Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення, позов задоволено повністю, постановлено усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] без надання іншого приміщення, зобов'язати [PERSON] відновити за власні кошти вхідні двері у квартиру [ADDRESS]; демонтувати сходи, що з'єднують квартири [NUMBER] та [ADDRESS]; відновити цілісність підлоги на 1 і 2 рівнях квартири [ADDRESS] (а.с. 103-105, т. 1). У липні 2014 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц (а.с. 63-69, т. 3). Заява мотивована тим, що 21 травня 2014 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження №41808027, відкритого на підставі виконавчого листа від 14 січня 2014 року, виданого на підставі рішення суду від 15 листопада 2013 року, представником [PERSON] було виявлено лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №33553 від 29.04.2014р., зі змісту якого вбачається, що по-перше, відповідно до інвентаризаційної справи за адресою [ADDRESS] не існує; по-друге, в будинку [ADDRESS] проінвентаризовано всього 43 житлові квартири, а не 44; по-третє, квартира [ADDRESS], розташована на 3 поверсі і на мансарді в двох рівнях будинку [NUMBER], є цілісним об'єктом нерухомого майна та має лише один вхід до квартири на рівні 4 поверху. Також, заявник стверджує, що технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], який покладено в основу рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2010 року у цивільній справі №2-17246/10 про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS], є неавтентичним, тобто не виготовлявся підприємством, печатка якого проставлена на технічному паспорті. У зв'язку з цим, заявник вважає, що рішення суду від 15 листопада 2013 року порушує його права як власника квартири [ADDRESS], оскільки означає фактичне ототожнення двох верхніх рівнів квартири [NUMBER] з квартирою [NUMBER], щодо якої прийнято рішення від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц. Враховуючи викладене, а також те, що під час розгляду справи №761/25070/13-ц Шевченківським районним судом міста Києва, судом було не досліджено обставини, які мали бути враховані при прийнятті рішення, заявник звернувся до суду з вказаною заявою, згідно з якою просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення представника заявника, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що заява представника [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц підлягає задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. За положенням п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 5 Постанови "Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" № 1 від 27.02.1981 року зі змінами, як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не могли знати заявник і суд (наприклад, виявлення факту, що сторона була недієздатною, угода чи актовий запис недійсні, що є або скасований заповіт на майно, наявність даних про недійсність розірваного судом шлюбу, вказівки Конституційного Суду України про преюдиціальність його рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів, пов'язаних із правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта, тощо). Аналізуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Постановою Пленуму ВСС України від 30.03.2012 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами", роз'яснено, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами. Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2013 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом про усунення перешкод у користуванні майном і виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2010 року за [PERSON] було визнано право власності на новостворене майно - квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначав, що [PERSON], який володіє квартирою № 35 по [ADDRESS] незаконно сконструював сходи, що ведуть до 1 і 2 рівнів квартири № 44, і які забезпечили [PERSON] безперешкодний внутрішній доступ до мансардних поверхів. 21.03.2011 року позивачу стало відомо, що вхідні двері у квартиру [NUMBER] було демонтовано, а прохід замуровано. Тобто позивач фактично втратив можливість доступу до нерухомого майна, що належить йому на праві власності відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2010 року. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що під час розгляду заяви [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по даній справі, судом у судовому засіданні досліджувалися матеріали справи №2-17246/10, копії з яких були долучені до справи. Під час дослідження матеріалів справи №2-17246/10, судом було встановлено, що для визнання права власності до суду у справі №2-17246/10 були надані наступні документи, а саме: договір про участь в інвестуванні будівництва житла від 01.11.2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 68-69, Том 4); висновок №4971 спеціаліста з будівельно-технічних досліджень від 21.06.2006 року, здійснений на замовлення [PERSON] (а.с. 70-80, Том 4); висновок по конструктивних рішеннях і технічному стані будівлі, можливості добудування і введення в експлуатацію двохповерхової мансарди, затверджений 03.10.2006 року (а.с. 81-85, Том 4); дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва №1912-Шв/Р від 28.03.2006 року, плану за поверхами на квартиру [ADDRESS], здійсненого ТОВ "Червона капелюшка" (а.с. 86, Том 4) та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS], виконаного Київським міським бюро технічної інвентаризації (а.с. 88, Том 4). Суд вважає за необхідне зазначити про те, що у судовому засіданні за клопотанням представника заявника допитано в якості свідка [PERSON], який зазначив, що він дійсно у 2000 роках здійснював будівництво житла на мансардному поверсі будинку [ADDRESS] за замовленням [PERSON]. Проте, над квартирою [ADDRESS], [PERSON] не здійснював будівельних робіт, площа над квартирою № 35 була огороджена стінами від іншого простору на мансардному поверсі вищезазначеного будинку. Слід зазначити про те, що згідно із висновку №4971 спеціаліста з будівельно-технічних досліджень від 21.06.2006 року, здійсненого на замовлення [PERSON] вбачається, що спеціаліст проводив обстеження всього горища будинку [ADDRESS], тобто без зазначення квартир на мансардному поверсі. З висновку по конструктивних рішеннях і технічному стані будівлі, можливості добудування і введення в експлуатацію двохповерхової мансарди, затверджений 03.10.2006 року, вбачається, що висновок надавався щодо можливості добудування та введення в експлуатацію двохповерхової мансарди над усім будинком по [ADDRESS] З дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва №1912-Шв/Р від 28.03.2006 року, вбачається, що дозвіл надавався на виконання будівельних робіт з реконструкції горищних приміщень будинку (крім площі над кв. [NUMBER]) з влаштуванням квартир в двох рівнях за адресою: [ADDRESS]. Крім, того слід зазначити про те, що авторський нагляд над проведенням даних робіт здійснювало ТОВ "Червона капелюшка". З плану за поверхами на квартиру [ADDRESS], вбачається те, що даний план був здійснений ТОВ "Червона капелюшка". В свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити про те, що з листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Червона капелюшка" від 07.04.2014 року вбачається, що Товариство не має відношення до квартири [ADDRESS] (а.с. 102, т. 3). Даний лист є однією із нововиявлених обставин, зазначених у заяві [PERSON]. Також, слід зазначити, що у судовому засіданні було досліджено розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №660 від 05.05.2003 року та №1777 від 07.12.2007 року, з яких вбачається, що адміністрацією розглядалася проектна документація, розроблена ТОВ "Червона капелюшка" на реконструкцію приміщення будинку № 31/16 по вул. Рейтарській з влаштуванням квартир в двох рівнях/крім площі над квартирою № 35/. Введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта в будинку [ADDRESS] було затверджено за виключенням площі на квартирою № 35 (а.с. 74-77, т. 3). Дані обставини у судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що з наданих [PERSON] доказів не вбачається можливим встановити, що квартира № 44 на мансардному поверсі по [ADDRESS], на яку було визнано право власності за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2010 знаходиться саме над квартирою № 35, яка належить [PERSON]. Отже, позивач не довів, що відповідачі порушують його право на користування квартирою № 44 на мансардному поверсі по [ADDRESS], а тому вимоги про виселення відповідачів та зобов'язання вчинити дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 25 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] До цього квартира [NUMBER] належала дружині заявника - [PERSON] - на підставі Договору купівлі - продажу від 19 липня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 29 серпня 2000 року Радянська районна державна адміністрація м. Києва своїм рішенням № 890 надала [PERSON] згоду на виготовлення проектно-кошторисної документації на влаштування жилих приміщень на горищі будинку [ADDRESS] 22 листопада 2000 року на виконання вищезазначеного рішення №890 [PERSON] уклала з Комунальним підприємством житлового господарства Радянського району Радянського району (що діяло за дорученням Радянської РДА м. Києва) Інвестиційний контракт №38 на влаштування жилих приміщень на горищі будинку [ADDRESS] 03 травня 2001 року розпорядженням Радянської районної державної адміністрації м. Києва №531 було затверджено вищевказану проектно-кошторисну документацію на влаштування жилих приміщень на горищі над квартирою [NUMBER] та дозволено [PERSON] за власні кошти виконати роботи згідно з розробленим проектом. Слід зазначити про те, що декларація про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири [ADDRESS] надавалася Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на номером КВ 083133050333 від 01.11.2013. Декларація про готовність до експлуатації надавалася Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на номером КВ 14313343098 від 09.12.2013. Підставами отримання цих документів були дозволи та розпорядження, отримані заявником раніше за прийняття рішення суду від 22 жовтня 2010 року про визнання права власності на квартиру [NUMBER] за позивачем. Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] отримувалася дозвільна документація щодо надбудови над своєю квартирою два мансардні поверхи. Як вбачається з пояснень [PERSON], якого було допитано в якості свідка, квартира [ADDRESS] ним збудована не була, інвестиційний договір про участь в інвестуванні будівництва житла від 01 листопада 2000 року, укладений між [PERSON] та позивачем, був невиконаний обома сторонами: грошові кошти на будівництво від позивача [PERSON] не отримував, відповідно, дозволи на будівництво квартири [NUMBER] ним не отримувались та саме будівництво квартири [NUMBER] не здійснювалося. В межах виконавчого провадження по виконанню рішення суду від 15 листопада 2013 року двома актами державного виконавця - від 09 грудня 2014 року та від 27 січня 2015 року, складених в результаті виходу до будинку [NUMBER], було встановлено неможливість виконання рішення від 15 листопада 2013 року. Так, в акті від 09 грудня 2014 року позивача було зобов'язано надати документи щодо доведення будівництва надбудови, та які, в подальшому, дадуть можливість встановити місцезнаходження дверей, що підлягають відновленню. В акті державного виконавця від 27 січня 2015 року зазначено, що жодних документів, які б дали можливість встановити наявність квартири [ADDRESS], представники позивача не надали. З поверхового плану будівлі також не вбачається наявність такого об'єкта нерухомого майна, як квартира [NUMBER]. Таким чином, посилання представника позивача на встановлену обставину існування квартири [ADDRESS] як на підставу для відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими не заслуговують увагу, з огляду на те, що заявником не оспорюється факт існування вказаної квартири, заявник просить переглянути вказане рішення з тих підстав, що судом було необґрунтовано визнано частину площі квартири [NUMBER] квартирою [NUMBER], у зв'язку з чим було неправомірно задоволено позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення, зобов'язання вчинити дії. Слід зазначити, що відсутні докази того, що простір квартири [NUMBER] має відношення до квартири [NUMBER] відповідно до рішення Шевченківського суду м. Києва від 23.10.2010 року про визнання права власності на квартиру [NUMBER]. У рішенні Шевченківського суду м. Києва від 23.10.2010р. квартира [NUMBER] та її власники взагалі не згадані. Виселення особи має на увазі те, що вона неправомірно користується відповідним житловим приміщенням. Заявник та орендарі квартири [NUMBER] виступали відповідачами в цій справі лише на підставі того, що позивачі вважали частину квартири [NUMBER] квартирою [NUMBER], оскільки насправді жодного правового відношення до квартири [NUMBER] як об'єкту нерухомого майна відповідачі не мали (не були власниками, орендарями, членами сім'ї тощо). Уся дозвільна документація позивача містить винятки для простору над квартирою [NUMBER]. В той же час, технічна документація на квартиру [NUMBER] є дійсною та не оскаржена в законному порядку. У рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц зазначається, що орендарі були "незаконно вселені Заявником до квартири Позивача". Проте, за договором оренди з відповідачами останнім надавалося право користування квартирою [NUMBER], жодної згадки про квартиру [NUMBER] або інше майно, що належало або могло належати позивачеві, в договорі оренди немає. Також, у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц стверджується, що Заявник самовільно демонтував вхідні двері до квартири [NUMBER]. Ця обставина означає протиправне посягання на чужу власність та має бути встановлена вироком суду або рішенням суду щодо наявності складу адміністративного правопорушення. Доказів того, що заявник щось демонтував, у справі немає. Постановою про закриття кримінального провадження, на яку посилається суд в мотивувальній частині рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі №761/25070/13-ц, не встановлюється факт або обставина демонтажу вхідних дверей до квартири [NUMBER], в цій постанові не встановлюються жодні обставини, лише описуються показання допитаних свідків. Окрім того, квитанціями про сплату комунальних послуг підтверджується те, що заявник оплачував опалювальну площу 206,9 кв.м. ще до існування рішення суду 2010 року про визнання за позивачем права власності на квартиру [NUMBER], що підтверджує наявність новоствореного майна тільки стосовно квартири [NUMBER], що належить заявнику. У свою чергу, позивач не надав суду докази щодо здійснення користування цим житловим приміщенням за будь-який час. Суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, є нововиявленими обставинами, тобто такими, що не були відомі на момент розгляду справи заявнику та суду, а тому його заява підлягає до задоволення. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку, що рішення про виселення відповідачів, а також про зобов'язання заявника вчинити дії є необґрунтованим та безпідставним. Відповідно до вимог ч.2 ст. 365 ЦПК, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд приймає нове судове рішення або ухвалою залишає її без задоволення.

Outcome: dismissed