Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду в інтересах держави, до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] про визнання незаконними наказів Головного управління Держземагенства у Житомирській області про визнання незаконними наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області про надання [PERSON] дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства загальною площею 1004,0559 га на території Любарського району, а саме наказів від 24.02.2014 року: № ЖТ/1823187300:06:001/00000472 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182900:01:005/00000445 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182900:09:001/00000446 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184300:02:001/00000458 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184300:04:002/00000459 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184600:03:003/00000509 від 25.02.2014; № ЖТ/1823184600:03:002/00000512 від 25.02.2014; № ЖТ/1823180200:07:004/00000485 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180200:01:002/00000460 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180200:04:001/00000461 від 24.02.2014; № ЖТ/1823186000:01:002/00000476 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000450 від 24.02,2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000474 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182400:02:001/00000448 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182400:06:001/00000475 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000449 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180700:05:003/00000464 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180700:06:001/00000462 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180700:06:001/00000463 від 24.02.2014; № ЖТ/1823185700:11:002/00000468 від 24.02.2014; № ЖТ/1823185700:05:001/00000467 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183300:02:001/00000484 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180400:04:002/00000466 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180400:02:006/00000465 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184000:04:002/00000444 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184000:04:002/00000443 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184000:01:003/00000442 від 24.02.2014 № ЖТ/1823181800:02:001/00000471 від 24.02.2014; № ЖТ/1823181800:01:001/00000470 від 24.02.2014; № ЖТ/1823181800:05:003/00000469 від 24.02.2014 № ЖТ/1823183600:07:002/00000439 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183600:07:003/00000440 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183400:01:005/00000451 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183400:01:005/00000453 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183400:06:001/00000452 від 24.02.2014 та 25.02.2014 року: № ЖТ/1823184600:03:002/00000512 від 25.02.2014; № ЖТ/1823186000:05:001/00000517 від 25.02.2014; № ЖТ/1823180700:03:001/00000508 від 25.02.2014 № ЖТ/1823185700:01:005/00000519 від 25.02.2014; № ЖТ/1823184000:03:001/00000515 від 25.02.2014; № ЖТ/1823183600:05:001/00000511 від 25.02.2014 про визнання незаконними наказів Головного управління Держземагенства в Житомирській області про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] загальною площею 1004,0559 га від 06.03.2014 року: № ЖТ/1823187300:01:001/00000664 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182900:01:005/00000720 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182900:09:001/00000721 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184300:02:001/00000675 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184300:04:002/00000674 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184600:03:003/00000670 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184600:03:002/00000672 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180200:07:004/00000714 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180200:01:002/00000707 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180200:04:001/00000723 від 06.03.2014; № ЖТ/1823186000:05:001/00000668 від 06.03.2014; № ЖТ/1823186000:01:002/00000671 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000695 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000698 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:02:001/00000689 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:06:001/00000692 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000702 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180700:05:003/00000710 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180700:06:001/00000716 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180700:06:001/00000712 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180700:03:001/00000715 від 06.03.2014; № ЖТ/1823185700:01:005/00000641 від 06.03.2014; № ЖТ/1823185700:11:002/00000667 від 06.03.2014; № ЖТ/1823185700:05:001/00000642 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183300:02:002/00000709 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180400:04:002/00000703 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180400:02:006/00000700 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184000:03:001/00000677 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184000:04:002/00000681 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184000:04:002/00000678 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184000:01:003/00000676 від 06.03.2014; № ЖТ/1823181800:02:001/00000705 від 06.03.2014; № ЖТ/1823181800:01:001/00000711 від 06.03.2014; № ЖТ/1823181800:05:003/00000708 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183600:07:002/00000683 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183600:07:003/00000694 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183600:05:001/00000691 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183400:01:005/00000706 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183400:01:005/00000704 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183400:06:001/00000701 від 06.03.2014. Подаючи позов, прокурор мотивує свої вимоги тим, що ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, а [PERSON] в оренду передані земельні ділянки, які розташовані не єдиним масивом, а на значній відстані одна від одної, а саме в 40 масивах загальною площею 1004,0559 га на території Любарського району Житомирської області, що суперечить вимогам закону. У поданих заявах [PERSON] про виділення земельних ділянок для проведення товарного виробництва відповідач не обґрунтував розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливостей їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не навів даних щодо наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі таких великих площ, що передбачено Законом України «Про фермерське господарство». Також в заявах не зазначено кількість членів фермерського господарства та наявність у [PERSON] права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Більше того, [PERSON] є засновником СФГ "Чуднівська нива", яке зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 03.03.2015 року, перебуваючи, водночас, на посаді голови вказаного господарства, а у відповідності до ч. 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, але [PERSON], подаючи заяви щодо надання йому додаткових земельних ділянок для ведення товарного виробництва, приховав факт того, що господарювання на даних земельних ділянках здійснюватиме СФГ "Чуднівська нива". У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи та просив їх задовольнити. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] районної ради, Громадської сільської ради та Вигнанської сільської ради позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру (Держземагенства) у Житомирській області заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях. Представник третьої особи [PERSON] сільської ради Любарського району в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам та не повідомив суд про причини неявки. Про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник [PERSON] - [PERSON] 04.08.2016 року в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Ним було надано письмові пояснення на позов 25.05.2016 року. Заперечень (пояснень) суду на доповнення до позовної заяви позивача від 26.07.2016 року не надав, хоча йому було надано достатнього часу. Вказані у ст.ст. 27-30 ЦПК України принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими не лише при з'ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при поданні клопотання про відкладення розгляду справи. З огляду на зазначене, зважаючи на те, що представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] сільської ради та представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] [PERSON] не було надано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, та враховуючи думку інших учасників судового засідання, суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] сільської ради та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] [PERSON]. Суд, вислухавши учасників судового засідання, розглянувши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як зазначено у позовній заяві та підтверджується наданими суду матеріалами, згідно наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 24.02.2014 року за № ЖТ/1823187300:06:001/00000472 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182900:01:005/00000445 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182900:09:001/00000446 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184300:02:001/00000458 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184300:04:002/00000459 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184600:03:003/00000509 від 25.02.2014; № ЖТ/1823184600:03:002/00000512 від 25.02.2014; № ЖТ/1823180200:07:004/00000485 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180200:01:002/00000460 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180200:04:001/00000461 від 24.02.2014; № ЖТ/1823186000:01:002/00000476 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000450 від 24.02,2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000474 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182400:02:001/00000448 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182400:06:001/00000475 від 24.02.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000449 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180700:05:003/00000464 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180700:06:001/00000462 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180700:06:001/00000463 від 24.02.2014; № ЖТ/1823185700:11:002/00000468 від 24.02.2014; № ЖТ/1823185700:05:001/00000467 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183300:02:001/00000484 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180400:04:002/00000466 від 24.02.2014; № ЖТ/1823180400:02:006/00000465 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184000:04:002/00000444 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184000:04:002/00000443 від 24.02.2014; № ЖТ/1823184000:01:003/00000442 від 24.02.2014; № ЖТ/1823181800:02:001/00000471 від 24.02.2014; № ЖТ/1823181800:01:001/00000470 від 24.02.2014; № ЖТ/1823181800:05:003/00000469 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183600:07:002/00000439 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183600:07:003/00000440 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183400:01:005/00000451 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183400:01:005/00000453 від 24.02.2014; № ЖТ/1823183400:06:001/00000452 від 24.02.2014 та 25.02.2014 року: № ЖТ/1823184600:03:002/00000512 від 25.02.2014; № ЖТ/1823186000:05:001/00000517 від 25.02.2014; № ЖТ/1823180700:03:001/00000508 від 25.02.2014 № ЖТ/1823185700:01:005/00000519 від 25.02.2014; № ЖТ/1823184000:03:001/00000515 від 25.02.2014; № ЖТ/1823183600:05:001/00000511 від 25.02.2014 [PERSON] був наданий дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих на території Любарського району, Житомирської області, загальною площею 1004,0559 га. Відповідно до наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 06.03.2014 року були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] загальною площею 1004,0559 га, що розташовані на території Юріївської сільської ради, [PERSON] сільської ради, Меленецької сільської ради, Мотовилівської сільської ради, Авратинської сільської ради, Привітівської сільської ради, Вигнанської сільської ради, Горопаївської сільської ради, Пединківської сільської ради, Громадської сільської ради, Березівської сільської ради, Малобраталівської сільської ради, Великодеревичівської сільської ради, Липненської сільської ради, Коростківської сільської ради Любарського району, Житомирської області: № ЖТ/1823187300:01:001/00000664 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182900:01:005/00000720 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182900:09:001/00000721 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184300:02:001/00000675 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184300:04:002/00000674 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184600:03:003/00000670 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184600:03:002/00000672 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180200:07:004/00000714 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180200:01:002/00000707 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180200:04:001/00000723 від 06.03.2014; № ЖТ/1823186000:05:001/00000668 від 06.03.2014; № ЖТ/1823186000:01:002/00000671 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000695 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000698 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:02:001/00000689 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:06:001/00000692 від 06.03.2014; № ЖТ/1823182400:06:002/00000702 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180700:05:003/00000710 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180700:06:001/00000716 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180700:06:001/00000712 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180700:03:001/00000715 від 06.03.2014; № ЖТ/1823185700:01:005/00000641 від 06.03.2014; № ЖТ/1823185700:11:002/00000667 від 06.03.2014; № ЖТ/1823185700:05:001/00000642 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183300:02:002/00000709 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180400:04:002/00000703 від 06.03.2014; № ЖТ/1823180400:02:006/00000700 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184000:03:001/00000677 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184000:04:002/00000681 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184000:04:002/00000678 від 06.03.2014; № ЖТ/1823184000:01:003/00000676 від 06.03.2014; № ЖТ/1823181800:02:001/00000705 від 06.03.2014; № ЖТ/1823181800:01:001/00000711 від 06.03.2014; № ЖТ/1823181800:05:003/00000708 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183600:07:002/00000683 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183600:07:003/00000694 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183600:05:001/00000691 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183400:01:005/00000706 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183400:01:005/00000704 від 06.03.2014; № ЖТ/1823183400:06:001/00000701 від 06.03.2014. При цьому суд погоджується із позицією прокурора з приводу незаконності вказаних вище дій відповідача по виданню наказів, приймаючи вказані позивачем аргументи, знаходячи їх достатньо обґрунтованими. Статттями 203, 215 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, а недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. Стаття 123 ЗК України передбачає, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування відповідно до норм чинного законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної та комунальної власності або права на них, крім іншого, у разі передачі тільки громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Згідно ст. 126 ЗК України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» - фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Прокурор правомірно посилається на порушення норм законодавства при отриманні [PERSON] вказаних вище земельних ділянок, в тому числі і ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», якою передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, а [PERSON] в оренду передані земельні ділянки, які розташовані не єдиним масивом, а на значній відстані одна від одної, а саме в 40 масивах загальною площею 1004,0559 га на території за межами населених пунктів Юріївської сільської ради (1 масив 4,0963га), [PERSON] сільської ради (2 масиви - 60,0418 га), Меленецької сільської^ ради (2 масиви - 62,5558 га), Мотовилівської сільської ради (2 масиви - 43,2846 га), Авратинської сільської ради (3 масиви - 65,5367 га), Привітівської сільської ради (2 масиви - 51,1712 га), Вигнанської сільської ради (5 масивів - 75,2869 га), Горопаївської сільської ради (4 масиви - 67,9975 га), Пединківської сільської ради (3 масиви - 111,3021 га), Громадської сільської ради ( 1 масив - 15,23 га), Березівської сільської ради (2 масиви - 86,9726 га), Малобраталівської сільської ради (4 масиви - 90,3554 га), Великодеревичівської сільської ради (3 масиви - 84,1413 га), Липненської сільської ради (3 масиви - 117,0894 га), Коростківської сільської ради (3 масиви - 68,8143 га), що суперечить вимогам закону, а крім того, [PERSON] ставлячи питання про виділення йому земельних ділянок, не обґрунтував розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливостей їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не навів даних щодо наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі таких великих площ, що передбачено Законом України «Про фермерське господарство». Також в заявах не зазначено кількість членів фермерського господарства та наявність у [PERSON] права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Водночас, судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із діяльності СФГ "Чуднівська нива", адже на час подання заяв про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства [PERSON] приховав той факт, що він є засновником СФГ "Євросад", яке зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 19.01.2006 року, займаючи посаду голови вказаного господарства, так як оприлюднення даного факту не дало б можливості СФГ "Євросад" отримати вказані вище земельні ділянки в оренду без проведення земельних торгів, які в даному випадку не проводилися, адже можливість передачі земельних ділянок державної та комунальної форми власності для ведення фермерського господарства юридичним особам, тобто після створення громадянином фермерського господарства та його державної реєстрації відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство», без проведення земельних торгів діючим законодавством України не передбачена, а згідно викладеної правової позиції Верховного Суду України у справі № 3-157гс14 від 04.11.2014 року, фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства. Таким чином, зазначені накази Головного управління Держземагентства у Житомирській області прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та всупереч законодавчо встановленій процедурі набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства. Суд не враховує посилання представника третьої особи [PERSON] на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки постановою ВСУ від 03.02.2016 року №6-2902цс15 встановлено, що предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. У контексті цієї норми під майном розуміється ціла низка інтересів економічного характеру, до яких можна віднести й право оренди земельної ділянки для створення фермерського господарства. Виходячи із практики ЄСПЛ (рішення у справах «Спорінг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме : чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій «пропорційності», передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у звязку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або щодо якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Отже, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «[PERSON] проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)). Також [PERSON] у письмових запереченнях вказує, що позивач у позові заявляє вимогу, яка не відповідає зазначеним способам захисту права у ч. 2 ст. 16 ЦК України, які суд не бере до уваги, оскільки згідно викладеної правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2510цс15 від 16.12.2015 року згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обовязків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. З огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права. За таких обставин рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень. При цьому суд враховує той факт, що при винесенні оспорюваних наказів відповідні особи мали право доступу до необхідних документів, що лягли в основу при прийнятті ними відповідних рішень по виникненню договірних відносин, в т.ч. вони мали можливість дотриматися встановленої нормативними актами процедури попередніх погоджувальних дій, а тому порушення закону було для вказаних вище сторін очевидним, так як не потребувало якихось особливих знань з цього приводу з огляду на доступність для широкого загалу діючого в Україні законодавства. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України , висновок Верховного суду України щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. На підставі викладеного,

Outcome: approved