Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексув межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно ст. 21 Кодексу Законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Так, ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-ХІІ (зі змінами та доповненнями в редакції, що діяла станом на час укладання контракту з позивачем), передбачалося, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. За\~пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно зі\~ст. 24 КЗпП\~укладення\~\~трудового\~\~договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається\~\~укладенням\~\~трудового\~\~договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.\~\~При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).\~\~Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП).\~\~Власник або уповноважений ним орган може\~\~вимагати\~\~від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до\~ст. 9 КЗпП\~недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами\~Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору. Згідно ст. 23 Кодексу Законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно ст. 36 Кодексу Законів про працю України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2\~і\~3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до\~частин третьої та четвертої\~статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,\~39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,\~41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам\~Закону України\~"Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених\~Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами. Згідно ст.\~36\~Кодексу Законів\~про працю\~України строковий трудовий договір (пункти 2\~і\~3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. В судовому засіданні встановлено, що згідно контракту директора ДНЗ "Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська" [PERSON] від 23.05.2013 року, укладеного між [PERSON] освіти і науки України та [PERSON], за цим контрактом [PERSON] призначається на посаду директора ДНЗ "Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська" строком на 5 років з 01.09.2013 року по 01.09.2018 рік, а [PERSON] забезпечує виконання умов щодо оплати праці керівника (а.с. 92 - 98) Вказаний контракт був підписаний позивачем та заступником Міністра [PERSON] з боку [PERSON] освіти і науки України та погоджений заступником директора департаменту освіти і науки Донецької облдержадміністрації [PERSON] Згідно п. 1.5 Контракту [PERSON] підзвітний та підконтрольний [PERSON], департамент освіту і науки Донецької обласної (міської) державної адміністрації, несе відповідальність в межах та у спосіб, передбачених законодавством України та цим Контрактом. Згідно до\~п.\~4.1\~Контракту сторона,\~яка вважає\~за необхідне\~змінити або\~розірвати Контракт\~надсилає іншій\~стороні за\~адресою,\~яка вказана\~у розділі\~7\~Контракту письмову\~пропозицію про\~це,\~додавши до неї два примірника додаткової угоди, підписані стороною та скріплені її печаткою. Згідно п. 4.2 Контракту сторона, яка одержала відповідну пропозицію з двома примірниками додаткових угод, у тридцятиденний строк приймає відповідне рішення, про що повідомляє іншу сторону. Згідно до 4.4. Цей контракт припиняється: 4.4.1 у звязку із закінченням строку його дії; 4.4.2 за згодою сторін. 4.4.3 з ініціативи [PERSON]. 4.4.4 з ініціативи Керівника: - у зв'язку з порушенням [PERSON] законодавства про працю; - у випадку невиконання [PERSON] умов. передбачених цим Контрактом. 4.4.5 підставою для дострокового розірвання Контракту за ініціативою Керівника є також хвороба або інвалідність, що перешкоджають виконанню службових обовязків за контрактом. 19 квітня 2018 року між [PERSON] та Департаментом освіти і науки Донецької обласної державної адміністрацією було укладено додаткову угоду до контракту директора Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська) від 23 травня 2018 року, про те, що з 19 квітня 2018 року звільнення з посади директора Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» [PERSON], його заохочення, преміювання та притягнення до дисциплінарної відповідальності здійснює Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації. Всі інші умови Контракту залишились незмінними. (а.с. 34) Вказана додаткова угода від 19.04.2018 року була підписана позивачем. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2017 р. № 831-р. до завершення процедури передачі з державної у комунальну власність підпорядкованих [PERSON] освіти і науки державних закладів професійної (професійно-технічної) освіти передано для тимчасового виконання одне з повноважень: призначення на посаду директорів закладів освіти, фінансування яких здійснюється з бюджетів міст обласного значення-обласних центрів, за результатами конкурсів шляхом укладання строкового трудового договору (контракту). Розпорядження набирає чинності з 01 січня 2018 року. (а.