Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява від [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, у якому просить: 1) стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на її користь 100000 (сто тисяч) гривень відшкодування витрат на лікування, 2) стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на її користь 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень судових витрат. 10.01.2018 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшло заперечення проти позову. Позов до МТСБУ не підлягає до задоволення з огляду на наступне: В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області липня 2015 року винуватця ДТП було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та стягнуто з нього матеріальну та моральну шкоду, тобто вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 липня 2015 року вже визначено особу. відповідальну за шкоду і ця особа не МТСБУ, а винуватець ДТП. Так, в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року по справі N?6-11558с15 суд касаційної інстанції дійшов до висновку, відмовивши в задоволені позову, мотивуючи тим, що позивач вже скористався своїм правом на судовий захист з цих підстав, оскільки Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2012 року позовні вимоги позивача були задоволені частково та стягнуто з ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» на користь [PERSON]. страхове відшкодування в розмірі 29 971 грн 84 коп. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВСС з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року по справі N?6-40662с614 - «Задовольняючи позов та стягуючи шкоду завдану особою у ДТП з МТСБУ, суди не врахували положення ст.124 Конституції України, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов?язковими до виконания на всій території та не звернули увагу, що невиканання рішення суду, яким вимоги позивача були задоволені, не є підставою для пред?явлення таких самих вимог до іншої особи. Крім того, при вирішені спору необхідно врахувати, що винуватець ДТП, не повідомляв МТСБУ про настання страхового випадку, як це визначено приписами ст.33.1.4 Закону, тобто не висловлював письмову згоду на відшкодування замість нього МТСБУ по спливу більше як 3 років з моменту ДТП. Вказане твердження знайшло своє відображення у наступному: Так, відповідно до ст.33.1.4 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов?язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з ДНя настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до п.16 Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року Оскільки відповідно до статті 3 Закону N? 1961-IV обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N? 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках. Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБ, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідальної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N? 1961-IV обов?язку з?ясовується судом першої інстанції, у зв?язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. МТСБУ наголошує на тому, що винуватець ДТП не повідомляв МТСБУ про настання страхового випадку, оскільки такий обов?язок за винуватцем ДТП існує, відповідно до ст.33 вказаного Закону та знайшов своє відображення у п.16 Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року та залежно від цього судом вирішується питання особи, відповідальної за шкоду (винуватець ДТП, який не висловив згоди у вигляді письмової заяви на відшкодування шкоди МТСБУ). На думку, МТСБУ в даній конкретній справі, шкода повинна бути стягнута з винуватця ДТП, оскільки як зазначалося вище судом при ухвалені вироку вже було визначено відповідальну за матеріальну шкоду особу та винуватцем ДТП не виконано обов`язку письмового надання МТСБУ повідомлення про настання ДТІ, що повністю узгоджується з п.16 Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року - питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону. Згідно узагальнюючої практики Верховного Суду України щодо розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому. Таким чином\~з матеріалів\~справи вбачається,\~що позивач\~обрав способом\~захисту своїх\~прав стягнення\~суми з\~винуватця ДТП\~через суд\~під час\~ухвалення вироку,\~а винуватець\~ДТП не\~висловив письмової\~згоди у вигляді повідомлення про настання ДТП на відшкодування шкоди за рахунок МТСБУ, тому підстав для стягнення з МТСБУ не існує. Крім того, просимо звернути увагу на наступні норми профільного закону - Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.27.1 Закону страхове відшкодування регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Натомість як вбачається з матеріалів справи ДТП мало місце у 2014 році, а смерть потерпілого настала у 2016 році, тобто по спливу 1 року, як це визначено приписами ст.27.1 Закону. Також відповідно до ст.37.1.4 Закону неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров?ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо - транспортної пригоди. Так, з матеріалів позову вбачається, що 02.10.2017 року МТСБУ було отримано заяву про страхове відшкодування, що вірно вказує у позові на аркуші 3 в останньому абзаці позивач, при цьому ДТП мало місце 26.09.2014 року, тобто заява про страхове відшкодування подана по спливу 3 років та є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Окремо наголошуємо, що відповідно до ст.35.2 Закону до заяви додаються ряд документів, тобто заява вважається поданою з пакетом документів, визначених ст.35.2 Закону, а як вбачається з матеріалів справи така заява була подана лише 02.10.2017 року, по спливу 3 років та є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальний строк позовної давності складає 3 роки. Враховуючи, що ДТП мало місце у 26.09.2014 року, а до суду позивач звернувся у грудні 2017 року, в разі не визнання підстав для відмови у позові, які викладені вище застосувати строк позовної давності та відмови у позові з підстав пропуску строку позовної давності. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримала повністю. Просила позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що 26 вересня 2014 року біля 21 год.15 хв. у місті Кузнецовськ Рівненської області напроти автобусної зупинки "Грибки" відбулась дорожньо - транспортна пригода (Далі за текстом - ДТП). Зазначене ДТП відбулось за участю водія [PERSON] , який керуючи автомобілем марки "АУДІ А-6", без державної реєстрації, рухаючись в темну пору доби по проїзній частині дороги зі швидкістю 60 км/год, проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід , порушив вимоги Правил дорожнього руху України і допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок зіткнення з транспортним засобом [PERSON] , який є сином позивача, було завдано тяжкі тілесні ушкодження. За фактом ДТП було відкрите кримінальне провадження за №12014180050000919 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286, ч.3 ст. 135 КК України. Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області [PERSON] було визнано винним у доведеному в суді обвинувачені у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135. [INFO] потерпілий від ДТП [PERSON] помер. В результаті ДТП та наслідків від нього близьким родичам, а саме позивачу [PERSON] , як матері було завдано матеріальної та моральної шкоди. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія, який здійснював експлуатацію транспортного засобу "Ауді А-6" без державної реєстрації, застрахована не була. Згідно постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі 6-2808цс15: "Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов?язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав". Згідно із ч.1 ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦКУ, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язком для неї. Оскільки, законодавством України для відшкодування шкоди встановлено право потерпілої особи, а не обов?язок на звернення до особи, яка завдала шкоди, то Позивач, також, має право звернутись із вимогою до страховика, а так як цивільно - правова відповідальність водія - володільця джерела підвищенної небезпеки застрахована не була, то до МТСБУ (Відповідач). Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.07.2015 року у справі N?565/22/15-к, встановлено, що потерпіла [PERSON] у цивільному позові просить стягнути із [PERSON] 204717,42 грн. майнової шкоди - коштів, пов?язаних із лікуванням поперпілого [PERSON] внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень при ДТП. Також, [PERSON] просила стягнути з винуватця ДТП моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.. Представник потерпілого, адвокат Мудрак О.С., у цивільному позові просить про стягнення із обвинуваченого 250000,00 грн. відшкодування моральної шкоди в користь потерпілого [PERSON] . З наведеного факту вбачається, що [PERSON] просила у цивільному позові саме відшкодування майнової шкоди, яка вже була завдана на дату винесення вироку. Отже, вироком Кузнецовським міським судом Рівненської області від 24.07.2015 року у справі N?565/22/15-к, було стягнено фактичну майнову шкоду, пов?язану з лікуванням потерпілого, саме з дати ДТП (26.09.2014 року) по дату винесення вироку (24.07.2015), тобто за дев?ять місяців лікування. Зі змісту позовної заяви [PERSON] до МТСБУ вбачається, що Позивач просить стягнути з Відповідача витрати на лікування за період з 12.08.2015 по 11.08.2016, тобто за час лікування, який мав місце після винесення вироку у справі N?565/22/15-к. Таким чином, Позивач заявив вимоги про стягнення коштів, які не могли бути стягнені вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.07.15 у справі N?565/22/15-к, так як не були фактично понесені. Відповідач не надав суду жодного доказу того, що неповідомлення [PERSON] МТСБУ про настання страхового випадку, позбавило Відповідача можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування у встановлені законом строки. Згідно статті 27 Закону N?1961-IV страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після пригоди, а так потерпілий помер більше ніж рік після ДТП, то і не має підстав для виплати страхового відшкодування пов?язаного з лікуванням потерпілого. Отже, вимога пункту 27.1 статті 27 Закону, поширюється виключно на вимоги про відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого. В нашому випадку, Позивач просить відшкодувати шкоду завдану внаслідок лікування потерпілого у відповідному закладі охорони здоров?я та придбанням лікарських засобів. Порядок здійснення цього виду відшкодування регламентовано статтею 24 Закону України N?1961-IV від 01.07.2004, зі змісту якого вбачається відсутність будь-яких умов щодо дати смерті. Як вбачається з фіскального чеку, опису вкладення у цінний лист та повідомлення про вручення поштового відправлення N?7900047641817 (копії додані до позовної заяви), Позивач направив (подав) заяву на виплату страхового відшкодування та повідомлення про настання страхового випадку 24.09.2017 року, в межах трьохрічного строку визначеного статтею 37 Закону. Позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування шкоди з пропущенням строку позовної давності, яка згідно зі ст. 267 ЦК України становить 3 роки. З вищевикладеного вбачається, що закон не розділяє поширення позовної давності на відповідальну особу та винну особу. Таким чином, пункт 3 частини 1 статті 268 ЦК України, застосовується як до вимоги позивача щодо винної так і вимоги щодо відповідальної особи. Оскільки, тяжкі тілесні ушкодження [PERSON] завдано в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки (транспортний засіб "Ауді А-6" без державної реєстра відповідно без страхового полісу,), яким на відповідній правовій підставі володів [PERSON] , тому Відповідач зобов?язаний відшкодувати Позивачу матеріальну шкоду завдану каліцтвом її сина.

Outcome: approved