Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У серпні 2016 р. житлово-будівельний кооператив «Молодіжний-20» (далі - ЖБК «Молодіжний-20») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 21545,61 грн., індексу інфляції в сумі 11696,46 грн., трьох процентів річних в сумі 1939,11 грн. та пені в сумі 4341,01 грн., а також судових витрат - судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 500 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. ЖБК «Молодіжний-20» надає житлово-комунальні послуги для будинку № ? по вул. Срібнокільській в м. Києві. Внаслідок неналежного виконання мешканцем квартири № 21 [PERSON] зобов'язань по сплаті вартості спожитих житлово-комунальних послуг станом на 27 липня 2016 виникла заборгованість в розмірі 21545,61 грн. Оскільки зобов'язання [PERSON] є грошовими, на ці правовідносини поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Заперечуючи проти доводів представника відповідача щодо спливу строків позовної давності послався на те, що відповідач визнавав борг, частково сплачуючи заборгованість, що свідчить про переривання перебігу позовної давності. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав пославшись на сплив строків позовної давності по зобов'язанням, які виникли раніше, ніж за три роки до подачі позову, та недоведеність позовних вимог. На обґрунтування заперечень вказав, що оскільки договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався і доказів, що відповідач є членом кооперативу, позивач не надав, наявність у відповідача зобов'язань щодо сплати вартості цих послуг позивачем не доведена. Також позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру позовних вимог, безпідставно нарахував заборгованість по послугам з постачання холодної та гарячої води по показникам лічильників при тому, що акт про встановлення лічильників не складався, не надав доказів на підтвердження перешкоджання відповідачем позивачу у доступі до квартири, безпідставно нарахував пеню та невірно обрахував втрати від інфляції та три проценти річних. Окрім того на цей час послуги, за оплату яких заявлено позов, надаються третьою особою, а отже позивач не має права вимоги. Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. ЖБК «Молодіжний-20» було створено на підставі постанови виконавчого комітету Київської міської ради і Київської міської ради профспілок від 10.11.1992 № 125 та рішення загальних зборів, затвердженого рішенням Київської міської державної адміністрації № 94 від 10.11.1992, з метою забезпечення житлом членів житлово-будівельного кооперативу та членів їх сімей шляхом будівництва 15-поверхового будинку по вул. Срібнокільській, ?, із усіма жилими і нежилими приміщеннями цього будинку, прибудинковою територією та інженерними спорудами, що забезпечують його функціонування, за рахунок власних коштів кооперативу (пункт 1 статуту ЖБК «Молодіжний-20», а.с. 49-61). Відповідно до пункту 12 статуту ЖБК «Молодіжний-20» здійснює експлуатацію і ремонт належного йому житлового будинку на утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу. Оплата за користування тепловою та електричною енергією, газом, водопроводом та каналізацією у будинку кооперативу проводиться за тарифами, встановленими для державного житлового фонду. Наведені та інші положення статуту позивача свідчать про те, що ЖБК «Молодіжний-20» є балансоутримувачем будинку по [ADDRESS]. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Стаття 1 Закону № 1875-IV покладає на балансоутримувача будинку обов'язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном. Зазначений Закон дає визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Отже на підставі статуту та Закону № 1875-IV ЖБК «Молодіжний-20» відповідно до укладених з виробниками та виконавцями житлово-комунальних послуг договорів виступив замовником житлово-комунальних послуг для будинку по [ADDRESS]. Судом встановлено, що ЖБК «Молодіжний-20» до червня 2015 р. забезпечував надання для вказаного будинку всього комплексу житлово-комунальних послуг (окрім послуг з електропостачання), включаючи послуги з утримання будинку і прибудинкової території, централізованого опалення, водовідведення та постачання холодної і гарячої води, а з липня 2015 р. надає лише послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] і зареєстрований за вказаною адресою (а.с. 8). Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Обов'язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статті 162 Житлового кодексу України, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2006 р. № 45, та пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що зобов'язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а отже відсутність оформленого письмового договору на надання комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати таких послуг. З огляду на вказане не є підставою для звільнення відповідача від оплати вартості наданих йому житлово-комунальних послуг і ненадання доказів його членства ЖБК «Молодіжний-20». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] із серпня 2009 р. не виконує належним чином покладений на нього законом обов'язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг, що обумовило виникнення заборгованості. Згідно наданого позивачем розрахунку загальний розмір заборгованості відповідача станом на 30 червня 2016 р. становить 21545,61 грн. (а.с. 7). При визначенні суми заборгованості відповідача суд приймає до уваги вказаний розрахунок як об'єктивний доказ, що містить відомості щодо вартості нарахованих відповідачу сум на утримання будинку та прибудинкової території, вартості послуг з централізованого опалення, водовідведення, гарячого та холодного водопостачання та щодо сплачених відповідачем сум. Зазначений розрахунок здійснений на основі затверджених у встановленому законом порядку тарифів і повністю узгоджується з даними особового рахунку відповідача, у якому містяться відомості про види наданих послуг і складові нарахувань (а.с. 62, 63- 66, 67-68, 70, 71-72, 73-74, 88-98). Доказів надання послуг не позивачем, а іншою особою, та протиправного застосування позивачем цін і тарифів при обрахуванні плати за житлово-комунальні послуги відповідач не надав. З особового рахунку відповідача вбачається, що з серпня 2009 р. відповідач не надавав позивачу інформацію про показники встановлених в його квартирі лічильників гарячої та холодної води, у зв'язку з чим рахунки за оплату гарячого та холодного водопостачання йому не виставлялися. Згідно пункту 14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця, а пункт 30 зазначених Правил зобов'язує споживача забезпечувати доступ до … квартирних засобів обліку… представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення. Відповідно до акту, складеного 21.12.2014 головою правління ЖБК «Молодіжний-20» та сантехніком, у квартирі відповідача було здійснено зняття показань лічильників холодної та гарячої води і встановлено використання відповідачем 570 кубів холодної та 578 гарячої води (а.с. 99). Відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідач не надав. Доводи представника відповідача щодо необґрунтованості нарахування сум за послуги гарячого та холодного водопостачання за показниками лічильників, а не за нормативами (нормами), як це передбачено п. 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, суд відкидає, оскільки відповідачем не доведено, що розмір плати за послуги гарячого та холодного водопостачання, розрахований за нормами споживання, менший за розмір плати, розрахованої за показниками встановлених у його квартирі лічильників. Відповідач як споживач житлово-комунальних послуг має право отримувати в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг тощо, проте доказів, що позивач відмовився надати йому вказану інформацію, [PERSON] не надав. Більш того судом встановлено, що відповідач не з'явився до позивача для складання акту взаєморозрахунків, що суд зобов'язував його зробити (а.с. 101-105). Твердження представника відповідача про сплив строків позовної давності суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а статтею 257 цього Кодексу встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Підтвердженням переривання строку позовної давності є та обставина, що в 2009, 2010, 2012, 2014 та 2015 роках [PERSON] вносив на рахунок позивача платежі на оплату наданих йому житлово-комунальних послуг в сумах, які перевищують розмір нарахованих йому в тих чи інших місяцях сум. Так, у грудні 2009 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 619,86 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано лише 225,85 грн., у червні 2010 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 1261,50 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано лише 225,85 грн., у квітні 2012 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 1545,20 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 309,04 грн., у травні 2012 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 927,12 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 309,04 грн., у січні 2014 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 763,75 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 309,04 грн., у травні 2015 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 797,33 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 321,09 грн. З урахуванням наведеного підстав для застосування позовної давності суд не вбачає. За приписами статей 526, 530, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач не виконав грошове зобов'язання, а отже він в силу положень частини 2 статті 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період із січня 2013 р. по червень 2016 р. його втрати від інфляції склали 11696,46 грн., а три проценти річних від простроченої суми за три роки прострочення - 1939,11 грн. (а.с. 4). Окрім того позивач нарахував відповідачу пеню за період з 1 січня по 30 червня 2016 р. в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у вказаний період, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, в сумі 4341,01 грн. (а.с. 5). За міркуванням представника відповідача позивач невірно розрахував втрати від інфляції, проте ці твердження є безпідставними, оскільки наданий позивачем розрахунок здійснений за вірною методикою і з урахуванням оприлюднених у встановленому законом порядку індексів інфляції. Жодних доказів, які б спростовували вказаний розрахунок, стороною відповідача не надано. Водночас суд погоджується з доводами представника відповідача про невірне обрахування трьох процентів річних та недоведеність вимог про стягнення пені з тих підстав, що при розрахунку трьох процентів річних застосована невірна методика (проценти нараховані за останні три роки із усієї суми боргу, яка виникла станом на 30 червня 2016 р.), а при нарахуванні пені позивач не послався на жодні положення закону чи договору, якими передбачена її сплата. З урахуванням викладеного вимоги про стягнення трьох процентів річних та пені суд вважає недоведеними і підстав для стягнення цих сум не вбачає. За таких обставин суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ЖБК «Молодіжний-20» в загальному розмірі 33242,07 грн., що включає суму основного боргу - 21545,81 грн. та втрати від інфляції - 11696,46 грн. Вирішуючи відповідно до положень статті 88 ЦПК України питання про розподіл судових витрат суд враховує, що ціна заявленого ЖБК «Молодіжний-20» позову становить 41400,19 грн., і позов оплачений судовим збором в загальному розмірі 1378 грн. (а.с. 1, 15). Враховуючи, що позов задоволено на 33242,07 грн., тобто на 4/5 часток, присудженню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 1102,40 грн. (1378 :5 х 4). Підстав для присудження з відповідача витрат на правову допомогу суд не вбачає, оскільки документального підтвердження реальності таких витрат позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial