Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач, згідно заяви про уточнення позовних вимог, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати в сумі 71408,97 грн., а також середню заробітну плату за період затримки розрахунку з 02.01.2012 по 28.02.2018 у розмірі 573 055,95 грн. Крім цього, позивач просить зобов"язати відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку. Обґрунтовує позов тим, що 01.04.2011 його було прийнято на посаду менеджера з матеріально-технічного та організаційного забезпечення будівництва стадіону по вул.Стрийській-Кільцевій дорозі у м.Львові для проведення чемпіонату Європи по футболу 2012 року в Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельну компанію "АМК". 05.04.2011 року між сторонами було укладено підготовлений відповідачем варіант строкового трудового договору. 06.04.2011 було укладено Договір про повну індивідуальну відповідальність за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих для зберігання або для інших цілей виконроба загально-будівельних робіт. 07.04.2011 відповідачем було видано наказ № 14 «Про організацію системи охорони праці на об»єкті «Будівництво стадіону по вул.Стрийській Кільцевій дорозі у м.Львові». В грудні місяці 2011 року відповідач повідомив, що робота виконана, а заборгована заробітна плата буде виплачена через касу підприємства одночасно з видачею трудової книжки. Станом на день звільнення роботодавець не провів з ним повного розрахунку, невиплачена заробітна плата станом на 31.12.2011 становить 71\~408,97 грн. На його неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку просить також стягнути з нього середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 573\~055, 95 грн. Ухвалою суду від 16.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. \~ \~ \~ \~У зазначений строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. \~ \~ \~ \~Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просить такий задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. За згодою позивача згідно із ст.280 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що 01.04.2011 [PERSON] було прийнято на посаду менеджера з матеріально-технічного та організаційного забезпечення будівництва стадіону по вул.Стрийській-Кільцевій дорозі у м.Львові для проведення чемпіонату Європи по футболу 2012 року в Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельну компанію "АМК". 05.04.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельною компанією "АМК" в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено стороковий трудовий договір. 06.04.2011 було укладено Договір про повну індивідуальну відповідальність за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих для зберігання або для інших цілей виконроба загально-будівельних робіт. 07.04.2011 відповідачем було видано наказ № 14 « Про організацію системи охорони праці на об»єкті «Будівництво стадіону по вул.Стрийській Кільцевій дорозі у м.Львові» Встановлено, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі і не провів з ним повного розрахунку. Як вбачається із розрахунку позивача, зробленого виходячи із індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України, відповідачем за період з квітня 2011 року по грудень 2011 року проводилося нарахування та виплата йому заробітної плати не в повному розмірі, у звязку із чим на час його звільнення утворилася заборгованість в розмірі 71408 грн. 97 коп. З огляду на те, що відповідачем не надано ні позивачу, ні суду відомостей іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення. У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обовязок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці», працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також суд враховує, що відповідно до положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до розяснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Конституційний Суд України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не провів із позивачем розрахунок в строк визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 02.01.2012 по 28.02.2018 в розмірі 573 055,95 грн., а тому позов слід задоволити. Відповідно до ч.1. ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗгіП України. Таким чином, підлягає вимога про зобов"язання відповідача видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 грн. Рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання. На підставі\~ст.ст.116-117\~К3пП\~України,\~ст.ст.27,\~33\~Закону України\~«Про оплату\~праці» та\~

Outcome: approved