Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Вказуючи на те, що відповідачі по справі являються зареєстрованими та проживають в квартирі [ADDRESS], з ними укладено договори на надання житлово-комунальних послуг, зокрема договір № 705 від 15 серпня 2003 року , мають відкритий особовий рахунок та виписану розрахункову книжку № [NUMBER], згідно чого повинна вноситися плата Диканському ККП за надання останніми житлово-комунальних послуг, в тому числі і за послуги теплопостачання, але оплату за дані послуги відповідачі проводять не в повному обсязі, в зв'язку з чим станом на 20 листопада 2017 року мається заборгованість в сумі 25 310 грн. 15 коп. Тому, Диканський ККП звернувся з позовом до суду та просить стягти з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за надані їм послуги з теплопостачання в сумі 25 310 грн. 15 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1684 грн. 00 коп. До початку розгляду справи по суті відповідач за первісним позовом [PERSON] до суду подав зустрічну позовну заяву до позивача - Диканського комбінату комунальних підприємств про визнання договору про надання послуг з теплопостачання таким, що втратив чинність та стягнення неправомірно отриманих коштів. В своєму зустрічному позові, позивач за зустрічним позовом [PERSON]. та його представник вказують , що у зв'язку зі змінами у законодавстві питання що до надання комунальних послуг були змінені поняття житло-комунальних послуг їх перелік та процедура надання. За вказаних обставин на думку відповідача за первісним позовом, [PERSON] і його представника діючий договір про надання послуг з теплопостачання повинен бути змінений і приведений до нових правових норм, але цього позивачем за первісним позовом зроблено не було. Жодних додаткових угод позивач за зустрічним позовом не підписував договір у новій редакції не укладалася. На думку позивача за зустрічним позовом та його представника Диканський ККП не мав права надавати послуги з централізованого опалення жовтня 2016 року - по березень 2017 року, бо відповідно до змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 26.04.2014 року постачальником електроенергії повинна бути (теплопостачальна організація) ч. 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Тому, Диканським КПК безпідставно здійснювалося нарахування плати та прийняття платежів за послуги централізованого опалення від мешканців багатоквартирних будинків. На думку позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника, виконавцем послуг з централізованого опалення в смт Диканька, відповідно до вимог законодавства є ПАТ "Укртрансгаз", а тому будь-які вимоги щодо стягнення можливої заборгованості за дані послуги можуть бути пред"явлені лише даною юридичною особою. Диканський ККП отримав безпідставно за опалювальний період 2016 - 2017 роки грошові кошти у сумі 2 508 грн., за отримане позивачам за зустрічним позовом теплопостачання його квартири , а тому позивач за зустрічним позовом та його представник вважають, що вказані кошти повинні бути повернуті гр. [PERSON] метою їх подальшої сплати ПАТ "Укртрансгаз". Ухвалою суду від 22 грудня 2017 року зустрічну позовну заяву було об"єднано з первісним позовом Диканського ККП для розгляду в одному провадженні. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримала повністю та просила його задоволити виходячи із змісту позовних вимог та пояснень даних нею в судовому засіданні, підтвердивши свої вимоги відповідними доказами, які є в матеріалах справи. При цьому, представник позивача за первісним позовом заперечувала проти зустрічних позовних вимог відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] вказуючи на те, що гр [PERSON] та його сім"я згідно укладеного договору № 705 від 15 серпня 2003 року про надання теплової енергії між ним та Диканським ККП кожного опалювального сезону до весни 2017 року отримував теплову енергію для опалення квартири. За весь час дії договору будь-яких скарг на неякісне надання послуг мешканців зазначеної вище квартири не надходило, оплата за отриману теплову енергію проводилася, тобто договір між сторонами виконувався. Плата за теплову енергію відповідачам нараховувалася відповідно до встановлених відповідно до закону норм. Також, відповідач [PERSON], як інвалід ІІ групи, ліквідатор аварії на ЧАЕС пільги від держави. Виходячи з наведеного представник позивача за первісним позовом вважає що відповідачі за первісним позовом зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони ними фактично користувалися. А можливий факт відсутності договору про надання послуг з теплопостачання не можне бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Відповідач [PERSON], та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог позивача, вважаючи їх безпідставними, а тому просили суд в задоволенні позову позивача відмовити в повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] і його представник підтримали в повному обсязі виходячи зі змісту вказаної зустрічної позовної заяви та пояснень даних ними в судовому засіданні. Крім цього позивач за зустрічним позовом [PERSON] в своєму запереченні на позов позивача за первісним позовом зазначив, що він як інвалід ІІ групи, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" має право на 100-процентну знижку плати за користування комунальними послугами. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунку плати за опалення становить 21 кв.м. опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає в житловому приміщення (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв.м. на сім"ю. Вважає, що надані йому знижки по оплаті за комунальні послуги обмежуються лише встановленими нормами опалювальної площі, що з розрахунку на його сім"ю становить 52,5 кв.м. (дві особи з правом на знижку), а тому він повинен сплачувати лише за 11,9 кв.м. опалювальної площі, решту повинна компенсувати держава. Також, в судовому засіданні відповідач по первісному позову [PERSON] не заперечував того факту, що саме позивач за первісним позовом, Диканський ККП надавав йому послуги з теплопостачання ( житлово - комунальні послуги) з 2003 року по весну 2017 року за які він сплачував частину коштів до Диканського ККП. Решту коштів за спожите ним та його сім"єю тепло для обігріву квартири сплачувало УСЗН Диканської райдержадміністрації, так як він є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалід війни. Будь - яких скарг від нього та членів його сім"ї на дії позивача за первісним позовом до початку 2017 року щодо надання теплової енергії для обігріву його квартири не надходило. Також, не було у нього нарікань на дії працівників Управління соціального захисту населення Диканської РДА щодо своєчасного перерахунку частини коштів на його рахунок в Диканському ККП щодо оплати витрат за використану теплову енергію для обігріву його квартири. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином неодноразово повідомлялися про час і місце розгляду справи , при цьому від них будь-яких заперечень щодо позовних вимог за первісним позовом не надійшло та будь-яких доповнень до зустрічного позову не надходило. Тому, розгляд справи був проведений на підставі наявних в справі доказів, як це передбачено, вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника та дослідивши наявні по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданням відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Як було встановлено в судовому засіданні, що відповідачі проживають в квартирі [ADDRESS] та є власниками вказаної квартири. Особовий рахунок по оплаті за квартирну плату та комунальні послуги відкритий на відповідача - [PERSON], а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є членами його сім'ї, та відповідно мешкають разом у вказаній квартирі. Але, відповідно до наданих особових рахунків заборгованість по послугам з теплопостачання, за період з жовтня по грудень 2016 року та з січня по квітень 2017 року складає 25 310 грн. 15 коп., що є шкодою для позивача завдана з вини відповідачів. Порядок надання послуг та розрахунків встановлено відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги, а також Правилами надання послуг по централізованому опаленню, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Згідно зі ст. 32 Закону України Про житлово комунальні послуги та ст. 162 ЖК України, плата за послуги по постачанню теплової енергії і гарячого водопостачання стягується за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а повнолітні члени сім'ї наймача, відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, несуть солідарну з наймачем відповідальність. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено права та обов'язки споживача. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Так як, визначена судом заборгованість в розмірі 25 310 грн. 15 коп. для позивача є шкодою, завданою з вини відповідачів, то, відповідно до положень ст. 64 ЖК України та ст. ст. 22, 623, 1166 ЦК України відповідачі, як особи, які проживають в квартирі та користуються житлово-комунальними послугами, повинні відшкодувати позивачу вказану суму боргу. За вказаних обставин суд не бере до уваги твердження позивача та його представника, що за час дії договору № 705 від 15.08.2003 року змінилося сфера суспільних відносин, 24.06. 2004 року був прийнятий Закон України "Про житлово - комунальні послуги", 02.06.2005 року Закон України "Про теплопостачання", що докорінно змінили саме поняття житлово комунальних послуг їх перелік та процедуру надання, тому за вказаних обставин Диканським ККП безпідставно здійснювалося нарахування плати та приймання платижів за послуги централізованого опалення від мешканців багатоквартирних будинків в тому числі і відповідачів по справі, бо виконавцем послуг централізованого опалення в смт. Диканька відповідно до вимог законодавства є ПАТ "Укртрансгаз", а тому будь-які вимоги щодо стягнення можливої заборгованості за дані послуги можуть бути пред'явлені лише даною юридичною особою. Як було встановлено та перевірено в суді належними та допустимими доказами і даний факт був підтверджений поясненням представника позивача за первісним позовом та не заперечується відповідачем за первісним позовом [PERSON], що юридичною особою, яка з часу укладання договору № 705 від 15. 08. 2003 року "Про надання населенню послуг з теплопостачання" до 21 червня 2017 року надавала послугу з теплопостачання був Диканський комбінат комунальних підприємств. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яку було підтверджено - Постановою Верховного суду України у справі № 6 2951 цс15 від 20.04.2016 року, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживач відповідно до п. 1 ст.20 цього Закону має право, зокрема одержувати вчасно відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", обов"язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином згідно із зазначених норми Закону споживачі зобов"язвні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам пособі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Чинним законодавством передбачено двосторонній обов"язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв"язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору вони не беруться до уваги, оскільки споживачі послуг зобов'язані їх оплатити, якщо вони фактично користуються ними. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] фактично на протязі тривалого часу користувався послугами з теплопостачання (житлово-комунальними послугами), які йому надавалися Диканським ККП та не вчиняв будь-яких дій щодо їх припинення, що є доведеним фактом і стверджується судовим рішенням від 23 жовтня 2017 року Диканського районного суду Полтавської області, за позовом [PERSON] до Комунального підприємства "Диканський комбінат комунальних підприємств" про захист прав споживача, яке набрало законної сили. Крім того, зміна термінів щодо назви послуги, яка надавалася [PERSON] та його сім"ї з метою обігріву їхньої квартири в опалювальні періоди ніяким чином не впливає на обов"язок вказаних відповідачів за первісним позовом повернути позивачу за первісним позовом заборговані кошти за надання послуги з теплопостачання. Вказане твердження відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника, суд розцінює як спробу відповідачів по справі за первісним позовом уникнути матеріальної відповідальності за отримані ними послуги з теплопостачання в опалювальний період 2016-2017 роки. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] суд враховуючи наведені вище обставини вважає, що вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так, відповідач проживаючи в в квартирі багатоквартирного будинку згідно укладеного договору № 705 від від 15 серпня 2003 року Про надання населенню послуг з теплопостачання від між ним та Диканським ККП та отримував теплову енергію для обігріву квартири, де мешкає він та члени його сім"ї відповідачі по спрві [PERSON] та [PERSON] Розрахунки за отриману ним та його сім"єю теплову енергію проводилися позивачем за зустрічним позовом особисто на особовий рахунок, який знаходиться у позивача за первісним позовом, Диканського ККП. Частину цих коштів сплачувалися державою, так як відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] має пільги як учасник ліквідації на ЧАЕС та інвалід ІІ групи. Даний факт, крім особистого пояснення в суді як позивача за первісним позовом так і позивача за зустрічним позовом [PERSON] та наданими ним доказами, підтверджується рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2017 року за позовом [PERSON] до Комунального підприємства "Диканський комбінат комунальних підприємств" про захист прав споживача. З даного рішення вбачається, що в суді позивач за зустрічним позовом [PERSON] визнавав дію договору № 705 від 15 серпня 2003 року про надання населенню послуг з теплопостачання, укладеного ним та позивачем за первісним позовом, Диканським ККП. Він та його представник також вважали, що вказаний договір діяв і в опалювальний сезон з жовтня 2016 по березень 2017 року. Ці факти також бралися до уваги Антимонопольним комітетом при винесенні рішення по заяві відповідача за первісним позовом [PERSON] про неправомірні дії Диканської селищної ради Полтавської області та Диканського ККП, щодо надання теплової енергії мешканцям смт. Диканька. Вказане рішення Диканського районного суду було оскаржена позивачем за зустрічним позовом [PERSON] до Апеляційного суду Полтавської області, але вказаною судової інстанцією 04 грудня 2017 року його апеляційна скарга залишена без задоволення. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК обставини що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, але можуть в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Наведене вище свідчить, що зустрічні позовні вимоги відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] є безпідставні, а тому в задоволенні його зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Окрім цього, відповідно до вимог абзацу 6 пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року № 10, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. За таких обставин слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 561 грн. 33 коп. 00 коп. з кожного, який був сплачений останнім при подачі позову, тобто пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, а усього 1 684 грн. 00 коп. в рівних частках. Беручи до уваги наведене,

Outcome: dismissed