Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

У січні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 20432,09 грн., вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 3040,00 грн., середнього заробітку за весь час не здійснення розрахунку на дату винесення рішення в сумі за розрахунком позивача - 7600,00 грн., а також грошову компенсацію з моральної шкоди в розмірі середньомісячного окладу в 3040,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі 20 432,09 грн., також не була сплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати, чим, крім матеріальної, також завдано моральну шкоду. В судовому засіданні позивач заяву підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Згідно копій трудової книжки, наказу (розпорядження) № 334/к про розірвання трудового договору та звільнення з роботи від 04 листопада 2014р., [PERSON] звільнено з посади інженера по експлуатації аеродрому Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Миколаїв» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України з виплатою вихідної допомоги в розмірі 3040,00 грн. (а.с. 9). За довідками Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Миколаїв», станом на 11 листопада 2014р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 20432,09грн., середня заробітна плата при цьому складає 3040 грн. (а.с. 7,8). У відповідності до частини 1 статті 115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата повинна виплачуватись регулярно в робочі дні в терміни, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Статтею 47 Кодексу Законів про працю України визначений обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, якою передбачено виплату всіх сум, що належать працівнику від підприємства в день звільнення. Відповідно до статті 44 Кодексу Законів про працю України, при припинення договору з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. За змістом статті 117 Кодексу Законів про працю України, в випадку не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи обставини справи та дані норми закону, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованість по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.5 розділу 4 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що полягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. У вересні 2014 р. [PERSON] відпрацював фактично 15 робочих днів, а у жовтні 2014 р. - 8 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає (1996,48 грн. + 1111,08 грн.) :23 роб. день = 135,11 грн. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства ( абз. 3 п. 8 Порядку). За такого середньомісячне число робочих днів за вересень - жовтень 2014 р. дорівнює 22,5 (45 : 2). На день звільнення 10 листопада 2014 р. позивач відпрацював пропорційно 7,5 середньомісячних робочих днів (22,5:30 х10). Залишок невідпрацьованого середньомісячного числа робочих днів за листопад 2014 становить 15 днів. (22,5 - 7,5) У грудні 2014, січні, лютому 2015 р. середньомісячно число робочих днів становить в сумі 67,5 (22,5 х3 місяці) На день ухвалення рішення 13 березня 2015 р., середньомісячне число робочих днів в березні 2015 р. пропорційно становить 9,43 (22,5 середньомісячне число робочих днів: 31 календарний день х 13). За такого середній заробіток, що підлягає стягненню на користь [PERSON] становити за: листопад 2014 р. 15 х 135,11 грн. = 2026,65 грн., за грудень 2014 р., січень і лютий 2015 р. 67,5 х 135,11 грн. = 9119,92 грн.; за 13 календарних днів березня 2015 р. 9,43 х 135,11 грн. = 1274,09 грн. Загальна сума середнього заробітку становить 12420,66 грн. за вирахуванням податків та обов'язкових платежів (2026,65 грн. + 9119,92 грн. + 1274,09 грн.). Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за весь час за затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню на суму 12420,66 грн. Згідно статті 237 -1 Кодексу Законів про працю України, у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування шкоди. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. З Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи обставини справи, суд вважає достатнім визначити розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню . Згідно статті 5 Закону України "Про судовий збір", за поданням позову про стягнення заробітної плати позивач звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути судові витрати в сум 368,93 грн. в дохід держави.

Outcome: partial