Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

27 березня 2015 року позивач звернулась до Центрального райнного суду м.Миколаєва із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS], дійсним. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що на Універсальній товарній біржі "Миколаївська нерухомість - 2000", 19.06.2001 року згідно договору купівлі-продажу №1-254, вона за 1700,00 грн. придбала будинок [ADDRESS], у [PERSON]. Договір зареєстровано у Миколаївському БТІ за реєстровим номером 69 від 025.06.2001 року. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її істотних умов та виконали умови договору, але на час укладання договору сторони ухилились від нотаріального посвідчення, оскільки керувались нормами діючого на той час ЗУ "Про товарну біржу", позивач просила визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1-254 дійсним. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, справу просить розглядати у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, оглянувши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 19.06.2001 року між [PERSON] та [PERSON] на Універсальній товарній біржі "Миколаївська нерухомість - 2000" був укладений договір № 1-254 купівлі-продажу будинку [ADDRESS], який належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.1996 року, посвідченного державним нотаріусом першої Миколаївської державної нотаріальної контори за р.№1-309. Цей Договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 1-254 від 18.06.2001 року, право власності на квартиру зареєстровано за позивачем у БТІ 25.06.2001 року за № 69. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ч. 2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч.2 ст.220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі вищевикладеного суд, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved