Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

ПАТ КБ « ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку з боржників заборгованості станом на 08.04.2014 року за кредитним договором № МЧ-19-07 від 07.09.2007 року в сумі 9806,92 доларів США, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON], як позичальник, не виконує взяті на себе зобов"язання за кредитним договором по поверненню кредиту, укладеним між сторонами, а поручитель [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов"язань за договором поруки № МЧ-19-07 від 07.09.2007 року у повному обсязі. [PERSON] звернулася у суд із зустрічним позовом до банку про визнання недійсним укладеного сторонами кредитного договору № МЧ-19-07 від 07.09.2007 року з моменту його укладення, мотивуючи свої вимоги тим, що в порушення вимог ст. 1056-1 ЦК України банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку з 16% до 32%, в кредитному договорі кредитодавець не вказав орієнтовну вартість кредиту, порушивши ч. 1 п. 2 ст. 11 та ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів", у договорі встановлені дискримінаційні умови для позичальника в зв"язку із істотним ростом курсу дол США до гривні, що ставить позичальника у скрутне матеріальне становище. У різних судових засіданнях представник банку позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та викладені в заяві обставини справи підтримав, заперечивши проти задоволення зустрічного позову за безпідставністю заявленої у ньому вимоги. [PERSON] та її представник підтримали у судовому засіданні зустрічний позов, а, крім цього, вони та [PERSON] у різних судових засіданнях заперечили проти задоволення первісного позову з наведених у своїй позовній заяві мотивів. При цьому [PERSON] у судовому засіданні додатково вказала на те, що у 2014 році банк пропонував відповідачам забрати переданий ними 07.08.2009 року на реалізацію перебуваючий у заставі автомобіль "RENAULT 21", який банк не може реалізувати, але відповідачі відмовилися від такої пропозиції, враховуючи, що автомобіль за час тривалого перебування на відкритій площадці втратив свій товарний вигляд та експлуатаційні властивості. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення зазначених осіб, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Ст. 526 ЦК України зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 07.09.2007 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МЧ-19-07, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 4300 доларів США із строком погашення до 07.09.2010 року із сплатою сплати 16 % річних за користування позикою. Поручителем [PERSON] перед ПАТ КБ « ПриватБанк» за зобов"язаннями, що виникли із зазначеного кредитного договору, виступив [PERSON] на умовах солідарної відповідальності, про що між ПАТ КБ « ПриватБанк» та відповідачем укладено договір поруки № МЧ-19-07 від 07.09.2007 року. Крім того, 09.09.2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір застави автотранспорту № МЧ-19-07, згідно якого [PERSON], як заставодавець, передав банку у заставу в порядку забезпечення виконання [PERSON] зобов"язань по кредитному договору № МЧ-19-07 від 07.09.2007 року належний йому автомобіль [NUMBER], на який було звернено стягнення відповідно до рішення Індустріального райсуду м. Дніпропетровська від 27.07.2012 року, але який на даний час не реалізований за відсутністю покупців, що випливає із довідки ПАТ КБ « ПриватБанк» від 20.05.2015 року (а.с. 86). Відповідно до ст.1054 ЦК України та умов укладеного правочину позичальник зобов"язаний повернути кредит та сплатити встановлені відсотки, а при невиконанні умов даної угоди сплатити пеню та штрафні санкції відповідно до ст. 611 ЦК України та п.п. 6.1, 6.6 кредитного договору. В порушення взятих на себе зобовязань відповідачка належним чином їх не виконувала, в звязку з чим у неї станом на 08.04.2014 року виникла заборгованість у розмірі 2550,49 доларів США за тілом кредиту, 3778,89 доларів США по процентам за користування кредитом, що збільшені вдвічі з огляду на невиконання позичальницею своїх зобов"язань, а тому в своїй основі вже містять штрафну санкцію, про що неодноразово вказувалося у рішеннях Верховного Суду України, а також їй нараховано до сплати відповідно до вимог укладеного сторонами правочину 2990,24 доларів США пені та 465,98 доларів США і 250 грн. штрафу за несвоєчастність виконання зобов'язань, що підтверджується вказаними у заяві позичальника умовами надання кредиту та наявним у матеріалах справи розрахунком, який узгоджується з умовами укладеного правочину. При цьому згідно довідки ПАТ КБ « ПриватБанк» від 20.05.2015 року заборгованість на даний час зросла до 12360 дол США, але позивач не збільшував позовні вимоги в установленому порядку, в зв"язку з чим суд проводить розгляд справи в межах заявленого офіційно позову. Враховуючи вказані обставини, загальна сума боргу станом на 08.04.2014 року становила 9785,60 дол США та 250 грн. з огляду на визначення частини суми штрафу у гривнях (п. 6.6 кредитного договору). Згідно ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, які мають істотне значення. Зі змісту наведеної норми закону слідує, що розмір неустойки може бути зменшений за наявності одночасно не менше двох обставин. Так, він має значно перевищувати розмір збитків та мають існувати інші обставини, які мають істотне значення. Отже, виходячи з вимог ч.3 ст.551 ЦК України та роз'яснень, що викладені в п. 27 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин",\~ суд вважає за можливе зменшити вказаний позивачем розмір пені та штрафних санкцій до 1/2 частини від визначеної позивачем суми. При цьому суд враховує обставини справи, а саме співмірність розміру неустойки з розміром боргу за основним зобов'язанням та відсутність особливих негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, так як із-за невнесення поточних платежів в установлені строки банк, хоча і не мав змогу надати такі кошти іншим особам на відповідних умовах, що склалися у послідуючі роки на ринку фінансових послуг, фактично не поніс особливих збитків з огляду на встановлений позивачці достатньо високий розмір відсотків згідно п. 4.1 договору (при цьому позивач жодним чином і не обгрунтовує суму понесених ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобовязань). Крім того, позивач відповідно до п.п. 4.3, 6.1, 6.6 укладеної сторонами угоди фактично передбачив три різних види штрафних по своїй суті санкцій до відповідачки за аналогічне порушення зобов"язань (підвищення вдвоє розміру відсотків, стягнення пені та штрафних санкцій). Враховує суд і досягнуту сторонами попередню домовленість щодо передачі [PERSON] та [PERSON] банку заставленого автомобіля, в зв"язку з чим відповідачі за первісним позовом розраховували на те, що банку вдасться реалізувати заставлене майно, тим більш, що працівник банку їх завірив, ввівши таким чином в оману, що банк не буде мати претензій до позичальника до моменту реалізації майна (а.с. 58), в зв"язку з чим відповідачі не приймали невідкладних заходів по погашенню суми боргу, розраховуючи на досягнуту домовленість, що не звільняє їх від вказаного обов"язку погасити кредитну заборгованість, так як даючи такі обіцянки працівник банку не мав повноважень на зміну умов самого правочину та порядку виконання його умов, але це дає суду підстави вести мову про відповідну роль самого банку у даній кредитній історії. Відповідно до ст. 554 ЦК України та договору поруки у разі порушення боржником забезпечених порукою зобов"язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Водночас, суд приймає в якості обгрунтованого посилання представника відповідачки (позивачки) на положення п.п. 23,24 постанови Пленуму ВССУ України від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин", згідно яких відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки, в зв"язку зчим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. Водночас, [PERSON] являється і поручителем по укладеному договору від 07.09.2007 року № МЧ-19-07 (а.с. 98), але відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. В даному випадку, у кредитному договорі сторонами був визначений строк виконання зобов"язання не пізніше 07.09.2010 року (а.с. 10-12), а письмове повідомлення поручителю з приводу погашення боргу було направлене 28.05.2014 року за № 30.1.0.0/2-Е90, тобто через проміжок часу, що значно перевищує встановлений шестимісячний строк для пред"явлення такої вимоги. При цьому позивач не надав суду підтверджуючих даних щодо повідомлення поручителя про необхідність погашення виниклої кредиторської заборгованості раніше. Виходячи з наведеного, суд вважає, на даний час [PERSON] не несе відповідальність за договором поруки. Таким чином, в звязку з невиконанням позичальницею взятих на себе договірних зобовязань, з [PERSON] на користь банку слід стягнути заборгованість відповідно до положень ст.ст. 551,611,624,1048-1050 ЦК України в розмірі 8977,93 дол США та 125 грн., що еквівалентно 191048,74 грн. (190923,74 + 125) на день винесення судового рішення (сума визначена по курсу НБУ 21,265897 грн. за 1 дол. США на день винесення судового рішення по справі), включаючи 2550,49 дол США заборгованості за тілом кредиту, 4699,33 дол США заборгованості по процентами, 1495,12 дол США пені та 232,99 дол США і 125 грн. штрафних санкцій. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Заявлений зустрічний позов щодо визнання укладеного сторонами кредитного договору недійсним не може бути задоволений судом, так як вказані [PERSON] підстави щодо визнання його недійсним не грунтуються на вимогах чинного законодавства. Так, у додатку № 1 до кредитного договору вказаний графік погашення кредиту, відсотків та винагороди, під яким стоїть підпис [PERSON], з якого чітко простежуються щомісячні платежі та їх загальна сукупність, що спростовує посилання на те, що позичальниця не знала орієнтовну вартість кредиту. В укладеному договорі за обопільною згодою сторін та згідно їх волевиявлення кредит визначений у валюті (дол США), а тому послідуючі зміни курсу валюти щодо гривні є обопільним ризиком для обох сторін, що вони повинні були прорахувати при укладенні правочину, а тому посилання [PERSON] на встановлені щодо неї дискримінаційні умови, пов"язані з істотним ростом курсу дол США до гривні, не може бути прийняте судом. При укладенні кредитного договору № МЧ-19-07 від 07.09.2007 року у п.п. 4.1 та 4.3 сторони погодили його умови щодо розміру відсотків річних, які становлять 16% річних при виконанні взятих на себе позичальницею зобов"язань, а при порушенні договору - 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Отже, фактично у договорі, про що зазначалося вище, були передбачені три різних види штрафних по своїй суті санкцій до відповідачки за аналогічне порушення нею зобов"язань (підвищення вдвоє розміру відсотків, стягнення пені та штрафних санкцій при невиконанні умов договору). Ці умови встановлені при укладенні правочину 07.09.2007 року за погодженням сторін і не являються односторонньою зміною умов договору в розумінні ст. 1056-1 ЦК України. Згідно чинного законодавства звернення стягнення на предмет застави не виключає право позивача звернутися з позовом в суд щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором, що випливає з п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" Загальна сума задоволених вимог еквівалентна 191048,74 грн., а тому з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1910,49 грн., з яких 1150,17 грн. підлягає стягненню на користь позивача у порядку відшкодування понесених банком судових витрат, а 760,32 грн. - на відповідний рахунок суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial