Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач в кінцевій редакції поданої заяви просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 4 262,07 гривні та суму середнього заробітку за час затримки виплати у розмірі 30 275,00 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2 лютого 2011 року прийнятий на роботу до відповідача на посаду верстатника, а з 25 грудня 2013 року був звільнений. Проте, частково за грудень 2013 року та по день звільнення відповідач не виплачує йому заробітну плату, у зв'язку із чим утворилась вищевказана заборгованість. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив заяву задовольнити. Відповідач, в свою чергу, позов визнав частково. Судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. Наказом (розпорядженням) №23 від 1 лютого 2011 року позивача прийнято на роботу до ТзОВ "Елкопласт-Укр", на посаду верстатника (а.с. 6). 25 грудня 2013 року наказом щодо особового складу №3, позивача звільнено у зв'язку з ліквідацією товариства. Як вбачається з довідки №12 від 14.04.2014 року, що видана ТзОВ "Елкопласт-Укр", заборгованість із виплати заробітної плати вказаного товариства перед позивачем становить 4 262,07 гривні. Вказана заборгованість, відповідно до розрахунків ТзОВ "Елкопласт-Укр" (а.с. 12), утворилась внаслідок невиплати позивачу частково заробітної плати за грудень 2013 року . Також, за наданими позивачем розрахунком заборгованості за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, така заборгованість складає 30 275,00 гривень. Водночас, позивач звернув увагу суду на те, що з відповідача на його користь має бути стягнута сума середнього заробітку за час затримки виплати станом на момент винесення даного рішення. Судом встановлено, що даним фактичним обставинам справи відповідають трудові правовідносини. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Приписи частини 1 статті 117 КЗпП України регламентують, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Суд частково погоджується з наданими позивачем розрахунками суми нарахованих коштів за час затримки невиплаченої заробітної плати при звільненні. Так, при обрахунку цієї заборгованості позивач зазначає також, що в час за який необхідно її рахувати необхідно включити листопад 2013 року та грудень 2013 року. З таким твердженням заявника погодитись не можливо, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений 25 грудня 2013 року, а тому починаючи саме з цього часу необхідно здійснювати розрахунок суми такої заборгованості. Відтак, до стягнення підлягає слідуюча сума заборгованості: 700 гривень (грудень 2013 року) + 3 675,00 гривень (січень 2014 року) + 3 500,00 гривень (лютий 2014 року) + 3 500,00 гривень (березень 2014 року) + 3 675,00 гривень (квітень 2014 року) + 3 325,00 гривень (травень 2014 року) + 3 325,00 гривень (червень 2014 року) + 1 925,00 гривень (липень 2014) = 23 625,00 гривень. Отже, наявність порушення прав позивача на оплату праці з боку відповідача і є доведеною належним чином та допустимими доказами підставою для часткового задоволення позову, адже встановлено порушення прав позивача, які підлягають судовому захисту у спосіб обраний позивачем. Відповідно до підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що у даній конкретній справі становить 245,00 гривень, проте беручи до уваги той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 згаданого Закону, суд стягує його з відповідача в дохід держави за правилами визначеними ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial