Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 березня 2008 року між\~ ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 495/2008, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 50900 доларів США, з порядком повернення кредиту, який передбачений п.1.4. кредитного договору,\~ з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 02 березня 2028 року та щомісячною сплатою відсотків\~ за користування кредитними коштами в розмірі 12,89% річних. Порядок і строки повернення кредиту сторони визначили самим договором. \~Також\~ між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки на житлове приміщення, яке розташоване в м.Івано-Франківськ с.Крихівці вул. 16.Липня, 2а кв.16, площею 68,6 м2. Оскільки відповідачка перестала виконувати умови кредитного договору, то станом на 28 серпня 2015 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 27037,25 дол. США,\~що в гривневому еквіваленті становить 576354,81 грн. яка складається з суми боргу по тілу кредиту 24533,34 дол. США (522978,80 грн.), прострочених процентів за\~ користування кредитними коштами 2089,03 дол. США (44531,99 грн.) та пені в сумі 414,88\~ дол. США.(8844,02 грн.). Також зобовязання за вказаним договором забезпечено договорами поруки, укладеними з поручителями [PERSON], [PERSON], [PERSON], які відповідно до вимог ст.554 ЦК України є солідарними боржниками. Оскільки в добровільному порядку заборгованість перед банком відповідачі не погасили, просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ "Надра" в якому поставила питання про визнання недійсною умову кредитного договору №495/2008 від 06.03.2008 року про оплату комісії, що передбачена в абз.2 п.1.2 згаданого Кредитного договору. Заявлену вимогу мотивувала тим, що п.1.2 Кредитного договору передбачено, що кредит надається для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №97 від 06.03.2008 року, що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність двокімнатну квартиру в м. Івано-Франківську, с.Крихівці, вул.16 Липня, 2а/16 за програмою «Перше житло». Оплата комісії за розрахунки в рамках комплексу тарифних пакетів «Ласкаво просимо» в залежності від оформленого тарифного плану. Таким чином, кредитні кошти були надані у споживчих цілях, а тарифний пакет, який міститься у посиланні не є додатком до договору і жодним іншим пунктом договору можливість та розмір комісії не обумовлено. Згідно банківських виписок, які надані в ході судового розгляду, встановлено, що банк 06.03.2008 року стягнув при видачі кредиту 900 доларів комісії. Такі дії банку суперечать ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168. За змістом вказаних нормативних актів банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. З наведеного слідує, що законною є не будь-яка комісія, яка передбачена у кредитному договорі, а лише та, що відповідає певним умовам. Зокрема комісія повинна бути платою за конкретну послугу, тобто матеріальне або нематеріальне благо, яка надається банком позичальнику за замовленням останнього. А також кредитний договір має містити обґрунтований розрахунок комісії. Комісія, що згадується у даному кредитному договорі не відповідає зазначеним умовам, а тому представник відповідача просила визнати недійсною умову Кредитного договору № 495/2008 від 06.03.2008 року, що викладена у абз.2 п.1.2. договору. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] підтримала зустрічний позов [PERSON] Крім того, заявила що вимоги банку про стягнення заборгованості з поручителів не можуть бути задоволені з огляду на те, що кредитор, предявити позов до поручителя може у межах строку дії договору поруки протятого шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу в частині вимог про стягнення несплачених платежів або протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в частині вимог про стягнення прострочених і несплачених платежів та дострокового погашення кредиту. В даній ситуації банком не був встановлений новий строк для повернення кредиту, оскільки жодних вимог з визначенням нового строку виконання зобовязань по кредитному договору ні позичальник, ні поручителі не одержували. Тому в задоволенні вимоги до поручителів просила відмовити повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявлялися. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ "Надра" про визнання недійсною умови кредитного договору №495/2008 від 06.03.2008 року про оплату комісії слід задовольнити. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Цивільного кодексу України про кредитний договір. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~ глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Зокрема, ч.2 ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що між\~ ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 06 березня 2008 року укладено кредитний договір № 495/2008, відповідно до якого банк надав останній кредит в сумі 50900 доларів США, з порядком повернення кредиту, який передбачений п.1.4,\~ з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 02 березня 2028 року та щомісячною сплатою відсотків\~ за користування кредитними коштами в розмірі 12,89 % річних. Порядок і строки повернення кредиту сторони визначили самим договором.\~ Також\~ між банком та [PERSON] 06 березня 2008 року було укладено договір іпотеки № 539 на нерухоме майно - квартиру №16, яка придбана за кредитні кошти і розташована в с.Крихівці Івано-Франківської міської ради, вул. 16.Липня, 2а, загальною площею 68,6 м2 Відповідачка перестала виконувати умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 28 серпня 2015 року банком нарахована заборгованість по кредиту на загальну суму 27037,25 дол. США,\~що в гривневому еквіваленті становить 576354,81 грн. яка складається з суми боргу по тілу кредиту 24533,34 дол. США (522978,80 грн.), прострочених процентів за\~ користування кредитними коштами 2089,03 дол. США (44531,99 грн.) та пені в сумі 414,88\~ дол. США.(8844,02 грн.). Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення нарахованого банком боргу суд бере до уваги доводи, які викладені [PERSON] у зустрічній заяві. Зокрема, дослідивши умови кредитного договору суд вважає, що банком безпідставно при видачі кредиту було стягнуто з позичальника 900 дол.США комісії, оскільки ні розмір комісії, ні умови її сплати кредитним договором не обумовлені. У даному Кредитному договорі про можливість стягнення комісії згадано лише у абз.2 п.1.2 Кредитного договору. Зокрема зазначається, що кредит за цільовим призначенням використовується для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №97 від 06.03.2008 року, що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність двокімнатну квартиру в м. Івано-Франківську, с.Крихівці, вул.16 Липня, 2а/16 за програмою «Перше житло», а також для оплати комісії за розрахунки в рамках комплексу тарифних пакетів «Ласкаво просимо» в залежності від оформленого тарифного плану. Однак жодного посилання на конкретний тарифний пакет, як і на розмір комісії у подальшому тексті договору немає. Відтак суд вважає обґрунтованими посилання [PERSON] на ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 за змістом яких банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Оскільки розмір комісії безпосередньо ні договором, ні додатками до нього не визначений, то стягнення такої комісії не відповідає умовам договору та закону. Тому, суму заборгованості по тілу кредиту слід зменшити на 900 дол.США до 23633,34 дол.США (24533,34-900). Вирішуючи питання по вимозі банку про стягнення заборгованості з поручителів, суд виходить з таких міркувань. Зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено договорами поруки, укладеним 06.03.2008 року з поручителями [PERSON], [PERSON], [PERSON], які відповідно до вимог ст.554 ЦК України є солідарними боржниками з позичальником. Водночас, у договорах поруки у розділі 2 сторонами чітко обумовлено порядок виконна зобовязання Поручителями. Зокрема у п.2.1 передбачено, що Кердитор набуває права вимагати від Поручителя виконання зобов"язання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілом (або в тій чи іншій частині). П.2.2. передбачає, що поручитель зобовязаний виконати взяті на себе зобовязання по цьому Договору, не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання позичальником зобовязань і необхідності їх виконання Поручителем. У повідомленні, відповідно до п.2.3., повинно бути визначено розмір невиконаних зобовязань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, що необхідно сплатити. Повідомлення повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належно, якщо надіслане рекомендованим чин цінним листом чи надано особисто Поручителю. Однак вказаних вимог банк не дотримався, доказів направлення поручителям повідомлень з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому чи в частині суду не представив. Тому позовні вимоги банку до поручителів не ґрунтуються на договорі, є передчасними і задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 611, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial