Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

В червні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до КЗВО «Дніпровська академія неперервної освіти» Дніпропетровської обласної ради (КЗВО «ДАНО» ДОР) в якій, після збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь 2083,93 грн. - сума компенсації за невикористану відпустку; 8643,26 коп. - середній заробіток за час затримки виплати належних сум при звільненні станом на 16.06.2020 року з подальшим коригуванням зазначеної суми на день винесення рішення суду та 30 000 грн. завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що з 19.08.2019 року працювала на посаді секретаря- друкарки в КЗВО "Дніпровський педагогічний коледж" ДОР" (далі - КЗВО "ДПК" ДОР"), а з 12.09.2019 року на посаді діловода за сумісництвом 0,5 тар.ставки. Відповідно до Рішення сесії Дніпропетровської обласної ради коледж реорганізовано шляхом приєднання до КЗВО "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" (далі - КЗВО "ДАНО"ДОР"). 4 березня 2020 року Позивач в порядку переведення була прийнята на посаду секретаря-друкарки та посаду діловода за сумісництвом 0,5 тар.ставки до Дніпровського педагогічного коледжу КЗВО "ДАНО"ДОР" з урахуванням невикористаної щорічної відпустки. 31 березня 2020 року Позивач була звільнена з посади секретаря-друкарки та посади діловода за сумісництвом 0,5 тарифної ставки за згодою сторін. На зазначений день звільнення та по теперішній час, з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, зокрема не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Заборгованість АТ «ДАЗ» по компенсації за невикористану відпустку 2083,93 грн., яка підлягає стягненню. Окрім того, у зв`язку з тим, що відповідач несвоєчасно провів повний розрахунок при звільненні позивача, вважає що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 8643,26 коп. - станом на 16.06.2020 року, зазначена сума підлягає перерахунку на дату ухвалення рішення. Окрім того, позивач прохає суд стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та судові витрати по справі. Відповідач Дніпропетровська обласна рада у встановлений судом строк надала відзив на позовну заяву, у якій заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначала, що у неї відсутні трудові відносини з позивачем, а КЗВО «Дніпровська академія неперервної освіти» Дніпропетровської обласної ради є самостійною юридичною особою, у зв`язку з чим, Дніпропетровська обласна рада є неналежним відповідачем по справі. Відповідач КЗВО «Дніпровська академія неперервної освіти» ДОР також надав відзив на позовну заяву, у якому також заперечував проти задоволення позову, оскільки позивачу було на його вимогу надіслано розрахунок сум належних до сплати та 02.07.2020 року було перераховано грошові кошти в сумі 2918,76 грн., якими у повному обсязі закрито заборгованість перед [PERSON] за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також, позивачем було надано суду заяву, у якій [PERSON] підтвердила надходження 03.07.2020 року на її банківський рахунок грошових коштів від відповідача КЗВО «Дніпровська академія неперервної освіти» ДОР в сумі 2679,84 грн. та 238,92 грн. (в сумі 2918,76 грн.), які позивач прохала суд врахувати під час прийняття рішення. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначив у якості співвідповідача Дніпропетровську обласну раду, в той же час, позивачем не надано жодних доказів того, що вона перебувала у трудових відносинах з Дніпропетровською обласною радою. Як вбачається з позовної заяви та відзивів відповідачів, трудові правовідносини у позивача існували саме з КЗВО «Дніпровська академія неперервної освіти» ДОР», яке є самостійною юридичною особою та вимоги позову висунуто саме до цього відповідача, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що Дніпропетровська обласна рада є неналежним відповідачем по справі. Судом встановлено, що з 19.08.2019 року працювала на посаді секретаря- друкарки, а з 12.09.2019 року на посаді діловода за сумісництвом 0,5 тар.ставки в КЗВО "Дніпровський педагогічний коледж" ДОР" (а.с.7-13). КЗВО "Дніпровський педагогічний коледж "ДОР", відповідно до Рішення сесії Дніпропетровської обласної ради від 13.12.19 року, № 551- 20А/ІІ, реорганізовано шляхом приєднання до КЗВО "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" (а.с.14). 3 березня 2020 року Позивач відповідно до Наказу КЗВО "ДПК"ДОР" від 02.03.20 pоку № 150-K-Tp звільнена з посади секретаря-друкарки, за п.5 ст.36 КЗпП України, в порядку переведення до Дніпровського педагогічного коледжу КЗВО "ДАНО"ДОР". Відповідно до Наказу КЗВО "ДПК"ДОР" від 02.03.2020 року № 208-K-Tp 03 березня 2020 року також звільнена з посади діловода за сумісництвом 0,5 тар.ставки, за п.5 ст.36 КЗпП України, в порядку переведення до Дніпровського педагогічного коледжу КЗВО "ДАНО"ДОР" (а.с.17,20). Згідно із ст. 36 КЗпП України У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. 4 березня 2020 року позивач прийнята на посаду секретаря-друкарки в порядку переведення до Дніпровського педагогічного коледжу КЗВО "ДАНО"ДОР" з урахуванням невикористаної щорічної відпустки, що підтверджується витягом з Наказу від 03.03.2020 року №74-к-тр. Також, 4 березня 2020 року позивач прийнята на посаду діловода за сумісництвом 0,5 тар.ставки в порядку переведення до Дніпровського педагогічного коледжу КЗВО "ДАНО"ДОР" з урахуванням невикористаної щорічної відпустки, що підтверджується витягом з Наказу від 03.03.2020 року № 73-к-тр (а.с.18.20). 31 березня 2020 року позивач, відповідно до Наказів КЗВО "ДАНО"ДОР" від 31.03.2020 року №112-K-Tp та №111-К-Тр, звільнена з посади, відповідно, секретаря-друкарки та діловода за сумісництвом 0,5 тар.ставки за угодою сторін. Наказами передбачена (п.2) виплата грошової компенсації за 16 календарних днів невикористаної частини щорічної основної відпустки та 4 календарних днів додаткової відпуски (на посаді секретаря-друкарки), згідно колективного договору та за 13 календарних днів невикористаної частини щорічної основної відпустки (на посаді діловода за сумісництвом на 0,5 тар.ставки) (а.с.19-21). Згідно запису у трудовій книжці позивача звільнено 31 березня 2020 року. В день звільнення розрахунок з позивачем не проведено. Письмового повідомлення про нараховані суми, належні позивачу при звільненні, перед їх виплатою відповідач не надав. Згідно історії по картковому рахунку Позивача (виписка AT КБ"ПРИВАТБАНК" від 12.05.2020 року № QGMFQ11SNDB79DK0), Відповідачем здійснювались зарахування на картковий рахунок належних Позивачу коштів при звільненні (дата звільнення 31.03.2020 р.), а саме: 08.05.2020 р. у розмірі 624 (шістсот двадцять чотири) грн.53 коп.; 13.05.202 0р. у розмірі 228 (двісті двадцять вісім) грн.12 коп. (а.с.22-42). Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 03.07.2020 року на банківський рахунок позивача відповідачем перераховано грошові в сумі 2679,84 грн. та 238,92 грн. (всього 2918,76 грн.), якими, за поясненнями відповідача, було «закрито заборгованість» перед [PERSON] за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с. - 75,87). За розрахунком позивача, з яким суд погоджується, заборгованість відповідача з компенсації за невикористану відпустку становить 1935,22 грн. (за 20 днів відпустки на посаді секретаря-друкарки) + 148,71 грн. (за 13 днів відпустки на посаді діловода за сумісництвом на 0,5 тар.ставки), а всього - 2 083,93 грн. Отже, зазначені кошти в повному обсязі сплачені відповідачем лише 03.07.2020 року. Вказані обставини визнавалися обома сторонами, а тому доказуванню не підлягають. Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, у день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив їй компенсацію за невикористану відпуску, погасивши заборгованість лише 03.07.2020 року. Отже, як встановлено судом, вимоги позову в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку були виконані відповідачем під час розгляду справи, у зв`язку з чим, в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. В свою чергу, твердження представника відповідача, щодо необґрунтованості позову в цілому, зокрема в частині стягнення середнього заробітку є неспроможними і не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем були порушені строки розрахунку з працівником, передбачені ст.116 КЗпП України, що відповідачем жодним чином не спростовано. Вирішуючи вимоги позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 25 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. За розрахунком позивача, середньоденна заробітна плата сукупно за обома займаними посадами, складає 206,48 грн. Суд погоджується з зазначеним розрахунком, як таким, що належним чином деталізований, є арифметично правильним та неточностей в собі не містить. Відповідачем, всупереч принципу диспозитивності цивільного процесу, не було надано доказів на спростування розрахунків позивача, так само, як не було надано власного контррозрахунку таких сум. Розрахунок суми середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок). Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення - 01.04.2020 року і по день розрахунку, а саме по 03 липня 2020 року. Кількість робочих днів за зазначений період складає 63 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.04.2020 року по 03.07.2020 року складає: 63 дні х 206,48 грн. = 13 008 грн. 24 коп., з яких суд вираховує сплачені відповідачем 08.05.2020 року у розмірі 624,53 грн., 13.05.2020 року у розмірі 228,12 грн. та 03.07.2020 року у розмірі 834,83 грн. (2918,76 - 2083,93 грн.), що в кінцевому підсумку складатиме 11 320 грн. 76 коп., однак з урахуванням положень ст. 13 ЦПК, щодо принципу диспозитивності цивільного процесу, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог позивачкою в розмірі 8 643 грн. 26 коп. За таких обставин з відповідача слід стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8 643 грн. 26 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн. суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 25.05.2001 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що в результаті неправомірної затримки розрахунку при звільненні відповідачем, позивачеві завдано моральних страждань, які виразились у втраті нормальних життєвих стосунків, оскільки позивач тривалий час залишилася без належних їй грошових коштів, у зв`язку зі звільненням змушена була звертатися до суду та вживати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково та стягнути з відповідача на користь [PERSON] спричинену моральну шкоду у розмірі 500 грн., що є достатнім у даній спірній ситуації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з позову, позивачем було сплачено 840 грн. 80 коп. Оскільки, вимоги позивача задоволені частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір сплачений за подачу позову у розмірі 840 грн. 80 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: partial