Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 24.04.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб під час якого у них народився син [PERSON], [INFO], проте спільне життя з відповідачем не склалось та з 2017 року шлюбні стосунки між ними припинено, вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Вказувала на те, що причиною розпаду шлюбу стали постійні сварки, відсутність взаємопорозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, втрата почуття любові, фізичне та психологічне насилля, а тому вважає, що примирення між ними не можливе та подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Крім того, зазначала, що з моменту припинення спільного проживання та станом на теперішній час їх спільний з відповідачем син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач в достатній мірі матеріальної допомоги для дитини не надає, а тому їй допомагають батьки. Вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, яка була б достатньою для забезпечення належного харчування, духового розвитку дитини, придбання засобів гігієни, одягу та взуття, оскільки відповідач офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток. На пропозицію добровільно сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. відповідач належним чином не відреагував, що зумовило звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Також, вказувала на те, що на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та єдиним джерелом її доходу є матеріальна допомога, яка виплачується при народженні дитини в сумі 860 грн. щомісячно, проте вказаних коштів для забезпечення потреб сина не вистачає, а тому вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1000 грн. щомісячно. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище «Іліка»; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема не заперечував проти розірвання шлюбу та вказав на те, що аліменти на утримання сина він може сплачувати в розмірі 1300 грн. щомісяця, а коштів на утримання дружини у нього недостатньо, оскільки він має на утриманні також неповнолітню доньку на утримання якої сплачує аліменти на підставі рішення суду, а також він надає кошти на утримання іншої колишньої дружини. Вважає, що його заробітку недостатньо для забезпечення потреб усіх дітей та дружин, а також для сплати тієї суми аліментів про яку просить позивач та на особисті потреби. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 24 квітня 2015 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №577 (а/с 8). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачем в частині розірвання шлюбу, суд вважає, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач не заявила про своє бажання залишити за собою дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу. Також, судом встановлено, що під час вказаного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження. Хлопчик проживає разом з позивача та дана обставина в судовому засіданні визнана сторонами і доказів протилежного суду не надано. (а/с 9). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~ сімейному Кодексі України. У відповідності\~до вимог\~ст.ст.\~180,\~181\~СК України,\~батьки зобов'язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~ За змістом ст. 182 СК України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, працює на посаді слюсаря ВП «Чернівецька дистанція сигналізації та звязку» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», його дохід за період з червня 2017 року по червень 2018 року становить 71291,74, що підтверджується відповідною довідкою №80 від 07.08.2018 року, має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], на утримання якої сплачує аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.04.2016 року, доказів перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином,\~враховуючи \~обєктивні \~обставини справи,\~ \~однаковий обовязок\~ обох\~батьків щодо\~утримання своїх\~неповнолітніх дітей,\~той факт,\~що на\~ позивачці лежать усі повсякденні обовязки та відповідальність по утриманню та вихованню малолітнього [PERSON], перебування на утримання відповідача іншої малолітньої дитини, прожитковий мінімум для дитини до шести років, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно та саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання дитини, його гармонійного розвитку та не порушуватиме прав відповідача. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 23.05.2018 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує матеріальну допомогу розмір якої становить 860 грн. щомісячно (а/с 13). У відповідності\~до вимог\~ ст.\~84\~СК України,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років.\~ Якщо\~дитина має\~вади фізичного\~або психічного\~розвитку,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~до досягнення\~дитиною шести\~років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. За наслідками розгляду справи встановлено, що у звязку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років,позивачка немає змоги працювати і утримувати себе, при цьому нормами СК України передбачено її право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку, при цьому доказуванню в даному випадку підлягає той факт, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Як було встановлено судом, відповідач працює на посаді слюсаря ВП «Чернівецька дистанція сигналізації та звязку» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», його дохід за період з червня 2017 року по червень 2018 року становить 71291,74 грн., при цьому долучена відповідачем до матеріалів справи довідка про доходи №80 від 07.08.2018 року не містить відомостей про відрахування з заробітної плати аліментів, проте відповідно до рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.04.2016 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання своєї доньки [PERSON], [INFO]. Доводи відповідача про те, що він також утримує свою колишню дружину не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Крім того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у власності відповідача перебуває земельна ділянка та садовий будинок в садівничому товаристві «Садівник», квартира загальною площею 22,7 кв.м. в м.Чернівці по вул. 28 червня, 11/9, квартира загальною площею 35,9 кв.м. за адресою м.Чернівці, вул. Старобельська, 7/2, 1/3 частка земельної ділянки по вул. Череповецькій, 16 в м.Чернівці, 43/100 частин житлового будинку по вул. Череповецькій, 16 в м.Чернівці (а/с 10-12). Враховуючи вище наведене, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, його матеріального становища, зобовязань по сплаті аліментів на утримання доньки та сина, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення грошових коштів на її утримання слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогами про стягнення аліментів, а також на користь позивача за вимогами про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: partial