Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український [PERSON]» [PERSON], про зобовязання звільнення з роботи стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги. Свій позов мотивує тим що з 14.05.1999 року він працював директором Світловодської філії ПАТ "Укрінбанк", з вересня 2013 року на посаді директора Світловодського центрального відділення ПАТ "УКРІНБАНК".15.09.2016 року він направив заяву уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" [PERSON] про звільнення його з займаної посади з 16.09.2016 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Станом на час звернення до суду відповіді по заяві він не отримав, розрахунку проведено не було. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, по час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. Причини суду не повідомили. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надав суду заперечення на позовну заяву в якій заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з Фонду заробітної плати, оскільки позивач не був працівником Фону, отже Фонд не може порушувати права позивача ( а.с. 139-140). З'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Ухвалою Світловодського міськрайнного суду від 01.06.2017 року позов в частині позовних вимог до ПАТ "УКРІНКОМ" залишено без розгляду ( а.с. 138). Судом досліджено : копія наказу від 13.05.1999 р. відповідно до якого [PERSON] прийнято на посаду директора Світловодської філії АТ "Укрінбанк" з 14.05.1999 р. ( а.с. 10). копія попередження про скорочення чисельності і штату працівників ПАТ "УКРІНБАНК", що з 14.03.2016 року скорочується посада директора Світловодського центрального відділення, яку обіймає [PERSON] ( а.с. 12). копія наказу від 11.04.2016 року про звільнення [PERSON] (а.с. 13). копія наказу від 12.04.2016 року про прийняття [PERSON] на посаду директора. .( а.с. 15). Заява від 15.09.2016 року про звільнення та та виплату заробітної плати, компенсації, вихідної допомоги, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати ( а.с. 24). В метеріалах справи відсутні будь-які відповіді на заяву позивача про його звільнення, тому суд вважає необхідним зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] розглянути заяву [PERSON] від 15 вересня 2016 року та прийняти рішення по суті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено обставин та не надано доказів на підтвердження заявлених ним вимог про стягнення заборгованості з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як до початку, так і під час всього судового розгляду. Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в цій частині не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах та спростовуються матеріалами справи, суд прийшов до висновку, що позов у частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні та вихідної допомоги не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та п. 4, ч.3, ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 38 КЗпП України,

Outcome: partial