Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та компенсацію моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 грудня 2016 року між ним та відповідачем у справі Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" було укладено договір фінансового лізингу № 2153, предметом якого є автомобіль Geely GC6. На виконання вказаного договору позивачем було сплачено аванс в сумі 25000 гривень. 250 гривень склала комісія банку за здійснення переказу. Станом на 02 лютого 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" не надало йому вищевказаний автомобіль, без пояснення причини. Позивач вважає вказаний договір недійсним, посилаючись на те, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), з урахуванням особливостей, встановлених ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України. Оскільки предметом оспорюваного договору є автомобіль, то до відносин сторін застосуванню також підлягають положення ЦК України про найм (оренду) транспортного засобу. Ч. 2 ст. 799 ЦК України зазначає, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. З огляду на те, що оспорюваний договір не було посвідчено нотаріально, він є нікчемним. Крім того, станом на 02 лютого 2017 року, відповідно до даних Комплексної інформаційної системи Держфінпослуг, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" не має ліцензії на надання фінансових послуг, хоча відповідач при укладенні договору неодноразово запевняв його в законності його діяльності в сфері надання фінансових послуг і приховав той факт, що він не мав права надавати послуги з фінансового лізингу. З огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" не мало права укладати оспорюваний договір через відсутність в нього відповідної ліцензії, позивачу було завдано моральної шкоди. Замість отримання автомобіля позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Сплачені ним кошти у вигляді авансового платежу позивач взяв в борг в рідних та знайомих, оскільки, зі слів представника відповідача, вигідна ціна буде діяти лише у випадку негайної сплати коштів. Якщо позивач зволікатиме з оплатою, то вартість автомобіля збільшиться, а обіцяні строки його отримання будуть відтерміновані. Не зважаючи на належне виконання позивачем умов договору, виявилося, що відповідач не має наміру виконувати свої зобов'язання. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 5000 гривень. В позові позивач [PERSON] просить визнати недійсним вищевказаний договір, стягнути з відповідача на його користь авансовий платіж в розмірі 25000 гривень, збитки у вигляді банківської комісії в розмірі 250 гривень, та 5000 гривень в рахунок компенсації завданої йому моральної шкоди. Сторони в судове засідання не з'явилися, в адресованих суду заявах просять справу розглянути у їх відсутність. В наданих суду запереченнях відповідач просив у задоволенні позову відмовити у зв'язку з наступним. Як зазначає відповідач [PERSON] не сплатив 50 % вартості транспортного засобу, як це передбачено умовами договору, а тому транспортний засіб поставлено йому не було. Відповідач підтверджує намір і спроможність поставки транспортного засобу, після виконання останнім своєї частини зобов'язань. Нотаріальна форма для непрямого лізингу не обов'язкова. Для укладення договорів лізингу ліцензія не передбачена. Жодного належного та допустимого доказу, щодо факту введення позивача в оману, наявності в діях відповідача умислу, позивачем не надано. Договір фінансового лізингу та додатки до договору відповідають вимогам законодавства, договір містить найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. Позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання та порядок сплати коштів за укладеним договором. Договір фінансового лізингу немає нічого спільного зі споживачем кредитуванням, а тому принцип свободи договору в даному випадку не обмежується. Позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем вимог чинного законодавства України та умов укладених з відповідачем договорів, не доведено неправомірність дій відповідача та принципно-наслідкового зв'язку між діями відповідача і спричиненою шкодою не доведено наявності підстав для стягнення з відповідача коштів у заявленому розмірі. Ні в позовній заяві, ні у додатках до неї позивач не зазначив якими доказами підтверджується факт заподіяння йому моральної шкоди і не обґрунтував її розмір. Обставини, якими позивач доводить наявність у нього моральної шкоди, жодним чином не стосуються правових відносин, які склались між позивачем та відповідачем. Реституція договору лізингу не має жодного відношення до платежів між позивачем та банком, а тому відповідач не несе відповідальність за усні договори між іншими особами. Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 08 грудня 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" укладено договір фінансового лізингу № 2153. На підставі цього договору [PERSON] було сплачено відповідачу авансовий платіж у сумі 25000 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ "ПриватБанк" № 0.0.665686479.1 від 08 грудня 2016 року. Пунктом 1.1 договору визначено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 2 договору), а саме автомобіль Geely GC6, комплектація/модифікація Comfort, об'єм/тип двигуна 1,5, тип КПП МТ, привід передній. Як вбачається із вказаного договору, його нотаріально посвідчено не було. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що спірний договір фінансового лізингу № 2153 від 08 грудня 2016 року суперечить положенням вищевказаних норм Закону, а тому наявні підстави для визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.203, ст. 215 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму авансового платежу згідно договору фінансового лізингу в розмірі 25000 гривень, а також понесених ним витрат у вигляді банківської комісії за перерахування коштів в сумі 250 гривень. Що стосується доводів позивача про введення його відповідачем в оману під час укладення договору, то суд зазначає, що відповідних доказів цьому позивачем суду надано не було, а тому вказаний факт суд вважає не доведеним. Що стосується вимоги про компенсацію моральної шкоди, суд доходить висновку про її необґрунтованість у зв'язку з наступним. Згідно з діючим законодавством, особа несе відповідальність за завдану моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або у випадках, передбачених відповідними статтями\~ЦК України, а також іншими нормативними актами, які встановлюють відповідальність за таку шкоду, у тому числі\~Законом України "Про захист прав споживачів". Положеннями п. 5\~ст. 4 ЗУ "Про захист прав споживачів",\~в редакції чинній на час укладення договору, визначено, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту) відповідно до Закону. Таким чином відповідальність особи за завдану моральну шкоду внаслідок визнання договору недійсним, чинним законодавством не передбачена. Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір: 534 гривні 21 копійка за позовними вимогами майнового характеру (25250 грн. = 83,47 % від суми позову 30250 грн.; 534,21 грн. = 83,47 % від суми судового збору 640 грн.), та 640 гривень за позовною вимогою немайнового характеру, а всього 1174 гривні 21 копійка.

Outcome: partial