Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

ТОВ «Ірина-2» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2013 року з відповідача [PERSON] на користь ПП «Ірина-2» стягнуто 34000 грн. у відшкодування заподіяних збитків. ТОВ «Ірина-2» є правонаступником прав та обов`язків ПП «Ірина-2». Станом на день звернення з позовом до суду відповідач кошти позивачу не повернула, а отже на підставі ст. 625 ЦК України позивач має право на отримання інфляційних втрат та 3% річних за період користування відповідачем коштами підприємства. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Ірина-2» інфляційні втрати в розмірі 6891,96 грн., 3% річних в розмірі 2932 грн. та пеню в сумі 34639,43 грн., разом 44 463,39 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена своєчасно належним чином. За відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст.. 279 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи в повному обсязі суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно наказу № 5 від 13.01.2011 р. по ПП "Ірина-2"провізор [PERSON] була прийнята на роботу в аптеку № 10 на посаду завідувача. [PERSON] був прийнятий на роботу в аптеку № 10 на посаду фармацевта. 01.03.2010 р. між ПП "Ірина-2"в особі керівника підприємства [PERSON] та членами трудового колективу в особі [PERSON] було укладено договір про колективну(бригадну) матеріальну відповідальність згідно якого колектив(бригада) взяли на себе колективну(бригадну) матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання майна та інших цінностей переданих йому для реалізації, а власник зобов`язався створити колективу(бригаді) умови, необхідні для належного виконання прийнятих за договором зобов`язань. 10.08.2011 р. інвентаризійною комісією ПП "Ірина-2"було встановлено, що товарно-матеріальні цінності в аптеці відсутні, на момент ревізії залишок товару по аптеці складає 97310,12 грн. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 27 лютого 2013 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь приватного підприємства "Ірина-2 солідарно 41 310,12 грн. матеріальної шкоди. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов`язання виникають і із завдання шкоди. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу. У разі виникнення спору щодо відшкодування шкоди та вирішення його у судовому порядку, визначення конкретного розміру шкоди, тобто грошового зобов`язання, здійснюється судом у порядку, передбаченому, у разі, якщо позивачем є фізична особа, ЦПК України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Саме такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання відповідача, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі №918/329/16 та є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі. Згідно розрахунку позивач просить стягнути компенсацію за період з 12 липня 2018 р. по 01 вересня 2019 року. Відповідачем проведені виплати 17.07.2019 р в сумі 176,58 грн та 18.09.2019 р - 242,42 грн. Таким чином інфляційне збільшення за період з 12.07. 2018 р. по 17.07.2019 р. становить: (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) = 1.08363191. Інфляційне збільшення: 41 310,12 x 1.08363191 - 41 310,12 = 3 454,84 грн. За період з 18.07. 2019 р по 01.09.2019 р індекс інфляції становив 0.99700000 . Таким чином позивач має право на стягнення компенсації у зв`язку з інфляційним знеціненням коштів в розмірі 3 454,84 грн. 3% річних від простроченої суми з 12.07. 2018 р. по 17.07.2019 р. складає 371 днів = 41 310,12 x 3 % x 371 : 365 : 100 = 1 259,68 грн. 3% річних від простроченої суми з 18.07.2019 р по 01.09.2019 р : 41 133,54 x 3 % x 46 : 365 : 100=155,52 грн. Таким чином позивач має право на стягнення компенсації за несвоєчасне відшкодування збитків становить 1 259,68 грн. + 155,52 грн. = 1415,20 грн. При цьому суд нараховує інфляційні втрати та 3% річних на суму заборгованості, яка визначена рішенням суду, оскільки відсотки на відсотки не нараховуються, а кошти, які сплачені боржником, зараховуються в першу чергу на погашення суми заборгованості. Щодо позовних вимог про стягнення пені суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Зміст ст. 625 ЦК України, орієнтує на компенсаційний, а не на штрафний характер, інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. А тому інфляційні нарахування та 3% річних не є неустойкою в розумінні положень ст. 549 ЦК України, нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ даними правовідносинами не передбачено. Враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 3 454,84 грн +1415,20 грн =4870,04 грн. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог (10,95%) в сумі 210,41 грн.

Outcome: partial