Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» заборгованість по заробітній платі за договором 2012 року в сумі 4924,53 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 01 січня 2013 року виходячи з розміру середньої заробітної плати 4554,04 грн. в сумі 66792,70 грн., компенсацію за невчасно виплачену зарплату за 2012 рік в сумі 57,35 грн., заборгованість по заробітній платі за договором 2013 року в сумі 24528,19 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 28 грудня 2013 року виходячи з розміру середньої заробітної плати 2353,51 грн. в сумі 6591,02 грн., компенсацію за невчасно виплачену зарплату за 2013 рік в сумі 232,95 грн., витрати на відрядження в сумі 9138,20 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з 10 травня 2000 року він прийнятий на роботу в ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ». У 2010 році підприємство перейшло на систему укладення з працівниками письмових договорів, а з 2012 року - строкових договорів. Тому наказом №23-к від 31 березня 2012 року був звільнений з роботи за згодою сторін, 02 квітня 2012 року за наказом №27-к прийнятий водієм І класу та наказом №103-к від 31 грудня 2012 року звільнений. При звільнені йому не було виплачено заробітну плату за грудень 2012 року в сумі 4924,53 грн. Згідно наказу №03-к від 02 січня 2013 року він був прийнятий на роботу водієм по трудовому договору та наказом №86-к від 27 грудня 2013 року звільнений. При звільнені з роботи за 2013 рік йому не було виплачено заробітну плату на загальну суму 24528,19 грн., відрядні в сумі 9138,20 грн. У зв'язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати з відповідача підлягає стягненню компенсація, середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральна шкода, заподіяна у зв'язку з неотриманням заробітної плати та неможливістю забезпечити нормальне життя своєї сім'ї. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав частково та з аналогічних мотивів, не підтримавши вимогу про стягнення витрат на відрядження в сумі 9138,20 грн. Представник відповідача повторно у судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність відповідача, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати його особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що позивач [PERSON] наказом №19-к від 05 травня 2010 року прийнятий на роботу водієм ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» по трудовому договору та наказом №23-к від 31 березня 2012 року звільнений з роботи за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. Наказом №27-к від 02 квітня 2012 року [PERSON] прийнятий на роботу водієм ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» та наказом №103-к від 31 грудня 2012 року звільнений у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України. Наказом №03-к від 02 січня 2013 року [PERSON] прийнятий на роботу водієм ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» та наказом №86-к від 27 грудня 2013 року звільнений у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України. Викладені вище обставини, що підтверджуються записами трудової книжки серії АК №147502, свідчить, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику при звільненні від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно довідки ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» невиплачена заробітна плата за грудень 2012 року становить 4924,53 грн., за січень 2013 року - 1710,90 грн., за лютий 2013 року - 1710,90 грн., за березень 2013 року - 1769,90 грн., за квітень 2013 року - 1731,39 грн., за травень 2013 року - 1731,39 грн., за червень 2013 року - 3234,90 грн., за липень 2013 року - 3113,72 грн., за серпень 2013 року - 2867,90 грн., за вересень 2013 року - 1950,17 грн., за листопад 2013 року - 1085,79 грн., за грудень 2013 року - 1771,08 грн., а всього на загальну суму 27602,57 грн. Указана сума заборгованості відповідачем не оспорюється та доказів про інший розмір заборгованості перед звільненим [PERSON] у судове засідання сторонами не представлено. З роз'яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону України «Про оплату праці» і положенням «Про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20 грудня 1997 року, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. В грудні 2012 року, а також січні, травні, листопаді та грудні 2013 року зафіксовано ріст інфляції цін на споживчі товари та послуги більш ніж на один відсоток, а тому вимога позивача про стягнення компенсації за вказані періоди в сумі 290 грн. 30 коп. є обґрунтованим, правильність розрахунку відповідачем не спростовано. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент звільнення позивача з роботи відповідач не здійснив виплату належних йому при звільнені сум, а саме: заробітної плати в розмірі 27602,57 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 290 грн. 30 коп., які підлягають стягненню. На даний час заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, тому згідно ст.117 КЗпП України підлягає стягненню і середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Розмір середньої заробітної плати, відповідно до п.2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, обчислюється за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, та за розрахунками позивача становить 2353 грн. 51 коп. За період з 28 грудня 2013 року по 20 червня 2014 року загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: грудень 2013 року (2353,51 : 31 = 75,92 грн. х 4 к.д.) 303,68 грн., січень - травень 2014 року (2353,51 х 5 міс.) 11767,55 грн., червень 2014 року (2353,51 : 30 х 20 к.д.) 1569 грн., а всього 13 640,23 грн., яка підлягає стягненню. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду відповідно до роз'яснень, які містяться в п.25 указаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року, є самостійною підставою для відмови в позові. А тому вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у грудні 2012 року з 01 січня 2013 року виходячи з розміру середньої заробітної плати 4554,04 грн. в сумі 66792,70 грн. є необґрунтованою. Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач працював за строком трудовим договором та був звільнений 27 грудня 2013 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України, а з 04 лютого 2014 року став на облік в Здолбунівський районний центр зайнятості, якому призначено виплату по безробіттю, а тому викладені ним обставини неможливості забезпечити нормальне життя собі та своїй сім'ї, що призвели до моральних страждань, є недоведеними. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 415 грн. 33 коп. На підставі наведеного ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України та

Outcome: partial