с.59-60). Згідно листа заступника міністра освіти і науки України, органам місцевого самоврядування, місцевим державним адміністраціям, керівникам закладів професійної керівниками надано розяснення і рекомендації стосовно призначення директорів закладів професійної (професійно-технічної) освіти, а саме: контракти, які укладені МОН з директором закладу до 01.01.2018 року, діють до завершення строку. Проте, відповідному органу управління освітою необхідно укласти з 01.01.2018 року додаткову угоду до діючого контракту про зміну сторін.(а.с. 62-65) Згідно розпорядження голови Обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 26.01.2018 року № 99/5-18 [PERSON], на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2017 року № 831-р «питання управління державними закладами професійної (професійно-технічної) освіти, підпорядкованими [PERSON] освіти і науки України, до завершення процедури передачі їх з державної у комунальну власність: Департаменту освіти і науки облдержадміністрації ([PERSON]) з дотриманням вимог чинного законодавства забезпечити виконання повноважень, переданих облдержадміністрації розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2017 року № 831-р «Питання управління державними закладами професійної (професійно-технічної) освіти, підпорядкованими [PERSON] освіти і науки. (а.с. 66-67). Згідно розпорядження голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON] від 18.04.2018 року № 496/5-18, внесено зміни до Положення Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 18 березня 2013 року № 121. (а.с. 79 - 90) [PERSON] освіти і науки України передало департаменту особові справи керівників закладів професійної (професійно - технічної) освіти Донецької області, в тому числі особову справу Позивача, що підтверджується актом прийому - передавання особових справ керівників закладів професійної (професійно - технічної) освіти з переліками особових справ керівників закладів професійної (професійно - технічної) освіти Донецької області та листом [PERSON] освіти і науки України від 12.12.2017 року № 1/9 - 683 "Про передачу особових справ" (а.с. 145 - 152) 27 червня 2018 року, [PERSON] на імя директора департаменту освіти і науки України написав заяву про звільнення його з займаної посади директора державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська», у звязку з неможливістю роботи за станом здоровя з 09.07.2018 року. (а.с. 91) До своєї заяви про звільнення позивач [PERSON] додав копії листків непрацездатності, з яких вбачається, що з 23.03.2018 р. по 23.04.2018 р., 27.04.2018 р. по 14.05.2018 р., з 18.05.2018 р. по 29.05.2018 р. він перебував на лікарняному. (а.с. 103-104) Згідно табелю обліку робочого часу, [PERSON] з 16.01.2017 р., 01.02.2017 р. по 28.02.2017 р., 01.03.2017 р. по 31.03.2017 р., 17.05.2017 р. по 31.05.2018 р., 01.06.2017 р. по 09.06.2017 р., 07.08.2017 р. по 23.08.2017 р., 03.11.2017 р. по 30.11.2017 р., 01.04.2018 р. по 24.04.2018 р., перебував на лікарняному. (а.с. 116-134) Згідно наказу № 129-к від 05.07.2018 року, директора державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська», [PERSON] звільнено 09 липня 2018 року за власним бажанням згідно зі ст. 39 Кодексу законів про працю та достроково припинено контракт від 23.05.2013 року, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки [PERSON] (а.с. 35, 36-38, 105 - 106) Згідно наказу № 177/165-18к від 20.09.2018 р. у звязку із виявленням помилки у наказі директора департаменту від 05.07.2018 року № 129-к від 05.07.2018 року «Про звільнення [PERSON] з метою приведення його у відповідність, були внесені зміни до наказу у написанні прізвища "Бережнов" у всіх відмінках замінено словом «Бережний» у відповідних відмінках. (а.с. 107) В судовому засіданні встановлено, що позивач підписав контракт, на підставі якого був призначений на посаду директора ДНЗ "Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська", строком на 5 років з 01.09.2013 року по 01.09.2018 рік та виконував роботу за даною посадою протягом строку з 01.09.2013 року по день його звільнення, а саме: по 09.07.2018 року. Також позивачем з відповідачем було укладено додаткову угоду до контракту, згідно якої з 19\~квітня 2018\~року звільнення\~з посади\~директора Державного\~навчального закладу\~«Міжрегіональне вище\~професійне будівельне\~училище м.\~Краматорська» [PERSON],\~його заохочення,\~преміювання та\~притягнення до\~дисциплінарної відповідальності\~здійснює Департамент\~освіти і\~науки Донецької\~обласної державної\~адміністрації.\~Всі інші\~умови Контракту\~залишились незмінними.\~ Таким чином, відповідно до наведеного, приймаючи до уваги засади диспозитивності цивільного судочинства згідно ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що між сторонами наявні строкові трудові правовідносини і спір підлягає вирішенню на підставі правових норм, що регуюють умови трудового договору з визначеним строком з врахуванням умов контракту. Судом встановлено, що 27 червня 2018 року, [PERSON] на імя директора департаменту освіти і науки України написав заяву про звільнення його з займаної посади директора державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська», у звязку з неможливістю роботи за станом здоровя з 09.07.2018 року. Згідно наказу № 129-к від 05.07.2018 року, директора державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська», [PERSON] звільнено 09 липня 2018 року за власним бажанням згідно зі ст. 39 Кодексу законів про працю та достроково припинено контракт від 23.05.2013 року, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки позивача. Згідно запису в трудовій книжці 09.07.2018 року [PERSON] звільнений з посади директора державного навчального закладу "Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська" за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 39 Кодексу законів про працю України на підставі наказу ДОН ДОДА від 05.07.2018 року № 129-к (а.с. 17 зв. лист) Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ст. 39 КЗпП працівник вправі вимагати розірвання строкового трудового договору при наявності для цього поважних причин (ч. 1 ст. 38 КЗпП). Спори про дострокове розірвання такого трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинений з інших підстав, передбачених законодавством (ст. ст.\~36,\~39-41 КЗпП України). На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст.\~9\~КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору. Отже, трудовий контракт може припинятися: з підстави передбаченої загальним, спеціальним законодавством або з підстави, визначеної сторонам в контракті. Контракт та додаткова угода у редакції відповідача стосовно позивача не суперечить нормам трудового законодавства. Контракт та додаткова угода до контракту укладається при досягненні домовленостей обох сторін, тому відповідач мав право, а не обов'язок укласти запропоновану пвідповідачем додаткову угоду до контракту. Роботодавець з урахуванням засад самостійності юридичної особи та її господарської діяльності не позбавлений можливості вводити додаткові умови до трудового договору, які не суперечать чинному законодавству. При цьому суд не може втручатися у переговорний процес сторін та зобов'язувати вирішити спір на певних умовах, які сприятливі одному з учасників, оскільки з таких питань сторони мають досягти взаємного погодження. Відповідно\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. В судовому засіданні не знайшли підтвердження твердження представника позивача про введення позивача в оману при підписанні додаткової угоди з боку відповідача, та застосування адміністративного тиску до позивача, а тому до цих пояснень суд відноситься критично. Посилання представника позивача на положення ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки, згідно правової позиції Верховного суду України, висловленої при розгляді цивільної справи № 6-530цс15 від 24.06.2015 року,\~враховуючи, що відповідно до статті 21 КЗпП України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є обєктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством (зокрема, статтями 3, 7, 9, 91\~, 44 КЗпП України) положення ЦК України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у звязку з укладенням трудового договору (контракту).\~ Установивши наявність\~між сторонами\~договору трудових\~правовідносин,\~які регулюються\~нормами трудового\~й спеціального\~законодавства,\~та факт\~укладення цього\~договору саме\~у зв'язку\~з існуванням\~трудових правовідносин,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що\~укладений договір\~не є\~правочином у\~розумінні статті\~202\~ЦК України,\~на який\~поширюються передбачені\~нормами статей\~203,\~215\~цього Кодексу\~загальні вимоги\~щодо чинності\~правочину та\~який може\~бути визнаний\~недійсним із\~передбачених ЦК\~України підстав\~із застосуванням\~наслідків недійсності\~правочину. Аналізуючи представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсною додаткової угоди до контракту директора Державного навчального закладу "Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська" від 23.05.2013 року, укладену Департаментом освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації та [PERSON] 19.04.2018 року, визнання недійсними наказу про звільнення, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не доведені та не підлягають до задоволення. За таких обставин відсутні й підстави для задоволення позиву в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ці вимоги є похідними від першої вимоги, у задоволенні якої відмовлено. А відтак, і підстав для задоволення вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не має. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Згідно п. 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed