Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що вона працювала у відповідача на посаді прибиральниці та звільнилася 26.07.2013 року. При звільненні позивач не виплатив всіх належних їй сум, а тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 29.07.2013 року по 31.05.2014 року в сумі 12660 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач представника в судове засідання не направив, справу просив розглянути без його участі проти позову заперечив, оскільки виконавчий лист про стягнення заборгованості по заробітній платі позивача знаходиться на виконанні, на рахунки підприємства накладено арешт, а тому вини підприємства у затримці розрахунку не має. Також відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з трудовою книжкою позивача /а.с.5-6/ та довідки філії Смолинський торфозавод ДП "Чернігівторф" /а.с. 7/ вона працювала прибиральницею у цій філії до 26.07.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно цієї статті при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Проте, в порушення зазначених вимог розрахунок з позивачем не був проведений. Згідно з довідкою філії Смолинський торфзавод /а.с. 7/ заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом складає: травень 2013 року - 814,38 грн.; червень 2013 року - 482,38 грн.; липень 2013 року - 394,41 грн.; вихідна допомога - 1186,60 грн.. За ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з довідки філії від 05.06.2014 року /а.с. 4/ середньомісячна заробітна плата позивача складає 1396 грн., а середньоденна заробітна плата позивача - 75,46 грн.. Час затримки розрахунку за період з 29.07.2013 року по 31.05.2014 року (період який зазначений в позовній заяві) складає 212 робочих днів. Тобто середній заробіток за цей період складає 15997,52 грн.. Оскільки, позивач в позовних вимогах зазначає меншу суму середнього заробітку, яку просить стягнути, а суд не може вийти за межі позовних вимог, то стягненню підлягає сума 12660 грн., яку просила позивач. За ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховується характер правопорушення, глибина душевних та фізичних страждань потерпілого. Виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, враховуючи тривалість невиплати заробітної плати, її розмір та період затримки розрахунку, підлягає зменшенню до 300 грн.. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати, а його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial