Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

В липні 2021 року позивач [PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЛВК - МІЛК» (далі - «Відповідач») про визнання договору дійсним. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 14.02.2017 року між ТОВ "ЛВК-МІЛК" та [PERSON] укладено договір про оренду транспортного засобу від 14.02.2017 року (надалі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору - Орендодавець передає Орендарю в строкове платне користування транспортний засіб - марки ГАЗ 2705, ТИП ТЗ-вантажопасажирський-с, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, фіолетового кольору, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] (надалі - транспортний засіб) для використання в господарській діяльності підприємства, а Орендар приймає автомобіль та оплачує його використання. Позивач і Відповідач (сторони - Договору) домовилися щодо усіх істотних умов Договору, та в подальшому, відбулося повне виконання Договору (оплата послуг за Договором здійснена в повному обсязі, податки з доходів Орендодавця сплачені та ін.), але Відповідач ухилився від нотаріального посвідчення Договору. Весь час оренди ТОВ "ЛВК-МІЛК" використовувало транспортний засіб в своїй господарській діяльності. Йому стало відомо, що ДПС у Київській області на ТОВ "ЛВК-МІЛК" було проведено перевірку, і на думку податківці, вищевказаний договір оренди транспортного засобу є нікчемним, що не породжують правових наслідків, що в подальшому може слугувати приводом для повернення нами отриманих орендних платежів. Згідно листа Відповідача - договір оренди транспортного засобу не підлягає нотаріальному посвідченню, так як вони вже виконані, а також, посвідчення договору здійснюється у дату підписання, тому «заднім» числом, це не можливо. Таким чином, сторони втратили можливість нотаріально посвідчити правочин. Просив суд визнати дійсним договір про оренду транспортного засобу від 14.02.2017 року, укладений між ТОВ "ЛВК-МІЛК" та [PERSON] ( а. с. 1). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 11 ). Ухвалою судді від 29 грудня 2020 року позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК - МІЛК» про визнання договору дійсним була залишена без руху ( а. с. 15-17 ). 20 липня 2021 року за вх. № 33585 судом отримано супровідний лист ( а. с. 20 ) та договір про надання правової допомоги від 25.06.2021 року ( а. с. 21 ) на виконання ухвали суду 29.12.2020 року. Ухвалою судді від 22 липня прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК - МІЛК» про визнання договору дійсним. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 22 вересня 2021 року ( а. с. 23-24 ). 22 вересня 2021 року за вх. № 44424 судом отримано додаткові пояснення ( відзив ), в якому підтвердили, що дійсно був укладений договір про оренду транспортного засобу, відбулося повне виконання вказаного договору. Проти задоволення позову не заперечує та визнає позовні вимоги ( а. с. 34 ). Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.11.2021 року ( а. с. 41-42 ). В судове засідання позивач не з`явився, 01.11.2021 року за вх. № 50520 судом отримано клопотання, яке підписано представником позивача - адвокатом Іщенко Ю.А., в якому просила розгляд справи проводити без їхньої участі, позов підтримують в повному обсязі. В судове засідання відповідач ТОВ «ЛВК - МІЛК» свого представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. Засобами поштового зв`язку на адресу суду були направлені додаткові пояснення по справі, в яких представник відповідача - адвокат Сініченко І.С. зазначив, що проти задоволення позову не заперечує та визнає позовні вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 14.02.2017 року між ТОВ "ЛВК-МІЛК" та [PERSON] укладено договір про оренду транспортного засобу від 14.02.2017 року (надалі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору - Орендодавець передає Орендарю в строкове платне користування транспортний засіб - марки ГАЗ 2705, ТИП ТЗ-вантажопасажирський-с, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, фіолетового кольору, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] (надалі - транспортний засіб) для використання в господарській діяльності підприємства, а Орендар приймає автомобіль та оплачує його використання ( а. с. 2 ). Факт передачі транспортного засобу сторони оформили актом приймання-передачі транспортного засобу від 14.02.2017 року, що підтверджується копією, яка міститься в матеріалах справи ( а.с.3). Позивач і Відповідач (сторони - Договору) домовилися щодо усіх істотних умов Договору, та в подальшому, відбулося повне виконання Договору (оплата послуг за Договором здійснена в повному обсязі, податки з доходів Орендодавця сплачені та ін.), що підтверджується доданими з боку відповідача платіжними дорученнями, але Відповідач ухилився від нотаріального посвідчення Договору. Звертаючись до суду з вказаним позовом, [PERSON] наголосив, що йому стало відомо, що ДПС у Київській області на ТОВ "ЛВК-МІЛК" було проведено перевірку, і на думку податківців, вищевказаний договір оренди транспортного засобу є нікчемним, що не породжують правових наслідків, що в подальшому може слугувати приводом для повернення ним отриманих орендних платежів, тому вважає, що такий договір повинен бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до положень ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто таким, недійсність якого встановлена законом і визнання якого недійсним судом не вимагається (ст.ст.215, 220 ЦК України). Правові наслідки нікчемності (недійсності) правочину передбачені ст.216 ЦК України. Відповідно до пункту 105 розділу 9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 03.03.2004 N 20/5, зареєстрованої у Мін`юсті України 3 березня 2004 року за N 283/8882, договори оренди автомобіля посвідчуються нотаріусами незалежно від місця їх реєстрації. При цьому нотаріус вимагає для огляду документ, що підтверджує право власності орендодавця на автомобіль. Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17. Згідно з п.13 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. за N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина третя статті 209, частина перша статті 203 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Звертаючись до суду з додатковими поясненнями ( відзивом ), відповідач не заперечував проти даного позову та визнає позов в повному обсязі, якщо на них не буде покладено судові витрати. За правилами ч.ч. 1. 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилався на те, що між сторонами був укладений договір оренди транспортного засобу, вже повністю виконані його умови, але відповідач ухилився від нотаріального посвідчення вищезазначеного договору, а наразі, відсутні можливості нотаріально посвідчити минулий договір. Проте, під час розгляду справи судом не встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору у порядку встановленому законом. Наведені вище висновки суду узгоджуються з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 125/1640/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 183/6571/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 637/203/19, у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц. При цьому, суд не приймає до уваги заяву представника відповідача про визнання позову, оскільки таке визнання суперечить вищенаведеним приписам матеріального права України. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 90 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату № 81370 від 25.06.2021 року ( а. с. 9 ). Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволено, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і судові витрати в розмірі 908 гривень, які були понесенні останнім при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed