Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 26 044,84 грн., яка заподіяна внаслідок ДТП, що мала місце 11.03.2017 року з вини водія відповідача - [PERSON], а також відшкодування витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 1500,00 грн. Позов мотивує тим, що 11.03.2017 року о 13-50 год. на Дарницькій площі у м. Києві, водій [PERSON], керуючи тролейбусом "Богдан 901.10", д.н.з. [NUMBER], під час руху не дотрималась безпечного інтервалу, в результаті чого сталось зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Внаслідок зіткнення автомобілю Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER], завдано технічні пошкодження та матеріального збитку, який згідно із висновком №204/3-17 від 27.03.2017 року становить 26044,84 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Також, позивачем було додатково понесені витрати, пов'язані з оплатою експертизи визначення матеріальних збитків в наслідок пошкодження автомобіля, що становить 1500,00 грн. На підставі протоколу повторно автоматичного розподілу від 10.10.2017 р. вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Ларіонової Н.М. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що представник КП «Київпастранс» не був повідомлений належним чином про огляд автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER]. Позивачем не визначено реальну вартість виконавних робіт по відновленню пошкодженого автомобіля. Крім того, вимога про відшкодування витрат на проведення оцінки матеріального збитку завданого транспортному засобу є необгрунтованою, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів, що підтверджували обсяг виконаних робіт суб"єктом оціночної діяльності відповідно до п.4.2 договору від 20.03.2017 року. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 11.03.2017 року о 13-50 год. на Дарницькій площі у м. Києві, водій [PERSON], керуючи тролейбусом "Богдан 901.10", д.н.з. [NUMBER], під час руху не дотрималась безпечного інтервалу, в результаті чого сталось зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 13.1 ПДР України. Позивач [PERSON] є власником автомобіля марки Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER], який було пошкоджено у зазначеному вище ДТП. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2017 року [PERSON] визнано винною у скоєнні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, яке виразилося у порушенні вимог ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт завдання матеріальної шкоди позивачу водієм тролейбуса "Богдан 901.10", д.н.з. [NUMBER], є встановленим і доказуванню не підлягає. В судовому засіданні достовірно встановлено, що ДТП, внаслідок якої 11.03.2017 року пошкоджено автомобіль позивача, сталася під час перебування водієм [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем та виконання нею своїх службових обов'язків. Частиною 2 статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, тимчасовим, сезонним, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що КП «Київпастранс» є особою відповідальною за заподіяну позивачам матеріальну шкоду. Відповідно до ст.1 п.1.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб відповідача не підлягає страхуванню. Тому правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. На підставі ст.22 ЦК України позивач, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому в зазначеній статті конкретизується перелік збитків, які мають бути обов'язково відшкодовані виною особою у разі їх завдання, а саме: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №204/3-17 від 27.03.2017 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER], становить 26044,84 грн. Згідно з наданими документами, зазначене дослідження проведене особою, що відповідно до діючого законодавства має право на складання звіту товарознавчого дослідження, та підстав ставити під сумнів висновки, в т.ч. і встановлення розміру шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, викладені спеціалістом, у суду не має. Висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №204/3-17 від 27.03.2017 року відповідно до ст. 64 ЦПК України є письмовим доказом, відповідно до ст.ст.58, 59 ЦПК України є належним та допустимим доказом, у суду не має підстав ставити під сумнів встановлений даними доказами розмір матеріальної шкоди, в зв'язку з чим суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача. Приписами ч. 1 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. На спростування доводів сторони позивача стороною відповідача не надано іншого документа на підтвердження розміру матеріальної шкоди в зв'язку з пошкодженням автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER]. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в результаті пошкодження власності позивача, що сталося внаслідок ДТП, яка мала місце 11.03.2017 року, позивачу заподіяна матеріальна шкода в розмірі 26 044,84 грн. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в цій частині підлягають задоволенню. Позовна вимога про відшкодування витрат в розмірі 1 500,0 грн. на проведення оцінки матеріального збитку завданого транспортному засобу є необгрунтованою, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження сплати даної суми, а тому задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигладя спалченого позивачем за подачу позолсу судового збору в розмірі 640,0 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 1166, 1172 ЦК України,

Outcome: approved