Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям помешкання, посилаючись на те, що 23.11.2014 року о 02 год. 35 хв. належна їй квартира [ADDRESS] була залита з вини мешканців квартири №121, яка розташована поверхом вище. За Актом комісії ЖЕК-513 Оболонського району м. Києва від 15.12.2014 року причиною залиття квартири [ADDRESS] було розірвання в квартирі №121 лічильника встановленого на гаряче водопостачання. Пошкодження завдані залиттям квартири [ADDRESS] визначені оцінювачем Центру експертної оцінки у Звіті від 17.12.2014 року №210/14, при цьому згідно кошторису затрат на відновлення пошкоджених конструктивних елементів квартири розмір матеріального збитку на час дослідження склав 123 429 грн. 50 коп. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовилась відшкодувати заподіяну шкоду, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] 123 429 грн. 50 коп. заподіяної матеріальної, 10 000 грн. моральної шкоди, витрати за проведення оцінки заподіяної шкоди у розмірі 1 400 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1 362 грн. 29 коп. В процесі розгляду до участі у справі у якості співвідповідачів залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON], як інших співвласників квартири [ADDRESS]. При цьому, [PERSON] подала заяву про збільшення розміру позовних вимог у якій посилаючись на Звіт №44/16 від 17.03.2016 року ФОП «[PERSON]» та вказуючи про інфляційні процеси і зростання цін на будівельні матеріали та послуги просила стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку 195 723 грн. 80 коп. матеріальної шкоди заподіяної залиттям, 10 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. витрат за здійснення зведеного кошторисного розрахунку та судовий збір у розмірі 2 091 грн. 24 коп. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали свої вимоги з підстав, викладених у позові із врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні факту залиття не заперечував, однак пояснив, що вини власників квартири [ADDRESS] у залитті немає, поставив під сумнів пошкодження лічильника. Крім того, стверджував, що докази на які посилається [PERSON], як на підставу для задоволення свого позову належним чином не оформлені, містять суттєві розбіжності та неточності, а отже наявність вини відповідачів, причинно наслідковий зв»язок між їх діями та заподіянням шкоди, розмір заявлених збитків - залишається лише припущенням. [PERSON] за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17.09.2014 року відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а тому був повідомлений про час та місце розгляду справи та надіслав до суду письмові пояснення. Вислухавши і вивчивши усні та письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.05.2001 року. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 07.12.2006 року Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім»ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечував факту залиття квартири належної [PERSON] однак стверджував, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вини власників квартири [ADDRESS] у залитті та розміру заподіяної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За Актом ЖЕК-513 від 15.12.2014 року (а.с. 9) залиття квартири [ADDRESS] сталося по причині розірвання в квартирі [ADDRESS] лічильника встановленого на гаряче водопостачання. Акт про залиття - це документ, який підтверджує подію, що трапилась. Форму Акту про залиття встановлено Наказом від 17.05.2005 року №76 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, який зареєстровано в МЮ України 25.08.2005 року №927/11207 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». Згідно затвердженої форми в акті мають бути зазначені такі обставини: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття (адреса); подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття. Наданий позивачем Акт за формою та змістом відповідає установленій формі, не суперечать іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачами не спростовані. Згідно заяви [PERSON] до ЖЕК-513 про опломбування лічильника гарячої води (а.с. 54) в квартирі [ADDRESS] 01.12.2014 року на системі гарячого водопостачання було встановлено та опломбовано лічильник №741101. За таких обставин суд вважає недоцільним проведення запропонованої представником відповідачів інженерно-технічної експертизи для з»ясування ознак зовнішнього механічного втручання чи пошкодження та причини їх виникнення в лічильнику води «Metron» з №8156265, який є лічильником іншого типу та з іншим номером від того, який зазначений у заяві про опломбування лічильника гарячої води від 01.12.2014 року (а.с. 54) в квартирі [ADDRESS]. У відповідності до ст. 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до норм ст.ст. 151,177 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 15, 23 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», на власників квартир покладений обов'язок забезпечувати схоронність жилого приміщення, бережно ставиться до санітарно-технічного, іншого обладнання, проводити за свій рахунок поточний ремонт, своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини. При цьому, твердження представника відповідачів про покладений законом обов»язок організацій які надають послуги з водопостачання проводити технічне обслуговування лічильників води не спростовує обов»язку власника нерухомого майна належним чином утримувати свою власність. Належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини відповідачів щодо залиття квартири позивача, всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надано. На підставі викладеного суд приходить до висновку що матеріальна шкода [PERSON] була завдана з вини відповідачів. Статтею 22 ЦК України встановлено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно Звіту №210/14 від 17.12.2014 року проведеного ФОП «[PERSON]» Центру експертної оцінки розмір матеріального збитку в результаті залиття квартири [ADDRESS], яке трапилось 23.11.2014 року складає 123 429 грн. 50 коп. (а.с. 10-32). Вартість проведеного дослідження склала 1400 грн., що підтверджується товарним чеком від 12.12.2014 року. При цьому, позивачем з власної ініціативи у ФОП «[PERSON]» Центру експертної оцінки замовлено повторний Звіт №44/16 від 17.03.2016 року за яким розмір майнової шкоди в результаті залиття квартири [ADDRESS], яке трапилось 23.11.2014 року за цінами дійсними на момент перерахунку складає 195 724 грн. (а.с. 139-142). За перерахування кошторису [PERSON] сплачено 600 грн., що підтверджується товарним чеком від 12.12.2014 року №44/16. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. В даному випадку представник відповідачів хоча й поставив під сумнів висновки Звіту №210/14 від 17.12.2014 року та Звіту №44/16 від 17.03.2016 року, при цьому не наполягав на проведенні судової експертизи дізнавшись про здійснення [PERSON] ремонту в квартирі після залиття та не надав своїх доказів, які б спростовували вказані у актах про залиття відомості щодо характеру та обсягу пошкоджень унаслідок залиття. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилами ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. [PERSON] підтвердила та не заперечувала в судовому засіданні того факту, що в квартирі [ADDRESS] вже здійснений ремонт після залиття, що мало місце 23.11.2014 року, при цьому не надала суду чіткої відповіді коли завершено ремонт, яка сума коштів реально витрачена на ремонтні роботи та не підтвердила залучення до ремонтних робіт підрядної організації яка здійснювала відрахування ПДВ до Державного бюджету. За таких обставин, суд не бере до уваги висновки повторного Звіту №44/16 від 17.03.2016 року ФОП «[PERSON]» Центру експертної оцінки який було проведено з власної ініціативи позивача саме для компенсації інфляційних втрат і зростання цін на будівельні матеріали та послуги станом на момент перерахунку. Також, суд враховує, що з кошторису на відновлення пошкоджених конструктивних елементів квартири [ADDRESS] у Звіті №210/14 від 17.12.2014 року проведеного ФОП «[PERSON]» Центру експертної оцінки слід виключити вартість п»яти дверних полотен у розмірі 4 900 грн., які за твердженням позивача дійсно не замінювались в процесі ремонту. З огляду на зазначене, враховуючи положення ст. 319, 322 ЦК України та розмір матеріальної шкоди визначений у Звіті №210/14 від 17.12.2014 року, за виключенням матеріалів які не замінювались, суд вважає, що співвласники квартири [ADDRESS] мають здійснити відшкодування шкоди заподіяної залиттям квартира [ADDRESS] у загальному розмірі 118 529 грн. 48 коп. При цьому, оскільки деліктні зобов»язання виключають можливість відшкодування у солідарному порядку, на думку суду, відшкодування має здійснюватися співвласниками квартири [ADDRESS] [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] рівними частинами, в даному випадку, по 29 632 грн. 37 коп. кожен. Також, суд не вважає можливим стягнення з відповідачів коштів сплачені за повторний Звіт №44/16 від 17.03.2016 року ФОП «[PERSON]» Центру експертної оцінки який було проведено з власної ініціативи позивача та не взято судом до уваги. Як вказує позивач, внаслідок залиття квартири їй заподіяно моральну шкоду в зв'язку з тим, що відповідачі добровільно не хотіла компенсувати витрати на ремонт. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач загальну суму завданої моральної шкоди оцінює в 10 000 грн. Разом з тим, позивач не в повній мірі обґрунтувала зазначену оцінку моральної шкоди саме в розмірі 10 000 грн. так як в судовому засіданні не надала відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині. Суд, враховуючи факт залиття квартири, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що діями відповідачів позивачу заподіяно моральну шкоду на загальну суму 4 000 грн. яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів, шляхом сплати кожним по 1000 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial