Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що перебуває у трудових відносинах із відповідачем. Так, 11.03.2015 року його було призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період, у зв`язку із чим увільнено від роботи з дати призову на період проходження військової служби. Починаючи з 11.03.2015 року по теперішній час позивач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] Донецько-Луганського регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України. Після мобілізації відповідачем була нарахована позивачу компенсація середнього заробітку у розмірі 26,95 гривень за робочу годину із розрахунку за два попередні місяці, що передували мобілізації, тобто січень 2015 року\~лютий 2015 року. Після мобілізації посадовий оклад позивача неодноразово підвищувався, проте заробітна плата відповідачем не була відкоригована у зв`язку із чим він звертався до суду. Так рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.11.2018 року, яке залишено без змін на підставі постанови Апеляційного суду Донецької області від 27.02.2019 р. визнано противоправним дії відповідача щодо здійснення нарахувань та виплати середньої заробітної плати за період квітень 2015 року-липень 2018 року у розмірі 26,95 гривень за робочу годину, стягнуто суму компенсації невиплаченого середнього заробітку за період квітень 2015 року-липень 2018 року у розмірі 67634,59 грн., суми компенсації втраченого заробітку за період квітень 2015 року липень 2018 року в розмірі 10099,43 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Однак після ухваленого рішення з серпня 2018 року до січня 2019 року відповідач коригування та виплати середнього заробітку з урахуванням підвищених посадових окладів позивача не робив. Як встановлено рішенням суду збережений середнього динний відкоригований заробіток з 01.04.2018 р. складає 49,44 грн. однак станом на серпень 2018 р. відповідач виплачує відкоригований заробіток позивача в розмірі 34,16 грн. Таким чином за період часу з серпня 2018 року по січень 2019 року сума недоплаченої заробітної плати становить 17099,75 гривень. До того ж зазначив, що у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати він має право на компенсацію втрати частини доходів, яка складає 845,32 гривень. Також зазначив, що йому була завдана моральна шкода у зв`язку із недоплатою суми збереженого середнього заробітку, яку він оцінює за весь період часу у розмірі 3000 гривень. Просив суд визнати протиправними дії ТОВ "Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод" щодо здійснення нарахування та виплати середньої заробітної плати за період серпня 2018 року\~по січень 2019 року; стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період серпень 2018 року\~ січень 2019 року у розмірі 17099,75 гривень, суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 845,32 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 3000,00 гривень. Відповідно до ухвали суду від 30.09.2019 року по справі відкрито провадження за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Судовим повідомленням, відповідач Товартство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод" своєчасно і належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному порядку. Так, представник відповідача Кирильченко Д.С. який діє на підставі довіреності, надіслав на адресу суду заперечення проти позову [PERSON] . В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що дійсно позивача було призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період 11.03.2015 року. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.11.2018 р. по справі №266/4906/18 за алогічним позовом [PERSON] до ТОВ «Метінвест-МРМЗ», яке ухвалою Донецького апеляційного суду від 27.02.2019 р. залишено без змін з підприємства на користь позивача було стягнуто грошові кошти у розмірі 95529,75 грн. При цьому на виконання рішення суду у лютому 2019 року підприємством було здійснено перерахунок середнього заробітку позивача. Так на користь позивача було сплачено 67634,59 грн. сума невиплаченої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення, 10099,43 грн. сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період квітень2015- липень 2018 року. Починаючи з лютого 2019 року з моменту винесення постанови Донецьким апеляційним судом заробітну плату позивача було проіндексовано з серпня 2018 року та самостійно розраховано та сплачено на рахунок позивача за період серпень 2018 року-січень 2019 року. Так у лютому 2019 року позивачу було сплачено 14793,75 грн., а у жовтні 2019 р. донараховано 2908,67 гривень з яких 2636,00 грн. відхилення від суми нарахованої у лютому 2019 року, 156,00 грн. - компенсація втрати частини доходу, 116,47 грн. - індексація зазначеної суми. За таких підстав у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем. На теперішній час середня заробітна плата сплачується позивачу у повному обсязі, щомісячно у відповідності до графіку виплати заробітної плати, затвердженого на підприємстві. Стосовно позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди зазначив, що така шкода відшкодовується за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин. При цьому позивач пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну ним моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. На підставі вищевикладеного просив суд у задоволенні позовної заяви позивачу відмовити. Позивачем відповіді на відзив не надано. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про таке. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ч.1,\~3\~ст.\~82\~ЦПК України\~ обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем. Відповідно до наказу № 41-к від 10.03.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод", [PERSON] , котельника 6 розряду, увільнено від виконання покладених на нього обов`язків, з дати призову 11.03.2015 року на період проходження ним військової служби та направлено до Збройних Сил України для проходження військової служби по призову на час мобілізації у військовій частині [NUMBER] , на підставі ч. 3\~ст. 119 КЗпП України\~збережено за ним місце роботи та середній заробіток на час служби у ЗСУ по призову на час мобілізації, та не більше одного року (а.с.8) Наказом № 55-к від 01.03.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод" в пункт 2 наказу № 41-к від 10.03.2015 року "Про направлення на військову службу у зв`язку із призовом на час мобілізації" слова "але не більше одного року" замінено словами "на строк до закінчення особового періоду або до дня фактичної демобілізації". (а.с.9) Позивач проходить військову службу і на даний час, що не заперечувалося сторонами у справі. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період серпень 2018 року\~січень 2019 року у розмірі 17099,75 гривень, суд зазначає наступне. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами у справі, то після призову [PERSON] на військову службу, відповідач неодноразово збільшував посадовий оклад позивачу, а саме: з 01.04.2018 року\~5890 гривень, з 01.10.2018 року\~6185 гривень, з 01.04.2019 року\~7150 гривень (а.с. 12). За загальновідомими обставинами, а саме рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області №266/4906/18, яке міститься в ЄДРСР, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 27.02.2019 р. збережений середньгодинний відкоригований заробіток позивача з 01.04.2018 р. в розмірі 49,44 грн. Оскільки з жовтня 2018 року посадовий оклад позивача зріс з 5890 грн. до 6185 грн. і коефіцієнт коригування з 01.10.2018 року складає 1,05, збережений середньогодинний заробіток 49,44 гривень х 1,05= 51,91 гривень, тобто з 01.10.2018 року 51,91 гривень є відкоригований середньогодинний заробіток позивача, про що не заперечував відповідач. Відповідач в своїх заперечення проти позову посилався на те, що корегування заробітної плати позивачу відбулося у лютому 2019 року за період з серпня 2018 року по січень 2019 року позивачу було виплачена підсумкова сума для компенсації 14793,75 грн., а у жовтні 2019 р. відхилення від суми за серпень 2018 р. в сумі 2908,67 грн. ( а.с. 22,27). З розрахунку нарахованої та сплаченої заробітної плати [PERSON] за період з серпня 2018 р. по жовтень 2019 р. вбачається, що позивачу було виплачено суму недоплати відкоригованої заробітної плати за період серпень 2018 року по січень 2019 року в сумі 17101,76 грн., а саме у жовтні 2019 р. заборгованість за серпень 2019 р. в сумі 2636 грн., у лютому 2019 р. заборгованість за вересень 2018 р. 3205,28 грн., за жовтень 2018 р.- 2768,97 грн., за листопад 2018 р.- 2768,97 грн., за грудень - 2953,57 грн., за січень 2019 р. 2768,97 грн. Таким чином станом на час розгляду справи позивачу в межах позовних вимог було виплачено сума недоплати відкоригованого заробітку в розмірі 17101,76 грн. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженому постановою КМУ від 08.02.1995 №100 із розрахунку збереженого середньогодинного заробітку за період серпень, вересень 2018 р. -49,44 гривень, а з 01.10.2018 року по січень 2019 р. 51,91 гривень, про що не заперечував відповідач у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 845,32 гривень, то суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 34 Закону України "Про оплату праці"\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно\~статті 1 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Статтями\~2,3 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі\~Порядок № 159) відтворюють положення\~Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. У пункті 4 Порядку № 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у\~статті 3 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив у постанові від 19 грудня 2011 року (справа N 6-58цс11), а також у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16). Згідно із даними Держкомстату підсумковий індекс інфляції в наступних періодах складає: вересень 2018 року\~травень 2019 року\~108,3%; жовтень 2018 року\~травень 2019 року\~106,5%; листопад 2018 року\~травень 2019 року\~105%; грудень 2018 року\~травень 2019 року\~104,2%; січень 2019 року\~травень 2019 року\~103,1 %; лютий 2019 року\~травень 2019 року\~102,6 %. За розрахунком суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати зробленим позивачем з яким погоджується суд, збитки від інфляції у вересні 2018 р. складає 218,74 грн., у жовтні 2018 р. -208,34 грн. у листопаді 2018 р. 138,43 грн., у грудні 2018 р. 116,28 грн. у січні 2019 р.- 91,55 грн., у лютому 2019 р. 71,98 грн. З розрахунку нарахованої та сплаченої заробітної плати [PERSON] вбачається, що сума компенсації частини доходу позивачу нарахована у лютому 2019 р. та скоригована у жовтні 2019 р. і складає 423,18 грн. ( а.с. 22). Таким чином, сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з серпня 2018 року по січень 2019 року включно встановить 422,14 гривень, і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині частковому задоволенню, оскільки судом встановлено з боку відповідача порушення строків виплати частини доходу позивача. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення суми моральної шкоди у розмірі 3000 гривень, то суд виходить з наступного. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Судом встановлено, що Відповідач впродовж 6 місяця недоплачував позивачу суму збереженого середнього заробітку у зв`язку із підвищенням посадових окладів і припинив це порушення лише після ухвалення судом рішення у справі №266/4906/18 та після звернення позивача із даним позовом. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, оскільки було порушено право на вчасне отримання заробітної плати в повному обсязі. При цьому, суд відхиляє твердження представника відповідача щодо недоведеності завдання моральної шкоди. На підставі викладено, враховуючи тривалість моральних страждань, які виразилися в порушенні прав позивача, який здійснюючи свій обов`язок перебуває на військовій службі, протягом тривалого часу не отримував заробітну плату у відповідному розмірі, а тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, \~суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 100 грн. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, оскільки позивача звільнено від сплати, суд відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (423,18/179,45=2,4% (768,40*2,4%=18,44) за позовні вимоги майнового характеру, а також позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 768,40 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial