Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивачі: [PERSON] та [PERSON] 09.01.2019 року звернулись до Київського районного суду міста Одеси з позовом, який неодноразово уточнювали та згідно з останньою редакцією позову від 09.09.2020 року до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, просять суд встановити порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] , згідно варіанту №2 висновку експертів комісійної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №520/432/19 від 12.06.2020 року за №19-5287, виконаний судовими експертами І.А. Билєнок, С.С.Степанкевич Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. В обґрунтування позову, позивачі посилаються на те, що останнім на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Колодяжною А.В. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 30.03.2007 року, за р.№1193 та зареєстрованого у КП «ОМБТІ та РОН", номер запису: 2881 в книзі: 173 доп-62 від 02.04.2007 року, належить на праві власності в рівних частках кожному по 1/6 частині житлового будинку [ADDRESS] . Співвласником іншої 2/3 частин вказаного житлового будинку була [PERSON] , яка померла в 2013 р. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка на підставі рішення виконкому Одеської міської ради №1027 від 15.09.1953 року "Про результати виміру земель по будівельному кварталу №7 м. Одеси" була закріплена за адресою: [ADDRESS] ), інвентаризаційна справа КП «ОМБТІ та РОН» №138. 16 травня 2009 року, між усіма співвласниками домоволодіння за адресою [ADDRESS] було досягнуто угоди щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою під зазначеним домоволодінням, про що складено відповідну нотаріально посвідчену заяву. Згідно, схеми розподілу земельної ділянки, визначеної угодою від 16.05.2009 року: - гр. [PERSON] користувалась земельною ділянкою площею, 0,0774 га, зовнішні межі під літерами "А-Б-Л-М-Н-Г-Д-Е-Ж-З-О-К-П-А"; - гр. [PERSON] та [PERSON] користувались земельною ділянкою площею 0,0447 га, зовнішні межі під літерами "Б-В-Г-Н-М-Л-Б; И-К-О-З-И". Технічна інвентаризація домоволодіння була здійснена в 2010 році, згідно даних технічного паспорту від 22.07.2010р. 28 грудня 2016 року [PERSON] успадкував від [PERSON] 2/3 частки домоволодіння за адресою [ADDRESS] . 30 листопада 2017 року позивачами було здійснено реконструкцію належної їм частини домоволодіння та на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД 141173201815, виданого 16.11.2017 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю ОМР було внесено до Державного реєстру запис про державну реєстрацію прав на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Власники [PERSON] (1/2 частина) і [PERSON] (1/2 частина). До складу вказаного об`єкту нерухомого майна входять: житловий будинок, А загальною площею (кв.м.) 110,8 житловою площею 1 (кв.м.) 58,8; сарай, Д; гараж,Л; мостіння,IІ; огорожа 3,4. 17 січня 2018 року [PERSON] здійснив виділ успадкованої ним частки з нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , та 06 лютого 2018 року [PERSON] на підставі двох договорів купівлі-продажу придбала у [PERSON] обидві половини належного йому домоволодіння, загальною площею 87 кв.м., житловою 48,5 к.м. за адресою [ADDRESS] . До складу зазначеного нерухомого майна входять: житловий будинок, А; житловий будинок Б; сарай, В; гараж. К; огорожа №5; мостіння, І. Як стверджують позивачі, між теперішніми власниками спільного нерухомого майна, з урахуванням його складових, згоди щодо порядку користування земельною ділянкою під вказаними домоволодіннями чи щодо її розподілу у них не має. Також позивачі стверджують, що після виділу часток домоволодіння в натурі, складові належних позивачам та відповідачам будинків змінились, та визначений порядок користування земельною ділянкою відповідно до схеми розподілу земельної ділянки, виготовленої КП «ОМБТІ та РОН» в 2008 році, є не актуальним та порушує права власників будинків та користування належної їм частки земельної ділянки у відповідності до їх домоволодіння. Однак, через те, що відповідачами створюються перешкоди позивачам у користуванні земельною ділянкою в належному розмірі, який відповідає площі належного позивачам будинку, останні вимушені звернутись до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 12.03.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що порядок користування земельної ділянкою був узгоджений заявою від 16.05.2009 року, яка є чинною та на цей час не є існує домоволодіння, яке належне сторонам на праві спільної часткової власності, за наслідком чого у кожної зі сторін окремий житловий будинок з окремою адресою, а від так відсутні підстави для встановлення порядку користування між співвласниками домоволодіння. 04.04.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] , в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості. 13.05.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] , в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року призначено по цивільній справі №520/432/19 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на час якої провадження по справі зупинено. 16 червня 2020 року матеріали цивільної справи №520/432/19 були повернуті на адресу суду, разом з висновком експертів за №19-5287 від 12.06.2020 року, які передані головуючому по справі 17.06.2020 року. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.06.2020 року поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. За наслідком проведеної експертизи та наданого до суду висновку, 09.09.2020 року позивачами було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, вимоги якої вище викладено. 13.10.2020 року до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому представник останньої просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, відповідно до уточненої редакції позову від 09.09.2020 року. 13.10.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представника позивачів - [PERSON] в судовому засіданні 27.11.2020 року підтримала заявлені позовні вимоги в редакції від 09.09.2020 року та просила суд їх задовольнити. Представник відповідачів - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості. Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням думки учасників процесу, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності третіх осіб. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30 березня 2007 року [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] в рівних частках кожний 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] , та складається в цілому з двох кам`яних житлових будинків зазначених на плані літ. «А», «Б» - житловою площею 118,0 кв.м., та господарсько-побутових будівель: «В», «Г», «Д»- сараї, «К», «Л» - гаражі, «Е» - вбиральня, 2-6, 8 - огородження, І, ІІ, ІV, VІІ - мостіння, ІІІ, ІV, V - шахти, розташовані на земельній ділянці розміром 1066 кв.м., яка перебуває у фактичному користуванні, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрованим в реєстрі за №1193. На підставі зазначеного договору, 02.04.2007 року КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано за кожним по 1/6 частці вказаного будинку, номер запису 2881 в книзі:173 доп-62, що підтверджується витягом 14103837 від 02.04.2007 року. Як вбачається, інша частка будинку у розмірі 2/3, належала на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.1977 року, посвідченого Третьої Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-8530, та рішення Народного суду Київського району міста Одеси від 27.03.1975 року за №б/н, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за №27375701 від 20.09.2010 року. 16 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] було підписано спільну заяву щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , яка посвідчена нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., зареєстрована в реєстрі за №2252. Відповідно до зазначеної заяви, вказані співвласники домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , погодили наступний порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , згідно схеми розподілу земельної ділянки, виготовленої у 2008 році КП «ОМБТІ та РОН» за назвою «Угода про порядок користування земельними ділянками», а саме: - [PERSON] передається в користування земельна ділянка, площею 0,0774 га, у тому числі сервітут ст.99 п.а Земельного Кодексу України - право проходу; зовнішні межі під літерами «А-Б-Л-М-Н-Г-Д-Е-Ж-З-О-К-П-А»; - [PERSON] та [PERSON] - передається в користування земельна ділянка, площею 0,0447 га, зовнішні межі під літерами «Б-В-Г-Н-М-Л-Б; И-К-О-З-И». Також, відповідно до схеми розподілу земельної ділянки, виготовленої у 2008 році КП «ОМБТІ та РОН» за назвою «Угода про порядок користування земельними ділянками», вбачається, що площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , складає 0,1221 га. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.09.2010 року за №27375701, вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] з часткою у розмірі 1/6, [PERSON] з часткою 1/6, [PERSON] з часткою 2/3. Також у витязі зазначено опис житлового будинку відповідно до якого, житловий будинок складає загальною площею 139,3 кв.м., житловою 84,0 кв.м., складається з: літ. «А» - житловий будинок; літ. «Б» - житловий будинок; літ. «В» - сарай, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - сарай, літ «Е» - вбиральня, літ. «К» - гараж, 2-6, 8 - огородження, І, ІІ, VI, VІІ - мостіння, ІІІ, ІV, V - шахти, літ. «Л», - гараж, літ. «М» - котельня, загальна вартість нерухомого майна складає 417710 грн., з яких 155197 грн., складає вартість самочинного будівництва. У витязі в графі примітки зазначено, що: - у фактичному користуванні [PERSON] , [PERSON] знаходиться: в житловому будинку літ. «А»: 2-1 - коридор 14,1 кв.м.; 2-2 житлова 15,2 кв.м.; 2-3 - житлова 15,9 кв.м.; 2-6 - житлова 28,4 кв.м.; 2-4 - санвузол 6,0 кв.м.; 2-5 - кухня 14,5 кв.м.; загальною площею 94,1 кв.м., житловою площею 59,5 кв.м. гараж «Л»; сараї «Г,Д»; котельня «М»; - у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться: в житловому будинку літ. «А»: 1-1 - житлова 13,8 кв.м.; 1а-1 - веранда 8,9 кв.м.; 1а-2 - житлова 10,7 кв.м.; 1-3 - веранда 11,8 кв.м.; 1-2 - коридор 0,9 кв.м.; цілком самочинний будинок літ. «Б»; загальною тощею 87,9 кв.м., житловою тощею 48,5 кв.м., гараж «К»; сарай «В»; вбиральня «Е». Самочинні: котельня «М» - 9122 грн. - [PERSON] , [PERSON] , житловий будинок літ. «Б»; гараж «К»; тамбур «аб» -146075 грн. - [PERSON] Земельна ділянка, площею 1066 кв.м - за фактичним користуванням. 28.12.2016 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Барановою О.В. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, за р. №1-726, на підставі якого 28.12.2016 року за останнім було зареєстровано право власності на 2/3 частки (належні [PERSON] ) домоволодіння [ADDRESS] , номер запису про право власності 18366869, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №152359400 від 11.01.2019 року. На підставі викладеного вбачається, що [PERSON] успадкував належну [PERSON] частку домоволодіння, з розміром частки 2/3, іншими співвласниками якого були позивачі. Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №110095795 та №110094240 від 09.01.2018 року, судом встановлено, що 28.11.2017 року за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності за кожним по Ѕ частці житлового будинку, загальною площею 110,8 кв.м., житловою 58,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2007 року за р.№1193, та декларації про готовність об`єкту до експлуатації за №ОД141173201815, виданої 16.11.2017 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. На підставі викладеного вбачається, що позивачами було здійснено реконструкцію належної їм 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] , за наслідком чого здійснено виділ в натурі вказаної належної частки домоволодіння, яке було зареєстровано, як окремий об`єкт нерухомості на праві спільної часткової власності в рівних частках по Ѕ за кожним. Також, як вбачається з вказаної довідки, належний позивачам на праві спільної часткової власності житловий будинок [ADDRESS] , складається з: житлового будинку «А», загальною площею 110,8 кв.м., житловою 58,8 кв.м., сараю під літ. «Д», гаражу під літ. «Л», мостіння ІІ, огорожі 3,4. Судом також встановлено, що після здійснення позивачами дій, з виділення належної їм на праві спільної часткової власності частки нерухомості в натурі, [PERSON] також здійснив дії з виділу належної йому частки 2/3 з об`єкту нерухомості в натурі - будинку [ADDRESS] , на підставі довідки ФОП « [PERSON] » від 13.01.2018 року за №902, за наслідком чого 17.01.2018 року державним реєстратором було здійснено дії з закриття розділу щодо вказаного нерухомого майна за реєстраційним номером 1136469151101, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №152359400 від 11.01.2019 року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №111167450 від 19.01.2018 року вбачається, що 17.01.2018 року за [PERSON] , внаслідок вказаного виділу належної йому частки в натурі зі спільної часткової власності, було зареєстровано право власності на окремий об`єкт нерухомості - житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1465426151101. З вказаної довідки також вбачається, що належний [PERSON] житловий будинок складається з: житлового будинку під літ. «А», житлового будинку під літ. «Б», сараю під літ. «В», гаражу під літ. «К», огорожі №5, мостіння І. Надалі, [PERSON] 06 лютого 2018 року здійснив відчуження зазначеного житлового будинку. Так, 06.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені два договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., зареєстровані в реєстрі за №346, №349, за умовами яких [PERSON] придбала за кожним договором по Ѕ частині домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 87,0 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., яке складається в цілому з житлового будинку під літ. «А», житлового будинку під літ. «Б», сараю під літ. «В», гаражу під літ. «К», огорожі №5, мостіння І, розташованих на земельній ділянці площею 153 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. На підставі зазначеного договору, 06.02.2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказане домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 87,0 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., шляхом внесення двох записів про реєстрацію права власності на Ѕ частку кожний, номери запису про право власності 24701931, 24702242, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №162248542 від 04.04.2019 року. З зазначених договорів купівлі-продажу, також вбачається, що вони були укладені [PERSON] за письмової згоди чоловіка [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України встановлено, що Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З урахуванням викладеного, оскільки [PERSON] придбане домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 87,0 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., за нотаріальною згодою чоловіка [PERSON] , суд доходить до висновку, що вказане майно належить подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, а відтак [PERSON] є співвласником зазначеного нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається, що ані позивачами, ані відповідачами право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1221 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , під належними сторонам житловими будинками, після їх виділу в натурі, не зареєстровано. Судом встановлено, що між сторонами по справі виник спір стосовно порядку користування вказаною земельною ділянкою, що стало наслідком вчинення позивачами та [PERSON] дій з виділу в натурі належної кожній зі сторін частки домоволодіння в спільній частковій власності. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено частиною першою статті 16 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша-друга статті 319 ЦК України). Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 357 ЦК України регулює питання визначення часток у праві спільної часткової власності, зокрема: частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. За змістом статі 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, що передбачено статтею 361 ЦК України. Згідно зі статтями 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 ЦК України). Відповідно до статті 87 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (далі - ЗК України) право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Статтею 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки. При продажу учасником належної йому частки у спільній частковій власності на земельну ділянку інші учасники мають переважне право купівлі частки відповідно до закону. У статті 120 ЗК України зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначені норми ЦК України та ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, при цьому передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Як вже судом було встановлено, між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] , а саме: [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] 16 травня 2009 року було підписано спільну заяву щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка посвідчена нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., зареєстрована в реєстрі за №2252. Зазначений порядок користування був укладений з рахунку належності [PERSON] і [PERSON] 1/3 частки домоволодіння, а [PERSON] 2/3 частки. Натомість, в подальшому мало місце дії з реконструкції належної [PERSON] та [PERSON] частки в домоволодіння, за наслідком чого 28.11.2017 року здійснено виділ частки нерухомості в натурі, та зареєстровано за позивачами право власності на окремий об`єкт нерухомості: житловий будинок, загальною площею 110,8 кв.м., житловою 58,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також була зміна власника 2/3 часток домоволодіння [ADDRESS] , з [PERSON] на [PERSON] , яким 17.01.2018 року здійснено виділ належної йому частки нерухомості в натурі, зареєстровано право власності на окремий об`єкт нерухомості - житловий будинок [ADDRESS] , який в подальшому був відчужений на користь відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] . Отже, як вбачається, під час здійснення вказаних дій [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] не узгоджувався порядок користування земельною ділянкою, а відтак встановлений порядок угодою від 16 травня 2009 року є чинним, діючим і є обов`язковим на визначених умовах для теперішніх користувачів земельної ділянки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , які є власниками утворених окремих об`єктів нерухомого майна, розташованих на цій земельній ділянці. Стосовно доводів про необхідність перегляду існуючого порядку користування земельною ділянкою, загальною площею 0,1221 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , під належними сторонам житловими будинками, суд зазначає наступне. Відповідно до наданої до суду заяви [PERSON] та [PERSON] від 07 вересня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитонюк Т.А., зареєстрованої в реєстрі за №1905, 1906, [PERSON] , [PERSON] , діючи вільно, свідомо та добровільно, на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин обумовлених нижче, діючи без впливу обману, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства України, цією заявою відмовляються від одностороннього правочину, викладеного в заяві, реквізити якої зазначені нижче, та відкликають і просять вважати недійсною їх згоду на встановлення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , згідно схеми розподілу земельної ділянки, виготовленої КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в 2008 році. Вищевказана згода на встановлення порядку користування земельною ділянкою, яку позивачі відкликають та просять вважати недійсною цією заявою, була оформлена заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. 16.05.2009 року за реєстровим № 2252. Отже позивачами по справі, заперечується на цей час актуальність існуючого порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0,1221 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , встановленого на підставі заяви від 16.05.2009 року. Також, як встановлено судом, за позивачами внаслідок виділу частки нерухомого майна в натурі зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається зокрема: «мостіння ІІ». Відповідачам по справі належить житловий будинок, складовою якого є«мостіння І». Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 22.07.2010 року за замовленням [PERSON] , [PERSON] , стосовно житлового будинку [ADDRESS] , вбачається, що план схема житлового будинку відображає на земельній ділянці межі розташування «мостіння ІІ». Натомість, як вбачається, у відповідності до технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] , виготовлений 26.02.2018 року, інвентаризаційна справа №901, на графічному зображенні земельної ділянки не містить відображення «мостіння ІІ». Проаналізувавши технічні паспорти, копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається, що територія на якій було розташовано «мостіння ІІ» належне позивачам на праві власності, на цей час входить до території земельної ділянки, яка перебуває в користуванні [PERSON] та [PERSON] під належним їм житловим будинком. Зазначене питання також розглядалось під час проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 30.07.2019 року. Відповідно до висновку експертів комісійної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №520/432/19 від 12.06.2020 року за №19-5287, встановлено, що в ході вивчення схематичних планів земельної ділянки встановлено, що «мостіння ІІ», в схематичних планах за 1981 рік та 2010 рік, зображено як прохід-проїзд на земельну ділянку №63-65 по вулиці Рибальській в місті Одесі. Натомість, в технічному паспорті складеному станом на 20.11.2017 року ТОВ «Одеське БТІ» в експлікації зазначено існування «мостіння ІІ», однак в схематичному плані земельної ділянки «мостіння ІІ» не зображено. Зазначено, що в ході дослідження матеріалів технічної інвентаризації за різні періоди встановлено, що даних щодо площі та розмірів частини земельної ділянки на якій улаштовано мостіння (за тестом - мостіння ІІ) не міститься. Отже визначити розташування та зовнішні межі «мостіння ІІ» не земельній ділянці, на якій розташовані: домоволодіння належне [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та домоволодіння належне [PERSON] , розташоване за адресою: [ADDRESS] , за обсягом наявних матеріалів, не надається можливим. При вищевикладених обставинах, з урахуванням графічних зображень складових житлових будинків, належних сторонам по справі, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває в спільному користуванні сторін по справі, судом встановлено, що територія на якій було розташоване «мостіння ІІ», належне позивачам по справі, входить до складової земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідачів по справі, за наслідком чого підтверджується наявне порушене право позивачів на власність та щодо користування земельної ділянки, порядок якої встановлено відповідно до угоди від 16.05.2009 року, у відповідності до складових належного їм на праві власності житлового будинку. Одночасно судом приймається висновок Верховного Суду викладений в постанові від 29.04.2020 року по справі №509/4644/15-ц, відповідно до якого, враховуючи принцип неподільності долі переходу нерухомого майна та земельної ділянки, на якій воно розташоване, необхідно зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке набуває особа. Отже, з переходом [PERSON] та [PERSON] у власність «мостіння ІІ», територія земельної ділянки під ним, переходить до користування останніх, однак, як вбачається, вищевказана угода від 16.05.2009 року щодо порядку користування спірною земельною ділянкою, зазначене не закріплює, що стало підставою спору в цій справі. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. З урахуванням зазначених обставин справи, наявності порушення прав позивачів, як користувачів земельної ділянки, загальною площею 0,1221 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває в спільному користуванні з відповідачами по справі, суд не визнає заяву від 16 травня 2009 року щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка посвідчена нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., зареєстрована в реєстрі за №2252, як належну угоду встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою, з урахуванням встановлених невідповідностей в межах земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідачів на якій в свою чергу розташоване належне позивачам нерухоме майно, за наслідком чого є підстави для зміни такого усталеного порядку користування спірною земельною ділянкою між сторонами по справі та встановлення порядку користування вказаною земельною ділянкою, між власниками житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , з урахуванням розмірів їх складових, які розташовані на цій земельній ділянці. Разом з тим, судом враховується, що матеріали справи не містять, що виділ часток нерухомого майна в натурі, з однієї сторони: [PERSON] та [PERSON] , з іншої [PERSON] , здійснювався кожним, з урахуванням отримання згоди іншої сторони, за наслідком чого сторони мали можливість вирішити питання щодо перегляду порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм на праві власності житлові будинки з складовими цих будівель. Відповідно до висновку експертів комісійної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №520/432/19 від 12.06.2020 року за №19-5287, експертом запропоновано два варіанти порядку користування спірною земельною ділянкою, загальною площею 01221 га, по [ADDRESS] . Так, у відповідності до першого варіанту порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS] : співвласникам [PERSON] та [PERSON] у особисте користування пропонується земельна ділянка площею 447 кв.м., яка складається з двох частин: - І частина площею 315 кв.м з примиканням до фасадної межі; - ІІ частина площею 132 кв.м. з примиканням до правою бокової межі. Вхід на земельну ділянку пропонується залишити існуючий у фасадній частині огорожі біля літ. «Л» - гаража зі сторони [ADDRESS] . Сполучення між першою та другою частинами пропонується здійснювати через земельну ділянку особистого користування [PERSON] по доріжці пл. 6 кв.м. (на плані зазначено штриховкою) на яку в подальшому на етапі складання документації із землеустрою (передачі у власність) пропонується накладання сервітуту на право проходу. Співвласнику [PERSON] у користування пропонується земельна ділянка площею 774 кв.м. Вхід на земельну ділянку пропонується залишити існуючий у фасадній частині огорожі зі сторони [ADDRESS] . За вказаним варіантом співвласник [PERSON] має забезпечити безперешкодний доступ співвласникам [PERSON] та [PERSON] до частини зовнішньої стіни прибудови до літ. «а5» орієнтованої на земельну ділянку співвласника [PERSON] . По другому варіанту порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS] : співвласникам [PERSON] та [PERSON] у особисте користування пропонується земельна ділянка площею 447 кв.м., яка складається з двох частин: - І частина площею 315 кв.м з примиканням до фасадної межі; - ІІ частина площею 132 кв.м. з примиканням до правою бокової межі. Співвласнику [PERSON] у особисте користування пропонується земельна ділянка площею 704 кв.м. Співвласникам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спільне користування пропонується земельна ділянка площею 70 кв.м., яку представлено проїздом зі сторони [ADDRESS] з точками по плану (додаток №8) А-Р-Ж-З-П-О-Ф-Ц. Вхід на земельну ділянку пропонується залишити існуючий у фасадній частині огорожі зі сторони [ADDRESS] . При виборі варіанту порядку користування земельною ділянкою, судом приймається, що позивачами заявлені вимоги щодо другого варіанту порядку користування земельною ділянкою та відсутності висловлення сторони відповідачів сторони більш доцільного варіанту порядку користування, оскільки останніми висловлено загальну незгоду з заявленими вимогами. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також, досліджуючи запропоновані експертом варіанти порядку користування земельною ділянкою, з урахуванням виниклого спору між сторонами щодо території земельної ділянки, на якій було відображено належне на праві власності позивачам по справі «мостіння ІІ» у відповідності до схематичних планів в технічних паспортах від 1981 року та 2010року, суд вважає запропонований експертом ІІ варіант порядку користування земельною ділянкою більш доцільним, з урахуванням того, що відповідно до нього зазначена територія земельної ділянки, площею 70 кв.м., залишається у загальному користуванні співкористувачів земельної ділянки, в протилежності від І-го варіанту, відповідно до якого зазначена територія перебуває у користуванні відповідачів, з визначеними межами для накладення сервітуту, що на думку суду може слугувати підставою для подальших спорів між сторонами по справі. Стосовно другого варіанту порядку користування спірною земельною ділянкою, з урахуванням опису меж у додатку №8 до висновку №19-5287 вбачається, що: - [PERSON] та [PERSON] виділяється у користування - земельна ділянка, площею 447 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох частин: І частина, площею 315 кв.м., з примиканням до фасадної межі, з наступним описом меж: -від точки розташованої на фасадній межі земельної ділянки точки А від правої межі земельної ділянки, по напрямку до лівої межі земельної ділянки до точки Б, по ламаній лінії з довжиною відрізків (м) 13,55+4,64; -поворот праворуч по напрямку до задньої межі земельної ділянки, до точки В по ламаній лінії з довжиною відрізків (м) 1,17 + 16,15 м; -поворот праворуч на зовнішню стіну будинку літ. «А» та далі по розділовій стіні між будівлями співвласників, до точки Г, по ламаній лінії з довжиною відрізків (м) 1,57+11,47 м; -поворот ліворуч по лінії яка відділяє прибудову літ. «А1» від прибудови літ. «А5» довжиною (м) 4,21 від точки Г до точки Д; -поворот праворуч по зовнішній стіні прибудови «А5» довжиною (м) 3,24 від точки Д до точки Е; -поворот праворуч до фасадної межі довжиною відрізків (м) 4,20+0,97+1,03+15,51 по точкам Е, Ж, Р, А; ІІ частина, площею 132 кв.м., з примиканням до правою бокової межі, з наступним описом меж: -від точки Л по правій боковій межі на точку М довжиною (м) 7,83; -поворот праворуч по правій боковій межі від точки М до точки Н довжиною 2,40 -надалі по ламаній лінії з довжиною відрізків (м) 2,64 + 9,54 ; -поворот праворуч між точками О, П, 3 довжиною (м) - 0,81+1,03 ; -поворот праворуч між точками 3 та П довжиною (м) -11,24; -поворот праворуч між точками И, К, Л довжиною (м) -10,10 + 2,76. [PERSON] та [PERSON] виділяється у користування - земельна ділянка, площею 704 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , з наступним описом меж: -від точки В розташованої на лівій боковій межі уздовж існуючої лівої огорожі, до точки С, відрізок довжиною 26,56 м.; -поворот праворуч по задній межі земельної ділянки уздовж існуючої огорожі, до правої межі земельної ділянки точки Т, відрізок довжиною 34,62 м.; -поворот праворуч уздовж існуючої правої межі огорожі, до точки У, відрізок довжиною 9,72 м.; -поворот праворуч до точки Л, відрізок довжиною 1,17м, далі вздовж стіни літ. Д - сарая, до точки К, відрізок довжиною 2,78м.; -поворот ліворуч від точки К, відрізок довжиною 1,09м. та поворот праворуч по напрямку існуючої огорожі, до точки И, відрізок довжиною 10,10м.; -поворот ліворуч вздовж існуючої огорожі, до точки 3, відрізок довжиною 11,24м., -поворот праворуч до точки Ж довжиною (м) 6,64; -поворот праворуч до точки Е довжиною (м) 0,97+4,20; -поворот ліворуч до точки Д довжиною (м) 3,24; -поворот ліворуч до точки Г довжиною (м) 4,21; -поворот праворуч до точки В довжиною(м) 11,47 + 1,57. У спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , залишається земельна ділянка, площею 70 кв.м., яку представлено проїздом зі сторони [ADDRESS] з точками по плану (додаток №8 до висновку №19-5287) А-Р-Ж-З-П-О-Ф-Ц, з наступним описом меж: -від розташованої на фасадній межі земельної ділянки точки А по прямій (напрямку до задньої межі) до точки Р відрізок довжиною 15,51м +1,03м до точки Ж; -поворот праворуч до точки 3 довжиною (м) 6,64; -поворот праворуч до точок П, О відрізки довжиною (м) 1,03+0,81; -поворот праворуч до точки Ф довжиною(м) 2,93; -поворот ліворуч до точки Ц довжиною(м) 15,97; -поворот праворуч до точки А довжиною (м) 4,15. Вхід на земельну ділянку залишається існуючий у фасадній частині огорожі зі сторони [ADDRESS] . Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. Одночасно судом враховується, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов[PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, є обґрунтованим та підлягає задоволенню, за наслідком чого слід встановити порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0,1221 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , між користувачами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , згідно варіанту №2 висновку експертів комісійної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №520/432/19 від 12.06.2020 року за №19-5287, виконаний судовими експертами І.А. Билєнок, С.С.Степанкевич Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, з одночасним зазначенням, що Додаток №8 до висновку №19-5287 від 12.06.2020 року, який містить графічне відображення затвердженого варіанту порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS] , є невід`ємною частиною рішення суду. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачами у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved