Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказує, що 11.12.1991 року помер його батько - [PERSON], а 24.09.2002 року померла мати - [PERSON]. Після смерті батьків залишилося спадкове майно, а саме : житловий будинок, що розташований за адресою: Запорізька обл., Василівський р-н , с.Орлянське, вул. Комсомольська, буд. 13 та земельна ділянка. Після смерті батьків залишилися спадкоємці : позивач та його брат - [PERSON], які прийняли спадщину. 11.05.2010 року [PERSON] помер. Після його смерті залишилося двоє спадкоємців - його діти: [PERSON] та [PERSON]. Вищевказаний спадковий будинок належав [PERSON], що підтверджується копією рішення виконавчого комітету Василівської районної ради народних депутатів Запорізької області від 17.10.1990 р. за № 196 та архівним витягом з додатком до нього. Крім того, про той факт, що земельна ділянка для будівництва вищевказаного будинку надавалася його батькові, свідчить протокол № 20 засідання правління КСП «Орлянський» від 13.10.1965 р., на якому було задоволено прохання батька позивача про надання йому земельної ділянки під будівництво у розмірі 0,02 га. Після смерті матері вони з братом вчасно звернулися із заявами до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Він оформив 1/2 частину земельної ділянки, що належала матері. Коли він звернувся до державної нотаріальної контори м. Дніпрорудне щоб оформити свою частку будинку, то виявилося, що на будинок № 13, що розташований по вул. Комсомольська в с. Орлянське не було проведено реєстрацію права власності та не був зроблений технічний паспорт. У зв'язку з цим він був вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування Рішенням Василівського районного суду від 19.05.2011 року його позов було задоволено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.08.2011 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 19.05.2011 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. На сьогодні, випадково, під час проведення перевірки Прокуратурою Василівського району за його скаргою, позивач дізнався, що право власності на вищевказаний житловий будинок в цілому оформлено на відповідача [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, яке було видане Орлянською сільською радою згідно рішення Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області № 104 від 18.12.2012 року про оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Орлянське, вул. Комсомольська буд. 13, Василівського р-ну, Запорізької області. Розглянувши вищевказану заяву [PERSON], виконавчий комітет Орлянської сільської ради Василівського району вирішив оформити право власності на вищевказаний спірний спадковий житловий будинок за [PERSON], видав на його ім'я свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок, а [PERSON], в свою чергу, провів державну реєстрацію спірного спадкового будинку в РКП « Василівське БТІ». Згідно листа - роз'яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19- 32/319: у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлюваний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, вбачається, що рішення Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області №104 від 18.12.2012 року про оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Орлянське, вул. Комсомольська буд. 13, Василівського р-ну, Запорізької області - є незаконним, невідповідним чинному законодавству України, винесеним з перевищенням повноважень, тому підлягає скасуванню. Крім того, позивач стверджує, що вищевказане рішення порушує надані йому чинним законодавством права, зокрема, право спадкування за законом на 1/2 частину будинку, адже вищевказаний спірний будинок є спадковим, а він та відповідач - є спадкоємцями. У зв'язку з тим, що було порушено його право на 1/2 частину спадкового будинку, для звернення з позовом до суду, він був вимушений звернутися за допомогою до юриста, вартість послуг якого складає - 700 грн. Позивач просить суд: скасувати рішення Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області № 104 від 18.12.2012 року про оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с.Орлянське, вул. Комсомольська буд. 13, Василівського р-ну, Запорізької області за [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності ( серія ЯЯЯ № 590916 від 25.12.2012р.) на житловий будинок за адресою: с.Орлянське, вул. Комсомольська буд. 13, Василівського р-ну, Запорізької області, видане на ім'я [PERSON]; стягнути з [PERSON] на його користь витрати на правову допомогу в сумі 700,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні представники позивача в особі [PERSON] та [PERSON] також підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просять суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечує, вважає його безпідставними. В судовому засіданні представник відповідача в особі [PERSON] також проти позову заперечує, вважає його безпідставним. Також вона пояснила, що не вважає спірний житловий будинок спадковим, а вважає його самовільно спорудженим, оформити право власності на який мав [PERSON] В судовому засіданні представник Орлянської сільської ради в особі [PERSON] проти позову заперечує, вважає його безпідставними. В судовому засіданні представник Державної реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції в особі [PERSON] просить суд вирішити спір на власний розсуд. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: як встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, Рішенням правління колгоспу «Орлянський» Василівського району Запорізької області №20 від 13.11.1965 року, копія якого є у справі, [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,2 га під забудову. Як вбачається з технічного паспорту, копія якого є у справі, у строк до 1976 роки на зазначеній земельній ділянці було побудовано житловий будинок №13 по вул. Комсомольська в с.Орлянське Василівського ройону Запорізької області та господарські будівлі і споруди. Відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 11 грудня 1991 року помер - [PERSON], 24 вересня 2002 року померла - [PERSON], 02.06.2006 року померла [PERSON], а 11 травня 2010 року помер - [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про смерть, довідкою Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 23.10.2015 року, які є у справі та не оспорюється сторонами в справі. [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною, а позивач та [PERSON] їх синами, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, довідкою Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 23.10.2015 року, які є у справі, та не оспорюється сторонами в справі. Відповідач [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких є у справі та не оспорюється сторонами в справі. Згідно\~ст.120 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року, що поширюється на спірні правовідносини, колгоспний двір визначався, як сімейно - трудове об'єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому, за змістом ч.2 ст.123\~ЦК УРСР\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Статтею 126 ЦК УРСР\~передбачено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Разом з тим, згідно пункту 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності»:\~\~роз'яснено судам, що «положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього\~Закону\~(з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: \~\~\~\~\~\~\~\~ а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше 3-х років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній частці працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили право на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~г) згідно зі\~ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. \~Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, при цьому, їх частки у цьому майні, є рівними. Статус голови колгоспного двору не давав будь - яких переваг особі, яка наділена таким статусом. Згідно із Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Постановою Держкомстату СРСР від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими Постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року №69, суспільна група господарства визначалась від роду занять голови господарства. Згідно даних погосподарської книги та довідок Орлянської сільської ради, копії яких є у справі, головою домогосподарства №13 по вул. Комсомольська в с.Орлянське Василівського ройону Запорізької області були: станом на 11.12.1991 року - [PERSON], станом на 24 вересня 2002 року - [PERSON], станом на 11 травня 2010 року - [PERSON], на теперішній час - [PERSON], а сам будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Судом встановлено, що станом на 15.04.1991 року у зазначеному будинку постійно проживали : [PERSON] (голова колгоспного двору), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук). Позивач [PERSON] в зазначеному будинку не проживає з 1976 року, що підтверджується [PERSON] від 25.02.2011 року, копія якого є у справі. Таким чином, станом на 15.04.1991 року позивач членом колгоспного двору не був. \~\~Оскільки позивач вибув зі складу колгоспного двору у 1976 році без виділу своєї долі в колгоспному дворі, тому, на даний час, він не має права на частку в цьому майні. Отже, станом на 15 квітня 1991 року, виходячи з рівності часток, право власності в майні колгоспного двору належало: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках по 1/6 частині кожному. Відповідно до чинного на той час законодавства, а саме\~ст.101 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року, в особистій власності громадянина міг бути один жилий будинок або частина одного будинку. Аналогічна норма закріплена у ч.2\~ст.120 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року, яка регулює власність колгоспного двору. Будівлі у сільській місцевості не підлягали державній реєстрації, оскільки дія \~Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року\~ та Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованого в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не поширювалась на сільську місцевість, тому, їх облікування проводилось шляхом внесення відповідних даних у погосподарські книги сільських рад. До прийняття у 1995 році Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб (затв. Держкомітетом України по ЖКГ 13 грудня 1995р. за № 56, зареєстр. МЮ України 19 січня 1996 р. за № 31/1056) підтвердженням права власності на житловий будинок у сільській місцевості являлися записи погосподарських книг сільських Рад. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно лише у містах і селищах міського типу, проте, виникнення права власності на будинки, споруди у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене у передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні питання щодо визнання права власності на такий житловий будинок, записи у погосподарських книгах оцінюються судом у сукупності з іншими доказами. Порядок спадкування в колгоспному дворі визначався\~\~ст. 563 ЦК України 1963 року, яка була виключена з\~Кодексу Законом від 16.12.1993 року №3718-ХІІ. Цією статтею був встановлений такий порядок: у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двору не відкривалося; спадкувалося лише особисте майно членів колгоспного двору; якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишалося, то майно двору спадкувалося на загальних засадах, визначених розділом 7\~\~Цивільного Кодексу. Тобто, в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року, спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Спадкування майна колишнього колгоспного двору відповідно до діючого на той час цивільного законодавства відбувалось на загальних підставах. Згідно листа за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних\~\~\~\~справ, слід зазначити той факт, що на\~\~\~\~час\~\~\~\~відкриття спадщини в період чинності\~\~ЦК УРСР,\~\~його нормами\~\~\~\~було\~\~\~\~передбачено певні дії, які свідчили про прийняття\~\~\~\~спадщини, у тому\~\~\~\~числі, прийняття\~\~\~\~спадщини шляхом\~\~\~\~вступу\~\~\~\~у володіння та управління\~\~\~\~спадковим майном (фактичне прийняття\~\~\~\~спадщини). Отже, норми\~\~\~\~п.5\~Прикінцевих\~\~\~\~та перехідних\~\~\~\~положень ЦК, згідно з якими цей\~\~ЦК\~\~застосовується\~\~\~\~також\~\~\~\~до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання\~\~\~\~чинності цим Кодексом, з чого випливає, що правила книги\~\~шостої ЦК\~може бути застосовано\~\~\~\~лише до спадщини, яка\~\~\~\~відкрилася після 1 липня 2003 р. і не була прийнята ніким\~\~\~\~зі\~\~\~\~спадкоємців, право на спадкування\~\~\~\~яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529-531 ЦК УРСР\~\~(1963р.) Відповідно до\~ст. 548 ЦК УРСР\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 ЦК УРСР\~визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, після смерті голови колгоспного двору - [PERSON], відповідно до ст.ст.548,549 ЦК УРСР, як спадкоємці першої черги за законом, фактично вступивши в управління спадковим майном, його частку в майні колгоспного двору в рівних долях успадкували дружина - [PERSON] та син- Тимченко [PERSON], таким чином, наростивши свої частки права власності у вказаному домоволодінні. Після смерті [PERSON] відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, як спадкоємці першої черги за законом, її частку в майні колгоспного двору в рівних долях успадкували сини: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи. Спадкування майна після смерті [PERSON] та [PERSON] регулюється вимогнами Книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року. Рішенням виконавчого комітету Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області № 104 від 18.12.2012 року, копія якого є у справі, було розглянуто заяву [PERSON], копія якої є у справі, та вирішено : «Про оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Орлянське, вул. Комсомольська буд. 13, Василівського р-ну, Запорізької області» за [PERSON]. Однак, як зазначелося вище, пістави щодо визнання за ним права власності на весь житловий будинок, відсутні. Крім того, підпунктом а) пункту 8.1 розділу VIII Наказу Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» було передбачено, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Однак, цей Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції 14.12.2012\~ № 1844/5 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна». Відповідно до Положення підпункту 10 пункту "б" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України»: до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року N 1878-VI, який набрав чинності 17.03.2010 року, слова "та реєстрація" вказаного підпункту виключено. Стаття 21 ЦК України передбачає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, враховуючи викладене, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, законності, справедливості, доцільності та розумності, суд вважає, що станом на 18.12.2012 року у Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області не було повноважень щодо ухвалення рішення, яке є предметом даного спору. Крім того, [PERSON] не набув права на житловий будинок, який є предметом даного спору, в цілому. А отже, й Свідоцтво про право власності [PERSON] видано безпідставно. При цьому, твердження відповідача та його представника про сплив строку позовної давності, суд вважає безпідставними, оскільки, \~відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи, що з даним позовом позивач звернувся до суду 18.11.2014 року, термін позовної давності не сплив. Отже, суд вважає можливим скасувати рішення Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області № 104 від 18.12.2012 року «Про оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с.Орлянське, вул. Комсомольська буд. 13, Василівського р-ну, Запорізької області за [PERSON]» та визнати недійсним Свідоцтво про право власності ( серія ЯЯЯ № 590916 від 25.12.2012р.) на житловий будинок за адресою: с.Орлянське, вул. Комсомольська буд. 13, Василівського р-ну, Запорізької області, видане на ім'я [PERSON]. Ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До цих судових витрат відносяться й витрати на правову допомогу. Але, разом з тим, суд, дотримуючись вимог ст.11 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 700,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки, в судовому засіданні встановлено вину саме відповідача - Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області в ухваленні оскаржуваного рішення, яке й потягло за собою отримання [PERSON] оскаржуваного свідоцтва. При цьому, вина [PERSON] судом не встановлена. Вимоги щодо стягнення зазначених судових витрат до Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області позивач не висуває. Відповідно до положень ст.154 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити питання щодо скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial