Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказує, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою (його бабусею), перебуває на її утриманні. Протягом двох років відповідачі не приймають жодної участі у вихованні дитини, в її матеріальному забезпечення, не проявляють батьківської турботи, ведуть аморальній спосіб життя: пиячать, не працюють, жорстоко поводяться з сином, вчиняють відносно сина злочини та адміністративні правопорушення. Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України за вчинення домашнього насильства відносно малолітнього сина. Мати дитини, [PERSON] також не реагує на прохання кинути пити, працевлаштуватись, займатись вихованням сина. [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП за те, що належним чином не виконує батьківські обов`язки. З наведених підстав просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнути з кожного з них аліменти на утримання дитини у розмірі 5000,00 грн., починаючи стягнення з ня звернення до суду з позовом і досягнення дитиною повноліття. Представником відповідачів надано відзив на позовну заяву, у запереченнях вказується, що після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] залишилася проживати разом із позивачкою та сином за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS] . Через деякий час відповідачі у справі примирилися та почали жити разом. За проханням бабусі (позивачки у справі), малолітній [PERSON] все частіше залишався у неї на декілька днів, а в подальшому позивачка взагалі почала перешкоджати батькам дитини спілкуватися із ним та чинила конфлікти й налаштовувала дитину проти батьків. Станом на жовтень 2020 року малолітній [PERSON] проживає разом із позивачкою, яка останній рік забороняла відповідачам спілкуватися із дитиною, постійно ховала дитину від батьків. Відповідачі не заперечують, що дійсно не приділяли необхідної уваги дитині та між сторонами були напруженні відносини щодо виховання дитини. Але на сьогоднішній день відповідачі змінили своє ставлення до сина, намагаються виправити свої помилки, мають намір повноцінно займатися його вихованням та віддавати дитині всю свою любов та турботу. Не дивлячись на старання відповідачів, позивачка своїми діями та твердженнями, про які зазначила у позові, позбавляє дитину батьківської уваги, любові, турботи та виховання. Відповідач [PERSON] повністю визнав свою провину перед сином та щиро розкаявся відносно тих подій, які склалися у серпні 2019 року, відповідально поставився до призначеного покарання, яке було винесено вироком суду, та виконав його належним чином та у повному обсязі.Надалі бажає належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідачки [PERSON] під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП з приводу не виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , свою провину також визнала, щиро каялася у вчиненому правопорушенні, обіцяла виправити ситуацію. Відповідачі надають матеріальну допомогу позивачці на утримання їхнього сина, сплачують кошти у шкільні фонди за навчання сина, купують сину продукти харчування та інше. Відповідачі змінили своє ставлення до дитини. Не зважаючи на заборони у спілкуванні дитини із батьками з боку позивачки, роблять усе можливе аби повернути дитину у повноцінну родину. Відповідачі намагаються вирішити питання із позивачкою мирним шляхом та належним чином виконувати покладені батьківські обов`язки. Але, позивачка відмовляється повертати дитину відповідачам. Позивачка своїм налаштовуванням дитини проти його батьків позбавляє дитину батьківського піклування та виховання. З 07.09.2020 відповідачка кожного дня проходить до сина та спілкується із ним, займається уроками, приносить для сина продукти харчування та іграшки. Малолітній [PERSON] позитивно налаштований на спілкування із матір`ю. На сьогоднішній день відповідачі не нехтують своїми батьківськими обов`язками, вони спілкуються із сином, який виявляє бажання спілкуватися із батьками. Позбавлення відповідачів батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, які б давали підстави для можливості застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні позивачка, її представник адвокат Нінчук-Худякова О.М. позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] , її представник та представник [PERSON] адвокат Дьякова Т.В. просили відмовити у позові. Відповідачка [PERSON] пояснила, що шкодує про вчинки по відношенню до сина. Наразі вона усіма силами намагається виправити ситуацію, спілкуватися із сином, бажає займатися його вихованням та піклуватися про нього, а позивачка через негативне ставлення до неї перешкоджає у спілкуванні з дитиною. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представники третьої особи в судове засідання не з`явились. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2015. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія № [NUMBER] . Позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] та, відповідно, бабою малолітнього [PERSON] . Наразі малолітня дитина проживає разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрована відповідачка [PERSON] , однак на теперішній час фактично за вказаною адресою не мешкає. Згідно пояснень сторін, через деякий час після розірвання шлюбу відповідачі у справі примирилися та почали жити разом. Дитина з часом стала проживати з бабою, оскільки батьки неналежним чином виконували свої батьківські обов`язки. Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Згідно листа служби (управління) у справах дітей по Дніпровському району Запорізької міської ради «Про фізичне насильство над малолітнім [PERSON] » від 27.08.2019 року вказано, що 27.08.2019 року до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звернулася [PERSON] з приводу домашнього насильства над малолітнім онуком [PERSON] . Громадянка повідомила, що 19.08.2019 року [PERSON] , який є батьком малолітнього вчинив фізичне насильство над дитиною, жорстоко побив його. Громадянка зазначає, що дитина часто страждає від домашнього насильства. Батько має агресивну та неадекватну поведінку, зловживає алкогольними напоями. У родині між батьками відбуваються бійки та сварки в присутності [PERSON] , у зв`язку з чим малолітній фактично мешкає разом з бабусею за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді «Про проведену роботу» від 05.09.2019 року за вих. № 2438/03-Д, родина [PERSON] мешкає у власному 2-кімнатному будинку, санітарно-гігієнічний стан помешкання незадовільний та потребує ремонту. Дитячого одягу та речей майже не було. Під час обстеження у помешканні був [PERSON] . У процесі спілкування із [PERSON] чоловік повідомив, що працює будівельником та завдяки своїй роботі не зловживає спиртними напоями, так як це карається керівництвом, проте може на вихідних вжити невелику кількість слабоалкогольних напоїв. Щодо інциденту, який стався 19.08.2019, повідомив, що під час святкування дня народження дружини, будучи у стані легкого алкогольного сп`яніння разом із нею, він ненавмисно взяв сина за зламану руку. Також чоловік повідомив, що має напружені стосунки із колишньою тещею, проте через зайнятість на роботі вихованням дитини переважно займалася вона, [PERSON] часто залишався у будинку [PERSON] . Відповідно до листа відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 10.09.2019 року за вих. № 0103/1079, 02.09.2019 року спеціалістами Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було проведено соціальне обстеження батьків, за адресою: [ADDRESS] , за інформацією центру, санітарно-гігієнічний стан помешкання незадовільний та потребує ремонту. З батьком дитини - [PERSON] , проведена бесіда, громадянин пояснив, що ненавмисно взяв сина за зламану руку. Також, зазначив, що вихованням сина переважно займається наразі бабуся [PERSON] також було обстежено умови проживання у родині [PERSON] , де встановлено, що малолітній дійсно мешкає із нею. 09.09.2019 року спеціалістами відділу по Дніпровському району був здійснений повторно вихід за двома адресами, батьків вдома не було, до будинку доступу не має. За місцем проживання бабусі [PERSON] , проведено умови проживання малолітнього [PERSON] . Санітарно-гігієнічні умови у будинку задовільні, усі умови для виховання, розвитку та проживання дитини створені належним чином. Спеціалісти відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради запросили батьків до відділу служби для продовження проведення відповідної роботи з метою соціального захисту малолітньої дитини. Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2020 батька малолітньої дитини [PERSON] визнано винним та засуджено за ст. 126-1 КК України за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного, економічного насильства відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , упродовж 2018-2019 років. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2019 [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] . [PERSON] свою провину визнала, щиро каялася у вчиненому правопорушенні, обіцяла виправити ситуацію. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Комісією з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, з урахуванням наведених вище обставин, прийнято рішення від 30.07.2020 про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики з місяця навчання від 26.11.2020, 28.05.2021, [PERSON] , [INFO] , характеризується позитивно, вихованням займається бабуся, з якою він проживає. батьки [PERSON] до школи в 2020-2021 навчальному році не з`являлись, успіхами сина не цікавляться, не приділяють належної уваги його навчанню, нехтують вихованням сина. Приводить і забирає зі школи, приходить на батьківські збори, цікавиться шкільним життям онука бабуся. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вихованням [PERSON] займається бабуся, забезпечує його всім необхідним. Батьки погано піклувалися про дитину, забували забрати з дитсадка. [PERSON] боїться батьків, мати приходила його відвідати у жовтні 2020 року та кілька тижнів назад, але він не захотів спілкуватися. Свідок [PERSON] суду пояснила, що стосунки між [PERSON] і її донькою [PERSON] погані, онук [PERSON] . [PERSON] останнім часом проживає з нею. Батьки дитини зловживають алкогольними напоями. Коли [PERSON] зламав руку, його мати ніякої допомоги і піклування не надавала дитині, не допомагала збирати його до школи. Доступ у [PERSON] до будинку, де проживає її дитина разом з бабусею, і де вона раніше проживала, може мати за умови, якщо вона не буде вживати алкогольні напої. Свідок [PERSON] суду пояснила, що майже 4 роки дитина проживає разом з бабусею [PERSON] , батьки не займаються його вихованням дитини, п`ють, не створюють умов для дитини. [PERSON] боїться своїх батьків. Батько [PERSON] живе і виглядає як «бомж». Після розлучення [PERSON] з сином проживала в одному будинку з матір`ю, потім переїхала до колишнього чоловіка. [PERSON] з [PERSON] не спілкується. До будинку потрапити можна лише зателефонувавши на мобільний телефон [PERSON] для того, щоб вона відкрила хвіртку. [PERSON] може телефонувати синові теж тільки на телефон [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що сім`ю [PERSON] знає 8 років, [PERSON] проживала в одному будинку з матір`ю [PERSON] , потім стала проживати у будинку свого чоловіка. Там відсутні належні умови для проживання дитини. Син [PERSON] [PERSON] останні чотири роки проживає з бабою, боїться своїх батьків. [PERSON] не приділяє уваги дитині, не піклується про неї, не відвідує її. [PERSON] , коли йому було 3 чи 4 роки, розповідав, що батько і мати його били. Останні три роки [PERSON] з донькою [PERSON] не спілкується. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] , суду пояснила, що тривалий час з боку [PERSON] чиняться перешкоди у спілкуванні батьків зі своєю дитиною, вона налаштовує дитину проти своїх батьків, не дозволяє їм приймати участь у житті дитини, приходити до неї. Звинувачення у неналежному виконанні своїх батьківських обов`язків вважає не обґрунтованими. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2021 та копії позовної заяви [PERSON] , остання звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за своїм зареєстрованим місцем проживанням за адресою [ADDRESS] , і вселення. У червні 2021 року [PERSON] звернулась до органу опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району із заявою про сприяння налагодженню стосунків між нею та її малолітнім сином, оскільки зі сторони [PERSON] чиняться перешкоди у їх спілкуванні. Також просить визначити їй час спілкування з дитиною з метою налагодження стосунків між ними. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд приймає до уваги досліджені судом докази, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям, здоров`ям, успіхами та долею своєї дитини, не забезпечує їй необхідного догляду, лікування та харчування, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не надає доступ до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню загальноприйнятих норм моралі, чим ухиляється від батьківських обов`язків. Крім того, [PERSON] вчиняв домашнє насильство відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за що засуджений вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2020. Протягом судового розгляду даної справи жодного разу в судове засідання не з`явився, наведені представником [PERSON] доводи, що останній змінив своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, свого підтвердження не знайшли. Відтак, суд після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки встановлені судом обставини свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 2, ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, та приймає до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 СК України встановлює, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачем не надано жодних доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини, наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Натомість, з пояснень позивачки та свідків судом встановлено, що відповідач зловживає спиртними напоями, ніде не працює. З урахуванням доводів позову і наданих суду доказів, вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. суд вважає не обґрунтованими. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь особи, на утриманні якої буде знаходитися дитина, аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі 1000,00 грн., що є співмірним з мінімальним розміром аліментів, визначеним законом, та який відповідно до вимог ст. 184 СК України щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовляться про інше. При вирішенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141 СК України, випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьків батьківських прав, суд має враховувати передусім інтереси дитини. Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 07.12.2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996 року, п. 78). У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. На думку суду, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина не буде відповідати меті такого заходу як захист інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи та приймаючи до уваги, що висновок органу опіки щодо матері дитини ґрунтується на доказовій базі, яка стосується обставин 2018-2019 року, і не містить жодних висновків, чи мала [PERSON] достатні можливості брати участь у вихованні та утриманні дитини, яким чином позбавлення її батьківських прав захистить інтереси дитини, і враховуючи, що на час ухвалення рішення у справі відповідачка усвідомила можливість втрати дитини та проявляє інтерес до неї, намагається відновити нормальні стосунки з малолітнім сином, суд дійшов висновку, що слід відмовити в задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання свого малолітнього сина, до виконання батьківських обов`язків по відношенню до нього, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову відносно [PERSON] і з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору при подачі прозову, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1681,60 грн.

Outcome: partial