Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У січні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з малолітніми онуком, визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та її вихованні. В обґрунтування позову зазначили, що з 18 січня 2014 року по 22.07.2016 р. Їх син [PERSON] н перебував у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю. З жовтня 2016 року після ухвалення рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.10.2016 року про стягнення аліментів на користь відповідачки на її утримання та утримання неповнолітньої дитини - відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не надає можливості бачитися з онуком та приймати участь у його вихованні. У зв'язку з чим вони вимушені звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили суд зобов'язати відповідачку не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні онука; визначити порядок участі у вихованні та особистому спілкуванні з онуком, з огляду на його вік, у присутності матері і за зручним та звичним для дитини місцем перебування, в подальшому , з трирічного віку Данііла, віддавати дитину для спільного відпочинку з бабусею та дідусем разом з іншими їх онуками на морі в с.Коблево ; бачитися з онуком у день його народження ; на майбутнє дозволяти необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування ; зобов'язати відповідачку повідомляти їх за два дні до запланованої зустрічі місце перебування, навчання, проживання дитини та повідомляти про настання змін. Представник відповідачки позовні вимоги визнали частково. Зазначили, що дійсно після розірвання шлюбу та важкого судового процесу про стягнення аліментів з батька дитини на її та сина утримання у неї склалися напружені та неприязнені стосунки з колишньою свекровью. Вони стали зовсім чужими людьми, отже бажання спілкуватися з ними у неї особисто та її родини немає. Але взагалі вона не проти спілкування дідуся та бабусі з дитиною, але виключно за попередньою домовленістю з нею та в її присутності , оскільки дитина дуже мала . Щодо можливості спільного відпочинку на морі категорично заперечували з огляду на вік дитини, а на майбутнє ухвалення рішення суду не є можливим. Заслухавши пояснення сторін,\~\~дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку, що позов\~\~підлягає\~\~частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до\~статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до\~статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.\~\~ Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачі є рідними дідом та бабусею [PERSON], 07 червня 2015 року . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2011 року з [PERSON]С, на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 02.08.2011 року до повноліття дитини. Відповідно до матеріалів справи, заборгованість по аліментам відсутня. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2016 року, позов [PERSON] до [PERSON] ( син позивачів) задоволено частково. Стягнуто на користь [PERSON]О, аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1300 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, на утримання [PERSON]О, аліменти на її утримання у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно матеріалів справи позивачі мають позитивні характеристики, офіційно працюють, мають у власності власне житло. Відповідно до приписів ст. 257 Сімейного кодексу України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. . Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. За правилами ст. 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до\~статті 159\~цього Кодексу Судовий порядок вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї передбачений\~статтею 159 СК України. При вирішенні таких спорів суд визначає спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини, місце\~\~та\~\~час\~\~їхнього спілкування, виходячи не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини та умов його нормального виховання.\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] Данііїл є малолітньою дитиною , якому на час розгляду справи не виповнилос ще два повних роки. Дитина постійно проживає разом з матір'ю, з урахування досягнутого віку емоційно ближча до матері,\~\~яка проявляє щоденну\~\~увагу і турботу до неї. З позивачами бачився останній раз в липні 2016 року, отже в силу віку об'єктивно не може їх памятати та сприймати як близьких і рідних людей одразу. Як встановлено в суді та не заперечувалося сторонами по справі, між ними виникли конфліктні стосунки на ґрунті грошових зобов'язань батька дитини по утриманню колишньої дружини та сина, які призвели до спірних питань щодо участі позивачів у спілкуванні та вихованні онука. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків, баби та діда має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з них, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з бабою та дідом , що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань\~Сімейного кодексу України\~є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. З викладеного випливає, що батьківські права, а також інших членів сімї та родичів не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, їх поведінка повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до\~ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства"\~контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. З пояснень позивачів вбачається, що вони прагнуть приймати участь у вихованні свого онука та створювати для нього необхідні умови щодо його розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку. Отже спілкування дитини з бабою та дідом не суперечить його інтересам. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні з онуком обгрунтовані та підлягають задоволенню. Виходячи з вимог\~ст. 159 СК України\~вбачається, що метою регулювання та судового захисту одного із батьків, який проживає окремо, є саме визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичних чи систематичних побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо, місце та час їхнього спілкування. Як встановлено вище, дитина проживає разом з матір'ю за домовленістю сторін. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги вік дитини, особливості її розвитку та відпочинку, суд вважає за доцільне , виходячи насамперед з інтересів дитини, визначити способи участі у спілкуванні та вихованні позивачів з онуком шляхом побачень кожної першої та третьої суботи місяця з 15.00 год. до 18.00 год. у присутності матері, в тому числі і за місцем проживання чи перебування дитини, а також шляхом зобов'язання відповідачки надати можливість бабі та діду бачитися з онуком у день його народження незалежно від графіку . При цьому суд вважає за необхідне надати право сторонам змінювати порядок побачень з неповнолітнім Даніілом за їх взаємною згодою. Щодо позовних вимог в подальшому мати можливість брати дитину разом з іншими онуками на вихідні дні до себе і в літній час на тиждень для оздоровлення на море за попередньою домовленістю то в їх задоволенні слід відмовити , оскільки неможливо на теперішній час визначити можливість дитини в подальшому перебувати тривалий час без матері та його стосунки з позивачами. Суд не вбачає підстав і для задоволення інших вимог позивачів в частині забезпечення необмеженого спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв'язку - оскільки встановлення судом вищезазначених способів участі у вихованні дитини є достатнім способом захисту прав позивачів на участь у вихованні онука та особисте спілкування з ним з огляду на його малолітній вік, що ніяким чином не перешкоджає такому додатковому спілкуванню за бажанням як самої дитини, так і її батьків. Немає передбачених законом підстав і для задоволення вимог позову про зобов'язання відповідачки повідомляти позивачів на наступний день після настання певних змін у місці перебування та навчання дитини. За такого, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: partial