Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

18 жовтня 2018 року позивачка звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 02 травня 1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Буштинської селищної ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області. Сторони мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, та повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Уже півроку як сторони не проживають разом. Відповідач не ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, однак позивачка хоче цей обов'язок визначити документально. Як відомо позивачці, аліменти відповідач нікому не платить, інших неповнолітніх дітей не має. Позивач просила стягувати щомісяця з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 січня 2006 року, встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Неповнолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], та перебуває на утриманні матері (а.с. 7, 8). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень відповідача та наявні у справі докази, аліменти слід стягнути в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, що є достатнім для належного утримання неповнолітнього сина. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який би був сплачений при поданні позову, тобто у розмірі 704 грн 80 коп., підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Outcome: approved