Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

позивач 24 червня 2015 року звернувся до суду з позовом про захист прав споживача та визнання договору нікчемним, вказавши, що в 2007 році для отримання стипендії за заявою він відкрив поточний рахунок в КБ «Приватбанк», для обслуговування даного рахунку була надана карта для виплат, карта для отримання стипендії, разом с карткою для виплат йому була видана кредитна карта, з встановленим кредитним лімітом 700 грн. 22 травня 2010 року він закрив кредитну картку та кредитом більше не користувався. В березні 2012 року під час працевлаштування в КП «Криворіжтепломережа» на посаду майстра, для отримання заробітної плати ним було відкрито поточний рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» та до зарплатної карти знов була видана кредитна карта «Універсальна». На його заперечення проти отримання кредитної карти, співробітниця VIP-відділення КБ «Приватбанк» пояснила, що в банку проходить пакетна видача зарплатних карт. В цей пакет входить: зарплатна картка; кредитна карта «Універсальна», яка служить інструментом для активації зарплатної картки; послуга накопичення «Скарбничка» та при небажанні користуватися кредитним лімітом на карті Універсальна її можуть оформити з кредитним лімітом рівним 0, але в цьому випадку він, як клієнт банку не зможе скористатися низкою додаткових послуг від банку. Він погодися на такі умови, а саме на те, щоб на кредитній картці «Універсальна» № [NUMBER] було встановлено нульовий кредитний ліміт. Оскільки кредитний ліміт був нульовим, то він, як клієнт банку мав можливість користуватися лише власними коштами, які знаходились на рахунку зарплатної карти. 9 серпня 2013 року невстановлена особа з його кредитної карти «Універсальна» № 1537308098248 зняла кошти в розмірі 14000 грн. За даним фактом 14.08.2013 року Довгинцівським РВ КМУ було розпочато досудове розслідування та внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013040720003032 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, розслідування на даний час ще триває. Також по даному факту ним була написана заява до служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з наданням роз'яснення на підставі чого йому збільшено кредитний ліміт, однак відповіді щодо цього він не отримав, однак банк зазначив, що вся відповідальність лежить на ньому. Згодом на його адресу та адресу його батьків з ПАТ КБ «Приватбанк» стали надходити листи, зі змісту яких він дізнався, що в нього є кредитний договір № SAMDN40000012507092 від 24.03.2007 року. Але ніяких кредитних договорів з ПАТ КБ «Приватбанк» він ніколи не укладав. На його звернення до банку надати копію вказаного договору йому відповіли відмовою. Направлення йому досудової вимоги з Департаменту по роботі з проблемними кредитами Служби безпеки ПАТ «ПриватБанк», в якій зазначено, що він шахрай, та штамп «Передано до ВДВС МЮ України для примусового виконання кредитного зобов'язання по справі №0078», а на титульній стороні листа зазначено великими червоними літерами «БОРГОВА ВИМОГА» - є прямим доказом агресивної підприємницької практики, оскільки ЗУ «Про захист прав споживача» встановлено, що колекторська діяльність, що здійснюється структурними підрозділами банків, та містить ознаки підприємницької практики, яка вводить споживача в оману або є агресивною забороняється. Перелік агресивних форм підприємницької практики, та таких, що вводять в оману, встановлений статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не є вичерпним. З вищенаведеного слідує, що кредитний договір № SAMDN40000012507092 від 24.03.2007 року, укладений з недодержанням письмової форми, тому є нікчемним. Позивач просить визнати кредитний договір № SAMDN40000012507092 від 24.03.2007 року нікчемним і застосувати наслідки нікчемності правочину. 24 листопада 2015 року позивач заявлені вимоги уточнив, просив визнати кредитний договір № SAMDN40000012507092 від 24.03.2007 року недійсним. Доповнив, що в березні 2012 року, тобто через 5 років після підписання заяви SAMDN40000012507097 від 24.03.2007 року, для отримання заробітної плати ним було відкрито поточний (дебетовий ) рахунок в ПАТ КБ «ІІриватбанк» та до зарплатної карти була видана нова кредитна карта «Універсальна» за [NUMBER], на якій за його наполяганням було встановлено нульовий кредитний ліміт, ніякої заяви чи договору на отримання цієї карти в 2012 році він не писав та ніякі умови про надання банківських послуг і тарифи не підписував. 05.08.2013 році з кредитної карти «Універсальна» [NUMBER] на картковий рахунок № [NUMBER] (цей рахунок було відкрито для отримання заробітної плати, та саме цю карту він відправив потенційному роботодавцю до Харкова) була переведена сума в розмірі 14420 три. 10 копійок та з цього ж рахунку була знята невідомою особою в банкоматі 6898324 в торгівельному домі «Анна» в місті Суми по вул. Інтернаціоналістів,18. Інформацію щодо кредитних рахунків він нікому не передавав. Дослідивши та проаналізувавши інформацію в програмному комплексі «Приват24», він встановив, що 17.07.2012 року йому було збільшено кредитний ліміт до 2000 грн., 25.12.2012 року збільшено кредитний ліміт до 5000 грн., а 02.07.2013 році кредитний ліміт становив вже 15000 грн., на кредитній картці № [NUMBER], строк дії якої сплинув у серпні 2008 року, хоча він не писав ніяких заяв на отримання кредиту тим паче на збільшення кредитного ліміту. Точно такі ж суми були відображені і на кредитній картці «Універсальна» [NUMBER], на якій станом на березень 2012 року було встановлено нульовий кредитний ліміт, а 05.08.2013 року невстановлена особа зняла з неї кошти. Крім того в програмному комплексі «Приват24» зазначено, що карта № [NUMBER] та карта [NUMBER] - карта не активна (заблокована чи прострочена). Отже як можна було перерахувати кошти з не активної карти на зарплатну карту № [NUMBER] на даний час займається слідство, відкритому за його заявою. Що стосується зави відповідача про застосування строку позовної давності, то про порушене своє право він дізнався 05.08.2013 р., про захист своїх прав звернувся 24.06.2015 року, тобто в 2013 році він дізнався про існування кредитного договору. Відповідач наполягає, що підписавши заяву №SAMDN400000125070 року він приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», що разом із заявою складають договір банківського №SAMDN40000012507097 від 24.03.2007 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. В заяві від 24.03.2007 року дійсно стоїть його підпис, а під довідкою та умовами його підпису не має. Твердження відповідача, що він був ознайомлений з цим правилами є безпідставними, оскільки посилання у заяві на Умови та правила надання послуг, тарифи банка, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування, не є дотриманням письмової форми правочину, оскільки позивач і відповідач не обмінялися зазначеними документами в момент укладення договору і на цих документах відсутні власноручні підписи сторін. Відповідач не надав до суду будь-які докази, які б підтверджували, що саме ці Умови він розумів, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент укладення заяви, а саме 24.03.2007 році. Оскільки починаючи з 2007року та по 2015 ці правила могли змінюватись. Крім того, в наданій йому копії виписки по особовому рахунку № [NUMBER] від вересня місяця 2014 року, в преамбулі виписки стоїть інформація про референс договору № SAMN11000078349760, а референс - це ссилка на договір за № SAMN11000078349760, а отже з цього виходить, що був інший договір, який він не підписував. Тобто, з зазначеного слідує, що відповідач надаючи банківські послуги - відкриття дебетових карт для отримання стипендії у 2007 р. та для отримання заробітної плати у 2012 році, нав'язує додаткові послуги - кредитні за договором приєднання, умови якого встановлені відповідачем у формулярах та стандартних форматі який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Такий стан відносин містить загрозу для особи, яка приєднується до договору, адже вона, будучи позбавлена можливості впливати на зміст договору не лише на стадії його укладення (коли вона приймає рішення про вступ до правовідносин саме на цих умовах), а й в подальшому, під час виконання сторонами своїх договірних прав та обов'язків, що виключає можливість різного роду зловживань другою стороною (а.с. 47-50). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених в позові, наполягали на задоволенні вимог в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали з підстав, викладених в запереченнях (а.с. 36,40). Вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір №SAMDN40000012507097, відповідно до якої він 07.02.2008 р. отримав платіжну картку на яку банком встановлено кредитний ліміт в сумі 700,00 грн. (а.с. 27) Згідно витягу з кримінального провадження № 12013040720003032 від 19.08.2014 р., 15.08.2013 р. до чергової частини Довгинцівського РВ КМУ від [PERSON] надійшло повідомлення про те, що 09.08.2013 року приблизно о 17-00 годин невстановлена особа зняла з кредитної картки «ПриватБанк» № [NUMBER] кошти в сумі 14 000 гривень. Обернувши викрадене на свою користь з місця скоєння злочину зникла, чим заподіяла останній майнового збитку на вищевказану суму (а.с.10). Постановою про визначення місця проведення досудового розслідування від 13 квітня 2016 р., винесеної прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 1 Неклесою Ю.І. встановлено, що відповідно до виписки руху грошових коштів по банківському рахунку № [NUMBER] встановлено, що грошові кошти у розмірі 13930 гривень перераховані невстановленою особою з банківського рахунку № [NUMBER], який належить потерпілому [PERSON], надійшли на рахунок № [NUMBER] 05.08.2013 р. о 11:58:04. Після чого невстановлена особа в період часу з 12:26 год. по 00:00 год. 05.08.2013 р. зняла вказані грошові кошти у розмірі 13900 гривень, використовуючи банкомати ПАТ КБ «ПриватБанк», розташовані за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, буд. 18, та просп. М. Лушпи, 22, тим самим незаконно заволоділа шляхом обману грошовим коштами потерпілого [PERSON]Матеріали кримінального провадження направлені за юрисдикцією до прокуратури Сумської області для подальшого направлення до СВ Сумського відділу поліції ГУ Національної поліції в Сумській області для проведення розслідування (а.с. 107). Згідно повідомлення першого заступника керівника Сумської місцевої прокуратури від 06.05.2016 р., 29.04.2016 р. матеріали кримінального провадження отримані Сумською місцевою прокуратурою, досудове розслідування доручено слідчому Сумського ВП (а.с.108). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із матеріалів справи вбачається, що укладений сторонами кредитний договір підписаний сторонами без застережень, при цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, позивач підписав договір власноручно, його волевиявлення було вільним, відповідало внутрішній волі і було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором. В абзаці 3 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Посилання позивача на порушення банком ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" не можна прийняти до уваги, оскільки на момент підписання позивачем кредитного договору зазначена стаття визначала гарантований рівень споживання, а Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" був прийнятий 22.09.2011 року, і станом на 2007 р. не діяв. З цих же підстав не можна прийняти до уваги і посилання позивача на рішення Конституційного Суду України № 15-рп/11 від 10 листопада 2011 року, яке було прийнято значно пізніше, ніж укладено кредитний договір. За таких обставин посилання суду на Закон України «Про захист прав споживачів» в повному тексті та вимог цього закону в редакції на час розгляду справи до кредитного договору який укладено 24 березня 2007 року буде порушувати статтю 58 Конституції України, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до укладеного кредитного договору тільки з 10 листопада 2011 року після ухвалення Конституційним судом рішення №15-рп/2011. Зняття грошових коштів невстановленою слідством особою з платіжної картки «Універсальна», яка належала позивачу, не знімає з нього відповідальності за наявні на картці грошові кошти та не являється підставою для визнання правочину (кредитного договору) недійсним.

Outcome: dismissed