Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], 25.07.2013 в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно і до їх повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебувають з 09.06.2007 року в зареєстрованому шлюбі. Мають двох дітей. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей. [PERSON] офіційно не працевлаштований, однак має мінливі заробітки. Має змогу працювати, оскільки має задовільний стан здоровя, інших утриманців, крім синів, не має. Діти повністю знаходяться на її утриманні. З метою захисту майнових прав дітей змушена звернутись до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач заперечив проти задоволення позову у повному обсязі. Погодився сплачувати аліменти на дітей в розмірі по 500 грн. на кожного щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2007 року та є батьками малолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Відповідач є здоровою особою; має тимчасові заробітки, інших дітей на утриманні не має; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує; позовні вимоги визнав частково, відтак суд приходить до переконання, що він спроможний сплачувати аліменти. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років з 01.01.2017 року - 1355 грн., з 01.05.2017 року 1426, з 01.12.2017 року 1492 грн.; для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.01.2017 року 1689 грн., з 01.05.2017 року 1777 грн., з 01.12.2017 року 1860 грн. Одночасно позивач, всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надала доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, тому суд вважає за необхідне стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 900 грн., а на утримання [PERSON] - 750 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, встановлені підстави для часткового задоволення позову. Це відповідатиме як інтересам позивача, так і відповідача та засадам розумності, виваженості і справедливості. Згідно ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня предявлення позову, тобто з 01.08.2017 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Також, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 88 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з [PERSON] у дохід держави має бути стягнено судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial