Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] . Письмового договору між сторонами не укладено, проте на думку позивача, оскільки зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати. Відповідачка неналежним чином виконувала зобов`язання щодо своєчасної оплати спожитих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.07.2014 року по 28.02.2021 року у розмірі 10 254,27 грн. Крім того відповідачкою не сплачуються внески за обслуговування вузлів комерційного обліку, заборгованість по сплаті якого становить 19,86 грн. Враховуючи викладене, просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за оплату послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2014 року по 28.02.2021 року та заборгованість по сплаті внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 10 274,13 грн, три відсотки річних у розмірі 943,44 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 775,45 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК Української РСР за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Згідно ч.2 ст. 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Однак, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого судом, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності відповідачці [PERSON] не належить. Наведене свідчить, що ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" не вправі вимагати у відповідачки сплати заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у період з 01 липня 2014 року до 28 лютого 2021 року за зазначеною адресою. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17). Зважаючи на те, що позов про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період 01 липня 2014 року до 28 лютого 2021 року пред`явлено до неналежного відповідача, клопотань про заміну відповідача у ході розгляду справи не заявлено, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed