Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

у суд із позовом про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна подружжя, та виділення її в натурі звернулась [PERSON] до [PERSON], у якому просить визнати житловий будинок [ADDRESS], та автомобіль марки ВАЗ-21099, державний номерний знак [NUMBER], об'єктами спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння з визначенням порядку користування земельною ділянкою, залишити автомобіль у власності [PERSON], стягнувши з нього грошову компенсацію. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 22 травня 2003 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який 23 червня 2011 року був розірваний за рішенням суду. Під час перебування у шлюбі було придбано житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та автомобіль марки ВАЗ-21099, державний номерний знак [NUMBER]. Право власності на вищевказане майно було зареєстровано на [PERSON] У 2010 році останній також приватизував земельну ділянку, на якій розташоване придбане ними домоволодіння. На даний час домовитися добровільно про поділ та використання спільно нажитого майна позивачка з відповідачем не можуть. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Належно повідомлений у відповідності до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України про час і місце судового засідання відповідач без поважних причин до суду не з'явився і із письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність не звертався, тому суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Під час розгляду справи встановлені такі факти і відповідні ним правові відносини: [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 травня 2003 року у відділі реєстрацію актів громадського стану Дніпровського райуправління юстиції м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER]; відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 09.04.2006 року, автомобіль марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, чорного кольору, належить [PERSON]; -згідно договору купівлі-продажу від 7 липня 2009 року [PERSON] в особі [PERSON] продала, [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS]; -згідно свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу 23451189 від 30.07.2009 року) [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ №244644 від 14.12.2010 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2220 га, яка розташована в [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Підстави набуття земельної ділянки у власність рішення 33 сесії 5 скликання Нічогівської сільської ради; -рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Заслухавши позивача, представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна подружжя, та виділення її в натурі підлягає частковому задоволенню. До даного висновку суд прийшов із наступних підстав: - відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні встановлено, що спірне майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] та автомобіль марки ВАЗ-21099, державний номерний знак [NUMBER], 2006 року випуску було набуте під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], відповідно вищевказане майно є об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Тому суд у цій частині позовні вимоги задовольняє. Підлягають також задоволенню позовні вимоги щодо визнання права власності на ? частину житлового будинку, поділу його в натурі та виділення 1/2 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, оскільки дружина і чоловік, як це передбачено ст. 69 СК України, мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, в тому числі за взаємною згодою, уклавши відповідний договір; договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Якщо при поділі майна виникає спір, то такий спір можна вирішити в судовому порядку. Суд при вирішенні спору про поділ майна керується ст. 70 СК України, згідно якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч.ч.1,2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.2 ст. 158 цього Кодексу України виключно судами вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками. Відповідно до ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, подружжя. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що найбільш доцільним варіантом розподілу спірного домоволодіння та земельної ділянки є варіант запропонований позивачем (варіант № 2 експертизи, додаток 1 та додаток 2 і 2.1) при цьому виділивши позивачу сторону співвласника № 1, а відповідачу сторону співвласника № 2. До даного висновку суд прийшов із тих підстав, що даний варіант відповідає інтересам позивача, при цьому враховано порядок користування господарськими побутовими будівлями, який склався між сторонами, усуває подальші спори, не порушує права сторін. Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», роз'яснив, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною та присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за недотриману частку у домоволодінні по площі в будинку 1 460 (одну тисячу чотириста шістдесят) гривень 00 коп. При цьому суд вважає за необхідне відмовити позивачці ц задоволенні позовної вимоги, щодо залишення неподільної речі - автомобіля марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] у власності відповідача [PERSON] та стягнути на її користь із останнього грошову компенсацію за 1/2 частину вартості даного автомобіля, оскільки відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як встановлено судом спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] Автомобіль зареєстрований за [PERSON] та знаходиться у фактичному його користуванні. Згоди щодо поділу автомобіля, який є неподільним майном, сторони не досягли. Вимог щодо припинення права на частку у спільному майні в порядку ст.365 ЦК України [PERSON] не заявляла. За таких обставин суд не знаходить правових підстав для стягнення з одного співвласника на користь другого грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, тому позовні вимоги в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд також вважає необхідним стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі - 235 гривень судового збору.

Outcome: partial