Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

ТзОВ "Кредитні ініціативи" звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 2012 року між ТзОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "АКПІБ" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 373 від 31 березня 2008 року, що був укладений між ПАТ "АКПІБ" та [PERSON], за яким останній отримав в кредит 150 000,00 гривень та зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити проценти за користування в сумі та в строки передбачені кредитним договором. Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ "АКПІБ" та [PERSON] уклали іпотечний договір відповідно до якого остання передала банку в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Станом на 31 липня 2013 року позичальник [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання, в результаті чого має прострочену заборгованість в сумі 477 809,01 гривень, з яких: 150 000 гривень за кредитом, 139 589,66 гривень по відсотках, 5 233,86 грн. по комісії та 10 385,22 гривень пені. У зв'язку з чим просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 052,09 грн. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вступили в процес на стороні третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, пред'явивши позов до [PERSON] та ТзОВ "Кредитні ініціативи" та Тарашанської сільської ради про визнання незаконним рішення сесії сільської ради, недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно, визнання недійсним іпотечного договору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони разом із [PERSON] є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS], як члени колгоспного двору, так як станом на 15 квітня 1991 року вони проживали в цьому господарстві та воно відносилося до категорії колгоспних дворів. Вказують на те, що [PERSON] без їх відома отримала 17 лютого 2004 року свідоцтво про право власності на майно, хоча головою господарства був [PERSON] Крім того, посилаються на те, що 03 квітня 2008 році [PERSON] із ПАТ "АКПІБ" уклали іпотечний договір відповідно до якого остання передала банку в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Однак, вони як співвласники майна, згоду на передачу в іпотеку належного їм на праві спільної сумісної власності майна для отримання кредиту не давали. Зважаючи на викладене, просять їх позовні вимоги задовольнити. При цьому [PERSON] вказував на те, що в даному господарстві у 2009 - 2010 роках ним проведено будівництво гаражу літ. «И» вартістю 50 330 грн., підвалу літ. «Ипд» вартістю 18 356 грн., прибудови - входу до підвалу літ. «ВхПд» вартістю 9 693 грн., встановив ворота № 4 вартістю 7 278 грн., №5 вартістю 5 459 грн., зробив вимощення № ІІ вартістю 30 141 грн., а тому просив суд визнати за ним право власності на вказане майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору не визнав повністю у його задоволенні просив відмовити посилаючись на його безпідставність та просив застосувати строк позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» не визнала повністю, просила відмовити у його задоволенні, так як грошей вона не брала, а надала хату в іпотеку на прохання [PERSON], якій потрібні були гроші для лікування онкохворої дитини. Позовні вимоги третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору визнала повністю та підтвердила, що нікому з них вона не повідомляла, що надає їх нерухоме майно в заставу для отримання [PERSON] кредиту в банку. Представник Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, приватний нотаріус [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в їх відсутність. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своїх довірителів підтримав повністю та просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак, звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову ТзОВ«Кредитні ініціативи» слід відмовити, а позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити, позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON]. слід задовольнити частково з наступних підстав. За змістом ст.3 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спірний житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року був колгоспним двором, так як голова господарства [PERSON] працював трактористом колгоспу «Радянська Україна» та був членом колгоспу з 1960-1998 роки (а.с. 209). Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Учасниками даного колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, крім [PERSON], були також [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які після ліквідації колгоспних дворів продовжували володіти своїми часками та після вибуття із нього не отримали свою частку. Отже, цей будинок належав всім учасникам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частка кожного з них складала 1/4. В судовому засіданні також встановлено, що рішенням Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 18 грудня 2003 року № 57 вирішено оформити право власності на житловий будинок та господарські споруди, що складаються із житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», бані літ. «В»., сараїв літ. «Г», «Д», «Е», «Ж», вбиральні літ. «З», огорожі літ. №№1,2,3 та колодязю літ. №І та знаходяться по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] На підставі даного рішення відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, хоча головою господарства на той час був саме її чоловік [PERSON], а членами колгоспного двору залишалися її діти [PERSON] та [PERSON] З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення виконкому Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 18 грудня 2003 року прийнято з порушенням положень діючого на той час законодавства, тому є незаконним, а видане відповідачці на підставі цього рішення свідоцтво про право особистої власності на будинок є недійсним. Що стосується строку позовної давності, яку просить застосувати ТзОВ «Кредитні ініціативи» до даних правовідносин, суд виходить із наступного. Так, згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Що ж стосується посилання представника позивача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що в юриспруденції виділяють віндикаційний та негаторний позов. Завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов'язаним із втратою власником володіння. Оскільки вимоги негаторного позову полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент пред'явлення позову, то з негаторним позовом можна звернутися в будь-який час, поки на думку позивачів існує правопорушення. Відтак правила позовної давності щодо нього не застосовуються. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин строк позовної давності не може бути застосований. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, зареєстроване в установленому порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Статтею 578 ЦК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 205 ЦК України. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON], як співвласники житлового будинку і господарських будівель та споруд згоди на укладання іпотечного договору не надавали, та не виділили свою частку у натурі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги останніх підлягають задоволенню, а іпотечний договір має бути визнаний недійсним. Не впливає, на думку суду, на дійсність оспорюваного договору згода одного із співвласника [PERSON], оскільки інші співвласники такої згоди не надавали. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали та конструкції використані при будівництві гаражу літ. «И», підвалу літ. «Ипд», входу до підвалу літ. «Вх.Пд», воріт №4, воріт №5, вимощення № ІІ, то суд приходить до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити, так як предметом спору є майно колгоспного двору, а вказане майно не входить до його переліку. Крім того, в судовому порядку підлягає захисту невизнане, або оспорювань право особи, тобто, наявність спору про право, в той же час третьою особою [PERSON] не доведено в чому полягає порушення його права на будівельні матеріали. Крім того, судом встановлено, що 31 березня 2008 року між ПАТ „Промінвестбанк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 373, за яким остання отримала кредит в розмірі 150 000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 31 березня 2008 року ПАТ „Промінвестбанк" та [PERSON] уклали іпотечний договір з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого [PERSON], за згодою свого чоловіка [PERSON], передала в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. 17 грудня 2012 року між ПАТ „Промінвестбанк" та ТОВ „Кредитні ініціативи" укладено договір відступлення права вимоги та договір про передачу прав за договорами забезпечення, за якими ТОВ „Кредитні ініціативи" набуло права кредитора за кредитним договором № 373 від 31 березня 2008 року та права іпотекодержателя за іпотечним договором від 31 березня 2008 року, укладеними між вказаним банком та [PERSON] Договір про відступлення права за іпотечним договором сторони нотаріально посвідчили, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 24 Закону. На підставі вищевикладеного та встановлених обставин, що нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], яке є спільною власністю, було передано в іпотеку без згоди інших співвласників і іпотечний договір визнається недійсним, тому позовні вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 5 ст. 1057-1 Цивільного кодексу України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Однак, суд вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню, оскільки вимоги ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України стосуються випадків, якщо, у разі визнання договору застави недійсним, заставне майне залишається у власності позичальника за кредитним договором. У даній же справі, визнано недійсним договорів іпотеки в частині прав іпотекодавця на частку майна та визнано право власності на нерухоме майно за іншими особами. Тому, у даному випадку накладання арешту на спірне майно буде порушувати право власності третіх осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно, гарантоване Конституцією України та Цивільним кодексом України. Враховуючи наведене,

Outcome: partial