Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення банківського вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем 25 лютого 2014 року було укладено договір № 21832-45.8 банківського вкладу в іноземній валюті "Весняний пролісок 2014", на підставі якого банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 45 000 дол. США, строком до 26.05.2014 року з процентною ставкою у розмірі 10,5% річних. Зазначив, що на сьогоднішній день строк повернення вкладів та процентів по ним минув, однак банк кошти йому не виплатив та на його листи відповіді не надав. Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на вищевикладені обставини та ст. 1060 ЦК України, позивач просив стягнути з ПАТ "Банк "Київська Русь" на свою користь суму депозитного вкладу у розмірі 45 000 дол. США, проценти за договором у сумі 3 883, 57 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 51 284 грн. 91 коп., 3% річних - 6 753 грн. 51 коп., інфляційні витрати у сумі 41 375 грн. 25 коп. та судові витрати. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та позов задовольнити (а.с. 57). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 19.03.2015 року у ПАТ "Банк "Київська Русь" введено тимчасову адміністрацію (а.с. 54). Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №21832-45.8 банківського вкладу в іноземній валюті "Весняний пролісок 2014" ( а.с. 8). Відповідно до п. 1.1.-1.4. даного договору банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти в формі депозитного вкладу у сумі 45 000 дол. США, строком до 26.05.2014 року з процентною ставкою у розмірі 10,5% річних. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунок ПАТ "Банк "Київська Русь", що підтверджується квитанцією від 25.02.2014 року (а.с. 9). У зв'язку з неповерненням суми вкладу та процентів у строк закінчення дії договору, позивач направив відповідачу листа з проханням повернути кошти по договору банківського вкладу (а.с. 10), однак як зазначив позивач у позовній заяві, відповіді на даний лист від банку він не отримав. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати слугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї. У ч. 2 ст. 1060 ЦК України вказано, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. З огляду на те, що депозитний вклад повернутий позивачу не був, в силу вимог ст. ст. 526, 1058, 1060 ЦК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 45 000 дол. США. Крім того, за умовами депозитного договору, Банк зобов'язався сплатити вкладнику нараховані відсотки в розмірі 10, 5% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ч.1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Як вбачається з правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13 зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За таких обставин, стягненню з ПАТ "Банк "Київська Русь" на користь позивача підлягає також сума процентів у розмірі 3 883,57 дол. США за період з лютого 2014 року по 22 грудня 2014 року. Щодо стягнення банківського вкладу та відсотків у доларах США суд виходив з наступного. Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону виплати коштів за вкладами вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. За таких обставин, з відповідача підлягає стягнення банківського вкладу у розмірі 1 052 550 грн. 00 коп., що станом на день запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Банк "Київська Русь" 19 березня 2015 року згідно курсу НБУ еквівалентно 45 000 дол. США, та заборгованість по відсоткам у розмірі 90 836 грн. 70 коп., що станом на день запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Банк "Київська Русь" згідно курсу НБУ еквівалентно 3 883, 57 дол. США. Щодо позовних вимог про стягнення пені та 3 проценти річних суд виходив з наступного. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Вдповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, Банк не виконав свої зобов'язання відповідно до умов договору банківського вкладу, то з нього на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 51 284 грн. 91 коп. та 3% річних у розмірі 6 753 грн. 51 коп. за період з 26.05.2014 року по 13.10.2014 року у гривневому еквіваленті як просить позивач, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладену в рішенні № 6-39цс13. Розрахунок пені та 3% річних доданий позивачем до позовної заяви (а.с. 12-13). Суд не бере до уваги заперечення відповідача про те, що не здійснюється нарахування неустойки та інших фінансових санкцій під час тимчасової адміністрації, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Позивач просить стягнути пеню та 3 % річних, розраховуючи період прострочення до 13 жовтня 2014 року, тобто до ведення тимчасової адміністрації, а обмеження визначені вказаною нормою Закону встановлені під час її дії. Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми індексу інфляції, то в цій частині слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Інфляція це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519. Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Тобто, за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України гривні. Як вбачається з договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року між сторонами виникли зобов'язання в іноземній валюті, а тому індекс інфляції до суми банківського вкладу враховуватися не може. Доводи відповідача про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу ще у липні 2014 року, а введення тимчасової адміністрації відбулось 19 березня 2015 року. Таким чином, строк виконання зобов'язань за договором банківського вкладу позивача закінчився ще до початку введення в банк тимчасової адміністрації, а тому норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин. Отже, з огляду на вищезазначені норми, вбачається правомірність звернення до суду з такими вимогами позивача у період запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь». На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а з відповідача слід стягнути на користь позивача суму депозитного вкладу у розмірі 45 000 дол. США, проценти за договором у сумі 3 883, 57 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 51 284 грн. 91 коп., 3% річних - 6 753 грн. 51 коп. Крім того, відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: partial