Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою і просить постановити рішення, яким Договір поруки за № 140-014/ Zфпор-09 від 28 травня 2009 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" як кредитора, [PERSON] як боржником та нею - визнати недійсним. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, при цьому позивач суду пояснила, що 10 червня 2008 року між Калуським відділенням ТзОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 42750 доларів США з відсотковою ставкою 12 % річних за весь час фактичного користування кредитом, з кінцевим терміном повернення даного кредиту 09 червня 2038 року. Відповідно до даного договору був укладений також договір поруки між ТОВ "Укрпромбанк" [PERSON] та [PERSON]. На прохання [PERSON], 28 травня 2009 року вона звернулась в Івано-Франківське відділення ТОВ "Укрпромбанк" з метою внесення коштів по кредитному договору. Працівниками банку отримавши її паспорт та ідентифікаційний код, в подальшому надали для підпису якийсь документ. Повважавши, що це доручення банку на право внесення коштів на рахунок [PERSON], здійснила підписи в місцях вказаних працівником банку. Після цього надала кошти та отримала квитанцію про оплату. Через деякий час отримала досудову повістку про виклик в Калуський районний суд та позовну заяву, з якої їй стало відомо, що між ТОВ "Укрпромбанк" та нею було укладено договір поруки 28 травня 2009 року. Вважає, що з умовами кредитного договору не ознайомлена, копію договору поруки їй ніхто не надавав. На час укладення договору поруки їй виповнилось 57 років, тобто вона вже два роки перебувала на обліку в Пенсійному фонді України, як пенсіонер по віку, а з березня 2006 року їй встановлено третю групу інвалідності загального захворювання по вічно без переогляду. 30 червня 2010 року їй стало відомо, що було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь ПАТ "Дельта банк". Зміна кредитора є істотними умовами договору, про яку АТ "Дельта банк" в передбачено порядку не повідомив, що є порушенням договору поруки від 2009 року. Також, банк в односторонньому порядку змінив істотні умови кредитного договору внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] який діє на підставі довіреності від 22.09.2010 року подав суду письмові заперечення на позов, виклавши на обґрунтування заперечень свої доводи з посиланням на те, що 10 червня 2008 року між [PERSON] та ТОВ "Український промисловий банк" було укладено кредитний договір. В забезпечення виконання даного договору 28 травня 2009 року за № 140-014/ Zфпор-09 між ТОВ "Укрпромбанк" [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки. 30 червня 2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта банк" та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта банку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до якого ТОВ "Укрпромбанк" відступив, а АТ "Дельта банк" набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах, в тому числі по договору кредиту та договору поруки. Відповідно до п.3 договору поруки від 28 травня 2009 року встановлено солідарну відповідальність поручителя і боржника. Визнання договору поруки за договором банківського кредиту недійсним може бути засобом для подальшого ухилення сторін від виконання зобов'язань за кредитним договором. Сторонами договору поруки було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, зокрема і до припинення зобов'язань поручителя. Відповідно до п.10 оспорювального договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем. Підстави для визнання недійсного договору відповідно до умов кредитного договору та чинного законодавства відсутні. Посилання [PERSON] на те, що не була знайома з документами, які підписувала 28 травня 2009 року є безпідставними, оскільки на розгляді Галицького районного суду вже перебувала позовна заява про визнання недійсним договору поруки. Однак, ухвалою суду позовну заяву було залишено без розгляду. Законодавством України не передбачено обов'язку кредитора щодо надсилання повідомлення поручителю про заміну кредитора та не передбачено укладення додаткових угод до кредитного договору чи договору поруки у випадку заміни кредитора в зобов'язанні. Представник позивача також подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності по справі посилаючись на те, що перебіг позовної давності щодо визнання припиненим договору поруки від 28 травня 2009 року закінчився 28 травня 2012 року, так як позивач знала про порушення свого права, з моменту укладення кредитного договору та договору поруки. Однак, позивач звернулася до суду з позовом лише в грудні 2013 року, тобто строк позовної давності вже закінчився до дати звернення позивача до суду. В задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоч про день, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про причину своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши представлені доводи позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити. Згідно із ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Договір може бути укладено в будь-який час встановлений сторонами. В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тому, той довід позивача, що з умовами кредитного договору не ознайомлена, копію договору поруки їй ніхто не надавав, є підставою визнання поруки припиненою не заслуговують на увагу. З копії позовної заяви вбачається, що публічне акціонерне товариство "Дельта банк" 21 червня 2013 року звернулося до Калуського міського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 514747 грн.91 коп. в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Отже, підстав визнання договору поруки в даних правовідносинах банку та поручителя немає. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі ст.ст. 252 ч.1, 253 ч.1 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок. В силу ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставі, встановлених договором або законом. Термін дії договору поруки від 28 травня 2009 року за № 140-014/ Zфпор-09 зазначено в п.1 та п.2 до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов'язань боржника в рахунок виконання зобов'язань за основним договором в сумі та в її межах якої поручитель відповідає перед кредитором. Термін сплати основного зобов'язання по кредитному договору, як вже зазначалось вище встановлено до 09 червня 2038 року. Відповідно до ст. ст. 203, 204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законом. Однак, посилаючись на дану норму закону, позивач не надала належних доказів укладання саме таких правочинів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 цього ж кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Оцінюючи всі надані сторонами докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими і до задоволення не підлягають. На підставі вищевикладеного відповідно до ст. ст. 203, 215, 553, 554, 628 ЦК України,

Outcome: dismissed