Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, житлово-будівельний кооператив «Академічний-15» Оболонського району, [PERSON] із зазначеним позовом у якому просив встановити юридичний факт, що [PERSON], яка померла [INFO] набула право власності на квартиру [ADDRESS], а також, просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] В обґрунтування позову вказував, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме на кооперативну квартиру [ADDRESS]. Померла [PERSON] була членом ЖБК Академічний-15» Оболонського району та у травні 1991 року повністю сплатила суму пайового внеску за квартиру [ADDRESS] і, відповідно, стала власником помешкання. Не дивлячись на те, що батько спадкодавиці [PERSON] відмовився від прийняття спадщини і позивач залишився після смерті матері єдиним спадкоємцем першої черги за законом, останньому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на квартиру з огляду на те, що дане помешкання не було зареєстроване на праві власності за [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Київської міської ради в судове засідання не з»явився, подали до суду письмові пояснення у яких не заперечували проти позову в частині визнання права власності та просили розглядати справу за їх відсутності. Головним управлінням юстиції у м. Києві надіслано до суду пояснення з приводу позову та клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. [PERSON] надіслав до суду заяву у якій не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить суд розглядати справу за його відсутності. Представники ЖБК Академічний-15» Оболонського району в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Представник позивача не заперечував щодо розгляду справи за відсутності осіб, які не з»явилися до суду. З огляду на зазначене, суд вважає можливим проведення судового засідання та винесення рішення за відсутності представників ЖБК «Академічний-15» Оболонського району, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. За рішенням виконавчого комітету Мінської районної ради народних депутатів №105 від 26.02.1990 року [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] звернулася із заявою та отримала згоду на видачу їй свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя, що складається з грошового вкладу та кооперативної квартири [ADDRESS] (а.с. 25). При цьому, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №523 від 14.06.1990 року [PERSON] прийнята в члени ЖБК Академічний-15» та в травні 1991 року повністю сплатила суму пайового внеску за кооперативну квартиру [ADDRESS] загальною площею 72,3 кв.м., в тому числі житловою площею 42,86 кв.м., що підтверджується копією витягу з рішення Київської міської ради народних депутатів (а.с. 26), а також довідкою ЖБК «Академічний-15» від 15.01.2014 року №01-01 (а.с. 27). У відповідності до ст. 13 Закону України «Про власність», який набув чинності 15.04.1991 року і діяв до 27.04.2007 року, об»єктами права індивідуальної власності є, крім іншого, жилі будинки та квартири. За ст. 15 цього ж Закону член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки законодавство на час повної виплати [PERSON] пайового внеску за кооперативну квартиру [ADDRESS] не передбачало обов»язкової реєстрації права власності на даний вид майна, остання набула та відповідно стала повноправним власником вказаної квартири. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до роз»яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, дачно-будівельного кооперативу, гаражно-будівельного кооперативу, яким до дня смерті повністю внесено пайовий внесок, до складу спадщини включаються відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO], про що відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено актовий запис №10148. З матеріалів спадкової справи №1001/2013 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом який вчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини і прийняв спадщину є син померлої [PERSON], оскільки батько померлої [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. Зі змісту Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.12.2013 року державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с. 33) вбачається, що [PERSON], як єдиному спадкоємцю за законом спадкового майна померлої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до узагальнення судової практики, а саме листа ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З огляду на зазначене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS], що належала померлій [INFO] [PERSON] підлягають до задоволення як законні та обґрунтовані. Згідно з роз»ясненнями наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 1 постанови від 31.03.2012 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. На думку суду встановлення юридичного факту набуття померлою [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] не породжує для позивача інших юридичних наслідків окрім як щодо набуття права власності на вказану квартиру, а тому не підлягає задоволенню як окрема позовна вимога. Враховуючи наведене та

Outcome: partial