Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

У березні 2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 27 лютого 2007 року між відповідачем ПАТ "Фінанси та кредит" та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 250 000 доларів США на строк до 20 лютого 2014 року зі сплатою 14 % річних та комісії за розрахункове-касове обслуговування. З метою забезпечення виконання зобов'язань боржника [PERSON] за зазначеним кредитним договором 28 лютого 2007 року між відповідачем ПАТ "Фінанси та кредит" та позивачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, за яким він передав у іпотеку банку належні йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0500 га та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. 01 лютого 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,0500 га та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] обов'язків за кредитним договором від 27 лютого 2007 року. Посилаючись на те, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", без отримання позивачами письмової вимоги кредитора про усунення порушень основного зобов'язання та без доведення безспірності заборгованості за кредитним договором, позивачі просили визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Представник банку у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачем [PERSON] пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а виконавчий напис нотаріусом був вчинений з дотриманням прав та законних інтересів [PERSON]. Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. За п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабунету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного забов'язання або умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця,письмової вимоги про усунення порушення. У судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2007 року між відповідачем ПАТ "Фінанси та кредит" та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 250 000 доларів США на строк до 20 лютого 2014 року зі сплатою 14 % річних та комісії за розрахункове-касове обслуговування. З метою забезпечення виконання зобов'язань боржника [PERSON] за зазначеним кредитним договором 28 лютого 2007 року між відповідачем ПАТ "Фінанси та кредит" та позивачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, за яким він передав у іпотеку банку належні йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0500 га та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору іпотеки від 28 лютого 2007 року іпотекою забезпечуються усі вимоги іпотекодержателя, що випливають з вищевказаного кредитного договору, укладеного між іпотекодержателем та боржником [PERSON]. Станом на 01 лютого 2008 року у [PERSON] виникла заборгованість в сумі 303855,77 доларів США, що за курсом 5,05 гривень за 1 долар США складає 1534471,64 гривень (а.с.78). 15 листопада 2007 року [PERSON] особисто отримала попередження про необхідність погашення заборгованості ( а.с.96-97). Виходячи з положень пунктів 8.4.8 та 10 договору іпотеки від 28 лютого 2007 року, які передбачають право банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса у разі неналежного виконання [PERSON] будь-яких умов основного зобов'язання, банк мав право на звернення стягнення на предмет іпотеки в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд не може погодитись з доводами представника [PERSON] про те, що в матеріалах справи відсутні дані про отримання його довірителем повідомлення від банку про необхідність погашення заборгованості, оскільки ним не спростовано, що на цьому попередженні наявний підпис саме [PERSON]. Так, ухвалою суду від 04 вересня 2013 року по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, а оплату вартості проведення експертизи покладено на [PERSON] (а.с.101). Але за повідомленням експерта експертизу не було проведено за відсутністю оплати проведення експертизи (а.с.106). Згідно з ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У судовому засіданні позивач [PERSON] заперчував отримання ним попередження банку про необхідність погашення заборгованості [PERSON] та наявності у банка підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса. Але 01 лютого 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,0500 га та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] обов'язків за кредитним договором від 27 лютого 2007 року. Даний виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №300. 23 листопада 2009 року при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса №300 державним виконавцем був складений акт опису та арешту предмету іпотеки - земельної ділянки площею 0,0500 га та розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. З тексту акту вбачається, що при цьому був присутній позивач [PERSON] та йому було роз'яснено право оскарження дій виконавця. [PERSON] підписав зазначений акт та отримав його копію (а.с.235-236). Таким чином, вже 23 лютого 2009 року позивач [PERSON] довідався або міг довідатися про наявність виконавчого напису нотаріуса від 01 лютого 2008 року та відповідно про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проте з даним позовом до суду позивач [PERSON] звернувся тільки 18 березня 2013 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності, а представник відповідача зробила заяву про застосування до вимог [PERSON] строку позовної давності. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. яка закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 60 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З врахуванням вищенаведених, встановлених у судовому засіданні обставин, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що внаслідок вчинення 01 лютого 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу [PERSON] оспореного позивачами виконавчого напису не було порушено права або законні інтереси позивача [PERSON], а позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом після спливу строку позовної давності, тому у задоволенні даного позову позивачам має бути відмовлено.

Outcome: dismissed