Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Адвокат Потієнко Т.М., діючи в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» (назву якого було змінено на ПрАТ «МХП») про визнання договору суборенди квартири укладеним та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] з 11 липня 2009 року прийнята на перше робоче місце, як молодий спеціаліст, стажистом на посаду майстра ЗАТ «Миронівська птахофабрика» Комплекс з переробки курчат-бройлерів. 12.10.2009 позивача було переведено на посаду майстра дільниці пакування, в подальшому [PERSON] працювала на даному підприємстві на інших посадах до її звільнення з роботи з 27.11.2019. 04.09.2011 ЗАТ «Миронівська птахофабрика перейменоване на ПрАТ «Миронівська птахофабрика». 10 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» (Орендодавець) та [PERSON] ( Суборендар ) було укладено договір суборенди квартири № 2109 (надалі Договір). Згідно пункту 1.1. Договору цим договором регулюються правовідносини, пов`язані із передачею Орендодавцем Суборендарю у платне користування житлового приміщення з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору (надалі іменується квартира, що наймається). Адреса: [ADDRESS] . Відповідно до п.2.1.2 Договору якщо Суборендар пропрацює на підприємстві Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» 10 років з дати видачі Наказу про прийняття на роботу на підприємство Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» Суборендар має право викупу квартири по ціні 1000 гривень. У жовтні 2019 року [PERSON] неодноразово зверталася із проханням укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов Договору. Наслідком стало звільнення позивача - 27.11.2019 за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Після звільнення з роботи сім`я позивача налякана, неодноразово було здійснено проникнення до житлового приміщення позивача, в якому також проживає її малолітня дитина. 26.12.2019 зафіксовано проникнення до постійного місця проживання позивача, пошкоджено двері та замок, як наслідок нею викликано працівників поліції. 27.12.2019 було витрачено кошти, замінено вхідні двері на нові, вже 21.01.2020 стало відомо про заміну невідомими особами вхідних дверей до спірного житла. У квартирі залишились речі сім`ї позивача. З 21.01.2020 позивач з дитиною фактично залишилася на вулиці, без необхідних речей (в тому числі дитячих), а тому вони ночували у родичів її чоловіка. Вважає, що позивач, виконавши всі умови Договору, набула право викупу нерухомого майна, а дії роботодавця позивача - власника житла є неправомірними. Так як укладений договір є виконанням умов колективного договору, ним не передбачалась необхідність нотаріального посвідчення, адже істотною умовою є і виконання трудових обов`язків працівником строком 10 років. Сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, з боку позивача відбулось повне його виконання, а тому Договір є дійсним та підлягає виконанню двома сторонами. Відповідач, за яким 15.01.2009 було зареєстроване право власності на вище вказану квартиру, відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання за договором, а тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати укладеним договір суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Миронівська птахофабрика» 1000,00 (одну тисячу гривень 00 копійок). Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миронівська птахофабрика» на користь [PERSON] понесені нею судові витрати. 06.03.2020 відповідач ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» (далі ПрАТ «МХП») звернувся в суд з уточненим в подальшому зустрічним позовом до ПрАТ "Миронівська птахофабрика", [PERSON] , [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради, про визнання договору суборенди недійсним в частині, визнання договору суборенди припиненим та виселення з квартири (а.с.56-66 т.2). Зустрічний позов обґрунтовано тим, що позивач за зустрічним позовом є власником квартири [ADDRESS] . 01.09.2010 ВАТ «Миронівський хлібопродукт» уклав з ЗАТ «Миронівська птахофабрика» договір оренди приміщення №1021-Г, за яким: Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування нерухомі об`єкти, що розташовані за адресою зазначеною у п.1.2. Договору, далі за текстом Договору «Приміщення», для використання їх за призначенням, що належать Орендодавцю (п.1.1 Договору). Адреса: [ADDRESS] (п.1.2 Договору). Загальна площа приміщення, що передається в оренду 2294,50 м.кв. (п.1.3 Договору). Перелік об`єктів, що орендуються складається з: 41 об`єкту (згідно переліку об`єктів), в т.ч. кв. 86 (інвентарний номер МЦ-0021061, площею 38,7 кв.м., балансовою вартістю 58745,00 грн., сума орендних платежів за місяць 200 грн. (п.1.4 Договору). Приміщення, які є предметом цього Договору, передаються в оренду для використання їх виключно за цільовим призначенням - проживання працівників орендаря (суборендаря та членів його сім`ї) за укладеним між орендарем та працівниками договору суборенди. (п.1.6 Договору). Відповідно до Статуту ВАТ «Миронівський хлібопродукт» в редакції чинній на момент укладення вище вказаного договору оренди приміщення: Товариство є власником майна, набутого на підставах, що не заборонені законом (п.2.5. Статуту). До компетенції Голови правління належить розпорядження майном Товариства, включаючи грошові кошти (з урахуванням обмежень, встановлених цим Статутом), видача доручень на здійснення правочинів, в т.ч. укладення договорів, угод, контрактів (п. 11.7, п.п.5 п. 11.7 Статуту). Відповідно до Статуту ЗАТ «Миронівська птахофабрика» у редакції чинній на момент укладення договору оренди приміщення від 01.09.2010: Товариство має право укладати договори оренди нерухомості (п.3.5 Статуту). Товариство здійснює відповідно до Статуту та чинного законодавства права володіння, користування і розпорядження майном, що належить йому на праві власності (п. 3.7 Статуту). Товариство має право у встановленому чинним законодавством України порядку самостійно використовувати приміщення підприємств, установ, організацій та громадян, що належить йому на праві власності (п.3.10 Статуту). Вважає, що відповідно до умов зазначеного вище договору оренди приміщення №1021-Г від 01.09.2010, Орендодавець договором суборенди або будь-яким іншим шляхом (в межах норм законодавства та встановлених Статутом Товариства обмежень) не наділив/не передав Орендарю права відчужувати своє майно. Правочин було укладено поза рамками діючих на час укладення норм як законодавства, так і без врахування обмежень/повноважень, що визначені Статутами зазначених вище Товариств. Договір суборенди укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому відповідач - ПрАТ «Миронівська птахофабрика» не мав права включати у договір суборенди квартири наступні умови: - п.1.1 у частині «з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору». - п.п. 2.1.2 Якщо Суборендар пропрацює на підприємстві Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» 10 років з дати видачі Наказу про прийняття на роботу на підприємство Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» Суборендар має право викупу квартири по ціні 1000 гривень. - п.п 3.2.2 Суборендар має право викупу квартири, що орендує, за умови, що протягом 10 років суборендар матиме трудові відносини з підприємством Групи компаній «Миронівський хлібопродукт». Строк трудових відносин обчислюється з 11.07.2009 по 10.07.2019. - п. 3.3 Квартира переходить у власність Суборендаря або членів його сім`ї у разі: отримання суборендарем першої, другої групи інвалідності під час виконання трудових обов`язків; смерті Суборендаря ; в інших випадках за домовленістю сторін. А тому дані пункти підлягають визнанню недійсними. Крім того, вважає, що договір суборенди від 10.04.2012 припинив свою дію 31.12.2019, оскільки сторонами договору оренди приміщення від 01.09.2010 підписано угоду про розірвання зазначеного договору та складено акт про приймання-передачі приміщення від 31.12.2019. Для реалізації своїх прав, позивач, як власник приміщення звернувся до ПрАТ «Миронівська птахофабрика» з листом щодо надання інформації про наявність/відсутність обставин, що перешкоджають власнику вільно використовувати своє майно, на що ПрАТ «Миронівська птахофабрика» проінформувала про те, що зі сторони колишнього працівника [PERSON] чиниться опір та здійснюються неправомірні дії. [PERSON] добровільно відмовляється звільнити квартиру, в якій проживала разом зі своєю сім`єю. Вважають, що правові підстави для проживання [PERSON] та її сім`ї у квартирі, що належить ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» відсутні, оскільки договір суборенди квартири №2109 від 10.04.2012 припинив свою дію, а тому відповідач мала відповідно до його п.2.2.5 звільнити займану квартиру протягом 5-ти днів з моменту видачі наказу про звільнення з роботи, тобто кінцевий строк для звільнення з квартири - 02.12.2019, що [PERSON] виконано не було. Саме тому змушені звернутися до суду з даним зустрічним позовом. Просить суд визнати договір суборенди квартири № 2109 від 10.04.2012 укладений між ПрАТ «Миронівський хлібопродукти та ПрАТ «Миронівська птахофабрика» таким, що припинив свою дію. Визнати недійсними п. 1.1 у частині «з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору», пп.2.1.2. пп.3.2.2. та п.3.3. Договору суборенди квартири № 2109 від 10.04.2012, укладеного між ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» та ПрАТ «Миронівська птахофабрика». Виселили [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Судові витрати покласти на відповідачів. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 10.02.2020, після часткового усунення недоліків, відкрито провадження за первісним позовом, вирішено розгляд справи проводити .за правилами строщеного позовного провадження, відстрочено позивачу сплату судового збору за позовну вимогу майнового характеру, до ухвалення судового рішення у справі. 04.03.2020 від відповідача по справі надійшов відзив на позов (а.с.41-46 т.1). Після надходження 06.03.2021 зустрічного позову ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», ухвалою судді від 02.04.2020 його прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.05.2020. 25.05.2020 прийнято до розгляду заяву представника позивача за зустрічним позовом про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 07.08.2020 витребувано докази по справі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача за зустрічним позовом - орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради. 05.01.2021 ухвалами суду витребувано докази та закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 11.02.2021. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Потієнко Т.М., яка діє на підставі ордеру серії ЧК №137616 від 02.12.2019 (а.с.27 т.1) у судовому засіданні первісний позов підтримала повністю, просила суд його задовольнити, пояснила, що позивач [PERSON] виконала усі вимоги договору суборенди квартири №2109 від 10.04.2012, а тому має право на визнання за нею права власності на спірну квартиру. Зустрічні позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими, просила застосувати позовну давність, про що нею також надано письмову заяву (а.с.29,30 т.1). Пояснила, що ПрАТ «МХП» є агроіндустріальним холдингом, засновником ПрАТ «Миронівська птахофабрика», яке входить до Групи компаній «Миронівський хлібопродукт», а тому має контролювати діяльність своїх підприємств та їх керівників. Вважає, що ПрАТ "МХП" знало про укладення договору суборенди від 10.04.2012 між ПрАТ «Миронівська птахофабрика» та [PERSON] . У задоволенні зустрічного позову просила відмовити повністю. Представник відповідача за первісним позовом ПрАТ "МХП" - адвокат Шепіль О.В., яка діє на підставі довіреності від 14.01.2020 (а.с.47 т.1) у судовому засіданні первісний позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Пояснила, що власником квартири [ADDRESS] є ПрАТ «МХП», яке не уповноважувало ПрАТ «Миронівська птахофабрика» на укладення договорів з наданням права викупу житла, рішення органів правління щодо відчуження майна на їх користь не приймалися. Повноваження керівника ПрАТ «Миронівська птахофабрика» на включення пункту 1.1, п.п. 2.1.2, п.п. 3.2.2, п. 3.3 до Договору суборенди квартири були відсутні. Відповідачем [PERSON] за зустрічним позовом було порушено п.п. 2.2.5 Договору суборенди щодо звільнення квартири протягом п`яти днів після видачі наказу про звільнення з роботи, на підставі укладеної додаткової угоди від 31.12.2019 даний договір припинив свою дію. Рішення щодо нотаріального посвідчення договору суборенди квартири не приймалося. [PERSON] та її малолітній син зареєстровані в іншій місцевості та забезпечені житлом. Строк звернення до суду з даним зустрічним позовом ними не порушено, оскільки ПрАТ «МХП» про порушення свого права на користування та володіння майном стало відомо 03.01.2020, коли позивач відмовилася звільняти займану квартиру, про що було повідомлено листом ПрАТ «Миронівська птахофабрика». Обов`язку ПрАТ «Миронівська птахофабрика» щодо звітування перед ПрАТ «МХП» про укладення договорів суборенди та їх зміст, договором оренди приміщення №1021-Г від 01.09.2010 передбачено не було. [PERSON] , як працівник ПрАТ «Миронівська птахофабрика» не повідомляла ПрАТ «МХП» про умови укладеного договору суборенди квартири №2109 від 10.04.2012. Зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача за зустрічним позовом ПрАТ «Миронівська птахофабрика» у судове засідання не з`явився, до суду подано відзив на зустрічний позов, відповідно до якого зустрічні позовні вимоги визнає повністю, але заперечує щодо покладення на ПрАТ «Миронівська птахофабрика» відшкодування судових витрат, мотивуючи тим, що спір у справі виник через дії відповідача [PERSON] , надав клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.183-189 т.1). У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача за зустрічним позовом - органу опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради не з`явився, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають у повному обсязі (а.с.69,70, 79 т.2). На попередніх судових засіданнях представником третьої особи - Костенко Н.Г. було повідомлено, що оскільки малолітня дитина зареєстрована та проживає за іншою адресою, дитячий садочок в м. Каневі не відвідує, тому її права на виселення зі спірної квартири не порушені. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] з 11.07.2009 прийнято на роботу до ЗАТ «Миронівська птахофабрика», яке в подальшому змінило назву на ПрАТ ««Миронівська птахофабрика», де працювала на різних посадах до її звільнення - 27.11.2019 за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України), що підтверджується записами її трудової книжки серії [NUMBER] від 26.06.2009 (а.с.7-9 т.1). Вище вказане також підтверджується довідками ПрАТ «Миронівська птахофабрика» № 375К від 12.07.2019 та №544К від 18.10.2019, які містяться в матеріалах справи (а.с.16,17 т.1). З договору суборенди квартири №2109 від 10.04.2012, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» (Орендодавець) та [PERSON] ( Суборендар ) вбачається, що цим договором регулюються правовідносини, пов`язані із передачею Орендодавцем Суборендарю у платне користування житлового приміщення з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору (надалі іменується квартира, що наймається): Адреса: [ADDRESS] . (п.1.1). Пунктом 2.1.2 Договору передбачено, що якщо Суборендар пропрацює на підприємстві Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» 10 років з дати видачі Наказу про прийняття на роботу на підприємство Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» Суборендар має право викупу квартири по ціні 1000 гривень. Суборендар за даним Договором зобов`язаний використовувати квартиру, що наймається, у відповідності до її цільового призначення та здійснювати капітальний ремонт квартири, звільнити квартиру , що наймається, протягом 5-ти днів з моменту видачі наказу про звільнення з роботи суборендаря з роботи на підприємствах групи компаній «Миронівський хлібопродукт», якщо інше не встановлено домовленістю сторін (п.2.2.1, 2.2.5). Пунктом 3.2.2 Договору передбачено, що суборендар має право викупу квартири, що орендує, за умови, що протягом 10 років суборендар матиме трудові відносини з підприємством Групи компаній «Миронівський хлібопродукт». Строк трудових відносин обчислюється з 11.07.2009 по 10.07.2019. Квартира переходить у власність Суборендаря або членів його сім`ї у разі: отримання суборендарем першої, другої групи інвалідності під час виконання трудових обов`язків; смерті Суборендаря; в інших випадках за домовленістю сторін (п.3.3 Договору). Відповідно до п.5.1 Договору, він набуває чинності з моменту його підписання і діє по 10.07.2019 або до моменту звільнення Суборендаря з роботи на підприємствах групи компаній «Миронівський хлібопродукт» (а.с.12,13 т.1). Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №192606106 від 11.12.2019 вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є Відкрите акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт», що також підтверджується технічним паспортом на квартиру та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.01.2009 (а.с.14,15 т.1, а.с.90-96 т.3). Так, звертаючись до суду з первісним позовом, представником позивача серед іншого заявлено вимогу про визнання укладеним договору суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» та [PERSON] , при цьому відповідачем по справі зазначено ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», який не є стороною даного договору. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. До закінчення підготовчого провадження ні позивач, ні його представник не подали до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Даний факт є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду з даного питання викладеного у постанові від 23 вересня 2020 року у справі №175/1753/17. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що представником відповідача за первісним позовом не заперечувався факт укладення 10.04.2012 між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» та [PERSON] договору суборенди квартири [ADDRESS] , а лише заявлялася вимога про визнання недійсними окремих його пунктів та підпунктів. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальними положеннями про найм (оренду) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (стаття 759 ЦК України). За правилами статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню в разі, якщо його укладено строком на три і більше років. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги часткове виконання сторонами договору суборенди квартири №2104 від 10.04.2012, заявлена вимога про визнання його укладеним не підлягає до задоволення. Щодо вимоги за первісним позовом про визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру, суд зазначає наступне. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Миронівська птахофабрика» (код ЄДРПОУ 308306662), що зокрема, підтверджується довідкою форми ОК-5 від 03.12.2019 (а.с.20,21 т.1). Натомість, матеріалами справи підтверджено, що власником спірної квартири є ПрАТ «МХП». ПрАТ «Миронівська птахофабрика» входить до складу підприємств Групи компаній «Миронівський хлібопродукт». Згідно Договору оренди приміщення №1021-Г від 01.09.2010 (далі Договір оренди), укладеного між ВАТ «Миронівський хлібопродукт» (Орендодавець) та ЗАТ «Миронівська птахофабрика» (Орендар) вбачається, за цим договором Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар прийняти у тимчасове платне користування нерухомі об`єкти, що розташовані за адресою зазначеною у п.1.2 Договору, далі за текстом Договору «Приміщення», для використання їх за призначенням, що належать Орендарю. Адреса (приміщення): [ADDRESS] . Перелік об`єктів, що орендуються складається, зокрема, з кв. [ADDRESS] , загальною площею 38,7 кв.м. (п.1.4 Договору оренди). Пунктом 1.6. Договору оренди передбачено, що Приміщення, які є предметом цього Договору, передаються в оренду для використання їх виключно за цільовим призначенням- проживання працівників орендаря (суборендаря та членів його сім`ї) за укладеним між орендарем та працівниками договору суборенди. Пунктом 3.1. Договору оренди передбачено, що строк оренди встановлюється з моменту підписання Акта приймання-передачі приміщення і обмежується строком дії цього договору і може бути пролонгований. Договір діє з моменту його підписання і до 01 серпня 2013 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У разі якщо жодна із сторін даного Договору не подасть пропозиції щодо припинення договору за 1 місяць до закінчення встановленого в договорі строку, то Договір вважається пролонгованим на аналогічний термін (пункт 9.1 Договору оренди) (а.с.148-151 т.1). Відповідно до Статуту ВАТ «Миронівський хлібопродукт» від 27.11.2009, в редакції чинній на момент укладення вище вказаного договору оренди приміщення: П. 2.5. - Товариство є власником майна, переданого йому засновниками та акціонерами у власність, як вклад до статутного капіталу, іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. П. 11.7. - До компетенції Голови правління належить розпорядження майном Товариства, включаючи грошові кошти (з урахуванням обмежень, встановлених цим Статутом), видача доручень на здійснення правочинів, в т.ч. укладення договорів, угод, контрактів (п.п.5 п. 11.7 Статуту) (а.с.90-116 т.1). Відповідно до Статуту ЗАТ «Миронівська птахофабрика» від 12.11.2007, в редакції чинній на момент укладення договору оренди приміщення від 01.09.2010: П. 3.1. - Товариство є юридичною особою з дня його державної реєстрації. П. 3.5. - Товариство має право укладати угоди, в тому числі договори оренди нерухомості. П. 3.7. - Майно Товариства відповідно до його Статуту та укладених з Товариством угод належить йому на паві власності. Товариство здійснює відповідно до Статуту та чинного законодавства права володіння, користування і розпорядження майном, що належить йому на праві власності. П. 3.8.- Товариство є власником: зокрема, майна та майнових прав, переданих йому Засновниками, іншими Акціонерами або іншими особами у власність. П. 3.10. - Товариство має право у встановленому чинним законодавством України порядку самостійно використовувати приміщення підприємств, установ, організацій та громадян, що належить йому на праві власності (п.3.10 Статуту) (а.с.117-132 т.1). Представником позивача (ПрАТ «МХП») у зустрічному позові зазначалося про те, що до компетенції Директора Товариства належить: П. 10.10.4 - здійснення від імені Товариства правочинів, в т.ч. укладення договорів (угод, контрактів) за виключенням правочинів, включаючи договори (угоди, контракти) щодо відчуження будь-яким шляхом, передачу в оренду/лізинг нерухомого майна Товариства. Дане заперечення представника ПрАТ «МХП» суд не бере до уваги, оскільки договір суборенди квартири №2109 від 10.04.2012 від імені Приватного акціонерного товариства «Миронівська птахофабрика» було підписано його президентом Писарєвим М.Е., що діє на підставі Статуту, відповідно до якого у останнього відсутні обмеження на укладення такого договору (п.10.7, п.п. 10.7.2, 10.7.3 Статуту). Разом з тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів про передачу ПрАТ «Миронівська птахофабрика» його засновникам у власність нерухового майна - квартири [ADDRESS] . З довідки ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» №б/н від 14.02.2020 вбачається, що органами управління ПрАТ «Миронівська птахофабрика» не приймалися рішення (в період з 2020 по даний час) щодо відчуження [PERSON] квартири [ADDRESS] , що належить Товариству на праві приватної власності у відповідності до свідоцтва про право власності від 15.01.2009 (а.с.51 т.1). Оцінюючи характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню загальні правила про найм житла, викладені у главі 59 розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК України. Відповідно до частин першої статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Сторони обумовили можливість викупу квартири за 1000 грн. за умови відпрацювання на підприємстві Групи компаній Миронівський хлібопродукт» 10 (десять) років з дати видачі наказу про прийняття на роботу. Відповідно до статті 810-1 ЦК України оренда житла з викупом є особливим видом найму (оренди) житла, що може передбачати відступлення орендодавцем права вимоги боргу іншій особі - вигодонабувачу. За договором оренди житла з викупом одна сторона - підприємство-орендодавець передає другій стороні - фізичній особі (особі-орендарю) житло за плату на довготривалий (до 30 років) строк, після закінчення якого або достроково, за умови повної сплати орендних платежів, житло переходить у власність орендаря. Підприємство-орендодавець набуває право власності на попередньо обране особою-орендарем житло з метою подальшої передачі такого житла у довгострокову оренду з викупом такій особі та здійснює розпорядження таким житлом до його повного викупу. Укладення та припинення договору оренди житла з викупом здійснюються на умовах та у порядку, визначених законом. Відповідно до ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Посилання представника відповідача за первісним позовом на ті обставини, що укладений договір суборенди квартири є договором оренди житла з викупом, є безпідставними, оскільки передбачає довгостроковий строк оренди, до 30 років, після закінчення якого, за умови повної сплати орендних платежів, житло переходить у власність орендаря. Таким чином, виходячи з аналізу Статутів ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» та ПрАТ «Миронівська птахофабрика», та беручи до уваги умови укладеного між ними договору оренди приміщення №1021-Г від 01.09.2010, суд приходить до висновку, що відповідач за первісним позовом не наділяв ПрАТ «Миронівська птахофабрика» повноваженнями на укладення правочинів щодо відчуження нерухомого майна на користь інших осіб. Позивачем за первісним позовом та її представником не надано суду доказів на підтвердження щодо надання ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» дозволу ПрАТ «Миронівська птахофабрика» на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири або договору оренди житла з викупом, тому вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] не підлягає до задоволення. Посилання представника позивача - адвоката Потієнко Т.М. на колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом ПрАТ «Миронівська птахофабрика» на 2011-2014 р.р. є безпідставним, оскільки його п. 7.2.13 передбачено, що Уповноважений орган Власника надає безкоштовно житло для проживання молодих спеціалістів (купівля або найм житла) не обумовлює умов укладення договору оренди/суборенди (а.с.9-18 т.3). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 386 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 чт.203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Так як волевиявлення власника спірної квартири ПрАТ «МХП» щодо відчуження їх майна на користь третіх осіб відсутнє, а ПрАТ «Миронівська птахофабрика» не було наділене повноваженнями на включення пункту 1.1 у частині «з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору», п.п. 2.1.2, п.п. 3.2.2, п. 3.3 до Договору суборенди квартири №2109 від 10.04.2021, тому позовна вимога про визнання недійсними даних пунктів договору за зустрічним позовом підлягає до задоволення. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). Під час розгляду справи в суді представником позивача було здійснено перерахунок грошових коштів у розмірі 1000,00 грн. на рахунок ДКСУ м. Київ, як вартість майна за договором №2109 від 10.04.2012, що підтверджується дублікатом квитанції АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1710058553.1 від 19.05.2020. У зв`язку з тим, що суд не знайшов підстав для визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру, тому вище вказані кошти підлягають поверненню позивачу. Щодо зустрічних позовних вимог ПрАТ «МХП» про визнання договору суборенди припиненим та виселення з квартири, суд зазначає наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] вселено до спірної квартири на підставі укладеного між нею та Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» договору суборенди квартири №2109 від 10.04.2012. Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. Відповідно до ст. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору суборенди квартири, даний договір є строковим, укладений на строк до 10.07.2019 або до моменту звільнення суборендаря з роботи на підприємствах Групи компаній «Миронівський хлібопродукт». Також умовами договору передбачено обов`язок суборендаря звільнити квартиру впродовж п`яти днів з моменту видачі наказу про його звільнення з роботи (п.п. 2.2.5). [PERSON] було відомо про дані умови договору суборенди, вона повністю із ними погодилася, та підтвердила це власноручним підписом у договорі. Доказів того, що такі умови договору не відповідали вимогам чинного законодавства та порушували права відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] на момент його укладення, суду не надано. Наказом ПрАТ «Миронівська птахофабрика» №2256-КС від 26.11.2019 [PERSON] звільнено з посади - начальника цеху первинної обробки з 27 листопада 2019 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.14 т.2). Будучи звільненою з посади за угодою сторін 27.11.2019, відповідач [PERSON] впродовж п`яти днів з моменту видачі наказу про звільнення, тобто у строк до 02.12.2019 орендовану квартиру не звільнила. Правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] суд не знайшов. Листом ПрАТ Миронівська птахофабрика» № 633К від 10.12.2019 [PERSON] повідомлено, що у строк до 20.12.2019 їй необхідно звільнити квартиру [ADDRESS] від власних речей та повернути квартиру Орендодавцю за актом приймання-здачі (а.с.138,139 т.1). Додатковою угодою від 31.12.2019 до договору оренди приміщення №1021-Г від 01.09.2010, на підставі якого між відповідачами за зустрічним позовом було укладено спірний договір суборенди квартири, сторони ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» (Орендодавець) та ПрАТ «Миронівська птахофабрика» (Орендар) домовилися розірвати Договір з 31.12.2019, що не звільняє Орендаря від сплати заборгованості (а.с.152 т.1). Відповідно до Акту приймання-передачі від 31.12.2019 до договору оренди від приміщення №1021-Г від 01.09.2010, Орендар повернув, а Орендодавець прийняв приміщення, серед яких зокрема, квартира [ADDRESS] , загальною площею 38,7 кв.м. (а.с.153,154 т.1). Беручи до уваги вище викладене, судом встановлено, що договір суборенди квартири №2109 від 10.04.2012 припинив свою дію з моменту звільнення суборендаря з роботи - 27.11.2019, а не з дати укладення Додаткової угоди від 31.12.2019 до договору оренди приміщення №1021-Г від 01.09.2010, про його розірвання, як про це зазначено стороною позивача за зустрічним позовом. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що після закінчення строку договору суборенди квартири, правові підстави для знаходження [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] у квартирі за [ADDRESS] відсутні. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Оскільки наслідком припинення (розірвання) договору є зупинення усіх правовідносин між сторонами, подальше використання житла наймачем, іншими особами, які проживають з ним, вже не має під собою правової підстави. Наймодавець набуває право вимагати виселення наймача за рішенням суду у випадку невиконання наймачем свого обов`язку щодо виселення. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у справі «Садов`як проти України» (заява № 17365/14, від 17 травня 2018 року зазначив, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях Європейського Суду з прав людини, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. При розгляді справи встановлено, що квартира, з якої підлягають виселенню відповідачі [PERSON] та [PERSON] , не є житловим приміщенням жилого будинку державного чи громадського житлового фонду, виселення з якого передбачено, в тому числі, з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.04.2014 батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.18 т.1). Судом встановлено, що [PERSON] та її малолітній син [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] не зареєстровані, що підтверджується повідомленням реєстраційного відділу виконавчого комітету Канівської міської ради №11-14/1167 від 20.07.2020 (а.с.19 т.2). [PERSON] та [PERSON] починаючи з 10.10.2018 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.67,68 т.2). З довідки ДНЗ «Сонечко» №8 від 29.11.2019 вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно відвідував ДНЗ «Сонечко» (м. Канів) та перебував в особовому складі з 08.09.2017 по 29.11.2019 (а.с.19 т.1). Згідно повідомлення голови ОСББ «Канів» № 7 від 20.08.2020, [PERSON] з членами сім`ї у квартирі [ADDRESS] у період з грудня 2019 року по даний час не проживає, що підтверджують свідки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.126 т.2). Листом ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» №04/06-1 від 04.06.2020 представника позивача за зустрічним позовом повідомлено про те, що [PERSON] наказом даного підприємства №170 від 28.01.2020 прийнята на роботу у Виробничий департамент на посаду начальника зміни з 29.01.2020 (а.с.23 т.2). Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області у судових засіданнях не заперечував щодо виселення малолітнього [PERSON] , [INFO] зі спірної квартири, оскільки дане житлове приміщення у власності його батьків не перебуває, малолітня дитина зареєстрована та проживає за іншою адресою, дитячий садочок в м. Каневі не відвідує. З огляду на викладене, виселення відповідача [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , без надання іншого жилого приміщення не є таким, що не відповідає статті 47 Конституції України та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем за зустрічним позовом, як власником своїх правомочностей, тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном на підставі статті 391 ЦК України. Представником ПрАТ «МХП» належними та допустимими доказами доведено той факт, що воно є власником спірного житлового приміщення, невиконанням відповідачем [PERSON] вимоги договору суборенди щодо звільнення орендованої квартири після припинення трудових відносин з ПрАТ «Миронівська птахофабрика» порушені права власника спірної квартири. Щодо заявленого представником відповідача [PERSON] за зустрічним позовом клопотання про застосування до зустрічної позовної заяви строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК). ПрАТ «МХП» є власником нерухомого майна, воно не може бути обмежене у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16. Крім того, позивачем за первісним позовом не надано до суду належних доказів того, що ПрАТ «МХП» було відомо про укладення спірного договору суборенди та включення до нього умов, які порушують їх права як власника нерухомого майна, а тому суд не вбачає пропуску позовної давності із зверненням ПрАТ «МХП» із позовними вимогами, щодо визнання спірного договору суборенди квартири від 10.04.2012 недійсним у частині, визнання його припиненим та виселення з квартири. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведені та необґрунтовані, а тому у задоволенні первісного позову необхідно відмовити повністю. Вимоги зустрічного позову ПрАТ «МХП» є законними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що у задоволенні вимог первісного позову відмовлено, то судові витрати понесені [PERSON] відшкодуванню не підлягають, натомість з неї підлягає стягненню на корить держави недоплачений судовий збір за майнову вимогу у розмірі 840,00 грн., сплату якого було вістрочено до винесення судового рішення. Судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 6306,00 грн., понесені позивачем за зустрічним позовом ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» (а.с.67-69 т.1) підлягають відшкодуванню з відповідачів ПрАТ «Миронівська птахофабрика» та [PERSON] на користь ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» пропорційно заявлених до них вимог. Відповідно ч.ч.9,10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] , суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення даного позову, що накладені ухвалою суду від 24.01.2020 у виді накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; заборони Приватному акціонерному товариству «Миронівський хлібопродукт» вчиняти дії по укладенню будь-яких правочинів, предметом яких є дане нерухоме майно, та перешкоди [PERSON] та членам її родини у доступі до квартири (а.с.24,25 т.1).

Outcome: approved