Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 26.06.2013 року рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області було задоволено його позов та визнано за його батьком право на отримання сертифікату на земельну частку /пай/ із земель колективної власності колишнього КСП «Нерубайське» Новоархангельського району Кіровоградської області. З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач є сином [PERSON], який помер [INFO] року в с. Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області, та при житті працював з 1955 р. по 1987 р. ім. Карла Маркса (перейменованого в подальшому в КСП "Нерубайське", а потім в СВК «Нерубайське») що підтверджується ксерокопією трудової книжки. На час розпаювання земель зазначеного господарства прізвище позивача із-за недбалості керівництва було пропущено в списку-додатку до державного акту на право колективної власності на землю. Рішенням Нерубайської сільської ради від 29.12.2003 року № 65 було підтверджено членство батька позивача в КСП «Нерубайське» на момент паювання земель колективної власності. Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Нерубайське" було видано 24.11.1995 року, тобто в той час коли [PERSON] являвся членом КСП «Нерубайське». Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку /пай/ мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Із цього вбачається, що [PERSON], як член колективного сільськогосподарського підприємства «Нерубайське» Новоархангельського району Кіровоградської області мав право на отримання сертифікату на земельну частку /пай/, із земель колективної власності зазначеного господарства. Після набранням рішенням законної сили позивач звернувся до Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області з приводу видачі йому сертифікату на ім'я батька, але йому було в усному порядку відмовлено в зв'язку з тим, що суд не зобов'язував зазначений орган видати сертифікат на ім'я померлого. Вважає, що дані дії відповідача суперечать положенням Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема положенням ст. ст. 1, 2, 3, 5 Закону. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку видати позивачу сертифікат на земельну частку (пай) на ім'я померлого батька він вимушений звертатись до суду з даним позовом. Просить суд зобов'язати відповідача видати [PERSON] належну йому земельну частку(пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Нерубайське» або із земель запасу чи резерву Нерубайської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, у разі неможливості виділити із земель сільської ради (не витребувані земельні частки паї). Зобов'язати відповідача видати на ім'я [PERSON] сертифікат на право власності на землю. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив, справу слухати у його відсутність позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Про розгляд справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч .1 ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Право на судовий захист цивільних прав та інтересів визначено в ст. 15 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема письмовими доказами підтверджується, що 26.06.2013 року рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області було задоволено позов позивача та визнано за його батьком право на отримання сертифікату на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Нерубайське» Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.3/.З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач є сином [PERSON], який помер [INFO] року в с. Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області, та при житті працював з 1955 р. по 1987 р. ім. Карла Маркса (перейменованого в подальшому в КСП «Нерубайське», а потім в СВК «Нерубайське»), що підтверджується ксерокопією трудової книжки. На час розпаювання земель зазначеного господарства прізвище позивача із-за недбалості керівництва було пропущено в списку-додатку до державного акту на право колективної власності на землю. Світлокопією свідоцтва про смерть підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] року в с. Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.5/. Зі світлокопії свідоцтва про народження вбачається, що позивач приходиться рідним сином покійному [PERSON] /а.с.4/. Світлокопією трудової книжки [NUMBER] підтверджується, що при житті покійний батько позивача працював з 1955 р. по 1987 р. в колгоспі ім. Карла Маркса (перейменованого в подальшому в КСП "Нерубайське", а потім в СВК "Нерубайське") /а.с.6/. Оскільки на час винесення Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. батько позивача був членом колгоспу то відповідно мав право на земельну частку (пай) і повинен був включений до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю та стримати земельний пай у натурі. Позивачем було з'ясовано у відповідача, що видача сертифікату на ім'я померлого виникає тільки після зобов'язання судом вчинити певні дії. Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку /пай/ мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Рішенням Нерубайської сільської ради від 29.12.2003 року № 65 було підтверджено членство батька позивача в КСП "Нерубайське" на момент паювання земель колективної власності /а.с.7/. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У листі від 10.12.2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку - пай мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку - пай здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). Ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначеним вище рішенням суду констатовано юридичний факт, а саме визнано право на земельну частку (пай) за батьком позивача, тобто дана обставина в даному цивільному провадженні доказуванню не підлягає. П. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Ч 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вказує, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості)приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). З аналізу зазначених норм матеріального права випливає, що відповідач в разі констатування права особи на земельну частку (пай) повинен виділити її в натурі на місцевості та видати відповідний сертифікат. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги належним чином обґрунтовані і підлягають задоволенню враховуючи вмотивованість викладену в даному рішенні. Суд задовольняючи позовну вимогу виходить із засад справедливості, як фундаментального принципу права у практичній площині. На підставі наведеного, та

Outcome: approved