Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

14.12.2018 [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до Хмельницького міськрайонного суду із позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з грудня 2000 року по січень 2013 року, визнання договору дарування житлового будинку від 26.02.2018 недійсним та визнання за позивачем права власності на 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] заявила про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони з грудня 2000 року по січень 2013 року проживали однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та мали взаємні права і обов`язки. Увесь час, за виключенням періоду з червня 2012 року по листопад 2012 року, [PERSON] разом з [PERSON] та донькою позивача від першого шлюбу - [PERSON] (в період до 2010 року) проживали у належній позивачу кімнаті гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народився син - [PERSON] . З 18.02.2005 [PERSON] зареєстрована як ФОП. Відповідач офіційно працевлаштований не був. До народження сина спільний бюджет складався переважно із зароблених позивачем коштів. 07.07.2010 [PERSON] за спільні кошти та з відома позивача придбав у власність житловий будинок, загальною площею 74,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Вартість даного будинку у 2010 році складала 65177 грн. З метою проведення ремонту в даному будинку позивач взяла кредит на суму 28000 грн. в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". [PERSON] 13.08.2012 надав свою письмову згоду на отримання вказаного кредиту. Після завершення ремонту сторони з їхнім сином, з червня 2012 року по листопад 2012 року, проживали у даному будинку. Дитина відвідувала дитячий садок в смт. Наркевичі. Стосунки з відповідачем поступово погіршувались, і з січня 2013 року вони разом не проживають. [PERSON] з моменту розірвання відносин ухилявся від матеріального утримання сина, що змусило звернутись [PERSON] із відповідним позовом до суду. З кінця 2016 року позивач неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням укласти договір дарування 1/2 частини будинку на її ім`я, або на ім`я сина, так як частина будинку в [ADDRESS] належить їй. Відповідач обіцяв виконати це прохання, однак обманув позивача, подарувавши спірний будинок своїй матері - [PERSON] 12.10.2018 [PERSON] особисто звернулась в комісію з питань захисту прав дитини Волочиської райдержадміністрації із заявою про надання дозволу на укладення договору дарування 1/2 частини будинку на ім`я свого онука [PERSON] . Розпорядженням комісії від 06.11.2018 було надано дозвіл на укладення договору дарування. Відповідач в податковій адміністрації отримав довідку про присвоєння ІПН на [PERSON] , необхідну для нотаріального засвідчення договору. Однак, коли все було готово для оформлення договору дарування, відповідач з мамою вирішили відмовитись від домовленості. Мирно вирішити спір не бажає. Позивач вважає вищевказане нерухоме майно спільною сумісною власністю сторін, спір щодо якого, в силу положень статей 70, 71 СК України має бути вирішено судом. Також [PERSON] , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує на фіктивність договору дарування житлового будинку від 26.02.2018 реєстровий № 330, посвідченого приватним нотаріусом Наконечною М.І., а тому просить суд визнати його недійсним. Фіктивність правочину, на думку позивача, виражається у відсутності реальних правових наслідків укладеного між близькими родичами договору дарування з метою приховати майно і зробити неможливим виконання судового рішення. Дарувальник весь час продовжує володіти та користуватись цим житловим будинком. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18.12.2018 було накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 20.12.2018 прийнято позовну заяву та відкрито провадження, призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11.03.2019 дану справу було передано за підсудністю до Волочиського районного суду Хмельницької області. Волочиським районним судом Хмельницької області отримано справу 26.04.2019, а ухвалою від 02.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Відзиву на позовну заяву не надходило. Ухвалою від 16.07.2019 підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити повністю. Вказала, що сторони проживали разом, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з кінця 2000 року по 2013 рік і вели спільне господарство, мали взаємні права і обов`язки, плани на майбутнє, їздили сім`єю відпочивати на море, ходили в гості, купували спільно об`єкти нерухомості (земельну ділянку в 2001 році та спірний будинок в 2010 році). Спірний будинок сторонами було придбано за рахунок коштів, отриманих від продажу належної їм земельної ділянки. Також позивач оформила на себе, як ФОП, кредит для ремонту придбаного в смт. Наркевичі будинку і відповідач давав свою письмову згоду на укладення такого договору. Сторони виховували разом доньку позивача від першого шлюбу, а також спільного сина - [PERSON] , 2009 року народження. Доходи в їхній сім`ї отримувала позивач, а [PERSON] не працював. Представник також зазначила, що при укладенні спірного договору дарування без згоди позивача [PERSON] було порушено її права, як співвласника житлового будинку. Крім того, вважає підставою для визнання договору недійсним його фіктивність. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились. Їхні інтереси представляє адвокат Ксьондзик Ю.Ю. Представник відповідача та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та недоведеним. Проти факту спільного проживання сторін як чоловіка та дружини категорично заперечив. Вказав, що [PERSON] приходив у гості до позивача, неодноразово проводив із нею дозвілля та мав інтимні стосунки, однак спільне господарство не вів, взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю не мав, як і не мав спільного бюджету із [PERSON] Сторона відповідача не заперечує, що батьком [PERSON] є [PERSON] Аліменти на дитину платить згідно з рішенням суду, проте раніше матеріальну допомогу на утримання сина не надавав. Також представник відповідача [PERSON] пояснив, що в приватній власності [PERSON] була земельна ділянка, придбана за його особисті кошти, яку він продав за 60 тисяч гривень, та додавши ще 5 тисяч гривень придбав собі житловий будинок в смт. Наркевичі. Пізніше, подарував будинок своїй матері - [PERSON] Жодних підстав для визнання такого договору недійсним та визнання за позивачем частки в майні не має. Допитана свідок [PERSON] , яка являється донькою позивача від першого шлюбу суду показала, що в 2000 році [PERSON] переїхав до них на постійне місце проживання в якості чоловіка її мами - [PERSON] Вони були разом щасливі, мали плани на майбутнє, хотіли спільну дитину, відпочивали разом. [PERSON] свідок називала "батьком". Спільно із мамою, відповідачем і братом вона жила до 2010 року, а потім переїхала до свого хлопця. Відповідач визнає [PERSON] своїм сином. Виховував його. Також свідок повідомила, що сторони по справі проживали разом до 2013 року. Жили вони довго в гуртожитку у м. Хмельницькому, а потім купили хату в смт. Наркевичі, зробили ремонт, вставили вікна, придбали меблі та переїхали туди. [PERSON] ходив рік у садок. Чому вони повернулись назад в місто вона не знає. Відповідач жив з ними, однак по господарству не допомагав та офіційно ніколи не працював. Він не прибирав, не виносив сміття. Гроші заробляла мама, бюджет сім`ї також вела мама і розраховувалась за все мама (в тому числі, за продукти харчування, комунальні послуги, тощо). На запитання суду про обов`язки відповідача в їхній сім`ї свідок вказала, що таких у нього не було. Допитана свідок [PERSON] суду вказала, що вона є подругою позивача та їй відомо, що [PERSON] з кінця 2000 року проживав із [PERSON] , як пара, в кімнаті гуртожитку. Свідок жила у цьому ж гуртожитку, але потім вони з чоловіком купили квартиру і переїхали. Тому із подругою, в більшості, спілкувались по телефону. Сторони жили як сім`я, в тому числі із донькою позивача - [PERSON] . В 2009 році у них народився син [PERSON] . Також сторони мали бус, купили в мікрорайоні Лезнево земельну ділянку, яку потім продали. Якийсь час вони проживали в селі, завели курей. Заробляла в їхній сім`ї [PERSON] , яка є приватним підприємцем і торгувала на ринку. [PERSON] мав якісь разові підробітки, однак матеріально не допомагав. Усі витрати несла лише позивач, в тому числі, на комунальні послуги. Також остання брала кредит в банку, а в 2013 році [PERSON] особисто позичала гроші у неї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона добре знає сторін, оскільки жила з ними по сусідству в гуртожитку і вони мали спільну кухню. Свідок бувала у них вдома дуже багато разів. Вона вказала, що [PERSON] переїхав до [PERSON] перед новим роком. Жили вони разом, як чоловік та дружина з 2000 року приблизно 10-13 років. Жили дружно. Він приймав активну участь в сім`ї: іноді готував собі їсти, грів їжу для [PERSON] та робив із нею уроки, виносив сміття. Виховував сина [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет, заробляли обоє. Вони разом працювали. [PERSON] привозив на бусі товар, а [PERSON] на ринку торгувала. Коли [PERSON] було 2-3 рочки, вони спільно купили будинок в Наркевичах . Одне літо там навіть жили. При цьому, з гуртожитку вони не виїжджали. Також свідку відомо, що [PERSON] брала до 30 тисяч кредиту, коли куплявся цей будинок. Сама свідок там не була, а про кредит знає зі слів [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (дружина відповідача) показала, що з 2003 року вона почала зустрічатись з [PERSON] , неодноразово бачилась із ним та була у нього в гостях по [ADDRESS] , де останній проживав зі своєю матір`ю і мав там свої особисті речі, сейф, рушницю. Він заробляв кошти ремонтуючи машини, їздив на Москву, а також працював на базарі. З жовтня 2013 року вони почали спільно проживати, а в позаминулому році офіційно одружилися. Де він жив з 2000 по 2003 рік вона сказати не може. Чоловік говорив їй, що будинок в смт. Наркевичі він купував за свої гроші. Вони спільно вирішили подарувати матері відповідача цей будинок. [PERSON] вже похилого віку, живе в місті на верхньому поверсі. В смт. Наркевичі вони неодноразово їздили, залишались переночувати, [PERSON] там обробляє город. Однак, даний будинок не придатний для проживання. Слідів ремонту він немає, а вікна стоять бувші у використанні. Заслухавши вступне слово представників сторін, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази та матеріали, суд приходить до висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. При цьому, слід враховувати те, що правила статті 74 СК України не поширюються на спірні правовідносини, що виникли і тривали до 01 січня 2004 року, а нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім'ю України визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не передбачено. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та її донька [PERSON] з 10.12.1993 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортами вказаних осіб та визнається сторонами. Визнається представниками сторін і те, що за даною адресою розташоване приміщення гуртожитку, кімната 601 у якому належить позивачу. Зареєстроване місце проживання відповідача з 1993 року: [ADDRESS] (а.с. 27). З 18.02.2005 позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид діяльності: роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям (а.с. 14). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого являються [PERSON] та [PERSON] Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 01.09.2009. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18.01.2019 ухвалено стягувати аліменти з [PERSON] на утримання сина. Відповідно до частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 76 ЦПК України). Оцінюючи досліджені докази в даній справі, суд вважає, що позивачем в ході судового розгляду, не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, а саме: з грудня 2000 року по січень 2013 року, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилалась в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя. Зокрема, факт ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків поджружжя не знайшли свого підтвердження. Так, свідки позивача: [PERSON] і [PERSON] вказали суду на відсутність спільного бюджету в [PERSON] та [PERSON] . З їхніх показів вбачається, що [PERSON] самостійно несла всі витрати на утримання сім`ї, а бюджет формувався виключно за рахунок зароблених нею коштів. Участь відповідача, як одного з подружжя, у веденні спільного господарства свідками не вказано взагалі. Донька позивачки особисто поінформувала суд про відсутність у [PERSON] будь-яких обов`язків. Зовсім іншого змісту дала покази свідок [PERSON] , яка єдина вказала про активну участь відповідача, як чоловіка [PERSON] , у вихованні дітей, спільному зароблянні коштів для утримання сім`ї та наявності у сторін спільного бюджету, веденні спільного побуту. Зазначила свідок, що [PERSON] викидав сміття, іноді готував їжу, вчив уроки з [PERSON] . Частково такі свідчення суперечать показам самої [PERSON] , яка зазначила, що [PERSON] вдома нічого не робив, навіть сміття він не викидав. Також суперечливими є покази [PERSON] щодо спільної праці та спільних доходів у [PERSON] і [PERSON] Представник позивача, як і свідки [PERSON] і [PERSON] зазначили, що бюджет формувався від доходів [PERSON] . Дані свідки стверджували, що всі рішення в сім`ї, в тому числі щодо витрачання коштів, приймала виключно позивач. Звертає суд увагу і на те, що [PERSON] вказала на нетривалий переїзд сторін в придбаний ними будинок в смт. Наркевичі на літо. Позивач та її донька вказують, що проживання в цьому будинку тривало значно довше - майже рік, і син сторін - [PERSON] ходив там в садок. Отже суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] , вважаючи, що вони суперечать показам інших свідків, поясненням позивача і її представника, та викликають сумнів у їх правдивості. Також суд встановив, що 25.07.2012 між фізичною особою-підприємцем (далі-ФОП) [PERSON] та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" було укладено додатковий договір на встановлення кредитної лінії, відповідно до якого банк надав кредит в розмірі 28000 грн. з метою фінансування господарської діяльності позивача, як ФОП. Даний додатковий договір містить письмову згоду [PERSON] на отримання кредиту [PERSON] , з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі/у фактичних сімейних відносинах. При цьому вказано, що проживає [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тоді як адреса позивача зазначається: [ADDRESS] . Суд вважає, що доводи позивача та її представника щодо отримання кредиту з метою проведення ремонтних робіт в спірному житловому будинку, а також згода відповідача на отримання такого кредиту не доводять факту проживання сторін як чоловіка та дружини та ведення ними спільного господарства. Крім того, суд встановив, що кредит надавався для інших цілей, а саме: фінансування господарської діяльності [PERSON] , що узгоджується із поясненнями представника відповідача та свідків, які вказували, що позивач самостійно заробляла кошти на утримання сім`ї, здійснюючи торгівельну діяльність, як ФОП. Доказів, які б спростували такі висновки позивач не надала. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , однак батьківство відповідача не являється беззаперечним доказом, на підтвердження факту спільного проживання сторін у заявлений позивачем період. Крім того, звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем позивач надала фотокартки (а.с. 21-25), однак факт спільного відпочинку сторін, їхня спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно (житловий будинок) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Разом з тим, судом також було встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 26.02.2018 (а.с. 13), [PERSON] подарував [PERSON] , належний йому житловий будинок з надвірними будівлямиза адресою: [ADDRESS] . Зі змісту вказаного договору слідує, що будинок належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.06.2010 приватним нотаріусом Яковлєвою С.Л. Свідок [PERSON] зазначила, що вони з відповідачем вирішили подарувати цей будинок його матері. [PERSON] є жінкою похилого віку, однак періодично їздить в смт. Наркевичі, обробляє город, іноді ночує. Вони також з чоловіком там бувають, однак будинок потребує ремонту і не придатний для проживання. Щодо правового режиму спірного майна, суд також звертає увагу на те, що представниками сторін в судовому засіданні визнавався той факт, що вказаний житловий будинок було придбано в 2010 році за 65 000 грн., а його придбання здійснено за рахунок коштів, отриманих від продажу земельної ділянки по [ADDRESS] ( [ADDRESS] , яка була набута ще в 2001 році. Положення статті 74 СК України набули чинності з 01 січня 2004 року. До цього часу підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім'ю України. Однак, визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу Кодексом про шлюб та сім'ю України не передбачено. Вказане приводить до висновку, що земельна ділянка, придбана відповідачем в 2001 році не може бути спільною сумісною власністю сторін, а є приватною власністю відповідача, як і кошти, отримані від реалізації такого майна. Саме за ці кошти, як вказувалось представниками сторін, і було придбано спірний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] та її представник не надали належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивача однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання спірного житлового будинку та придбання цього майна за спільні кошти. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed