Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому вказував, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2012 року з відповідача на його користь було стягнуто одноразово за період з 01.02.2009 року по 01.02.2012 року втрачений заробіток в сумі 2772,00грн., доплату за побутовий догляд за вказаний період в сумі 2023,25грн. стягуються з 01.02.2012 року щомісячно втрачений заробіток в розмірі 1268грн. та 268,25 грн. за побутовий догляд. Вказав, що після винесення рішення виплати підлягали коригуванню і збільшенню в разі підвищення розмірів заробітної і мінімальної плати. Такого коригування на протязі останніх трьох років відповідач не проводив. Тому, враховуючи збільшення його посадового окладу як вчителя-спеціаліста позивач просив стягнути з відповідача одноразово 17048грн. втраченого невиплаченого заробітку за період з 01.02.2014 року по 01.02.2017 року та 16042,50 грн. за вказаний період за побутовий догляд як інваліду 2 групи, а також просив щомісячно стягувати, починаючи з 01.02.2017 року втрачений заробіток в розмірі посадового окладу вчителя-спеціаліста - 3152,00 грн. та 788,00 грн. за побутовий догляд. 01.08.2017 року позивач звернувся до суду із уточненною позовною заявою, в якій вказав, що на момент заподіяння йому шкоди він не працював, а тому під час винесення рішення від 16.04.1997 року його середньомісячний дохід обчислювався із звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у даній місцевості. В обгрунтування своїх вимог також вказав, що в період з 01.02.2014 року по 01.02.2017 року суттєво підвищилась вартість життя: підвищилися ціни на споживчі товари, продукти харчування, комунальні послуги, транспортні послуги, послуги у сфері культури та інше. Вважав, що відповідно до чинного законодавства відповідач мав провести індексацію належних йому виплат, однак цього не зробив. В судове засідання позивач не з"явився, звернувся до суду із заявою про слухання у його відсутності, позов підтримав з підстав викладених в позові, просив його задоволити. Представник відповідача Регіональної філії «Південно-Західної залізниці» ПАТ «Українська Залізниця» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що відповідачем належним чином виконується рішення Черняхівського районного суду від 14 травня 2012 року, відповідно до якого відповідачем щомісячно сплачується на користь позивача 1268,00 грн. втраченого заробітку та 268,25 грн. на побутовий догляд за інвалідом 2 групи. Вказала, що підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров"я, як це передбачено вимогами ст. 1208 ЦК України, позивачем не вказані. Крім того, вважала, що позивач отримує відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров"я в більшому розмірі ніж встановлено чинним законодавством України про прожитковий мінімум станом на 2012-2016 роки, тому підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров"я не має. Подала письмові заперчення на позов. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, із слідуючих підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 1997 року встановлено, що 23.12.1994 року позивачу [PERSON] завдано шкоди здоров»ю джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок чого позивач зазнав каліцтва та втратив 100% професійної працездатності, визнаний інвалідом 2 групи загального захворювання безстроково (а.с.73-74). Згідно вказаного рішення, позивачу було визначено розмір відшкодування шкоди виходячи із розміру посадового окладу вчителя-спеціаліста відповідно до вимог ч.3 ст.1197 ЦК України (а.с.7), оскільки позивач на момент завдання йому шкоди не працював. Вказане рішення набрало законної сили. Вподальшому позивач звертався до суду із позовними вимогами про збільшення розміру відшкодування шкоди завданої каліцтвом в зв»язку із чим, рішеннями Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.02.2005 року та 14.05.2012 року позовні вимоги позивача були задоволені частково. Зокрема, рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2012 року підтверджено факти встановленні рішенням суду від 16.04.1997 року, задоволено вимоги позивача про збільшення розміру відшкодування шкоди та стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західної залізниці» Міністерства інфраструктури України Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь [PERSON] одноразово за період з 01.02.2009 року по 01.02.2012 року втрачений заробіток в сумі 2772 грн., доплату за побутовий догляд за вказаний період в сумі 2023,25 грн. та стягуються щомісячно з 01.02.2012 року втрачений заробіток в сумі 1268 грн. та 268,25 грн. за побутовий догляд. Рішення набрало законної сили та ніким не оскаржене. (а.с.3). В силу ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1197 ЦК України, потерпілий, який на момент заподіяння йому шкоди не працював, його середньомісячний дохід обчислюється за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості. Згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.05.2012 року позивачу [PERSON] збільшено розмір відшкодування шкоди, в зв»язку із підвищенням розміру посадового окладу вчителя-спеціаліста. Таким чином, з 01.02.2012 року та по даний час, відповідачем здійснюються виплати на користь позивача в розмірі втраченого заробітку посадового окладу вчителя-спеціаліста в сумі 1268,00грн. щомісячно та 268,25 грн. за побутовий догляд. Відповідно до роз»яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» дія Закону України «Про загально обов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» не поширюється на працівників, які виконували роботу не відповідно до трудового договору, а на інших юридичних підставах і не є суб'єктами страхування від нещасного випадку, а також на осіб, зазначених ст.11 цього Закону, які не сплачували страхових внесків із добровільного страхування від нещасного випадку. Питання про відповідальність за ушкодження їхнього здоров'я має вирішуватись на підставі відповідних норм цивільного законодавства. (Постанову доповнено пунктом 1-3 згідно з Постановою Верховного Суду N 9 ( v0009700-03 ) від 24.10.2003 ). Висновком судово-медичної експертизи №23 та №1 встановлено, шо позивач має 100% втрати професійної працездатності та потребує додаткового побутового догляду, що визначається виходячи із 1/4 частини мінімальної заробітної плати (пп.б п.19. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (а.с.11-12,13-17). Згідно диплому про освіту [PERSON] має кваліфікацію спеціаліста-викладача допризовної підготовки та фізичної культури (а.с.7). На момент завдання шкоди здоров»ю позивач не працював, вказані обставини підтверджуються рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 16.04.1997. Враховуючи позовні вимоги позивача , позивач просить збільшити розмір відшкодування в зв"язку із збільшенням посадового окладу вчителя-спеціаліста протягом 2014-2017 років, що стверджується довідкою Відділу освіти Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області від 20.03.2017 року №100 (а.с.6), а також у зв"язку із збільшенням вартості життя. Враховуючи обставини справи та характер спірних правовідносин, вказаний позов має вирішуватись на підставі норм цивільного законодавства. Збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом передбачене нормами ст. 1208 ЦК України, яка вказує, що у разі підвищення рівня вартості життя і збільшення розміру мінімальної заробітної плати за заявою потерпілого на підставі рішення суду проводиться збільшення розміру відшкодування шкоди . Як вбачається із рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 16.04.1997 року позивачу вперше визначено розмір відшкодування шкоди виходячи із розміру посадового окладу вчителя-спеціаліста (а.с.74) Враховуючи те, що позивачем заявлені позовні вимоги про збільшення розміру відшкодування шкоди завданої каліцтвом в зв"язку із збільшенням посадового окладу вчителя -спеціаліста, а не мінімальної заробітної плати в Україні, суд не може застосувати до спірних правовідносин норми ч. 2 ст.1208 ЦК України . Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про збільшення розміру виплат на відшкодування шкоди завданої каліцтвом в зв"язку із підвищенням вартості життя. Відповідно до бюджетного законодавства України, розмір мінімальної заробітної плати збільшувався, та становив: станом на 01.01.2014 року - 1218,00грн.; з 01.09.2015 року - 1378,00грн. ; з 01.06.2016 року - 1378,00 грн. ; з 01.01.2017 року - 3200,00грн. Зростання розміру мінімальної заробітної плати вказує на те, що розмір рівня життя за даний період збільшувався, тому в силу ч.1 ст.1208 ЦК України, визначений розмір щомісячного відшкодування втраченого заробітку, внаслідок втрати професійної працездатності через ушкодження здоров"я, підлягає коригуванню на підвищення індексації. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на коригування щомісячних відшкодувань втраченого заробітку, внаслідок втрати професійної працездатності через ушкодження здоров"я у зв"язку із підвищенням вартості життя. У контексті ч.1 ст.1208 ЦК України наявність підвищення вартості життя визначається на підставі встановленого законодавством прожиткового мінімуму відповідно до динаміки його зростання. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто належить до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність. Для осіб, які втратили працездатність встановлений законами України прожитковий мінімум, який станом на: 01.01.2014 року становить - 949,00грн.; з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року - 949,00грн.; з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року - у розмірі 1074,00грн., з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року - розмірі 1130,00грн. ; з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - 1208,00грн.; з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року - 1247,00 грн. на одну особу. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Частина грошових доходів населення , яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних та демографічних груп населення , індексації не підлягає. Згідно зведеного розрахунку індексів інфляції наданого відповідачем та не спростованого позивачем, з 01.02.2014 року по 01.02.2017 року, проіндексована сума складає 1526,67 грн. (а.с. 87-88). Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю в три роки. Позивач звернувся до суду із позовом 24.03.2017 року. Згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.05.2012 року на користь позивача здійснються виплати відшкодування шкоди завданої каліцтвом з 01.02.2012 року. В зв"язку із тим, що виплата платежів має щомісячний характер, суд вважає, що задоволенню підлягають вимоги позивача за період з 01.04.2014 року по 01.02.2017 року. З цих підстав, суд стягнує одноразово на користь позивача проіндексовану суму щомісячних виплат за період з 01.04.2014 року по 01.02.2017 року в розмірі 1526,67 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на побутовий догляд за період з 01.02.2014 року по 01.02.2017 року, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1 від 27.12.2004 року, позивач [PERSON] потребує додаткового побутового догляду (а.с.17). Відповідно до роз"яснень п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду і не може бути меншим чверті мінімальної заробітної плати на побутовий догляд, встановленої на день виплати. Оскільки, розмір мінімальної заробітної плати змінювався, тому відповідно і підлягає збільшенню розмір виплат на побутовий догляд . Виходячи із розрахунку наведеного відповідачем, розмір виплат за побутовий догдяд за період з 01.04.2014 року по 01.02.2017 року складає 2537,00грн. (а.с.71-72). З цих підстав суд, стягує з відповідача на користь позивача 2537,00грн. за побутовий догляд за період з 01.04.2014 року по 01.02.2017року та зобов"язує відповідача виплачувати в майбутньому відшкодування за побутовий догляд із розрахунку чверті від мінімальної заробітної плати, станом на день звернення позивача з позовом, тобто, розмір виплат на побутовий догляд становитиме 800,00грн. щомісячно (3200,00 Х 25: 100) . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд при вирішення позову має вирішити питання про розподіл судових витрат. В зв"язку із тим, що позивач являється інвалідом 2 групи, він звільняється від сплати судового збору за подання позову до суду на підставі п.9 ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, у відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, судові виртати підлягають стягненню з другої сторони на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина позовних вимог компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Станом на 01.01.2017 року ставка судового збору за подання вимоги майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640,00грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial