Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (Позивач) звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму боргу. Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2012 року між ТзОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "АКПІБ" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого новий кредитор, яким є ТзОВ "Кредитні ініціативи", набуло всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань. Згідно з даним договором відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 593 від 20 жовтня 2006 року, що був укладений між ЗАТ "АКПІБ" та [PERSON] , за яким останній отримав кредит в сумі 49500 доларів США та зобов`язався повернути отриманий кредит і сплатити проценти за користування в сумі та в строки передбачені кредитним договором. Відповідно до рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 05.04.2017 було задоволено позов ТзОВ "Кредитні ініціативи" про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнуто заборгованість в сумі 238347,18 гривні. ТзОВ "Кредитні ініціативи" на підставі 625 ЦК України та умов кредитного договору має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні втрати, які на період подання позову за період з 01.06.2015 по 11.08.2020 складають: 3% - 36737,09 гривні та інфляційні 116314,95 гривні. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить стягнути зазначені кошти з відповідача, а також витрати, які були понесені на оплату судового збору у сумі 2295,78 гривні. Ухвалою Рахівського районного суду від 19.02.2020 року було відкрито провадження у даній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а Відповідачу був наданий строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на подачу відзиву на позовну заяву. Представник ТзОВ "Кредитні ініціативи" Черкавський Ю.С. надіслав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання, був повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням Укрпошти про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав. Відзиву у визначений судом строк Відповідач не надіслав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою Відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду Позивача та не подання відзиву Відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності [PERSON] , який повторно в судове засідання не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 593 від 20 жовтня 2006 року, за яким банк надав останньому кредит в сумі 49500 доларів США, із зобов`язанням повернути ці кошти й проценти за користування ними в строк та на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно з розділом 4 цього договору виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою, предметом якої є житловий будинок загальною площею 477,63 кв.м., житловою площею - 227,69 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . Між тим, встановлено, що 17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу права за договорами забезпечення. Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору первинний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель, внаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань. Згідно з п. 3.1, 4.3 договору про передачу права за договорами забезпечення, у зв`язку з передачею (відступленням) кредитного портфелю за договором відступлення цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає цесіонарію права, що передаються та зобов`язується передати цесіонарію договори забезпечення, а цесіонарій приймає та набуває права, що передаються, та зобов`язується прийняти договори забезпечення. Звернення стягнення на заставлене майно за договорами забезпечення здійснюється цесіонарієм в порядку та на умовах, встановлених договорами забезпечення. Як вбачається з матеріалів справи, у порушення умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року у справі №305/1362/15-ц було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». У рахунок погашення заборгованості [PERSON] в сумі 238347 (двісті тридцять вісім тисяч триста сорок сім) грн 18 коп. за кредитним договором № 593 від 20 жовтня 2006 року, яка складалася із 167541 (сто шістдесят сім тисяч п`ятсот сорок одна) грн 16 коп заборгованості за кредитом, 54858 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 20 копійок заборгованості по відсотках, 15947 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок сім) грн 82 коп. пені за один рік, вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] (загальною площею 477,63 кв. м, житловою 227,69 кв. м) шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше суми 1025374 (один мільйон двадцять п`ять тисяч триста сімдесят чотири) грн., указаної в іпотечному договорі № 593-594 від 24.10.2006 р. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як уже зазначалося Позивач скористався своїм правом на дострокове повернення усієї суми кредиту, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання за кредитним договором, шляхом пред`явлення позову до останнього, який був задоволений рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року, однак рішення суду [PERSON] не виконав. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2017 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося й триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, з 01 червня 2015 року, тобто з моменту дострокового припинення договору, шляхом пред`явлення позову до суду і до повного погашення заборгованості, адже дане правопорушення є триваючим, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Позивач надав суду розрахунок заборгованості, де відповідно до суми заборгованості нараховано 3% річних з 01 червня 2015 року по 01 серпня 2020 року, що становить 5390,90 гривні, а також інфляційні втрати за період з 01.06.2015 року по червень 2020 року, які нараховані на суму заборгованості та становлять 116314,95 гривні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем на підтвердження наявності невиконаних кредитних зобов`язань надано належні та допустимі докази. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 83 ч. 3 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача, на думку суду, свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Отже, Позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення договору та наявність заборгованості у [PERSON] . Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт виконання ним зобов`язань за договором. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції. Враховуючи те, що Позивач надав обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання Відповідачем умов договору, а Відповідач жодних доказів відсутності у нього заборгованості перед Позивачем не надав, з іншими заявами, до суду не звертався, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст. ст. 133 та 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у зв`язку із розглядом справи в суді Позивач, поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 2295,78 гривні суд стягує з Відповідача вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь Позивача.

Outcome: approved