Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] ради Харківського району Харківської області, треті особи: [PERSON]Р.Ф., [PERSON], в якій просить скасувати рішення [PERSON] ради Харківського району Харківської області ІХ сесії VI скликання від 31 січня 2012 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для оформлення права власності на земельну ділянку (шляхом викупу), орієнтованою площею до 0,03 га, яка межує з приватизованою земельною ділянкою [PERSON] для обслуговування належної їй споруди по вул. Гагаріна, 40-а у м. Південне Харківського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що згідно рішення Виконавчого комітету [PERSON] ради Харківського району Харківської області №521 від 12 грудня 2000 року [PERSON]Р.Ф. у приватну власність була передана земельна ділянка площею 0,0929 га. Згідно листа Головного управління Держкомзему у Харківській області №13-05-37/8399 від 18 серпня 2011 року, перевіркою з виїздом на місце було встановлено, що з боку приватного домоволодіння №40-А по вул. Гагаріна у м. Південне Харківського району Харківської області змінено конфігурацію спільної межі земельних ділянок домоволодінь №40 та №40-А по вищевказаній вулиці (на території земельної ділянки домоволодіння №40 орієнтованою площею 0,0015 га побудовано залізо-бетонний майданчик та вигрібну яму). Рішенням ІХ сесії VІ скликання [PERSON] ради Харківського району Харківської області від 31 січня 2012 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,03 га для оформлення права власності на земельну ділянку (шляхом викупу) для обслуговування належної їй капітальної споруди вигрібної ями у м. Південне по вул. Гагаріна, буд. 40-а. Вигрібна яма не є обєктом, для обслуговування якого передбачено законодавством окреме відведення земельної ділянки, це споруда, яка може бути розташована на земельній ділянці, призначеній для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1050 кв.м. по вул. Гагаріна буд. 40-А м Південне з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. З 18 вересня 2014 року позивач є власником земельної ділянки №40 по вул. Гагаріна в м. Південне Харківського району Харківської області площею 0,0929 га, на частину якої поширюється дозвіл на розробку проекту землеустрою, вказаний в рішенні [PERSON] ради Харківського району Харківської області від 31 січня 2012 року, що порушує її права. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, з наступних підстав. [PERSON] в 1994 році подарувала будинок № 40 по вул. Гагаріна в м. Південне своєму дяді [PERSON]-[PERSON] будинок належав їй у порядку спадкування за законом. Однак, ще в 1983 році земельну ділянку, яка була закріплена за цим будинком було поділено. Рішенням виконкому [PERSON] ради № 170 від 26 квітня 1983 році [PERSON] було виділено з неї під будівництво земельну ділянку площею 600м2. Границі межі між виділеною [PERSON] під будівництво ділянкою, якій була присвоєна поштова адреса 40А, і тією земельною ділянкою, що залишилася за домоволодінням № 40 по вул. Гагаріна, були визначені планом забудови від 10 квітня 1984 року. При виготовлені БТІ зведеного акту будівлі і споруд від 24 грудня 1985 року було допущено технічну помилку, внаслідок якої виникла невідповідність між розмірами і конфігурацією земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] і на якій знаходиться вигрібна яма для обслуговування її будинку, та розмірами і конфігурацією Державного акту на право приватної власності на землю. Для підтвердження і узаконення своїх прав на ту частину земельної ділянки, яка не увійшла до її державного акту і на якій знаходиться належна [PERSON] споруда, остання звернулася до [PERSON] ради. Крім того на підставі даного рішення 05 квітня 2013 року між [PERSON] та землевпорядною організацією ТОВ "Охоронно-юридичне управління "Закон і захист" укладено договір та виготовлено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки. [PERSON] технічна документація подана для погодження меж до [PERSON] ради, але у затверджені Акту погодження меж земельної ділянки по вул. Гагаріна 40а, відповідно Проекту землеустрою було відмовлено в звязку з тим, що координати даної земельної ділянки накладаються вже на внесені до реєстру координати, розташованої за адресою м. Південне, вул. Гагаріна 40, Харківського району, Харківської області, що підтверджується листом [PERSON] ради від 03 липня 2012 року. Представник відповідача [PERSON] ради Харківського району Харківської області [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з рішенням, винесеним згідно чинного законодавства, згоден /а.с 58/. Третя особа [PERSON]Р.Ф. у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову суду не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], третьої особи [PERSON], представника третьої особи [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ч. 1 ст. 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2014 року, яке набрало законної сили вбачається, що 25 травня 1994 року між [PERSON] та [PERSON]-Р.Ф. укладено договір дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, згідно із яким, [PERSON] подарувала [PERSON]-Р.Ф. житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Південне Харківського району Харківської області, вул. Гагаріна, 40. Згідно вказаного Договору, на земельній ділянці площею 929,00 кв.м. розташований житловий будинок літ. А-1 дерев'яний, обкладений цеглою, жилою площею 41,60 кв.м. та надвірні будівлі: водопровід літ. К, паркан /а.с. 7-11/. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 12 грудня 2000 року рішенням Виконавчого комітету [PERSON] ради Харківського району Харківської області № 521 [PERSON]-Р.Ф. передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку площею 0,0929 га для обслуговування жилого будинку з господарськими будівлями (присадибна ділянка) у м. Південному по вул. Гагаріна, 40 з видачею державного акту на право приватної власності на землю /а.с. 18/. Зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2014 року вбачається, що 24 квітня 2002 року [PERSON]-Р.Ф. вказаний будинок було подаровано [PERSON] Зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2013 року встановлено, що Рішенням [PERSON] ради Харківського району Харківської області XVII сесії V скликання від 04 липня 2008 року надано дозвіл [PERSON]Г, яка мешкає за адресою: вул. Гагаріна 40, на розробку технічної документації по передачі у власність земельної ділянки, яка розташована по вул. Гагаріна 40, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд /а.с. 12-14/. 03 грудня 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Геобудпроект" підписано технічне завдання на виконання робіт по розробленню технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6325111000:00:010:0059 за адресою: вул. Гагаріна 40 в м. Південне, що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2013 року /а.с. 12-14, 15-17/. Судом встановлено, що власником земельної ділянки, з кадастровим номером 6325111000:00:010:0059, що розташована за адресою: м. Південне Харківського району Харківської області, вул. Гагаріна, буд. 40, на підставі договору дарування, серія та номер: 654, виданий 18 вересня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] є [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 25/. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуально, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 3 ЦК України встановлено, що одними із основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно рішення виконкому [PERSON] ради народних депутатів №170 від 26 квітня 1983 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 м2 в безстрокове користування під індивідуальне будівництво житлового будинку по вул. Гагаріна 40а та надано дозвіл на будівництво житлового будинку за типовим проектом. Відповідно до плану забудови земельної ділянки від 20 квітня 1984 року, що виділена [PERSON] згідно рішення виконкому [PERSON] ради народних депутатів №170 від 26 квітня 1983 року розміром 600,0 м2 в схематичному плані лінійний розмір з боку ділянки №40 зазначено 42,50 м. /а.с. 102/. 13 квітня 1993 року Виконавчим комітетом Південної міської ради Харківського району Харківської області прийнято рішення №167 Про передачу в приватну власність земельної ділянки раніш закріпленої за домоволодінням № 40-А по вул. Гагаріна в м. Південне, відповідно до якого передано у приватну власність [PERSON] раніш закріплену за її домоволодінням № 40-А по вул. Гагаріна в м. Південне земельну ділянку площею 600 кв.м., а також із фонду земель [PERSON] ради земельну ділянку площею 400 кв.м., для обслуговування житлового будинку літ "А-1" вищевказаного домоволодіння /а.с. 105/. Також, 11 листопада 1997 року Виконавчим комітетом Південної міської ради Харківського району Харківської області прийнято рішення №484 "Про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] у м. Південне по вул. Гагаріна, 40-А", відповідно до якого передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0.005 га для ведення особистого підсобного господарства у м. Південному по вул. Гагаріна, 40-А, з видачею державного акту на право приватної власності на землю /а.с. 106/. Як вбачається з наявного в матеріалах справи Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 25-20-64995 від 27 листопада 2007 року, [PERSON] на підставі рішень виконавчого комітету Південної міської ради Харківського району Харківської області від 11 листопада 1997 року №484 та від 13 квітня 1993 року №167 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1050 га. Даний державний акт не містить кадастрового номера та поворотних координат земельної ділянки, при цьому на вказаному акті лінійний розмір з боку ділянки №40 зазначено 51,20 м. /а.с. 20/. Між власниками домоволодінь за адресою м. Південне, вул. Гагаріна 40 та вул. Гагаріна 41 виник спір з приводу межи між даними земельними ділянками. Як убачається із акту узгоджувальної комісії по вирішенню конфліктних ситуацій з питань земельних відносин між фізичними та юридичними особами [PERSON] ради від 04 липня 2013 року, під час виїзду на місцевість встановлено розбіжність у даних технічних паспортів на житлові будинки за адресами вул. Гагаріна 40а та вул. Гагаріна 40 в м. Південне, а саме: зливна яма, що за документами належить [PERSON], відображена лише в її техпаспорті. Також встановлено факт реєстрації земельної ділянки по вул. Гагаріна 40 у державному земельному кадастрі без підпису суміжного землевласника. Згідно довідки КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" №73 від 19 лютого 2015 року при складанні в 1985 році техніком БТІ первинної технічної документації на побудований [PERSON] житловий будинок з вигрібною ямою в м. Південне, вул. Гагаріна, №40а в схематичному плані земельної ділянки було помилково відображено розташування земельної ділянки №40а не за планом забудови, тобто від червоної лінії по вул. Гагаріна з лінійним розміром 42,50 м з боку ділянки №40, а відносно фактично збудованого будинку, який здійснено з відхиленням від наданого проекту-винесено частково за межі відведеної земельної ділянки в глибину від червоної лінії. На схематичному плані змінено конфігурацію земельної ділянки №40а-було вказано лінійний розмір 42,50 м, а фактично позначено в масштабі 100 мм, що відповідає 51,20 м. В схематичному плані технічного паспорту на житловий будинок №40 по вул. Гагаріна, виготовленого в 2001 році після вилучення ділянки №40а, вказано розмір сторони, що межує з ділянкою 40а не 42,50 м., відповідно плану забудови, а 51,20 м. без підтвердження будь-якими документами. Після проведення всебічного аналізу інвентаризаційних та інших документів встановлений факт розташування вигрібної ями в межах відведеної [PERSON] земельної ділянки, саме технічний паспорт, виданий [PERSON] В-Р.Ф. в 2001 році з технічною помилкою у розмірі сторін земельної ділянки 51,20 м., а не 42,50 м. від червоної лінії відповідно плану забудови) утворив перетин земельних ділянок /а.с. 115/. Відповідно рішення [PERSON] ради Харківського району, Харківської області ІХ сесії VІ скликання від 31 січня 2012 року, [PERSON], надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,03 га для оформлення права власності на земельну ділянку шляхом викупу для обслуговування належної їй капітальної споруди-вигрібної ями у м. Південне, Харківського району, Харківської області по вул. Гагаріна 40-а /а.с. 19/. Відповідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. За змістом ст.5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Південоміська рада Харківського району Харківської області є органом місцевого самоврядування. Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими для виконання на відповідній території. Згідно ч.1 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Таким чином, з аналізу вказаних приписів Конституції України та закону, органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово. Ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Підставою для визнання рішення незаконним та таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Умовою визнання рішення незаконним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів осіб. Згідно 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено припис, у відповідності до якого громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади, або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом або за результатами аукціону. Згідно із ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 18 грудня 1992 року передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа , що посвідчує це право . З 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи права користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. Х «Перехідні положення» ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Відповідно до вимог ч.1 ст. 120 ЗК України, в редакції, що діяла на момент укладання договору, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Згідно правової позиції Верховного суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16 при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Враховуючи технічну помилку в документації з землеустрою при оформлені права власності [PERSON] на земельну ділянку №40а по вул. Гагаріна в м. Південне, Харківського району, Харківської області та в Державному акті на право приватної власності на землю серії ХР № 25-20-64995 від 27.11.2007 року, рішення [PERSON] ради Харківського району, Харківської області ІХ сесії VІ скликання від 31 січня 2012 року, яким [PERSON], надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,03 га для оформлення права власності на земельну ділянку шляхом викупу для обслуговування належної їй капітальної споруди-вигрібної ями у м. Південне, Харківського району, Харківської області по вул. Гагаріна 40-а прийнято з порушенням інтересів інших осіб, оскільки дана земельна ділянки у користувачів не вилучалась, рішення про зміну її конфігурації та (або) площу [PERSON] радою не приймалось, тобто відповідач, як суб'єкт владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2,3,5 ст. 128 ЗК України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу. Орган державної влади, [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. Проте, як вбачається з наданих відповідачем матеріалів, на підставі яких було прийняте рішення про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки, остання не надавала згоду на укладання договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки, заява останньої не містить зазначення цільового призначення земельної ділянки. Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення [PERSON] ради Харківського району Харківської області від 31 січня 2012 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняте з порушенням чинного законодавства. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позивач довела свій позов і він підлягає задоволенню. Згідно квитанції №25_12 від 07 грудня 2016 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. /а.с. 2/. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved