповідно до його частки у спадщині і відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідач не надала доказів, що розмір її частки у спадщині є меншою ніж заборгованість спадкодавця по кредиту. Також зауважив, що згідно виписки по рахунку, позичальник до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчіть про те, що позичальник знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. (а.с. 133-134, 139-146) 10 січня 2020 року до суду надійшли додаткові заперечення на позовну заяву представника відповідача, в яких вона наголошує, що позов заявлено з підстав передбачених статтями 608, 1218, 1219 ЦК України, на які позивач посилається аргументуючи свої позовні вимоги. Зокрема позивач вказує, що оскільки відповідач була зареєстрована та проживала на момент смерті її чоловіка разом з ним, то вона прийняла спадщину до якої увійшли, як права так і обов`язки спадкодавця. Разом з тим, спадкове майно, яке відповідач як спадкоємець, мала б отримати після смерті [PERSON] відсутнє, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна, якій надано до суду. Відповідно до витягу з спадкового реєстру № 58937702 від 08.01.2020 року, якій додається, спадкові права після смерті [PERSON] не оформлювались, дані про спадкоємця в реєстрі відсутні. Транспортних засобів чи іншого рухомого майна, яке б мало матеріальну цінність померлий не мав і про отримання померлим кредиту відповідачу не було відомо. Враховуючі відсутність успадкованого після смерті [PERSON] майна, відповідач не може нести жодної відповідальності за його зобов`язаннями, які виникли за життя. В задоволенні позову просить відмовити повністю ( а.с. 161-164). Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені в судове засідання не з`явився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, проти, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 60) Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача подала до суду письмову заву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Проти задоволення позову заперечують. Підтримують позицію викладену у відзиві та наданих поясненнях. (а.с.233) У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.03.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. (а.с.12, 13-45) Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, носять зобов`язальний характер. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою. [PERSON] помер [INFO] , даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 48). Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на дату смерті [PERSON] , його заборгованість перед банком становить - 13749грн.14грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з простроченого тіла кредиту. (а.с.6-11). Встановлено, що Банк направив 20.07.2017 року до Світловодської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України про сплату боргу спадкоємцями [PERSON] в сумі 13749грн. 14коп.(а. с.51). Згідно відповіді Світловодської міської державної нотаріальної контори від 03.08.2017 року на претензію банку, після померлого [INFO] [PERSON] зареєстрована спадкова справа за № 266-2017. (а.с.52) 18.02.2019 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до відповідача [PERSON] з листом-претензією про сплату заборгованості за кредитним договором б/н від 25.03.2011 року укладеного між позивачем та [PERSON] (а.с.53). За нормами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Представник позивача посилається на те, що на момент смерті разом із [PERSON] проживала його дружина [PERSON] , відповідач по справі. Разом із цим, цю обставину доводить тільки тим, що в паспортах цих осіб зазначене однакове місце реєстрації. (а.с. 92-93) Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № 11322 від 22 травня 2017 року, наданої відповідачем, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . (а.с.232) Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст.1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно зі ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. При цьому, зміст цієї статті ЦК України не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкодавець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦК України), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати. Посилання в ст. 1281 ЦК України про необізнаність пред`явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов`язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій (п. 189). Згідно вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивач зобов`язаний протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Оскільки визначені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України строки є преклюзивними строками, сплив яких згідно із законом припиняє існування права вимоги кредитора внаслідок нездійснення ним свого права, тому у позивача станом на день звернення до суду було вже відсутнє матеріальне право на задоволення позовних вимог, що є підставою для відмови у позові. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року № 14-53 цс 18. Зокрема, позовна заява не містить обґрунтувань, що спадкоємець знала про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді. З відповіді Світловодської міської державної нотаріальної контори від 30 вересня 2019 року вбачається, що після смерті померлого [INFO] [PERSON] зареєстрована спадкова справа за № 266-2017 від 02 серпня 2017 року по претензії кредитора ПАТ КБ "ПриватБанк, інших заяв в спадковій справі не зареєстровано", тобто позивачу було відомо про смерть позичальника станом на 02 серпня 2017 року, тому саме з цього часу згідно з ч.2 ст.1281 ЦК України розпочався строк пред`явлення вимоги до спадкоємців. Частиною 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст. 1281 ЦК України, вже минув на момент звернення із даним позовом до суду. Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до [PERSON] . Крім того суду, всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надано доказів того, що відповідач, як спадкоємець після смерті боржника успадкувала будь-яке майно, в межах вартості якого зобов`язана задовольнити вимоги кредитора, відповідно, ці обставини виключають можливість задоволення позову банку до [PERSON] в порядку статті 1282 ЦК України. З огляду на викладене суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed