Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих унаслідок ушкодження здоров`я, заподіяних в результаті ДТП. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, представник позивача посилався на ті обставини, що 21 березня 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю марки «Джилі СК», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , унаслідок чого якій було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правого стегна. Представник [PERSON] вказував, що в результаті розгляду за даним фактом кримінального провадження відносно [PERSON] , останнього було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Як зазначає сторона позивача, [PERSON] надав матеріальну допомогу [PERSON] лише при першочерговій операції, будь-якої матеріальної допомоги на відновлення та реабілітацію потерпілої [PERSON] не надано, у добровільному порядку [PERSON] відмовляється надавати матеріальну допомогу на лікування [PERSON] . Як зазначає сторона позивача, зокрема, [PERSON] на даний час продовжує тяжко хворіти, вона також несе і моральні страждання, які носять триваючий характер, зазнала змін в особистому житті. З урахуванням викладеного, представник позивача вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду, що полягає у додаткових витратах на лікування, придбання ліків, вимушене переміщенням у зв`язку із лікуванням, а також в утраченому заробітку внаслідок утрати роботи, у повному обсязі повинен [PERSON] , як особа, яка завдала шкоди, у зв`язку з чим представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 210 340,00 гривень, відшкодувати заподіяну моральну шкоду у розмірі 500 000,00 гривень. Представник відповідача Небоги Ю.В. надав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти заявлених позовних вимог, зокрема, посилаючись на те, що [PERSON] у день події та період після неї здійснив усіх необхідних заходів з надання медичної допомоги потерпілій унаслідок ДТП [PERSON] , у тому числі відшкодував матеріальний збиток у повному обсязі. Звертав увагу суду на вирок, ухвалений відносно [PERSON] за ст. 286 ч. 1 КК України, відповідно до якого [PERSON] підтвердила, що [PERSON] повністю у добровільному порядку відшкодував їй завдану шкоду. Крім того, як зазначає сторона відповідача, [PERSON] знаходилась під час подій, що відбувались 21 березня 2018 року, у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим не відреагувала на звуковий сигнал автомобіля відповідача. З приводу позовних вимог щодо відшкодування відповідачем моральної шкоди у обсязі 500 000,00 гривень, представник також заперечував, указуючи на те, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження заявлених вимог. У зв`язку із викладеним сторона відповідача просила відмовити у задоволенні вказаного позову. Представник [PERSON] у відкрите судове засідання з`явився, підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник [PERSON] у відкрите судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку. Під час розгляду цивільної справи судом було встановлено, що відповідно до вироку Арцизького районного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року у справі №513/845/18 [PERSON] , зокрема, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю один рік, який ухвалено обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 18 жовтня 2018 року. Як убачається із вищевказаного вироку суду, 21 березня 2018 року о 20 год. 01 хв. [PERSON] , керуючи належним йому на праві власності, технічно справним транспортним засобом -автомобілем марки «Джилі СК», державний реєстраційний знак [NUMBER] , рухаючись на автодорозі «Сарата-Плахтіївка-Фараонівка», навпроти будівлі магазину «Продукти», розташованого за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Плахтіївка, вул. Центральна, 165-А, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які введені в дію 01 січня 2002 року постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», допустив злочинну недбалість, тобто легковажно розраховував на свої вміння та досвід водіння автомобілем, недостатньо оцінив значення своїх дій, що можуть викликати шкідливі наслідки, проявив неуважність і не стежив за дорожньою обстановкою, не урахував дорожніх умов, хоч мав таку можливість, не впорався з керуванням, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правого стегна, які не були небезпечними для життя, при звичайному своєму клінічному перебігу, викликають тривалий розлад здоров`я терміном понад 3-х тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Крім того, зокрема, як згадується у вироці суду, потерпіла [PERSON] підтвердила, що [PERSON] одразу ж після ДТП викликав швидку та повністю відшкодував шкоду. Як убачається із матеріалів справи, вирок набрав законної сили у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 82 ч. 6 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] , суд вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню. Утім, як зазначає сторона позивача, [PERSON] надав матеріальну допомогу [PERSON] лише при проведенні першочергової операції. Будь якої матеріальної допомоги для відновлення та реабілітації ним не надано, що потягнуло за собою установлення потерпілій від ДТП [PERSON] 05 листопада 2018 року 3 групи інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №038734, виданою спеціалізованою травматологічною медико-соціальною експертною комісією. Відповідно до ст. 509 ч. 1, 2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 3 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Як зазначає ст. 1166 ч. 1, 3 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ч. 1, 2 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, згідно із ст. 1195 ч. 1-4 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо . У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як убачається із листа КП «санітарний центр первинної медико-санітарної допомоги Саратської районної ради Одеської області» №215 від 17 травня 2019 року, [PERSON] попереджена про звільнення з посади молодшої медичної сестри Плахтіївської АСМ-ЗП на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, повідомлено про відсутність вакантних посад за її кваліфікацією. Зважаючи на вищевказане, суд убачає за доцільне зазначити, що заявляючи вимоги щодо відшкодуванням відповідачем заробітку, утраченим внаслідок утрати чи зменшення професійної чи загальної працездатності, сторона позивача повинна була надати суду належні докази її звільнення та докази щодо причинно-наслідкового зв`язку між звільненням [PERSON] та завданою [PERSON] шкодою. Також, у разі відшкодування заробітку, утраченого внаслідок утрати чи зменшенням професійної чи загальної працездатності, сторона позивача повинна була доказати ступінь утрати професійної чи загальної працездатності. Адже, згідно із п. 18 постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" ступінь втрати професійної працездатності, потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків. Ступінь втрати працездатності визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до завдання шкоди здоров`ю. Стороною позивача суду не представлено висновку судово-медичної експертизи із даного питання, заяви про забезпечення відповідних доказів стороною позивача заявлено не було. Як зазначала сторона позивача, на момент подачі позову до суду [PERSON] понесла додаткові витрати на лікування, вимушені переміщення до лікарень м. Одеси та діагностичні заходи особисті кошти у загальному розмірі 15 000,00 гривень. Суд звертає увагу, що згідно із ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до стаття 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд звертає увагу, що стороною позивача у якості письмових доказів на підтвердження фактично понесених [PERSON] додаткових витрат надано належним чином засвідчені наступні копії товарних чеків, які суд зважає за можливе вважати допустимими та належними доказами у справі. Так, відповідно до чеку №232044 ТОВ «Дім медичний» від 07 березня 2019 року за консультації хірурга та невролога було сплачено у загальному розмірі 1 000,00 гривень. Згідно із чеком №8218 МП «Водник» від 07 березня 2019 року за №2710124194*А92 сплачено 299,88 гривень. Згідно із чеком ФОП «[PERSON]» №0000064198 від 12 березня 2019 року за спазмолітики сплачено 91,90 гривень. Відповідно до чеку №0000001262 ВКФ «Роксолана» від 12 березня 2019 року за ксерокопії А4 сплачено 172,00 гривень. Відповідно до чеку №0000001263 ВКФ «Роксолана» від 12 березня 2019 року за папку-конверт з кнопкою сплачено 09,00 гривень. Згідно із товарним чеком №1811754 СПД «Тарахкало» від 26 лютого 2019 року за камфорне масло, соску, артрокс в ампулах сплачено у загальному розмірі 268,65 гривень. Відповідно до чеку №14071 ТОВ «Фармадрайв» від 18 жовтня 2018 року сплачено за процитракал у таблетках 175,00 гривень. Як убачається із чеку №82341 МЦ «Медікал» від 21 травня 2018 року за КТ головного мозку та видачу рентгенологічних знімків сплачено 670,00 гривень. Відповідно до товарного чеку №172648 СПД « [PERSON] » від 05 січня 2019 року сплачено за медичні препарати у загальному розмірі 1 402,40 гривень. Відповідно до товарного чеку №8232 МП «Водник» від 07 березня 2019 року за №2710124194*А92 сплачено 199,92 гривень. Згідно із товарним чеком №5946 СПД « [PERSON] » за бензин А-92 сплачено 299,78 гривень. Відповідно до чеку №0000009053 від 08 січня 2019 року за антибіотики сплачено 201,50 гривень. Згідно із товарним чеком №0000009052 від 08 січня 2019 року за анальгетики сплачено 228,25 гривень. У матеріалах справи міститься товарний чек №0.0.1292604566.1 ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого [PERSON] за послуги ШОП сплатила 700,00 гривень. Згідно із квитанціями ТОВ «Октан Лімітед» №3572 від 12 липня 2019 року на суму 100,17 гривень, №5001 від 18 липня 2019 року на суму 300,24 гривень, №5918 від 22 липня 2019 року на суму 200,07 гривень, №8660 від 25 липня 2019 року на суму 200,07 гривень, №8159 від 31 липня 2019 року на суму 200,07 гривень - указані кошти сплачені за бензин А-92. Відповідно до чеку МП «Водник» від 29 травня 2019 року на суму 499,87 - сплачено також за бензин А-92. Згідно із товарними чеками СПД « [PERSON] » №4443 від 17 липня 2019 року на суму 25,67 гривень, №3434 від 09 липня 2019 року на суму 47,72 гривень, №4213 від 15 липня 2019 року на суму 132,20 гривень, №3760 від 18 липня 2019 року на суму 110,40 гривень, №4350 від 17 липня 2019 року на суму 1 438,25 гривень - сплачено за медикаменти та за медичні прилади. Згідно із чеком «saratacrb» №0006371 від 30 липня 2019 року сплачено 26,75 за медичні прилади. Крім того, відповідно до квитанції серії ААЗ від 14 травня 2019 року [PERSON] проходила КТ-ПКОП, вартість послуги якої ставила 850,00 гривень. Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] проходила огляд у медичному закладі «Одрекс», що підтверджується консультативними висновками лікарів закладу. Зважаючи на консультативний висновок невролога [PERSON] , [PERSON] проходила діагностику КТ шийного відділу хребту. Але, стороною позивача не надано доказів на підтвердження понесення витрат з лікування та проходження діагностичних заходів у медичному закладі «Одрекс». Таким чином, суд частково погоджується із стороною позивача, що фактично на момент подачі позову до суду [PERSON] дійсно понесла додаткові витрати на лікування, вимушене переміщення та діагностичні заходи, але указана стороною позивача до стягнення сума відшкодування додаткових витрат, на думку суду є такою, що не підтверджена допустимими та належними доказами, а також арифметичними розрахунками. Здійснивши відповідні арифметичні розрахунки на підставі представлених суду доказів, суд зазначає, що стороною позивача підтверджено понесення додаткових витрат, пов`язаних із лікуванням, вимушеним переміщенням та здійснення діагностичних заходів у розмірі 9 849,76 гривень. Але, заявляючи позовні вимоги щодо стягнення понесених після ДТП матеріальних збитків, сторона позивача просила суд стягнути суму у розмірі 210 340 гривень, зважаючи на те, що [PERSON] потребує лікувальних реабілітаційних заходів на протязі тривалого часу для відновлення її здоров`я у повному обсязі. Дійсно, відповідно до плану реабілітаційних заходів з медичної реабілітації інваліда [PERSON] від 05 листопада 2018 року [PERSON] необхідно здійснити планове стаціонарне відновлювальне лікування 2 рази на рік, амбулаторне відновлювальне лікування терміном 15-20 днів 4 рази на рік та санаторно-курортне лікування один раз на рік. Стороною позивача у якості доказів на підтвердження заявленої суми матеріального збитку надано також калькуляцію послуг медичного дому «Oдрекс», роздруківку із веб-сторінки « [INFO] » щодо вартості санаторного курортного лікування в умовах ДП «Клінічний санаторій Лермонтовський». Але слід зазначити, що саме наданий суду план реабілітаційних заходів з медичної реабілітації інваліда [PERSON] носить рекомендаційний характер. Суд звертає увагу, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження фактичного проходження [PERSON] медичної реабілітації згідно із вищезгаданим планом реабілітаційних заходів та понесення відповідних майнових втрат. Слід зазначити, що у даному випадку певними особливостями наділений причинно-наслідковий зв?язок між протиправним діянням та завданою шкодою. У даних деліктних зобов?язаннях він носить складний характер, що зумовлено специфікою завданої шкоди. Сторона позивача повинна була довести наявність причинно-наслідкового зв?язку не тільки між протиправним діянням та каліцтвом, але й причинно-наслідковий зв?язок між даними ушкодженнями здоров?я та зазначеними майновими втратами. Таким чином, суд вбачає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму відшкодування майнової шкоди, що полягає у додаткових витратах, викликаних необхідністю придбання ліків, вимушеного переміщення до м. Одеси з метою лікування, та здійснення діагностичних заходів у загальному розмірі 9 849,76 гривень. Стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок завданої шкоди каліцтвом унаслідок ДТП, що сталась 21 березня 2018 року, суд звертає увагу на наступне. У силу ст. 23 ч. 1, 2, 3, 4 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснюють п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року по справі № 210/5258/16-ц, провадження № 14-463цс18, у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні з`ясувати, що сума шкоди повинна бути домірною цій шкоді. Отже, зважаючи на відповідні вимоги суд частково погоджується, що позивачу з боку [PERSON] дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак суму компенсації, яку заявила до стягнення сторона позивача, суд вбачає надмірною. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень. Суд наголошує, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, як згадувалось раніше, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч. 1, 6 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача суму відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 9 849,76 гривень та суму відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень. Згідно зі ст. 141 ч. 1, 2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вбачає доцільним стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору пропорційно частково задоволеним позовним вимогами у розмірі 598,50 гривень.

Outcome: partial