Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Кредитна спілка«[PERSON] Ощадна Кредитна спілка» звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати Договір №133 від 05 травня 2998 року про внесення добровільного додаткового пайового внеску в сумі 94\~000 грн. укладений між КС «[PERSON] Ощадна Кредитна спілка» та [PERSON] недійсним та безгрошовим, мотивуючим тим, що згідно із заявою від 28.04.2005 року №2144 [PERSON]Г є членом КС «[PERSON] Ощадна Кредитна спілка». 05.05.2008 року відповідач уклала з кредитною спілкою Умови про залучення добровільного додаткового пайового членського внеску на суму 94\~000 грн. строком на 12 місяців. Пунктом 2.1. Умов було встановлено, що кредитна спілка за користування внеском нараховує відсотки в розмірі 25% річних та сплачує їх відповідачу. Пунктом 8 Умов сторони погодили, що в усіх випадках повернення внеску члену кредитної спілки виконується за умов виконання кредитною спілкою нормативу достатності капіталу. У разі невиконання кредитною спілкою зазначеного нормативу, строк повернення внеску переривається до моменту повного виконання кредитною спілкою вказаного нормативу. Відповідно до пункту 10 Умови набирають чинності з моменту підписання їх обома сторонами та діють до 05.05.2009 року. Додатком до Умов від 05.05.2009 року, Умови були пролонговані на необмежений строк з нарахуванням відсотків за весь час користування внеском. Разом з цим 05.05.2008 року між кредитною спілкою та відповідачем було помилково укладено Договір №133 про внесення добровільного пайового внеску. Відповідно до умов Договору №133 вони прийняли від відповідача добровільний додатковий пайовий внесок в сумі 94\~000 грн. строком на 12 місяців до 05.05.2009 року із нарахуванням 25% за користування внеском. У 2013 році відповідач звернулася до них з позовом про стягнення заборгованості за вкладом (депозитом), процентів, інфляційних збитків та моральної шкоди (за Договором №133). 16.04.2014 року за очним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги було задоволено. З метою оскарження даного рішення була подана апеляційна скарга, яка була задоволена частково. Протягом всього судового процесу представник кредитної спілки неодноразово наголошував на тому, що спірний договір було підписано помилково, а про його існування дізнався лише у судовому процесі. Також у своїх поясненнях представник вказував на те, що до 2007 року діяльність кредитної спілки регулювалась на підставі ліцензії, у звязку із чим між ними та членами кредитної спілки укладались тільки договори. Однак з 05.08.2007 року строк дії ліцензії на право кредитної спілки залучати внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки сплив, а кредитна спілка взагалі відмовилась від її використання у своїй діяльності. Оскільки між ними 05.05.2008 року було укладено не тільки Договір №133, а також Умова на однакову суму та на однакових умовах, а сума внеску в розмірі 94\~000 грн. зарахована на розрахунковий рахунок позивача за №4120 відповідно до Плану рахунків затвердженого внутрішнім наказом №29 від 27.12.2006 року «Про організацію бухгалтерського обліку та облікової політики кредитної спілки» з цільовим призначенням (добровільні додаткові пайові внески членів кредитної спілки), а отже кошти зараховані на рахунок позивача не могли бути предметом Договору №133, оскільки він є недійсним, а єдиною підставою для отримання коштів від члена кредитної спілки є Умова. За умовами Договору №133 не могли виникнути цивільно-правові відносини, оскільки кредитна спілка на час укладення Договору №133 не мала законних підстав для розміщення на своїх рахунках вкладів, та депозитів, що свідчить про те, що Договір №133 не міг бути виконаним належним чином, отже вважає даний договір недійсним. Також вважає Договір №133 безгрошовим, оскільки він не є виконаним. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року було встановлено, що укладений Договір №133 про внесення добровільного додаткового пайового членського внеску та Умови залучення добровільного пайового членського внеску від 05 травня 2008 року і Додатку до них єдиною цивільно-правовою угодою. Отже їх неможливо розглядати окремо один від одного. Також діюче законодавство не передбачає такого способу захисту, як визнання договору безгрошовим. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухав пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідач відповідно до копії паспорту змінила своє прізвище з "Гончарук" на "Грабовець". (а.с.74). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року встановлено, що [PERSON] з квітня 2005 року є членом КС «[PERSON] ощадна кредитна спілка». 05 травня 2008 року між нею та КС «[PERSON] ощадна кредитна спілка» укладено Договір про внесення добровільного додаткового пайового членського внеску №133. Відповідно до п.1.1 даного договору КС «[PERSON] ощадна кредитна спілка» прийняла від члена КС [PERSON] добровільний додатковий пайовий членський внесок в розмірі 94\~000 грн. на умовах строковості, зворотності і платності на строк 12 місяців, до 05 травня 2009 року, з нарахуванням процентів в розмірі 25%. В цей же день, тобто 05 травня 2008 року, КС «[PERSON] ощадна кредитна спілка» та [PERSON] підписали Умови залучення добровільного додаткового пайового членського внеску, яким визначено, що КС «[PERSON] ощадна кредитна спілка» прийняла від члена КС [PERSON] добровільний додатковий пайовий членський внесок в розмірі 94\~000 грн. на умовах строковості, зворотності і платності на строк 12 місяців, до 05 травня 2009 року, з нарахуванням процентів в розмірі 25%. 05 травня 2009 року КС «[PERSON] ощадна кредитна спілка» та [PERSON] підписали додаток до Умов залучення до добровільного пайового членського внеску твід 05 травня 2008 року, яким сторони домовились, що дія Умов залучення добровільного додаткового пайового членського внеску від 05 травня 2008 року подовжується на необмежений строк з нарахуванням відсотків за весь час користування внеском. Між сторонами 05 травня 2008 року дійсно був укладений договір про внесення добровільного додаткового пайового членського внеску №133. Виходячи з положень ст. ст. 626-629,631 ЦК України, укладений сторонами 05 травня 2008 року договір про внесення добровільного додаткового пайового членського внеску №133, є цивільно-правовою угодою, в якій сторони на власний розсуд визначили зміст їх прав та обовязків, які є обовязковими до виконання сторонами протягом строку, визначеного договором. Ці обставини відповідно до ч 3 ст.61 ЦПК України є преюденціальними. Відповідно до ч.ч. 3,5 ст. 3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов'язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах. Кредитна спілка діє на основі самофінансування, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності та виконання зобов'язань перед своїми членами, партнерами, державним та місцевими бюджетами. На момент укладання сторонами спірного договору частиною 4\~ст. 8 Закону України "Про кредитні спілки" було\~передбачено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Відповідно до ч 1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом не дійсним. На даний час ч 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» була виключена на підставі Закону України від 02.03.2015р. №222-VІІ. Відповідно до ч 1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У\~рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року\~№ 1-рп/99\~у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу. Відповідно до ч 3 ст.2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Таким чином, оскільки нова редакція Закону України «Про кредитні спілки» скасовує відповідальність позивача за неотримання ліцензії і фактично помякшує його становище, суд дійшов висновку, що в даному випадку наслідки ст. 257 ЦК України застосовані бути не можуть. Також спірний договір вже був предметом оцінювання суду апеляційної інстанції Що стосується вимог про визнання спірного договору безгрошовим то вони також не підлягають задоволенню, оскільки рішенням апеляційного суду вже було встановлено, що відповідач передала, а позивач прийняв від останньої суму внеску за договором про внесення добровільного додаткового пайового членського внеску від 05 травня 2008 року в розмірі 94\~000 грн. Окрім того, безгрошовість спірного договору, як реальної угоди, є підставою вважати цей договір не укладеним, а тому такий правочин не може бути визнано недійсним ( пункт 8\~Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). В задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed