Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, [PERSON], про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначення заповіту недійсним і застосування наслідків його недійсності, усунення від права на спадкування за заповітом, в якому просять: - встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: що [PERSON] народилася 15 грудня 1925 року в селі Богданівка Богданівського району Павлоградської округи (нині Павлоградською району Дніпропетровської області) та її батьками є: батько - [PERSON], росіянин, 21 роки та мати [PERSON] Єфросін'я Пімоновна, росіянка, 21 роки; [PERSON] народився 21 березня 1928 року в селі Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської округи (нині Павлоградського району Дніпропетровської області) і його батьками є: батько - [PERSON], росіянин, 23 роки та мати - [PERSON] Єфросін'я Пімоновна, росіянка, 23 роки; [PERSON] та [PERSON] є рідними братом сестрою, [PERSON] є рідною тіткою для [PERSON] та [PERSON], відповідно, останні є для неї племінницями; дата народження [PERSON] - 18 грудня 1926 року, яка зазначена в паспорті серія АЕ № 782307, виданому 03 вересня 1997 року Міським в/м Дніпровською РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, в попередньому паспорті та в похідних від паспорту документах є такою, що не відповідає дійсності; паспорт [PERSON], серії АЕ № 782307, виданий 03 вересня 1997 року Міським в/м Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області; заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 12 вересня 1997 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON]; актовий запис про реєстрацію одруження між [PERSON] та [PERSON] за № 330 від 01 липня 1978 року та актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] за № 21 від 05 січня 1984 року (Свідоцтво про розірвання шлюбу ІІ-КИ № 333540) в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області; актовий запис про смерть [PERSON] 10 жовтня 2009 року за № 769 від 12 жовтня 2009 року, в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області є документами, що належали та були оформлені відносно [PERSON], яка народилася 15 грудня 1925 року; - визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] та усунути відповідача від права на спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що 10 жовтня 2009 року в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області померла їхня рідна тітка [PERSON] у віці 82 роки. На день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в квартирі за адресою: м. Дніпродзержинськ, проспект Перемоги, 11-121. На день смерті [PERSON] проживала сама і сім'я складалася з однієї особи. Квартира, в якій проживала і померла [PERSON] належала їй на праві приватної власності. Спадкоємців за законом першої черги немає, у [PERSON] не було дітей, батьки померли, шлюб розірваний. За другою чергою право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Позивачі є племінницями померлої [PERSON], яка була рідною сестрою для їхнього померлого батька, тому вони є спадкоємицями за законом за правом представництва. Ними була подано заяви про прийняття спадщини 04 грудня 2009 року та 09 квітня 2010 року. Заяви про прийняття спадщини подані з дотриманням шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Але, після смерті спадкодавця їм стало відомо, що існує заповіт [PERSON] від 12 вересня 1997 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 1-1068 на імя відповідачки по справі [PERSON], яка є сусідкою спадкодавця, згідно якого тітка свою квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т Перемоги, 11-121, заповідає у власність [PERSON]. У зв'язку з відкриттям спадщини за зверненням відповідачки із заявою про прийняття спадщини 21 листопада 2009 року в Третій Дніпродзержинській державній нотаріальній конторі було розпочато та зареєстровано спадкову справу по спадкодавцю [PERSON], номер у спадковому реєстрі 48484486, номер у нотаріуса - 1347/2009. 18 травня 2013 року в Третій Дніпродзержинській державній нотаріальній конторі відповідачці було видано - Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 18 листопада 2009 року позивачі приїздили на 40 днів з дня смерті тітки відвідати місце захоронення і звернулися до відповідачки з проханням надати їм свідоцтво про смерть їхньої тітки для звернення до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини для спадкування за законом. Відповідачка відмовила їм в цьому проханні, сказала, що квартира належить їй, і свідоцтво про смерть вона їм не дасть. В цей же день вони разом з відповідачкою пішли до нотаріальної контори, де остання надала державному нотаріусу [PERSON] свідоцтво про смерть і заповіт [PERSON] Нотаріус сповістила їх, що квартиру [PERSON] заповіла відповідачці, на все інше майно ніякого розпорядження померла не зробила. Нотаріус пояснила відповідачці, що все майно, яке знаходиться в квартирі належить спадкоємцям за законом, але відповідач дозволила їм забрати лише п'ять православних книжок та фотоальбом тітки. Для підтвердження їхнього права на спадкування за законом, одержання свідоцтва про право на спадщину необхідно надати до нотаріальної контори документи, що підтверджують родинні відносини між ними та померлою [PERSON], але через хибні та некоректні записи в документах, а також відсутності деяких з них, вони не можуть підтвердити факт родинних відносин для спадкування за законом. Внаслідок помилкових та некоректних записів в документах: свідоцтві про народження їхнього батька [PERSON], паспорті [PERSON], мають місце протиріччя в інформації щодо дати народження [PERSON], по батькові батьків померлої [PERSON] та померлого [PERSON], які є рідними братом та сестрою. Оскільки в правовстановлюючих документах на ім'я померлої [PERSON] зазначена хибна дата народження 18 грудня 1926 року замість правильної фактичної дати народження 15 грудня 1925 року, то необхідне визнання цих документів в судовому порядку такими, що належали або були оформлені відносно [PERSON], яка народилася 15 грудня 1925 року, тому встановленню підлягають також наступні факти, що мають юридичне значення: дата народження [PERSON] - 18 грудня 1926 року, яка зазначена в паспорті серії АЕ № 782307, виданому 03 вересня 1997 року Міським в/м Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, в попередньому паспорті та в похідних від паспорту документах є такою, що не відповідає дійсності; паспорт [PERSON] серії АК № 782307, виданий 03 вересня 1997 року Міським в/м Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області; актовий запис про реєстрацію одруження між [PERSON] та [PERSON] за № 330 від 01 липня 1978 року та актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] за № 21 від 05 січня 1984 року (свідоцтво про розірвання шлюбу ІІ-КИ № 333540) в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області; актовий запис про смерть [PERSON] 10 жовтня 2009 року за № 769 від 12 жовтня 2009 року в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області; заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 12 вересня 1997 року державним нотаріусом Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON], є документами, що належали або були оформлені відносно [PERSON], яка народилася 15 грудня 1925 року. В звязку з тим, що державний нотаріус в порушення вимог ст. 541 ЦК УРСР, п. 82 Інструкції (1994) в заповіті не зробив конкретизації місця його укладення, замість вказівки конкретного місця укладення заповіту в ньому зазначена місцевість, а саме "місто Дніпродзержинськ", крім того державний нотаріус при оформленні заповіту не дотримався вимоги абз. 3 п.17 Інструкції (1994), згідно якої на нотаріально оформлюваних документах незаповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються, за винятком документів, призначених для дії за кордоном, в яких прокреслення не допускаються. Також згідно абз. 2 п. 18 Інструкції (1994) посвідчувальний напис повинен бути написаний ясно, чітко, без підчисток, вільні місця - прокреслені, дописки та інші виправлення - застережені. Як можна бачити, в заповіті [PERSON] немає жодного прокреслення вільних місць, що є грубим порушенням форми нотаріально оформлюваного документу заповіту та його посвідчення. Також в заповіті стоїть сумнівний підпис [PERSON], який не відповідає її звичайному підпису, який вона виконувала на документах за життя, що визиває певний сумнів у його достовірності та в тому, що тітка була в нормальному психофізіологічному, емоційному стані в момент вчинення угоди, якщо заповіт дійсно підписаний нею. Крім того при укладенні заповіту не були належним чином роз'яснені правова природа правочину, його зміст, предмет, права і обов'язки: можливість і порядок зміни і скасування заповіту і наслідки цих дій, можливість внесення в заповіт буд-яких умов, які не суперечать чинному законодавству (наприклад, розпорядження про місце поховання), можливість заповідання всього майна і відповідне формулювання в заповіті, можливість відчуження квартири за життя з укладенням договору довічного утримання, порядок укладення іншого договору та наслідки правочинів. Державний нотаріус [PERSON] не перевірила відповідність волі волевиявленню [PERSON] чи відображає складання заповіту, тобто зовнішнє волевиявлення, дійсну внутрішню волю [PERSON], спрямовану на досягнення відповідного юридичного наслідку, що узгоджується з її внутрішньою волею. Це привело до того, що юридична необізнаність [PERSON] була використана їй на шкоду сусідкою по площадці [PERSON], оскільки після укладення угоди - заповіту, про який відповідачка знала з дня його укладення, остання не забезпечила їй догляд, лікування та матеріальну допомогу, які [PERSON], укладаючи угоду, мала надію приймати від відповідачки на підставі її усних обіцянок. Крім того заповідачка на момент його складання перебувала у такому стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними. Дії відповідачки, досвідченої в питаннях права, мають ознаки умислу щодо замовчування існування у [PERSON] суб'єктивного права на зміну або скасування заповіту, і цим остання сприяла виникненню в неї права на спадкування за заповітом від 12 вересня 1997 року. Із поведінки відповідачки під час перебування [PERSON] в безпорадному стані вбачається, що [PERSON] навмисно залишила тітку в небезпеці, що привело до її смерті на третій день після інсульту. Така поведінка має ознаки злочину, встановленого ст. 135 Кримінального кодексу України, тому під час розгляду справи на підставі ст. 211 ЦПК України вбачаються підстави для постановлення судом окремої ухвали про порушення кримінальної справи і проведення досудового слідства для встановлення, чи не скоїла відповідачка злочин для скорішого набуття квартири [PERSON] у свою власність. Позивачі вважають, що із наведених обставин, вбачається, що заповіт [PERSON] від 12 вересня 1997 року має декілька ознак для визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності: форма заповіту не відповідає вимогам закону та іншого нормативного акту; при посвідченні угоди нотаріусом, що виконував посвідчення заповіту, були порушені норми нормативно-правових актів, обов'язкові для виконання при зазначеній нотаріальній дії; цей заповіт не відображає об'єктивно дійсної волі заповідачки, а волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того, замовчування відповідачкою перед [PERSON] її суб'єктивного права на зміну і скасування заповіту, підтримка в неї її помилкового розуміння правової природи заповіту є умисними діями, направленими на перешкоджання скасування заповіту та виникнення права на спадкування за заповітом. Це на думку позивачів є підставою для усунення відповідачки від права на спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] яка представляла свої інтереси та інтереси позивача [PERSON] за довіреністю при судовому розгляді позов підтримала в повному обсязі просила його задовольнити згідно обставин викладених в позовній заяві та уточненнях до неї. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала повністю, вказала, що заповіт був складений сусідкою у відповідності до її волевиявлення, вважає вимоги позивачів надуманими та необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Представники третіх осіб, яки не заявляють самостійних вимог Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників, заперечень проти позову не надано. Свідок [PERSON] пояснила суду, що була сусідкою спадкодавця [PERSON] та проживала в сусідній квартирі з останньою на лівому березі м. Дніпродзержинська за по пр. Перемоги 11-116. Також була та є на даний час сусідкою відповідача [PERSON]. Позивачів по справі не знає бачила лише на поминках спадкодавця. Із спадкодавцем в неї були дружні стосунки. [PERSON] була в дуже теплих відносинах із відповідачем, називала її "моєю [PERSON]" її дітей вважала за своїх онуків. [PERSON] постійно допомогала та доглядала [PERSON] до самої її смерті. Згодом приблизно в 1997 році [PERSON] сказала їй, що хоче переписати свою квартиру на [PERSON], щоб після смерті та залишилася їй та її дітям. [PERSON] була в 1997 році в повному розумі та при памяті, потім сама казала їй, що ходила до нотаріуса та написала заповіт на відповідача. Про яку-небудь домовленість щодо умов написанні заповіту вона нічого не чула від спадкодавця та відповідача. В порядку судового доручення допитаний свідок [PERSON] /а.с. 8 т. 2/, яка пояснила суду, що дійсно як їй відомо [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, та [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] та [PERSON]; В порядку судового доручення допитаний свідок [PERSON] /а.с. 14-17 т. 2/, яка пояснила суду, що дійсно як їй відомо [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, та [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] та [PERSON]; Судом досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - свідоцтво про смерть /а.с. 12 т. 1/, згідно якого підтверджується факт та дата смерті спадкодавця; - витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі /а.с. 13 т. 1/, згідно якого підтверджується реєстрація спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON]; - заява позивача [PERSON] до Державного архіву /а.с. 14 т. 1/, згідно якої підтверджується звернення позивача щодо отримання документів підтверджуючих її родинні стосунки з померлим спадкодавцем; - розписки спадкодавця її листи, листівки, документи надані територіальним центром соціального обслуговування Дніпровського району м. Дніпродзержинську /а.с. 15, 16, 52, 53, 72, 73, 144-147 191 т. 1, 30-36, 95-103, 125-127, 160-166 т. 3/, згідно яких надані зразки підпису спадкодавця; - копії паспортів позивачів /а.с. 42-43 т. 1/, згідно яких підтверджується їх місце реєстрації та проживання; - свідоцтва про народження позивачів, свідоцтво про одруження батька позивачів, свідоцтво про смерть батька позивачів, свідоцтво про смерть матері позивачів, свідоцтво про народження батька позивачів архівні довідки держархіву /а.с. 44-51 т. 1/, згідно яких позивачі підтверджують родинні стосунки зі спадкодавцем; - лист територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Дніпродзержинську та довідка про перелік послуг /а.с. 72, 73 т. 1/, згідно яких підтверджується, що спадкодавець перебувала на обліку в вищезазначеному центрі з 18 грудня 1992 року до дня смерті 10.11.2009 року; - спадкова справа після померлого спадкодавця [PERSON] /а.с. 81-130 т. 1/, згідно яких підтверджується складання заповіту спадкодавцем на імя відповідача по справі [PERSON], та прийняття нею спадщини, а також звернення до нотаріуса позивачів по справі із заявами про прийняття спадщини; - копії трудових книжок позивачів та табелі виходу останніх на роботу /а.с. 137-143 т. 1, 36-37, 42 т. 2/, згідно яких підтверджується їх місце роботи; - лист КЗОЗ Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" /а.с. 148 т. 1, 38-39 т. 3/, згідно якого підтверджується, що остання перебувала на обліку у лікарів з діагнозом ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний та інші, в 1996-1997 році порушень мозкового кровообігу не переносила; - амбулаторна картка спадкодавця /149-190 т. 1/, згідно якої підтверджується що [PERSON] в 1996-1997 році порушень мозкового кровообігу не переносила, мала стан здоровя відповідно до її віку; - лист Пенсійного фонду в Дніпровському районі /а.с. 1-2 т. 2/, згідно якого підтверджується розмір пенсії померлої [PERSON]; - фотографії спадкодавця та батьків позивачів /а.с. 39-41 т. 2/, згідно яких підтверджуються їх родинні відносини; - заповіт від 12 вересня 1997 року, реєстр для реєстрації нотаріальних дій /а.с. 99-103 т. 2/, згідно яких підтверджується написання заповіту спадкодавцем на імя відповідача; - постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с. 118 т. 2/, згідно якої підтверджується відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] в звязку з відсутність документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем; - інформація з реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с. 46-47 т. 3/, згідно якиї підтверджується реєстрація спадкової квартири на відповідача; - висновок судової почеркознавчої експертизи /а.с. 184-196 т. 3/, згідно якої підтверджується, що підписи від імені [PERSON] в заповіті виконані саме нею під впливом постійних природних збиваючих факторів (серед яких могли бути:вікові зміни, хворобливий стан та інше). В судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини: 10 жовтня 2009 року в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області померла рідна тітка позивачів - [PERSON] у віці 82 роки. На день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в квартирі за адресою: м. Дніпродзержинськ, проспект Перемоги, 11-121. На день смерті [PERSON] проживала сама і сім'я складалася з однієї особи. Квартира, в якій проживала померла [PERSON] належала їй на праві приватної власності. 12 вересня 1997 року спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 1-1068 на імя відповідачки по справі [PERSON], яка є сусідкою спадкодавця, згідно якого [PERSON] свою квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т Перемоги, 11-121, заповідає у власність [PERSON]. У зв'язку з відкриттям спадщини за зверненням відповідачки із заявою про прийняття спадщини 21 листопада 2009 року в Третій дніпродзержинській державній нотаріальній конторі було розпочато та зареєстровано спадкову справу по спадкодавцю [PERSON], номер у спадковому реєстрі 48484486, номер у нотаріуса - 1347/2009. 18 травня 2013 року в Третій Дніпродзержинській державній нотаріальній конторі відповідачці було видано - Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкоємців за законом першої черги немає, у [PERSON] не було дітей, батьки померли, шлюб розірваний. За другою чергою право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Позивачі є племінницями померлої [PERSON], яка була рідною сестрою для їхнього померлого батька, тому вони є спадкоємицями за законом за правом представництва. Ними були подані заяви про прийняття спадщини 04 грудня 2009 року та 09 квітня 2010 року. Заяви про прийняття спадщини подані з дотриманням шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Позивачі отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] в звязку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем. Вивчивши надані сторонами докази: письмові докази, пояснення свідків, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими частково обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Згідно ст.256 ЦПК України судовим порядком можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян, якщо чинним законодавством не передбачений інший порядок їх встановлення. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Згідно наданих суду доказів по справі, зокрема пояснень свідків та письмових доказів, а також виходячи з того, що відповідачка визнавала факт того, що позивачі є племінницями спадкодавця, суд вважає, що вимоги позивачів в частині встановлення фактів, що мають юридичне значення такими, що підлягають задоволенню оскільки доведені доказами у своїй сукупності. Щодо позовної вимоги в частині встановлення факту того, що дата народження [PERSON] - 18 грудня 1926 року, яка зазначена в паспорті серія АЕ № 782307, виданому 03 вересня 1997 року Міським в/м Дніпровською РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, в попередньому паспорті та в похідних від паспорту документах є такою, що не відповідає дійсності, суд вважає необхідним відмовити у її задоволенні, оскільки суд вважає вимогу про встановлення того факту, що [PERSON] народилася 15 грудня 1925 року в селі Богданівка Богданівського району Павлоградської округи (нині Павлоградською району Дніпропетровської області) такою, що підлягає задоволенню, і дані вимоги є взаємовиключаючими. На підставі ч.1\~ст.61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу, ч. 2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, ч. 3 - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, ч. 4 - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає доводи позивача, щодо невідповідності заповіту по формі вимогам закону та іншого нормативно-правового акту виходячи з наступного: Згідно норм ст. 541 ЦК України (який діяв на час складання заповіту) Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Нормативно правовими актами не визначено яким саме чином повинно зазначатися місце укладання заповіту, водночас згідно п.11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3.03.2004 №20/5, зареєстрованим в Мінюсті 3.03.2004 за №283/8882, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може зявитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін.) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом за місцем знаходження приміщення державної нотаріальної контори, в якій працює державний нотаріус, або приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. Законодавством заборонено нотаріусу здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу. Оскільки судом не встановлено, та суду не надано доказів порушення вищезазначених правових норм, то зазначення в заповіті нотаріусом місцем складання заповіту «м. Дніпродзержинськ» є відповідно до вимог закону зазначенням місця складання заповіту за місцем знаходження приміщення державної нотаріальної контори, в якій працював державний нотаріус. Таким чином вимог щодо конкретизації місця укладання заповіту як зазначає позивач законом та іншими нормативними актами не передбачено, та є лише трактуванням позивачем норм законодавства на власний розсуд. Стосовно порушень нотаріусом п. 18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3.03.2004 №20/5, зареєстрованим в Мінюсті 3.03.2004 за №283/8882 також вважає позивачем надуманими та такими що не зволікають визнання заповіту недійсним оскільки заповіт не містить виправлень дописок а стосується конкретного одного обєкту нерухомості, тому не може зволікати за собою таких юридичних наслідків як визнання заповіту недійсним. Доводи позивача щодо сумнівності підпису спадкодавця в заповіті також не приймаються судом до уваги, оскільки не доведені позивачами жодними доказами та спростовані висновком судової почеркознавчої експертизи. Стосовно доводів позивачів, щодо порушення нотаріусом порядку посвідчення угоди, недієздатності спадкодавця під час складання заповіту, не розуміння спадкодавцем природи правочину та їх юридичних наслідків, складання заповіту під впливом тяжких обставин життя, суд також не приймає оскільки вони також не доведені належним чином, а як судом зазначалося вище доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Всі доводи позивачів жодним чином не доведені та ґрунтуються на припущеннях та тлумаченні норм чинного на момент складання заповіту законодавства. Також доводи позивачів спростовуються доказами які маються в матеріалах справи у своїй сукупності, зокрема, згідно медичної картки, спадкодавець на момент складання заповіту не мав жодних медичних показників які б вказували на те, що остання була недієздатна, та через якісь чинники не могла віддавати звіт своїм діям та керувати ними, доводи позивачів, щодо нерозуміння природи правочину, також спростовано показаннями свідків, які вказували, що остання розуміла, що «відписала» квартиру сусідам повністю розуміючи наслідки своїх дій та діяла свідомо та добровільно. Тяжких обставин під впливом яких можливо було укладання заповіту судом також не встановлено, оскільки остання мала достатній розмір пенсії, отримувала соціальну допомогу, та, як встановлено в судовому засіданні, отримувала допомогу відповідача та її родини, на тяжкий матеріальний або інший тяжкий стан ніколи не скаржилася. Стосовно усунення від права на спадкування суд також вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню оскільки позивачами жодним чином не доведено перешкоджання спадкодавцеві скласти новий заповіт, внести до нього зміни або скасувати існуючий, оскільки останній був складений більш ніж за 10 років до смерті спадкодавця, за цей тривалий час остання неодноразово, як вказувалось свідком, остання ділилася із знайомими тим, що вона склала заповіт на відповідача, та жодним чином відповідач не намагався якось перешкоджати вчинити зазначені вище дії щодо складання нового заповіту або зміни старого чи його скасування. Жодних доказів на підтвердження доводів позивачів суду не надано та не встановлено. Таким чином вимоги позивачів щодо визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування необґрунтовані та не доведені тому підлягають відмові в їх задоволенні Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України в частині задоволених позовних вимог. На підставі ст. 1224 ЦК України,

Outcome: partial