Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

29 червня 2021 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, у якому зазначила, що 02 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. було вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь відповідача в безспірному порядку заборгованості за кредитним договором №Ск-1188-019544/7-2008 від 31 липня 2008 року, в розмірі 22794,96 за період з 04 липня 2019 року по 18 лютого 2020 року. Вважала що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню через порушення вимог закону, зокрема безспірності та строку. Так нотаріус не мала права вчиняти виконавчий напис у березні 2020 року за кредитним договором від 31 липня 2008 року, оскільки такий строк поза межами трирічного строку позовної давності. Крім того розмір заборгованості за комісією не відповідає умовам договору. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати виконавчий напис, вчинений 02 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І.,зареєстрований в реєстрі за № 817, про стягнення в безспірному порядку заборгованості за кредитним договором №Ск-1188-019544/7-2008 від 31 липня 2008 року, в розмірі 22794,96 грн. за період з 04 липня 2019 року по 18 лютого 2020 року таким, що не підлягає виконанню. Позивачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти розгляду справи за відсутності представника відповідача (у заочному порядку) не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направляв. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І.в судове засідання не з`явилися, причини неявки також не повідомили. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи слідує, що 31 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником прав та обов`язків якого відповідно до договору про відступлення права вимоги від 04 липня 2019 року є відповідач, та позивачкою було укладено кредитний договір №Ск-1188-019544/7-2008, за умовами якого позивачці було надано споживчий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в розмірі 10909,00 грн., строком до 31 липня 2010 року, зі сплатою 0,1% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії, в розмірі 2,7% щомісяця від суми наданого кредиту (а.с.16-23). 04 липня 2019 року між ПАТ «РодовідБанк» та відповідачем було укладено договір №23 про відступлення права вимоги, за яким банк відступив на користь відповідача право вимоги до позивачки за вказаним кредитним договором (а.с.49-50). 02 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівноюза заявою відповідача було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 817, про стягнення з позивачки на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору №Ск-1188-019544/7-2008 від 31 липня 2008 року грошових коштів, у сумі 22794,96 грн. за період з 04 липня 2019 року до 18 лютого 2020 року з яких: 10909 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7234,22 грн. заборгованість за комісією, 3979,88 грн. строкова заборгованість за відсотками, 21,86 грн. прострочена заборгованість за відсотками та 650,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису (а.с.47-48). 31 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В.було відкрите виконавче провадження № 61679054 про стягнення з позивачки на користь відповідача за вказаним виконавчим написом боргу в сумі 22794,96 грн. та накладено арешт на кошти боржника (а.с.29-32). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм Верховний суд України 05 липня 2017 року дійшов наступного правового висновку у справі № 6-887цс 17. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В позовній заяві однією з підстав оспорювання вчиненого нотаріусом напису позивач зазначає неправомірність вимог стягувача у зв`язку зі спливом строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості. Вказані доводи заслуговують на увагу з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Матеріалами справи підтверджується, що кредит позивачці надавався на строк до 31 липня 2010 року, натомість виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості у безспірному порядку було видано 02 березня 2020 року, тобто після спливу загального строку позовної давності. Вказане свідчить про те, що на момент звернення до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису, у стягувача було відсутнє право на стягнення грошових сум з боржника, через відсутність безспірної заборгованості. Крім того, у п.2.14 кредитного договору була передбачена щомісячна плата за обслуговування кредиту, в розмірі 2,7 % від суми наданого кредиту. Вказана плата від суми кредиту (10909 грн.) за 1 місяць складає 294,54 грн., а за 24 місяці строку дії кредитного договору 7068,96 грн., однак за виконавчим написом нотаріуса, сума заборгованості за комісією, яка підлягає стягненню з позивачки на користь відповідача, складає 7234,22 грн., що також не може свідчити про її безспірність. Також, 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин", яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Згідно вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин", а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Оспорюваний виконавчий напис приватним нотаріусом було вчинено 02 березня 2020 року, тобто в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14. Кредитний договір №Ск-1188-019544/7-2008 від 31 липня 2008 року, на підставі якого було вчинено спірний виконавчий напис, не було посвідчено нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21 жовтня 2020 року. За такого, враховуючи, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі кредитного договору за межами загального строку позовної давності, у відповідача на час його вчинення було відсутнє право на стягнення грошових коштів з позивачки, через відсутність безспірної заборгованості. а також те, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі, суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на оплату судового збору, в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved