Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом (в останній редакції) до [PERSON] та [PERSON] (в якості співвідповідачів визнані [PERSON] та [PERSON]М.) про визнання укладеного 30.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним договору купівлі-продажу автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який належав позивачці і її чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності як подружжю, так як відчуження даного майна було вчинено без її згоди, що порушило її права як співвласниці даного транспортного засобу, а тому [PERSON] слід зобов"язати повернути позивачці належний їй автомобіль. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON]Є ., [PERSON], [PERSON] та представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнали, вказавши на безпідставність заявлених вимог. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2008 року до дня смерті останнього 05.11.2014 року. Під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] на підставі виданої ПП "Престижавто" довідки-рахунка серії ААВ № 297929 від 05.08.2013 року, придбали у власність автомобіль "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який згідно даних Центру надання послуг, пов"язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Любарського, Романівського та чуднівського району від 23.08.2014 року № 2243 в органах ДАЇ був зареєстрований на [PERSON] з видачею Свідоцтва про реєстрацію серії СХХ № 329844 від 13.08.2014 року. У послідуючому [PERSON] під час перебування в шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2014 року, укладеного з [PERSON], продав останньому у власність автомобіль [NUMBER], а [PERSON], в свою чергу, продав вказаний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу даного транспортного засобу від 30.08.2014 року [PERSON] За даними Чуднівського ВРЕР від 02.12.2014 року № 3820/473 в органах ДАІ даний транспортний засіб був зареєстрований на [PERSON] 30.08.2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 698164 від 30.08.2014 року з огляду на продаж йому даного автомобіля попереднім власником [PERSON] Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 658 ЦК України передбачає, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Право власності набувається з підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст. 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.ст. 60, 63 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 208, 210 ЦК України та Закону України "Про дорожній рух" правочин щодо купівлі-продажу автомобіля повинен вчинятись в письмовій формі та підлягає державній реєстрації. Пунктами 2, 7, 8 "Правил державної реєстрації та обліку автомобілів" передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документа, що підтверджують право власності. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. В обгрунтування своїх вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля позивачка посилається на порушення її прав співвласника, так як даний транспортний засіб відчужений 30.08.2014 року згідно укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу без її згоди. Як зазначено у рішенні Верховного Суду України № 6-7цс15 від 08.04.2015 року, а такий висновок є обов"язковим для судів при розгляді справ, "законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного із подружжя", а тому при розгляді спорів про визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного із подружжя слід виходити із того чи таке погодження дій подружжя фактично відбулося. В даному випадку суд виходить із того, що спільне майно подружжя було продане чоловіком позивачки [PERSON], а виручені від продажу майна кошти відповідно до чинного законодавства також являються спільною сумісною власністю чоловіка та дружини, а, отже, кошти поступили на спільні потреби сім"ї. Позивачка не ставить питання про визнання недійсним укладеного 13.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", а, отже, і не оспорює таким чином законність набуття [PERSON] права власності на вказане майно, який, як законний власник даного майна, мав повне право розпорядитися своєю власністю на свій розсуд, в т.ч. продати даний автомобіль [PERSON], що він і зробив відповідно до укладеного сторонами 30.08.2014 року правочину. Таким чином, [PERSON] є законним власником спірного транспортного засобу, а тому підстав для витребовування даного автомобіля позивачкою від вказаного власника немає. З огляду на відмову у позові, судові витрати по справі слід покласти на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed