Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог: орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, Служба по справах дітей Веселинівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що 27 листопада між ними було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. 9 листопада 2011 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. З 2011 року, тобто після розірвання шлюбу, відповідач участі у вихованні дитини не приймає та не виконує своїх батьківських обов"язків. Зокрема, починаючи з 2011 року [PERSON] з донькою не спілкується, не піклується про її фізичних та духовний розвиток, її навчанням, не здійснює підготовку до самостійного життя. Не забезпечує дочку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. 12 квітня 2013 року вона уклала шлюб з [PERSON]. З цього періоду їхню спільну дитину з відповідачем виховує вона та її чоловік [PERSON]. Дочка [PERSON] називає останнього батьком, а той її своєю донькою. Натомість відповідач з 2011 року жодного разу не бачив дочку. Перешкод у побаченнях та спілкуванні з дочкою ні вона, ні її чоловік не чинили. Окрім того, відповідач ухиляється від утримання дочки. його заборгованість по сплаті аліментів складає 11550 гривень. На підставі наведеного просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] присутня не була. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог та задоволення позову. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Причина його неявки суду невідома. Представники третіх осіб, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилися. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 9 листопада 2011 року №2-414/2011. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Порічанською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Довідка видана Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області за №212/02-12 від 27 січня 2017 року року, свідчить про те, що позивач [PERSON] має на своєму утриманні та вихованні неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №164/22-01-02/07 від 3 квітня 2017 року Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області, відповідач [PERSON] фактично з народження доньки і по теперішній час з сім"єю не проживав, з донькою не спілкувався та не брав участі у її вихованні і утриманні. З 2013 року [PERSON] одружена вдруге. Малолітня [PERSON] вважає своїм батьком чоловіка матері - [PERSON], який фактично з народження замінив їй біологічного батька, про якого дівчинка навіть не знає. Враховуючи те, що громадянин [PERSON] не проживав з дитиною з дня її народження, ніколи не займався її вихованням та утриманням, з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої, члени комісії дійшли висновку про доцільність позбавлення батькеівських прав громадянина [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 164 СК України в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідач, [PERSON], як батько неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, що необхідно для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не надає допомоги на матеріальне утримання дитини. Дане свідчить про те, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Підстав, які б могли заперечити позбавленню відповідача батьківських прав судом не встановлено, оскільки останній душевною хворобою, недоумством чи іншою тяжкою хворобою не хворіє. Відповідач має реальну можливість допомагати дитині, утримувати та належним чином її виховувати, оскільки є молодою, здоровою особою працездатного віку, інвалідом не являється, протилежного відповідачем не доведено. Врахувавши всі зазначені вище обставини суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Питання про відшкодування судових витрат, позивачем не ставилося.

Outcome: approved