Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У січні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 23273,50грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 04.01.2008р за договором банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, терміном, що відповідає строку дії карти, під 30% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з посиланням на сплив строків позовної давності, оскільки кредитний договір між сторонами було укладено в січні 2008р., та строк дії платіжної карти сплив у січні 2011р., а тому станом на 21.01.2015р. строк позовної давності минув. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02.12.2011р. встановлено факт укладання між сторонами кредитного договору: відповідно до заяви позичальника від 04.01.2008р. ПАТ КБ "Приватбанк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 15000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування 30% річних, терміном, що відповідає строку дії карти, а також встановлено факт існування на 30.04.2011р. заборгованості за кредитним договором у сумі 27156,59грн, яка за рішенням повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. За твердженням банку судове рішення від 02.12.2011р. відповідачем залишається не виконаним, тому станом на 30.11.2014р. позивачем нарахована заборгованість(за вирахуванням стягнутого за рішенням суду) у розмірі 23273,50грн, у тому числі штраф (фіксована частина) 500грн, штраф (процентна складова) 164,54грн. Виходячи з правової позиції Верховного суду України(справа №6-1206цс15), що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання передбачених штрафних санкцій, нарахування позивачем заборгованості після 30.04.2011р. є обґрунтованим. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст.256-268 ЦК України особа для отримання захисту свого порушеного права має звертатися до суду в межах строку позовної давності; звернення до суду з порушенням цього строку без поважних причин є підставою для відмови у позові, якщо про це просить сторона у спорі. Суд вважає, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з травня 2011р. по 21.01.2012р. Отже, оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності, то у зазначеній частині позовних вимог слід відмовити. Оскільки позов заявлено у січні 2015р., то в межах позовної давності може бути стягнута заборгованість станом на 30.11.2014р. лише за період, починаючи з 21.01.2012р. Згідно розрахунку позивача вона буде складати: по відсоткам 14528,52грн; по комісії 2107,21грн, штрафи - 500грн, 1084,45грн, а разом - 18220,18грн. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial