Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: Соболівська сільська рада Теплицького району Вінницької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина - [PERSON] , [INFO] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, а також не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі в 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення сином повноліття, а також судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 700 грн та судового збору в розмірі 840,80 грн. Ухвалою суду від 17.11.2020 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся завчасно і належним чином. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 9), рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2013, що набрало законної сили 30.11.2013 (копія на а.с. 7), а також свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] (копія на а.с. 8) встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідок Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області №№ 853, 854, 856, 858 від 10.09.2020 (а.с. 10, 16-18), довідки опорного закладу "Соболівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Соболівської сільської ради" № 48 від 23.09.2020 (а.с. 19), а також довідки КЗ "Соболівський заклад дошкільної освіти" Соболівської сільської ради від 11.09.2020 (копія на а.с. 20) встановлено, що дитина навчається, проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, батько участі у вихованні та навчанні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Згідно характеристики Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області № 857 від 10.09.2020 (а.с. 15) за місцем проживання позивач характеризується позитивно. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 09.09.2020 (а.с. 13) встановлено, що сім`я позивача матеріально забезпечена, моральна атмосфера в сім`ї задовільна, умови проживання дітей відмінні. З протоколу індивідуального діагностичного обстеження опорного закладу "Соболівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Соболівської сільської ради" (а.с. 14) вбачається, що дитина бажає спілкуватися із батьком, спілкувався з батьком по телефону чотири рази, коли було 9 років гуляв з батьком в парку, каталися на роликах. Висновком опікунської ради при виконавчому комітеті Соболівської сільської ради № 35-08 від 18.08.2020 (а.с. 12) визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами. Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] знайшов своє підтвердження, оскільки [PERSON] не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення [PERSON] від виховання сина та свідомого нехтування своїми обов`язками, хоча син бажає спілкуватися з батьком. Суд приймає до уваги висновок опікунської ради при виконавчому комітеті Соболівської сільської ради № 35-08 від 18.08.2020 (а.с. 12), оскільки даний висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи,суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме інтересам дитини. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дитини суд враховує наступне. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а також те, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , однак матеріальної допомоги на утримання сина не надає, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - 09.11.2020 до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення (Постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц). Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що позивачем документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу в розмірі 700 грн (а.с. 21-25), суд приходить до висновку про стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., а також судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. на користь держави, за вимогу про стягнення аліменів. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 169, 180-183 СК України,

Outcome: approved