Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 26 червня 2010 року Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис за № 42, стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку, а також стягнути витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що 26 червня 2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований в Токмацькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис за № 42. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Починаючи з серпня 2013 року шлюбні відносини припинені, спільне життя не склалося, спільне господарство не ведеться. Примирення є неможливим, оскільки з відповідачем не зійшлися характерами та поглядами на життя, у зв'язку з чим між ними виникають суперечки. Донька проживає разом з нею. Вона ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує допомогу, що на теперішній час зовсім недостатньо для її з дитиною нормального проживання. Відповідач офіційно працює, має стабільний дохід, має працездатний вік та добрий стан здоров'я, а тому має можливість утримувати її та дитину. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що згоден на розірвання шлюбу, оскільки спільне життя не склалося так як не зійшлися характерами та поглядами на життя, у зв'язку з чим виникають суперечки, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі зазначеному в позовній заяві, проте не погоджується з розміром аліментів на утримання позивачки та стягненням витрат по сплаті судового збору, зазначає, що на сьогоднішній день не працює та перебуває на обліку як безробітний в Томаківському районному центрі зайнятості. Заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.06.2010 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 42 (а.с. 7). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.10.2011 року (а.с. 6). Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Позивач та відповідач наполягають на розлученні, оскільки спільне життя не склалося так як не зійшлися характерами та поглядами на життя, у зв'язку з чим виникають суперечки, що суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Крім того, відповідач переїхав на постійне місце проживання до іншого регіону, а саме: [ADDRESS], чого не заперечує і позивач. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає, разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 07.02.2014 року (а.с. 8). Батьком, [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.10.2011 року (а.с. 6). Відповідач на даний час не працює, перебуває на обліку як безробітний в Томаківському районному центрі зайнятості з 17 лютого 2014 року, що підтверджується довідкою № 183 від 24.02.2014 року (а.с. 20). Суд критично відноситься до цього факту, так як незадовго до подачі позову звільнився з постійного місця роботи та став на облік в центр зайнятості. Проте відповідач є здоровою людиною, працездатного віку, не має інших утриманців, аліментів нікому не сплачує. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. Статтею 51 Конституції України передбачено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-XII), дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, при визначенні частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд враховує також матеріальне становище дитини, але визначає їх розмір таким чином, щоб це не впливало на стан здоров'я та загальний матеріальний стан відповідача. При визначенні суми аліментів, що будуть стягуватися, судом враховується те, що відповідач є здоровою людиною, працездатного віку, не має інших утриманців, аліментів нікому не сплачує і те, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. За положеннями ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу. Суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина. З урахуванням всіх обставин по справі, суд вважає, що аліменти на утримання позивачки можуть бути стягнуті в розмірі 1/6 частки від усіх доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], трирічного віку. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем сплачено судовий збір за вимогу щодо розірвання шлюбу в розмірі 243,60 грн., а тому судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Що стосується вимог про стягнення аліментів, то позивач звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, а тому з відповідача повинен бути стягнутий в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial