Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У серпні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою № 50 у будинку [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. На обґрунтування позову вказала, що вона є власником вищевказаної квартири, у якій окрім неї зареєстровані її син [PERSON] та його дружина - відповідач [PERSON] На час подання позову її син та відповідач продовжують перебувати у шлюбі, однак їх стосунки мають лише формальний характер. З 2014 р. [PERSON] не проживає у вказаній у квартирі, а фактично проживає в іншому місці, яке на даний час позивачу не відоме. З того ж часу відповідач не сплачує комунальні послуги, квартирою не цікавиться. Оскільки [PERSON] понад рік не користується житлом, вона відповідно до вимог ст. 405 ЦК України втратила право на користування ним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, що наразі він один проживає у належній його матері квартирі, а його дружина [PERSON], яка є громадянкою Російської Федерації, невдовзі після одруження повернулась у Росію і з того часу в Україні не з'являлась. Вже після подачі позову він отримав свідоцтво про розірвання шлюбу з [PERSON], видане у Москві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, проте вручити їй повістку не вдалося через відсутність за місцем реєстрації. Представник третьої особи Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації до суду не з'явився, однак його неявка не перешкоджає встановленню фактичних обставин. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.04.2006 серії [NUMBER] (а. с. 5). Згідно даних довідки житлово-експлуатаційної організації від 30.05.2016 № 79 у вищевказаній квартирі перебувають на реєстраційному обліку син позивача [PERSON] та його дружина - відповідач [PERSON] (а.с. 9). 20 травня 2016 р. Люблінським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви складено актовий запис № 942 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 50). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] понад рік не проживає у спірній квартирі, що підтверджується засвідченими начальником житлово-експлуатаційної дільниці № 2 ТОВ «Новобудова» актом від 14.06.2016 (а.с. 8) та показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. [PERSON] пояснив в суді, що він є товаришем [PERSON], однак з його дружиною він бачився лише один раз. Квартиру позивача він відвідує 2-3 рази на місяць, при цьому [PERSON] у квартирі він жодного разу не бачив, її речей також. [PERSON] пояснила, що є близькою подругою дочки позивача і регулярно буває у спірній квартирі, при цьому дружину [PERSON] вона не бачила понад два роки, її речей у квартирі немає. Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] цікавилася чи цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагалася вселитися у спірну квартиру, суду не надано. Поважних причин відсутності [PERSON] у спірній квартирі судом не встановлено. Угода щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом між сторонами не укладалася. З огляду на вказане суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON], обравши собі інше місце проживання, добровільно залишила спірну квартиру, забравши з неї усі свої речі, і не проживає у ній понад два роки без поважних причин. Та обставина, що [PERSON], обравши собі інше місце проживання, залишилася перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі, значення для вирішення цього спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. За приписом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі своєї відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб… Ст. 391 цього Кодексу надає власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що перебування [PERSON] на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить на праві власності позивачу [PERSON], порушує право останньої на використання помешкання згідно з цільовим призначенням та її право вільно розпоряджатися своїм майном. Порушені права позивача підлягають захисту у визначений законом спосіб - шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірній квартирі є зайвою, оскільки за приписом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial