Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 27 вересня 2013 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір №2006005320 за яким відповідач отримала кредит у розмірі 22410 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних та з кінцевим терміном повернення до 27 вересня 2016 року. 22.12.2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторінг Україна" було укладено договір факторінгу, за яким позивач прийняв на себе зобов"язання кредитора за зазначеним кредитним договором. Відповідач свої зобов"язання за договором виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 24.11.2016 року становить 25346 грн.13 коп. і яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19297 грн.28 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 1 грн.57 коп. та комісії у розмірі 6047 грн.28 коп. Відповідач неодноразово повідомлялась про необхідність повернення кредиту, але ніяких заходів для цього не прийняла. Тому просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та витрати по платі судового збору у розмірі 1600 грн. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково і пояснила, що дійсно у 2013 році брала кредит у ПАТ "ОТП Банк", але через фінансові складнощі не змогла своєчасно його повернути. Не заперечувала проти стягнення з неї тіла кредиту та відсотків, але заперечувала проти комісії, посилаючись на її недоведеність. Заслухавши відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.1078 Цивільного Кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі положень ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У відповідності зі ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу та інших умов, які зазвичай висуваються. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується погасити кредит та сплатити відсотки. У відповідності зі ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути займодавцю позику (грошові кошти в той же сумі або речі, визначені родовими ознаками, тієї ж кількості, того ж роду та якості, які були передані йому займодавцем) в строк і в порядку, встановленому договором. Як встановлено у судовому засіданні 27.09.2013 року ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір №2006005320 за яким відповідач отримала кредит у розмірі 22410 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних та з кінцевим терміном повернення до 27 вересня 2016 року (а.с.3-20). Умовами договору передбачено обов'язок відповідача щомісячно сплачувати комісію у розмірі 616 грн.28 коп. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 27 вересня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У судовому засіданні встановлено що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Як вбачається з додаткових пояснень, наданих представником позивача на вимогу суду 18 вересня 2017 року, ним, в межах комісії банку, відповідачеві надавались наступні послуги: 1) щомісячне повідомлення SMS про зарахування суми погашення планового платежу: 2) інформування SMS позичальника про повне погашення кредиту; 3) офіційна довідка ПАТ «ОТП Банк» про погашення кредитного договору на адресу реєстрації позичальника; 4) відкриття та обслуговування кредитного рахунку позичальника; 5) обробку та зарахування коштів при достроковому погашенні кредиту; 6) обробка та зарахування коштів прострочених платежів по кредиту; 7) надання виписки, засвідченої банком, по кредитному рахунку (а.с.89-94). Аналізуючи наведені вище норми закону та надані сторонами докази суд доходить до висновку, що позивач нарахував відповідачеві комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 19298 грн.85 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19297 грн.28 коп. та заборгованості по оплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1 грн.57 коп. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial