Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до АТ «Вінницяобленерго», в якому просять відшкодувати завдану їм моральну шкоду в розмірі 500000 грн. кожному. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі, з посиланням на ч.2 ст.1187 ЦПК України, вказали на те, що[INFO] водій [PERSON] , перебуваючи в трудових відносинах з АТ «Вінницяобленерго», якому належить трактор з незареєстрованим напівпричепом, керуючи відповідним транспортним засобом по автодорозі в межах Козятинського району Вінницької області в напрямку м. Житомир, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на ліву смугу попутного руху, при цьому не надавши дороги транспортним засобам, що рухались по даній смузі, допустив зіткнення задньої лівої частини напівпричепа з передньою правою частиною автобуса під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди пасажири автобуса - [PERSON] та [PERSON] загинули. Інші пасажири даного транспортного засобу - [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, зокрема відкриту черепно-мозкову травму - забійно-різану рану правої скроневої ділянки, переломи кісток склепіння черепа з переходом на основу черепа, забій головного мозку важкого ступеня, внутрішньо-мозковий крововилив у правій скроневій долі. [INFO] [PERSON] внаслідок стійких залишкових явищ відкритої черепно-мозкової травми - після травматичної енцефалопатії, що призвела до набряку готовного мозку, померла. [PERSON] була донькою [PERSON] та матір`ю [PERSON] і [PERSON] . Матеріальна шкода, яка полягала у понесених витратах на лікування [PERSON] їм відшкодована в сумі 94 000 грн. Страховою компанією «Арсенал Страхування». Смертю [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їм завдана моральна шкода, оскільки в розквіті сил обірвалося життя їхньої матері та доньки, в зв`язку з чим вони зазнали сильних душевних страждань та переживань. На утриманні бабусі залишилось двоє онуків, порушились їхні життєві плани, звичний ритм життя, які вони змушені змінити в зв`язку зі смертю матері та доньки. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, майже два роки вона лежала прикутою до ліжка, боролася весь час за своє життя. Позивачі усіма силами намагалися врятувати її життя, хвилювалися за неї, в результаті чого пережили важкі душевні страждання. Мати потерпілої постійно знаходилася біля неї та займалася її доглядом, але лікування доньки не дало ніяких результатів і вона померла. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити в повному обсязі. Вказала, що позивачі зазнали сильних душевних страждань у зв`язку зі смертю [PERSON] , яка являлась матір`ю позивачів [PERSON] та [PERSON] та донькою [PERSON] . Вони здійснювали догляд за нею, намагались врятувати її життя. Тривалий час здійснюється розгляд обвинувального акта й вони змушені відвідуватися судові засідання, відтворюючи в пам`яті страшні події, однак винні особи досі не покарані, що посилює їх переживання. Щодо обов`язку відшкодування моральної шкоди відповідачем, послалась на ч.2 ст.1167 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. У поданому відзиві та в судовому засіданні вказала, що позивачі не надали жодних доказів, якими підтверджується розмір моральної шкоди, а саме висновків фахівців, виписок з історії хвороби, висновків лікарів про загострення психічного стану чи погіршення стану здоров`я, судових психологічних експертиз. Вважає, що таким чином останні намагаються вирішити свої побутові питання. Вказала, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, оскільки в ній, зокрема, не зазначеного обгрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди та відомостей щодо досудового врегулювання спору. Крім того зазначила, що у кримінальній справі, на яку позилаються позивачі, обвинувальний вирок не ухвалено, а тому передчасно стверджувати про вину [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді. Також зазначила, що потерпілі не звертались до АТ «Вінницяобленерго» щодо досудового врегулювання спору. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що його вина не доведена та за відшкодуванням моральної шкоди позивачем необхідно звертатись до страхової компанії. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явився, просили розглядати справу без його участі та участі третьої особи, в задоволенні позову просили відмовити. Представник третьої особи ПрАТ Страхова компанія "Місто" в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі. Представники третіх осіб - ПАТ Страхова компанія "Арсенал Страхування", ПАТ Страхова компаня "Універсальна", будучи належним чином повідомленими про розгляд справи судом, в жодне судове засідання не з`явилися. Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні №120150200000000457 від 15.12.2015, [INFO] приблизно о 17 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно-справним трактором «Т-150 К», д.н.з. [NUMBER] , з незареєстрованим напівпричепом, без номерного знаку, рухаючись ділянкою 67 км + 50 м автодороги М-21 «Житомир - Могилів-Подільський», в межах Козятинського району Вінницької області, в напрямку м. Житомир, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на ліву смугу попутного руху, при цьому не надавши дороги транспортним засобам, що рухались по даній смузі, внаслідок чого відбулося зіткнення задньої лівої частини напівпричепа з передньою правою частиною автобуса «ВАЗ А079.24», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (том 1 а.с. 5-8). На даний час обвинувальний акт знаходиться на розгляді в Козятинському міськрайонному суді Вінницької області. Дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання трудових обов`язків водієм [PERSON] , який працював на посаді тракториста ПАТ «Вінницяобленерго» СО «Козятинські електричні мережі», за яким був закріплений трактор Т-150 К, номерний знак [NUMBER] . Транспортний засіб - трактор «Т-150 К», д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності ПАТ «Вінницяобленерго», що відповідачем не заперечується. Внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла [INFO] . Смерть [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с. 4). Позивач [PERSON] є матір`ю померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (т.1 а.с. 9). Позивач [PERSON] - донька померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (т.1 а.с.12) Позивач [PERSON] - син померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.15) та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 08.02.2008, де після розірвання шлюбу з [PERSON] померлій присвоєно прізвище [PERSON] (т.1 а.с.16). Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5997685 відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність у ПрАТ СК «Арсенал Страхування». Строк дії полісу з 15.02.2015 до 14.02.2016 (т.1 а.с. 164). Згідно з п.2 Поліса страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Тобто на час дорожньо-транспортної пригоди поліс був чинним. Відповідно до п. 4 сторони погодили страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 100 000 грн. Власником іншого транспортного засобу, автобуса БАЗ А079.24, номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] [PERSON] передав належний йому транспортний засіб в оренду ФОП [PERSON] 18.11.2014 між ПАТ «СК «Місто» та ФОП [PERSON] укладено договір №103-000290 обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті (т.1 а.с. 156). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за заподіяну моральну шкоду. Згідно з даною нормою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ч. 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела. Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. За змістом ст.ст. 1190, 543 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4 роз`яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (ст.ст. 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами ст. 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно з ст. 3 Закону №1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/180065/15-ц сформульовано правовий висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди ( пункт 35 цієї постанови). Відповідно до п.п. 27.1, 27.3, 27.5 Закону №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. З урахуванням наведеного та умов договору, укладеного між ПАТ «Вінницяобленерго» та ПрАТ СК «Арсенал Страхування», ліміт відповідальності (страхова сума) страховика на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю відповідно до договору становить 100 000 грн. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 вересня 2015 року становив 1378 гривень. Отже, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) моральної шкоди, який підлягав виплаті становив 16 536 грн. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо - транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Позивачі та відповідач ПАТ «Вінницяобленерго» щодо факту виплати ПрАТ «Арсенал Страхування» позивачам страхового відшкодування у сумі 94 000 грн. не заперечували. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. З урахуванням вимог ст.ст. 27.3, 27.5 Закону №1961-IV виплачена ПрАТ «Арсенал Страхування» сума страхового відшкодування також включає відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] . Проте завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Враховуючи наведене вище, ПАТ «Вінницяобленерго», як володілець джерела підвищеної небезпеки, з яким [PERSON] перебуває у трудових відносинах, несе відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, під час виконання водієм своїх трудових обов`язків, незалежно від наявності вини водія транспортного засобу, за участю якого сталася вказана дорожньо-транспортна пригода. Покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки не залежить від вини особи, яка її завдала, що передбачено ч. 2 ст. 1167 ЦК України, а тому доводи представника позивача про те, що вина жодної особи не встановлена вироком суду, не мають правового значення для вирішення цієї справи. При цьому згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку зі смертю матері та доньки. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Смерть [PERSON] - матері і доньки позивачів внаслідок дорожньо - транспортної пригоди з участю транспортних засобів під керуванням водіїв [PERSON] та [PERSON] завдала позивачам моральну шкоду, оскільки в розквіті сил обірвалося життя їхньої матері та доньки, в зв`язку з чим вони зазнали сильних душевних страждань та переживань. На утриманні бабусі залишилось двоє онуків, порушились їхні життєві плани, звичний ритм життя, які вони змушені змінити в зв`язку зі смертю матері та доньки. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, майже два роки вона лежала прикутою до ліжка, боролася весь час за своє життя. Позивачі будь-якими силами намагалися врятувати її життя, переживали за неї, в результаті чого пережили важкі душевні страждання. Мати потерпілої постійно знаходилася біля неї та займалася її доглядом, але лікування доньки не дало ніяких результатів і вона померла. Зазначені вище обставини, глибина, тривалість та інтенсивність перенесених душевних переживань і моральних страт, які неможливо повністю відновити, втрата душевного спокою і рівноваги призводило і призводить до великих моральних страждань. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких позивачі зазнали у зв`язку зі смертю матері та доньки. При визначенні розміру моральної шкоди судом враховано, що кожний з позивачів окремо переживав свою втрату, відчував душевний біль, нервове напруження, що змінило їх звичне життя. Наведеними вище обставинами спростовуються посилання представника відповідача щодо відсутності обгрунтувань складових заявленої суми моральної шкоди. Суд вважає, що моральна шкода, зазначена позивачами в сумі 500000 грн., виходячи з принципу розумності та справедливості, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При цьому судом відхиляються посилання представника відповідача на невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки вимоги щодо змісту позовної заяви не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, законом не передбачено обов`язковий порядок врегулювання спору щодо правовідносин, що склалися між сторонами. Крім того, пояснення позивача [PERSON] про те, що її онука та донька померлої [PERSON] - [PERSON] не має житла, що, на думку представника відповідача вказує на намагання позивачів вирішити свої побутові питання, не спростовує наявності підстав для задоволення позову за викладених у позовній заяві мотивів та доводів. До того ж, отриманою компенсацією у грошовому еквіваленті за спричинену моральну шкоду особа має право розпорядитися на власний розсуд. Отже, позов слід задовольнити. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на сторону відповідача.

Outcome: approved