Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позивач мотивує свій позов тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який було розірвано 21 липня 2005 року. Попри це, після розірвання шлюбу у них народилися неповнолітні діти - син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які на сьогоднішній день проживають разом з матірю та відчимом відповідача, оскільки [PERSON] проживає та працює у м.Львові. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 15 травня 2015 року було усунуто перешкоди щодо виховання та спілкування позивачем із старшим сином [PERSON] На даний час відповідач та її матір чинять позивачу перешкоди у вихованні меншого сина [PERSON] та спілкуванні з ним, не дозволяють їм зустрічатися. Позивач вважає, що він має рівні права і обовязки з відповідачем щодо виховання та утримання дитини, а також спілкування з нею, а тому просить зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], а також встановити такий порядок його участі у вихованні та спілкуванні із сином: надати право один раз на два тижні забирати сина до себе додому ([ADDRESS]) на суботу - неділю з 12 год. суботи до 19.00 год. неділі; в період зимових канікул (з 30 грудня по 12 січня) забирати сина на 4 дні, в період осінніх та весняних канікул (з 28 жовтня по 3 листопада та з 24 березня по 30 березня) на 3 дні; в період літніх канікул (з 1 червня по 31 серпня) на 21 день, а також протягом навчального року відвідувати дитину в школі. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2016 року до участі у справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації Волинської області. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона є матірю відповідача [PERSON], а неповнолітні діти останньої [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею в смт.Марянівка Горохівського району Волинської області, навчаються у місцевій школі. Матір цих дітей проживає та працює у м.Львові, кожні вихідні та свята приїжджає до дітей, виховує та опікується ними. Представник відповідача ствердила, що відповідач жодних перешкод у вихованні сина [PERSON] та спілкуванні з ним позивачу не створює, тому що останній сам рідко виявляє бажання бачити дитину. Коли народився [PERSON], позивач не визнавав його своїм сином, не забирав із пологового будинку, не був присутній на обряді хрещення сина, перший раз провідав сина через півроку після його народження. Після цього позивач відвідував сина кілька разів на рік. Представник відповідача пояснила, що через деякий час її дочка разом з дітьми проживали разом з позивачем у м.Львові, однак через місяць повернулись до смт.Марянівка, тому що життя між позивачем та відповідачем не склалося. [PERSON] та [PERSON] добре навчаються, виховані, забезпечені всім необхідним, доглянуті, для них створені всі умови для належного виховання та розвитку. Представник відповідача ствердила, що син [PERSON] не хоче бачитися з батьком взагалі, а коли той відвідує його в школі, син на це реагує негативно. Проти того, щоб дозволити позивачу забирати сина до себе у м.Львів, представник відповідача категорично заперечує, оскільки переживає за його здоровя, а тому просила у задоволенні вищевказаного позову відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] надала суду аналогічні пояснення, вважає, що дозволити позивачу забирати до себе неповнолітнього сина всупереч волі останнього неприпустимо, проти задоволення позову заперечує. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, ствердив факти, наведені в позовній заяві. Крім того, суду пояснив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], який було розірвано у 2005 році. Діти позивача та відповідача сини [PERSON] та [PERSON] народилися після розірвання шлюбу, проживають з батьками відповідача в смт.Марянівка Горохівського району Волинської області, при чому відповідач постійно проживає у м.Львові та приїжджає до дітей на вихідні. Позивач ствердив, що він встановив факт свого батьківства над сином [PERSON] у судовому порядку, тому що у свідоцтві про народження останнього відомості про батька зазначено зі слів матері. Позивач пояснив, що він приїжджає до дітей в смт.Марянівка кілька разів на місяць, однак його не допускають до дітей, не відчиняють дверей будинку. Позивач піклується про дітей, сплачує відповідачу аліменти на утримання старшого сина [PERSON], крім цього, щомісячно перераховує на картковий рахунок відповідача фінансову допомогу в розмірі 500 грн. на утримання сина [PERSON]. Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15 травня 2015 року про зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкод у вихованні старшого сина відповідач не виконує, її матір, перебуваючи з позивачем у неприязних стосунках, налаштовує своїх внуків проти нього. Позивач ствердив, що він відвідує сина [PERSON] в школі один раз на місяць, спілкується з вчителями, його син є замкнутим, спілкується з ним неохоче. Позивач проживає одиноко у м.Львові у двохкімнатній квартирі, є приватним підприємцем, фінансово забезпечений, вміє самостійно готувати їжу та прати одяг, а тому вважає, що може створити для проживання сина [PERSON] всі необхідні умови, просить предявлені ним позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації Волинської області [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову у повному обсязі заперечувала та суду пояснила, що в процесі розгляду справи позивач звернувся до Горохівської РДА з клопотанням про визначення способу його участі у вихованні малолітнього сина [PERSON]. Представник третьої особи ствердила, що працівниками служби у справах дітей РДА було обстежено умови проживання останнього в смт.Марянівка Горохівського району Волинської області, де вона особисто в присутності шкільного психолога зясувала думку самої дитини стосовно можливості його тимчасового перебування разом із батьком за місцем проживання батька, при цьому дитина проти такої можливості заперечувала. Вищевказане питання 28 грудня 2016 року було розглянуто на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини з участю позивача та відповідача, які не заперечували стосовно запропонованого комісією способу участі батька у вихованні дитини. 29 грудня 2016 року голова Горохівської районної державної адміністрації на підставі рішення вищевказаної комісії винесла відповідне розпорядження. Представник третьої особи пояснила, що, на думку членів комісії, гарантоване право участі батька у вихованні дитини повинно першочергово забезпечуватися з врахуванням інтересів самої дитини, а тому, на даному етапі, необхідно створити такі умови, щоб надати можливість батькові налагодити психологічний контакт з дитиною в присутності дорослих осіб, які користуються довірям дитини. З огляду на вищенаведене, представник третьої особи просила винести судове рішення у відповідності до рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника третьої особи, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення частково. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-СГ № 009090, виданого 09 грудня 2005 року Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.6), 21 липня 2005 року [PERSON] та [PERSON] свій шлюб розірвали, після чого остання відновила своє дошлюбне прізвище "Гетьман". Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-СГ № 118972, виданого 14 вересня 2007 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.23), [PERSON] народився 15 липня 2006 року, його батьком є [PERSON], матір'ю [PERSON]. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31 березня 2015 року стверджується, що позивача визнано батьком дитини - [PERSON], [INFO], народженого [PERSON] (а.с.144-146). Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-СГ № 480467, виданого 31 жовтня 2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.7), [PERSON] народився 14 червня 2008 року, його батьком є [PERSON], матір'ю [PERSON]. Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. За змістом ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Довідкою № 20 від 22 лютого 2016 року, виданою [PERSON] ст. смт.Марянівка Горохівського району Волинської області (а.с.81), стверджується, що [PERSON] дійсно навчається в 2-А класі вищевказаної школи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що сімя, в якій проживають неповнолітні діти позивача, матеріально забезпечена, діти завжди доглянуті. Батька дітей вона бачила лише один раз у школі. Був випадок, коли бабуся привела схвильованого [PERSON], який казав, що ненавидить свого тата. Відносно реакції [PERSON] на побачення з батьком свідок нічого не повідомила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює на посаді директора Марянівської загальноосвітньої школи. Свідок ствердила, що декілька разів до неї звертався позивач [PERSON] із проханням посприяти у зустрічі зі своїми дітьми, пояснюючи це тим, що відповідач та її матір чинять йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Свідок розяснила позивачу, що коли діти будуть погано реагувати на цю зустріч, вона такого дозволу не надасть. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що деякий час вона заміняла вчителя початкових класів у другому класі Марянівської загальноосвітньої школи, де навчається [PERSON]. Свідок ствердила, що одного дня під час уроку позивач зайшов у клас, підійшов до сина та почав з ним розмовляти. Дитина розхвилювалась, почала плакати, просила не чіпати його. Їй відомо, що [PERSON] не хотів змінювати своє прізвище на Василина, йому було неприємно. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що молодшого сина позивача [PERSON] вона не навчала, але їй відомо, що позивач приїжджав до дітей, але вони не хотіли його бачити, нервували та плакали. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є дідусем неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], які проживають разом з ним. [PERSON] він сам забрав із пологового будинку і так до цього часу займається його вихованням, піклується про нього, приділяє увагу дитині. Свідок ствердив, що між дочкою та зятем виник конфлікт, позивач приїжджає рідко, під час відвідин дітей знімає все, що відбувається, на відео. Жодних перешкод у спілкуванні з дітьми позивачу ніхто не чинить, його онук сам не хоче бачити свого батька. Із довідки № 40911 від 08 лютого 2016 року, виданої обслуговуючим кооперативом ЖБК "Медик-3" (а.с.80), вбачається, що квартира по місцю проживання позивача [PERSON] за адресою: м.Львів, вул.Енергетична, 17/9, складається із двох житлових кімнат, кухні, ванної та туалету. Характеристикою на [PERSON], виданою головою правління ОК ЖБК "Медик-3" (а.с.79), стверджується, що він проживає за адресою: [INFO], та характеризується з позитивної сторони. Із довідок № 1512/10/1350-1701 від 11 лютого 2016 року, виданих Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м.Львова головного управління ДФС у Львівській області (а.с.77-78), вбачається, що дохід від підприємницької діяльності позивача [PERSON] за період з 01 липня по 30 вересня 2015 року становить 295528,07 грн., а за період з 01 жовтня по 31 грудня 2015 року - 426029,50 грн. Як вбачається із банківських квитанцій № 1185 від 21 жовтня 2008 року, № 13015 від 14 вересня 2009 року, № 14009 від 30 жовтня 2009 року, № 15641 від 15 січня 2010 року, № 16734 від 04 березня 2010 року, № 17277 від 29 березня 2010 року, № 17953 від 29 квітня 2010 року, № 18744 від 04 червня 2010 року, № 20105 від 02 серпня 2010 року, № 20807 від 01 вересня 2010 року, № 21650 від 04 жовтня 2010 року, № 22558 від 04 листопада 2010 року, № 36548 від 06 грудня 2010 року, № 23877 від 28 грудня 2010 року, № 24780 від 07 лютого 2011 року, № 2629 від 30 березня 2011 року, № 26713 від 29 квітня 2011 року, № 23/11 від 08 липня 2011 року, № 25/26 від 09 серпня 2011 року (а.с.108-113), позивач перераховував на відкритий на імя відповідача у банківській установі розрахунковий рахунок фінансову допомогу на утримання дитини. Згідно розпорядження голови Горохівської районної державної адміністрації Волинської області від 29 грудня 2016 року № 480 (а.с.180), позивачу [PERSON] визначено такий спосіб участі у вихованні сина: один раз в місяць у будь-яку пятницю бачитися зі своїм малолітнім сином на нейтральній території (смт.Марянівка Горохівського району Волинської області) у присутності дорослих осіб (класного керівника дитини, психолога, працівників служби у справах дітей, інспектора поліції ювенальної превенції) та за узгодженням з матірю. Крім цього, [PERSON] зобовязано: повідомляти [PERSON] про місце перебування, в яке забирає дитину; особисто забирати та повертати дитину в сімю матері; не налаштовувати дитину проти матері та її рідні; унеможливлювати негативний вплив на дитину та не допускати негативних висловлювань на адресу матері дитини та її рідні під час здійснення своїх батьківських обовязків по вихованню дитини. Відповідача [PERSON] зобовязано: не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні із сином телефонним, поштовим або електронними засобами звязку; завчасно повідомляти батька дитини про зміну місця проживання, стану здоровя дитини та інші обставини, що можуть вплинути на участь батька у вихованні дитини; не налаштовувати дитину проти батька та його рідні. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обовязків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Положеннями ст.159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод для спілкування з дитиною є законними і обґрунтованими. Аналізуючи надані пояснення, докази у справі, суд приходить до висновку, що як позивач, так і відповідач обоє з належним піклуванням та турботою, любов'ю ставляться до спільної дитини. Позивач цікавиться життям і розвитком сина, має на меті приймати активну участь у його вихованні, спілкуватись з ним. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Суд вважає, що участь батька у вихованні дитини, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. Однак, оскільки позивач проживає окремо від дитини і користується правом на її виховання обмежено, суд, встановлюючи порядок участі позивача у вихованні дитини, спілкуванні з нею, вважає, що спілкування батька і сина повинно бути регулярним, але з пріоритетним врахуванням думки дитини стосовно необхідності спілкування з батьком, її інтересів, віку, стану здоров'я, режиму дня, тощо. Таким чином, з огляду на вищенаведене суд вважає, що до тих пір, поки між позивачем та його малолітнім сином не склалися стійкі, довірливі стосунки, участь позивача у його вихованні повинна обмежуватись спілкуванням з дитиною на території населеного пункту, де вона проживає, без присутності матері, але з обовязковою участю інших дорослих осіб (класного керівника дитини, психолога, працівників служби у справах дітей, інспектора поліції ювенальної превенції). Крім того, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним по справі судові витрати в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial