Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту та звільнення майна з-під обтяження. На обґрунтування позову позивач вказував на те, що на виконанні державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області [PERSON] знаходиться виконавче провадження за № 8560017 щодо примусового виконання рішення Хустського районного суду від 01.08.2008 року у справі № 2-987/2008 за виконавчим листом № 2-987/2008 про стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 20.05.2008 р. до досягнення дитиною повнолітнього віку. 07.08.2009 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції [PERSON] накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON], [INFO], адреса с. Рокосово, вул. Рокосівська, 49 Хустського району та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, в межах суми боргу. Постановою від 02.08.2013 року державного виконавця Калинич М.М. накладено арешт на все його рухоме майно та оголошено заборону на його відчуження у тому ж виконавчому провадженні 8560017 (згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 41487019). 09.08.2013 року державний виконавець Калинич М.М. ухвалив вдруге постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення 7035,00 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Не зважаючи на те, що боргу зі сплати аліментів позивач не має останні три роки, що стверджується довідкою Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Закарпатської області від 01.02.2018 р. № 34-30/1710, арешт з майна державним виконавцем не знято, що порушує його законні права та інтереси щодо розпорядження належним йому майном, оскільки під арештом і забороною відчуження опинилося усе належне йому майно рухоме і нерухоме. До того ж не зважаючи на те, що постановою як державного виконавця Калина В.Ю., так і постановою державного виконавця Калинича М.М. арешт накладений і заборонене відчуження майна лише у межах суми боргу, внаслідок того, що у постанові суму боргу державний виконавець не зазначив, під арештом і забороною відчуження опинилось усе належне позивачу нерухоме і рухоме майно, без обмеження у складі та вартості. Крім того, за постановою ВДАІ та АТІ м. Хуст від 17.11.2009 р. № АО 035733 про стягнення з [PERSON] адміністративного штрафу 02.02.2010 року було відкрито виконавче провадження № 17069514 державним виконавцем Волошин Р.Ю. з накладенням арешту на майно боржника. Виконавче провадження 25.02.2010 року було закінчено у звязку з фактичним повним виконанням рішення, про що ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження, але обтяження арешт нерухомого майна не було виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Позивач просив суд зняти арешти з усього рухомого та нерухомого майна та звільнити з-під обтяження рухоме та нерухоме майно, що належить йому, у межах виконавчих проваджень № 17069514, № 8560017. У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує і просить задовольнити позов на підставі доказів, які наявні у матеріалах справи. У судове засідання представник Хустського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області не зявився. Начальник відділу [PERSON] подав відзив на позовну заяву [PERSON], в якому зазначив, що станом на день розгляду справи у суді у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №8560017 з примусового виконання виконавчого листа № 2-987/2008 від 01.08.2008 року, що видав Хустський районний суд. Виконавче провадження № 17069514 щодо виконання постанови ВДАІ та АТІ м. Хуст від 17.11.2009 р. № АО 035733 закінчено як фактично виконане. Не заперечує щодо зняття арешту з майна боржника в межах виконавчого провадження № 17069514; в частині зняття арешту у межах виконавчого провадження № 8560017 щодо задоволення позову заперечив, оскільки виконавче провадження зі стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини не завершене і продовжуватиметься до досягнення дитиною повноліття. Просить суд розглянути справу без участі представника відділу ДВС. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Хустському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Хустського районного суду Закарпатської області № 2-987/2008 року від 01.08.2008 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 350 грн. щомісячно до досягнення ним повнолітнього віку, починаючи з 20.05.2008 року. В подальшому в межах виконавчого провадження № 8560017 старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції [PERSON] своєю постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.08.2009 року наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON], [INFO], адреса с. Рокосово, вул. Рокосівська, 49, та заборонив здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише у межах суми боргу (а.с. 9). 09.08.2013 року у виконавчому провадженні № 8560017 державний виконавець районного відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-987/08 виданого 01.08.2008 року Хустським районним судом виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою наклав арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 7035,00 грн., та заборонив здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику щодо [PERSON], [INFO], адреса с. Рокосово, вул. Рокосівська, 49, РНОКПП [NUMBER] (а.с.11). Згідно розрахунку заборгованості від 07.08.2009 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] становить 5250,00 грн. (а.с. 9). Станом на 09.08.2013 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] становить 7035,00 грн. (а.с. 11). Станом на 01.01.2015 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] відсутня, що стверджується довідкою Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області від 01.02.2018 р. № 34-30/1710 (а.с. 14). Станом на 02 лютого 2018 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] відсутня (а.с. 15). Погашення заборгованості по аліментах підтверджується розрахунком заборгованості від 01.02.2018 року (а.с. 14), з якого вбачається відсутність заборгованості у боржника [PERSON] з січня 2015 року до 02.02.2018 року. 02.02.2010 року було відкрито виконавче провадження № 17069514 державним виконавцем Волошин Р.Ю. з накладенням арешту на майно боржника за заявою ВДАІ та АТІ; виконавче провадження закінчено 25.02.2010 року за п. 8 ч. 1 ст. 49 (фактичне виконання рішення),про що ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 13). Факт накладення арешту підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 02.08.2013 № 41487019 (а.с. 10), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 03.10.2013, номер запису про обтяження 2713630, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта фізична особа [PERSON] від 13.02.2018 р. (а.с. 16-17). Листом від 23.02.2018 року № 13.11-30/3853 Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області позивачу відмовлено у звільненні майна з-під арешту. У вказаному листі Хустський РВ ДВС посилається на те, що виконавче провадження № 17069514 знищено, а у виконавчому провадженні зі стягнення аліментів підстав для зняття арешту державним виконавцем немає; арешт з майна боржника може бути знятий згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням суду (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стаття 15 цього Закону встановлює, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення. Арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення (ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч. 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах. На рухоме майно, яке не підлягає державній реєстрації, арешт накладається виконавцем лише після проведення його опису (абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даним бухгалтерського обліку (ч. 9 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Тобто, як при накладенні арешту без проведення його опису, так і при накладенні арешту із застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно. Чинне виконавче законодавство не надає право виконавцю арештовувати майно без зазначення його індивідуальних і ідентифікуючих характеристик. Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення аліментних платежів з боржника. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті Закону, за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці. Тобто, стягнення на майно можливе лише у випадку наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці. Згідно з приписами Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника припиняється на підставі винесеної державним, приватним виконавцем постанови про: Закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону; зняття арешту з майна боржника з підстав, передбачених статтею 59 Закону. Арешт з майна боржника також знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Арешт з майна боржника також знімається у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом. Є також порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» незняття арешту на майно боржника після надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Таким чином дані обставини дозволяють суду дійти висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки незняття арешту з належного йому майна порушує його право власності щодо нього. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі іншихосіб. Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеноговище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив проведення виконавцем дій на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Обмеження права власності боржника у виконавчому провадженні повинне бути обґрунтованим і не суперечити загальним принципам права, зокрема, щодо реалізації права власності, що закріплені у Конституції України та ЦК України. Отже, позивач підставно та обґрунтовано звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. З урахуванням вищенаведеного та зібраних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, знайшли в судовому засіданні своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved