Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

12.01.2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] із заявою про встановлення факту народження дитини. Обгрунтувавши свої вимоги тим, що перебуваючи на тимчасово окупованій території України у пологовому відділенні Краснодонського пологового будинку м. Краснодон Луганської області, не перебуваючи у шлюбі, вона 16 червня 2015 року народила дитину - хлопчика [PERSON], на підтвердження чого отримала медичне свідоцтво про народження №297 видане 22 червня 2015 року, заповнене українською мовою та завірене печаткою та штампом МОЗ України Комунальної установи "Краснодонський пологовий будинок". При поверненні в грудні 2015 року до міста постійного проживання і реєстрації в м. Красний Лиман Донецької області і зверненні до ВДРАЦС РС Краснолиманського МУЮ з метою реєстрації факту народження дитини і отримання свідоцтва про народження дитини [PERSON], заявнику було відмовлено з тих підстав, що будь який акт , виданий органами та /або особами на тимчасово окупованій території є недійсним не створює правових наслідків. Просить встановити факт народження дитини в певний час та зобов'язати ВДРАЦС РС Краснолиманського МУЮ видати їй свідоцтво про народження дитини, в якому зазначити її матір'ю дитини. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Заявник додала, що неможливість отримання свідоцтва про народження нею дитини створює перешкоди у реалізації її батьківських прав і в подальшому реалізації правового статусу громадянина України новонародженою дитиною, у зв'язку з цим просить заяву задовольнити та встановити факт народження нею 16 червня 2015 року дитини - хлопчика [PERSON] в Комунальній установі "Краснодонський пологовий будинок". Заінтересована особа відділ ДРАЦС РС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області, яка була своєчасно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи телефонограмою (а.с. 14), представника в судове засідання не направила; клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило Суд, заслухавши пояснення заявника, засіданні свідка, та перевіривши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO], є громадянкою України, з 26.08.2011 зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 5). Згідно медичного свідоцтва про народження №297, виданого 22 червня 2015 року Краснодонським пологовим будинком м. Краснодон Луганської області,за формою, затвердженою Міністерством охорони здоров'я України заповнене українською мовою та завірене печаткою та штампом МОЗ України Комунальної установи "Краснодонський пологовий будинок", [PERSON], яка проживає: [INFO], в пологовому відділенні 16 червня 2015 року 15 годин 25 хвилин народила дитину: хлопчина вагою 4300 кг (а.с. 6). Відповідно до медичної довідки (форма № 103-1/о), яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами) [PERSON], перебуває під наглядом в Краснолиманському центру первинної медико-санітарної допомоги ім. М.І.Лядукіна та має в вищевказаному центрі картку щеплень ( а.с. 15,16 ). [PERSON] зверталась до відділу ДРАЦС РС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області для реєстрації народженої дитини на території, підконтрольній українській владі, однак їй було відмовлено з огляду на те, що державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації на тимчасово окупованій території та їх посадові особи та службові особи їх діяльність вважаються незаконними і будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та особами є недійсним і не створює правових наслідків (а.с. 7). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що заявниця [PERSON] є її сусідкою, яка в жовтні 2014 року виїхала з міста Красний Лиман Донецької області до своїх батьків на непідконтрольну України територію - в м. Краснодон Луганської області. З телефонних розмов з [PERSON] та спілкування з родичем заявниці, її дідом Федором, свідку стало відомо про те, що заявниця була вагітною,а згодом їй стало відомо, що заявник, не перебуваючи у шлюбі, в червні 2015 року народила хлопчика, В грудні 2015 року [PERSON] повернулась до м. Красного Лиману з м. Краснодону Луганської області з малолітньою дитиною - сином, якого назвала [PERSON]. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 рок, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції, як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції, як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи, щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Краснодон Луганської області. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 125 СК України якщо мати та батько не перебувають в шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження фізичної особи та її походження проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові; походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. Згідно з положеннями ст. 135 СК України, зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою. Пунктом 2 підрозділу 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами). Для встановлення народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану цього факту необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту народження особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт народження. Суд встановлює факт народження особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено і це підтверджується показаннями свідка [PERSON], що заявник [PERSON] 16 червня 2015 року в м. Краснодон Луганської області народила дитину чоловічої статі, на підтвердження чого отримала документ, який є недійсним і не створює правових наслідків. Неможливість отримання свідоцтва про народження нею дитини створює перешкоди у реалізації її батьківських прав. Встановлення факту народження дитини необхідно для реалізації правового статусу громадянина України новонародженою дитиною. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В частині заявлених [PERSON] вимог про зобов'язання відділу ДРАЦС РС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області видати свідоцтво про народження дитини, [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах ДРАЦС, не замінює собою документів,що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Територіальний орган ДРАЦС, до якого заявлено вимоги про зобов'язання вчинити певні дії, віднесено до числа суб'єктів владних повноважень. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Пунктом 1 частини1 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. статтею 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Наведене дозволяє дійти висновку про віднесення вимог [PERSON] в частині зобов'язання органу ДРАЦС вчинити певні дії до адміністративної юрисдикції та застосування положень п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України щодо закриття провадження у справі в частині цих вимог.

Outcome: partial