Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту просив суд скасувати постанову про накладення арешту у рамках ВП № 41005212 від 04.12.2013 року Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві та звільнити з-під арешту квартиру загальною площею 96,90 (дев'яносто шість цілих дев'яносто сотих) квадратних метрів, 48,80 (сорок вісім цілих вісімдесят сотих) квадратних метрів, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності Відповідачу 2 на підставі договору купівлі-продажу квартири. Судові витрати по справі покласти на відповідачів. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, ухвалити у справі заочне рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були неодноразово повідомлені належним чином, з будь-якими заявами до суду не зверталися, тому суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів та ухвалення, за згодою представника позивача, заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № K2S4GK0000000758 від 05.09.2008 року [PERSON] (Відповідач 2) 05.09.2008 року отримала кредит у розмірі 842990.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.09.2013 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач 2 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Відповідачем 2 за згодою чоловіка ([PERSON]) було передано в іпотеку нерухоме майно - квартира загальною площею 96,90 (дев'яносто шість цілих дев'яносто сотих) квадратних метрів, житловою 48,80 (сорок вісім цілих вісімдесят сотих) квадратних метрів, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі- продажу квартири. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 1 160 000 гривень. [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 02.03.2015 року склала 5 190 871,41 гривень. 02 серпня 2013 року Дарницьким судом м. Києва позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено - в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № K2S4GK0000000758 від 05.09.2008 року в загальному розмірі 3 144 040,04 гривень звернено стягнення на вищевказаний предмет іпотеки, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПиватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною не меншою, ніж 1160000 гривень. з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. 30 вересня 2014 року Рішенням Апеляційного суду міста Києва по справі №2602/3956/12 рішення Дарницького суду м. Києва від 02 серпня 2013 року залишено в силі. 04 грудня 2013 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві видано постанову ВП № 41005212 про арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження відповідно до якої накладено арешт на нерухоме іпотечне майно квартиру загальною площею 96,90 (дев'яносто шість цілих дев'яносто сотих) квадратних метрів, житловою 48,80 (сорок вісім цілих вісімдесят сотих) квадратних метрів, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 1, кв, 359 27.02.2014 року виконавче провадження № 41005212, повернуто стягувану без виконання. 05.03.2015р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві з проханням зняти арешт з предмету іпотеки, але відповіді на заяву не було надано. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Згідно ч. 6, 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. В даному випадку право іпотеки у банку виникло в момент реєстрації іпотеки у Державному реєстрі іпотек - 05 вересня 2008 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на невизначене майно, все нерухоме майно, що належить [PERSON] була винесена 04 грудня 2013 року, відповідно, коли вже існував запис № 20971849, зроблений на підставі укладеного договору іпотеки з банком. Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 2, 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Крім того, згідно ч. З ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом. Норми ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказують, що під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення. Вказаних норм Відповідач 1 не дотримався чим порушив ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» де сказано, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. У зв'язку з тим, що банк має право задовольнити забезпечені вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у місті Києві не має жодних правових підстав для першочергового (з вищим пріоритетом) забезпечення вимог інших стягувачів, кредиторів. Крім того, наклавши арешт на все майно боржника без вказання відповідних сум, що підлягають стягненню, і не перевіривши відповідні заборони на конкретне майно інших кредиторів, Відповідач 1, порушив ч. З ст. 57 Закону України про виконавче провадження. Отже, Відповідач 1 не мав правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями з вищим пріоритетом на задоволення забезпечених іпотекою вимог. Вищевказаний арешт порушує права банку як іпотекодержателя, так як Банк позбавлений можливості реалізувати свої права, надані Рішенням Апеляційного суду міста Києва по справі № 22ц/796/10128/2014 від ЗО вересня 2014 року постановленого за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право зняття арешту з майна за рішенням суду. Згідно ст. 113 Цивільного процесуального кодексу України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved