Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-25 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ЖБК №302 м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги і обслуговування будинку. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є споживачем послуг в сфері утримання будинку та прибудинкової території. За період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2013 року вартість послуг склала 5734,32 грн., яку позивач у добровільному порядку не сплачує. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги в розмірі 5734,32 грн., інфляційні збитки в розмірі 268,90 грн. та три відсотка річних - 297,22 грн., а також судовий збір. Представник позивача Степанчук Ю.М. позов підтримав, просив його задовольнити, надавши пояснення викладені у позовній заяві. В судове засідання 09 вересня 2014 року надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутності та заперечення на позов, а також заяву щодо застосування строку позовної давності до вимог з 01 січня 2010 року по 15 травня 2010 року (а.с.60, 61-68). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником та споживачем послуг за адресою - [ADDRESS] в м.Дніпропетровську. Так, статтею 319 Цивільного кодексу України визначено порядок та умови здійснення права власності. Відповідно до ч.1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями статті 13 Конституції України та частини 4 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов'язує. Відповідно до Правил користування приміщенням житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 №572 (з наступними змінами та доповненнями), власники квартир зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування будинку і прибудинкової території, а також за отримання комунальних та інших послуг. Утримання будинків і прибудинкових територій це є господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Таким чином, оплату послуг з утримання житла зобов'язані здійснювати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. За змістом ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із розрахунку заборгованості, наданої позивачем ЖБК №341 м.Дніпропетровська, вбачається, що з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 5734,32 грн. Разом з тим суд вважає за необхідне, згідно зі ст.257 ЦК України застосувати позовну давність до вимог позивача за період з 01 січня 2010 року по 15 травня 2010 року, про що заявила відповідач в наданій до суду письмовій заяві (а.с.60). Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] з урахуванням сплачених сум (а.с.68) за надані послуги Житлово-будівельного кооперативу №341 м. Дніпропетровська за період з 15 травня 2010 року по 31 грудня 2013 року складає суму 2115 грн. 42 коп., а саме за 2011 рік - 511,09 грн., за 2012 рік - 785,54 грн., за 2013 рік - 818,79 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та, установивши факт наявності заборгованості по оплаті наданих послуг, підлягає застосуванню вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначений висновок також викладено у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року в справі № 6-68цс12. З урахуванням зазначеного з відповідача також підлягає стягненню інфляційні витрати у розмірі 85,08 грн. та 3% річних - 183,22 грн., виходячи з розрахунку наданого позивачем до додаткових пояснень. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 2115 грн. 42 коп., інфляційні витрати у розмірі 85,08 грн. та 3% річних - 183,22 грн. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ними судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial