Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

У лютому 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Губиниська селищна рада Вільненського старостинського округу Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації. В уточненій позовній заяві позивачі посилаються на те, що їм на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2008 року у рівних частках належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована відповідач, яка є донькою позивачки [PERSON] та яка за зазначеною адресою не проживає з 2013 року. Факт реєстрації відповідача у спірному будинку створює позивачам перешкоди у реалізації їх прав користування та розпорядження належним їм майном. Тому просять визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивачам на підставі договору купівлі-продажу будинку від 14 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Н.В.Ріхтер, зареєстрованого в реєстрі за №496, належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] /а.с.11,12/. Згідно довідки Вільненського старостинського округу Новомосковського району Дніпропетровської області від 11 лютого 2021 року у житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка фактично з 2013 року не проживає за вказаною адресою /а.с.13/. З акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного 05 лютого 2021 року головою Губиниської селищної ради за участю депутата, вбачається, що [PERSON] , 1980 року народження, зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але не проживає з 2013 року /а.с.14/. При вирішенні справи суд керується наступними нормами права. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормами ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2013 року, а лише зареєстрована в ньому. Зважаючи на вищевикладені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачів та визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні вимог про зняття з реєстраційного обліку суд виходить з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації, у задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстрації за судовим рішенням слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial