Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів ПАТ "ВТБ БАНК", ТОВ "ФК "ГРОВІНГ СТЕЙТ", треті особи: ПАТ АКБ "АРКАДА", Приватний нотаріус КМНО Голій Людмила Ігорівна, Приватний нотаріус КМНО Гембарська Світлана Іванівна про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним. В якому просила визнати дійсним договір про відступлення права вимоги №150816-б-іп відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 593, виданий 15.08.2016, видавник: приватний нотаріус КМНО Голій М.І.; свідоцтво про передачу заяви боржнику, серія та номер: 807, виданий 30.09.2016, видавник: приватний нотаріус КМНО Гембарська С.І.; іпотечний договір №49138, серія та номер: приватний нотаріус КМНО, виданий 07.02.2006, видавник: приватний нотаріус КМНО Личина О.В. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 02.02.2006 року позивачка уклала договір №49138, на виконання якого внесла кошти в сумі 101748,29 грн. В забезпечення виконання даного кредитного договору 07.02.2006 року між ПАТ АКБ «Аркада» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №49138. Між ПАТ «АКБ «Аркада» та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений договір про відступлення прав за іпотечним договором №2/2011. На підставі договору №150816-іп відступлення права вимоги за договором іпотеки, право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано за ТОВ «ФК «Гровінг Стейт». Позивач вважає, що оспорювані правочини містять всі ознаки факторингу, оскільки сторонами недодержана передбачена законом форма правочину. Посилаючись на вимоги ст. 1078 ЦК України, вказувала, що сума грошової вимоги становить 234320,08 грн, з яких вона сплатила 220244,91 грн., таким чином сума грошової вимоги в спірному договорі в рази перевищує залишкову суму по сплаті кредиту. Разом з тим, в порушення ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» позивачці не направлялось жодного повідомлення від ТОВ «ФК «Гровінг Стейт». Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, на адресу суду електронне повідомлення №189 від 16.03.2017 року, яке зареєстровано 17.03.2017 року від представника [PERSON] про розгляд справи без участі позивача та представника. Представники відповідача ПАТ "ВТБ БАНК" надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, також подав до суду письмові заперечення якими проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на необгрунтованість та безпідставність позовних вимог. Представник відповідача ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» просив справу розглянути у його відсутність, та надав до суду письмові заперечення проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не надала доказів того, що оспорювані правочини порушують її права та не відповідають вимогам законодавства. Представник третьої особи ПАТ АКБ "АРКАДА» в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення. Треті особи: Приватний нотаріус КМНО Голій Л.І., Приватний нотаріус КМНО Гембарська С.І. в судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, з будь-якими заявами та клоптаннями до суду не звертались. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 07.02.2006 року між ПАТ АКБ «Аркада» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит від 07.02.2006 року №49138, відповідно до умов якого позивачці було надано кредитні кошти у сумі 263 534,03 грн. для інвестування в житлове будівництва, згідно договору про участь у Фонді фінансування будівництва №49138 від 02.02.2016 року, на строк до 01.02.2016 року та сплатою відсотків за його користування у розмірі 16,00% річних. В забезпечення виконання зобов'язань позивача за вказаним договором, 07.02.2006 року між ПАТ АКБ «Аркада» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 07.02.2006 року №49138, за умовами якого предметом іпотеки є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, а також сама квартира [ADDRESS], та буде збудована. Між ПАТ «АКБ «Аркада» та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений договір про відступлення прав за іпотечним договором №2/2011, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Личиною О.В., 21.03.2011 року, за реєстровим №1834. 15.08.2016 року між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір № 150816-б про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором №49138 від 07.02.2006 року, за яким новий кредитор отримав право грошової вимоги до [PERSON] Між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір № 150816-б-іп від 15.08.2016 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки №49138 від 07.02.2006 року. Як вбачається з інформацій довідки з Державного реєстру нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, квартира [ADDRESS], на праві власності належить ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» з 30.09.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. Зі змісту оспорюваних правочинів вбачається, що АКБ «Аркада» відступає ПАТ «ВТБ Банк», і він в свою чергу відступає ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» право вимоги за іпотечним договором, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому щодо погашення (сплати) заборгованості та інших платежів, які виникли на підставі укладеного кредитного договору, та право одержати задоволення всіх вимог, що випливають з умов кредитного договору та/або договору іпотеки за рахунок майна, що є предметом іпотеки. На думку позивача, укладені правочини про відстпуплення права вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмінність договору факторингу від інших подібних договорів, передбачає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, зокрема, щодо осіб, які можуть виступати фактором. Разом з тим, Цивільним Кодексом України визначені загальні положення про зобов'язання, в тому числі щодо сторін у зобов'язанні. Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Натомість, договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Отже, за своїм змістом договори про відступлення права вимоги від 21.03.2011 та 15.08.2016 років, укладений між відповідачами, встановлює зобов'язання нового кредитора щодо самостійного стягнення боргу за кредитним договором і не передбачає надання фінансових послуг під відступлення права грошової вимоги, а тому є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Доводи позивача про недодержання сторонами форми правочину про відступлення прав за іпотечним договором, яка передбачає повідомлення позивачку, суд не може взяти до уваги, оскільки це не перебачено чинним законодавством. Посилання позивача на порушення відповідачами вимог чинного законодавства при укладенні договору відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання оспорюваних договорів недійсним в розумінні ст. 203, 215 ЦК України, та про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed