Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, вказуючи в обґрунтування позовних вимог, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , які надаються позивачем. На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за вказаною адресою. Відповідач не виконує свої зобов`язання з оплати наданих послуг, внаслідок чого за період з жовтня 2015 року по травень 2021 року включно утворилась заборгованість, розмір якої відповідно до розрахунку складає 41505 грн. 71 коп. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період часу з жовтня 2015 року по травень 2021 року в сумі 41505 грн. 71 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також відповіді на відзив (а.с. 34-39), у якій зазначив, що факт надання послуг з теплопостачання до будинку, в якому розташована квартира відповідача, підтверджується відповідними актами. Доказами обґрунтування суми заборгованості є розрахунок, який був доданий із зазначенням періоду, опалювальної площі та норми споживання. Договір про надання послуг з централізованого опалення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання норм діючого законодавства ОКП «Донецьктеплокомуненерго» було розміщено (опубліковано) проект Договору про надання послуг з централізованого опалення для населення на офіційному сайті та на інформаційному стенді на пункті прийому виробничої одиниці (а.с. 53, 55-62, 63). За весь період, який підлягає стягненню, боржник на адресу стягувача з письмовими заявами щодо укладення договору у письмовій формі або заявами про незгоду з деякими пунктами договору, не звертався. Відключення окремої квартири від мережі централізованого опалення чинним законодавством не передбачено та не є підставою звільнення від сплати за послуги з теплопостачання. Відповідачу було надано дозвіл на отримання технічних умов на виготовлення технічного проекту. Рішення щодо надання дозволів на відключення від системи центрального опалення не приймалось. У даному випадку відсутні підстави вважати, що квартира відповідача є такою, що відключена від централізованого теплопостачання відповідно вимог, передбачених законодавством. Тому у позивача є підстави для нарахування плати за опалення в спірний період та право вимоги оплати нарахований платежів. Крім того, пояснив у судовому засіданні, що постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/5513/15-а від 04 березня 2016 року було скасовано додаток № 2 до протоколу № 1 від 07 квітня 2015 року в частині надання дозволів на влаштування індивідуального опалення та відключення від мереж центрального опалення відповідачці [PERSON] та іншим громадянам. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У подальшому представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про закінчення розгляду справи за його відсутності, позов підтримав (а.с. 85). Відповідач [PERSON] , представник відповідача адвокат Стещенко С.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали доводи відзиву на позовну заяву (а.с. 26), з якого вбачається, що 07 квітня 2015 року виконавчим комітетом Костянтинівської міської ради в особі Постійно діючої комісії по вирішенню питань відключення окремого жилого будинку (будинків) від централізованого опалення та встановлення індивідуального (автономного) опалення прийнято Протокол № 1, яким надано [PERSON] дозвіл на відключення від центрального опалення. Видано листи погодження на отримання технічних умов служб для виготовлення проекту на влаштування індивідуального (автономного) опалення та відключення від центрального опалення в приміщеннях багатоповерхових будинків. Рішення постійно діючої комісії відповідачкою виконано та проведено необхідні заходи, виготовлено проект, встановлено відповідне обладнання для облаштування індивідуального опалення. З жовтня 2015 року до теперішнього часу відповідач не користується послугами позивача. Договору між сторонами не укладено. Укладення договору відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є обов`язковим, з кожним співвласником багатоквартирного будинку виконавцем послуги укладається індивідуальний договір, у разі відсутності договору послуга не надається. У судовому засіданні відповідач, представник відповідача пояснили, що відповідач не погоджується із тим, що між нею і позивачем існують якість правовідносини з надання послуг теплопостачання, договір на надання таких послуг ніколи не укладався, також не зрозуміло, на якій підставі позивачем відкрито особовий рахунок на ім`я відповідача. Тарифи не підтверджені позивачем. Право власності відповідача на квартиру виникло раніше, ніж було прийнято законодавство, на яке посилається позивач. Вважають розрахунок заборгованості неналежним, вказуючи, що не є зрозумілим, чому заборгованість утворилася саме з жовтня 2015 року. На той час як судом було прийнято рішення про скасування дозволу на влаштування автономного опалення у помешканні відповідача вже було встановлено індивідуальне опалення, та встановлюючи його до скасування дозволу [PERSON] діяла правомірно. Представник відповідача звернувся до суду із усною заявою про застосування строку позовної давності, яку підтримала відповідач [PERSON] . Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши докази, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 05 липня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської ДНК Сівяковою Г.П., зареєстрованого у реєстрі за № 3-1259, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 липня 2004 року (а.с. 77) [PERSON] є покупцем квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою відповідач має зареєстроване місце проживання, що підтверджується інформаційною довідкою відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 21 липня 2021 року (а.с. 14). ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» є постачальником послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] у ВО «Костянтинівкатепломережа» (а.с. 4). Як вбачається з картки особового рахунку за адресою [ADDRESS] , відповідальним квартиронаймачем зазначено [PERSON] , дата вступу у право володіння житлом - 05 липня 2004 року, прописка 03 серпня 2005 року, централізоване опалення, дата інвентаризації - 12 серпня 2008 року (а.с. 54). На підтвердження надання відповідачці послуг з централізованого опалення у період часу з жовтня 2015 року по травень 2021 року позивачем надано до суду копії актів про підключення житлового будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення від 16 жовтня 2015 року, від 15 жовтня 2016 року, від 17 жовтня 2017 року, від 25 жовтня 2018 року, 28 жовтня 2019 року, 02 листопада 2020 року (а.с. 8-10). Відповідно до п. 1 договору № 81-ЮР від 18 червня 2009 року (а.с. 74-76), укладеного між теплопостачальним підприємством (виробник) та КП "Служба єдиного замовника" (виконавець), виробник забезпечує постачання теплової енергії у багатоквартирний житловий фонд виконавця, незалежно від форм власності, для забезпечення населення послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання цілодобово чи за графіком, який додається, відповідно до діючих норм до точки розподілу - зовнішньої стіни будинку (додаток № 2). Виконавець забезпечує розподіл, регулювання подачі теплової енергії, відповідно до діючих норм, для забезпечення централізованого опалення та гарячого водопостачання у середині будинку, здійснює утримання та технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж. Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 договору (а.с. 74-76) термін дії договору з 18 червня 2009 року по 18 червня 2010 року. Договір вважається продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про закінчення терміну цього договору. Згідно із ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлений інший строк. Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4), відповідач не здійснювала оплату послуг з теплопостачання за вказаною вище адресою, в зв`язку з чим позивачем нараховано заборгованість за період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року включно у розмірі 41505 грн 71 коп. У підтвердження заперечень проти позовних вимог відповідач, її представник посилалися на ту обставину, що квартиру відповідача було відключено від мережі теплопостачання та у спірний період вона не користувалася вказаними послугами, надавши суду копію акту про відключення квартири за адресою: [ADDRESS] , від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП за підписом представника володільця будинку/вповноваженої ним особи, представника монтажної організації, володільця квартири, без підпису представника виконавця послуг ЦО та ГВП (а.с. 28); копію листа узгодження на отримання технічних умов служб, для виготовлення проектів на влаштування автономного опалення у приміщеннях багатоповерхових будинків за підписом представників пожежної, ремонтно-будівельного сервісу, КП "Служба єдиного замовника", ЖЕК №6, РЕМ, УГГ, без підпису представника ВО "Костянтинівкатепломережа" (а.с. 29); копію акту ПП "Водна техніка" про введення в експлуатацію опалювального обладнання (а.с. 30); копію абонентської книжки ПАТ "Донецькоблгаз" на ім`я споживача [PERSON] . Як вбачається з копії акту виконаних робіт, його складено директором ТОВ "Жилпромсервіс" та [PERSON] про приймання передачу виконаних робіт з встановлення автономного опалення та супровід документів за адресою: [ADDRESS] , датовано 17 вересня 2015 року (а.с. 27). Представник позивача у судовому засіданні наполягав на тому, що відповідачу було надано дозвіл лише на отримання технічних умов на виготовлення технічного проекту, а рішення щодо надання дозволів на відключення від системи центрального опалення не приймалось, посилаючись на копію протоколу № 1 засідання комісії з вирішення питань відключення окремого жилого будинку (будинків) від централізованого опалення та встановлення індивідуального (автономного) опалення від 07 квітня 2015 року, відповідно до додатку № 2 до якого проведено видачу листів узгодження на отримання технічних умов служб для виготовлення проекту на влаштування індивідуального (автономного) опалення у приміщеннях багатоповерхових будинків з раніше демонтованим центральним опаленням згідно рішення виконкому міської ради від 19 січня 2011 року № 58 громадянам, у тому числі [PERSON] (а.с. 40-43). При цьому, як встановлено у ході судового розгляду справи, постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/5513/13-ц від 04 березня 2016 року, що набрала законної сили 20 квітня 2016 року (а.с. 83-84), визнано протиправними дії Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради Донецької області в особі Постійно діючої комісії по вирішенню питань відключення окремого жилого будинку (будинків) від централізованого опалення та встановлення індивідуального (автономного) опалення щодо прийняття додатку № 2 до протоколу № 1 від 07 квітня 2015 року в частині надання дозволів на влаштування індивідуального опалення та відключення від мереж централізованого опалення громадянам, зокрема [PERSON] , та додатку № 3 до протоколу № 1 від 07 квітня 2015 року та п.3 протоколу №1 від 07 квітня 2015 року. Скасовано додаток № 2 до протоколу № 1 від 07 квітня 2015 року в частині надання дозволів на влаштування індивідуального опалення та відключення від мереж центрального опалення громадянам, зокрема [PERSON] . Відповідача [PERSON] було залучено до судового розгляду у вищевказаній справі адміністративної юрисдикції у якості третьої особи, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином (а.с. 83-84). Разом із тим, про ухвалення даного судового рішення стороною відповідача не було повідомлено суд. Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення. Судом встановлено, що акт про відключення від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП квартири за адресою: [ADDRESS] , а також лист узгодження (а.с. 28-29) не містять підпису представника теплопостачальної організації. Постановою суду скасовано додаток № 2 до протоколу № 1 від 07 квітня 2015 року Постійно діючої комісії по вирішенню питань відключення окремого жилого будинку (будинків) від централізованого опалення та встановлення індивідуального (автономного) опалення в частині надання дозволів на влаштування індивідуального опалення та відключення від мереж центрального опалення таким громадянам, зокрема [PERSON] (а.с. 83-84). Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем у справі не виконано вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 до вчинення дій щодо відключення, та здійснено від`єднання від мереж централізованого опалення самовільно, без дотримання встановлених законом вимог. Доводи представника відповідача про те, що встановлюючи у квартирі індивідуальне опалення до скасування у судовому порядку відповідного дозволу, відповідач діяла правомірно, не спростовують висновків, який дійшов суд. Також, як зафіксовано у протоколі № 1 засідання комісії з вирішення питань відключення окремого жилого будинку (будинків) від централізованого опалення та встановлення індивідуального (автономного) опалення від 07 квітня 2015 року та додатку № 2 до нього, комісією вирішувалося питання щодо видачі листів узгодження на отримання технічних умов служб для виготовлення проекту на влаштування індивідуального (автономного) опалення у приміщеннях багатоповерхових будинків, зокрема відносно заяви [PERSON] , з раніше демонтованим центральним опаленням. Таким чином, твердження сторони відповідача щодо правомірності дій споживача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Оскільки відповідачем не було вирішено у передбаченому чинним законодавством порядку питання про отримання дозволу на проведення відповідного відключення, відсутні підстави для припинення чи то скасування нарахувань оплати за теплову енергію. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 1706цс15 зазначено, що «відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Оскільки відповідачі відключилися від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченим законодавством, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що «єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено». Верховний Суд України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192 цс15 зробив висновок про те, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Доводи сторони відповідача про відсутність між сторонами договору щодо послуг теплопостачання не спростовують висновків суду, оскільки положеннями статей 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572. Тобто, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями. Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З урахуванням наведеного відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надані позивачем і спожиті відповідачем житлово-комунальніта інші послуги. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який залишився не спростованим належними та допустимими доказами стороною відповідача, вбачається, що відповідач не здійснювала оплату послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з чим позивачем нараховано заборгованість за період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року включно включно в сумі 41505 грн 71 коп (а.с. 4). Як зазначив у судовому засіданні представник відповідача є незрозумілим, чому заборгованість утворилася саме з жовтня 2015 року. При цьому, відповідач [PERSON] пояснила суду, що до початку опалювального 2015 року вона вносила плату за послуги теплопостачання. Відповідач та її представник у судовому засіданні звернулися до суду із заявою про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Аналізуючи вказані норми права Верховний Суд України в постанові від 22 березня 2017р. у справі № 6-43цс17 виклав наступний правовий висновок. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом 30 червня 2021 року, а з розрахунку заборгованості вбачається, що у період з жовтня 2015 року по травень 2021 року відповідач не здійснювала платежі на погашення заборгованості, хоча в цей період плата за послуги з теплопостачання нараховувалася, суд дійшов висновку про те, що перебіг позовної давності не переривався, судом не встановлені обставини вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості, що виникла з 01 жовтня 2015 року по 31 травня 2018 року пред`явлені позивачем поза межами строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають. Згідно з розрахунку, наданого позивачем, який є не спростованим стороною відповідача, за період з червня 2018 року (початок нарахування в опалювальному сезоні - жовтень 2018 року) по квітень 2021 року включно за вказаною адресою виникла заборгованість в розмірі 22 323 грн 14 коп, яку необхідно стягнути на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Костянтинівкатепломережа» з відповідача у справі. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із частковим задоволенням позову з [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Костянтинівкатепломережа» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1220 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial