Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

позивачка звернулася з позовом до Комунального закладу Городоцької районної ради «Городоцька центральна районна лікарня» про стягнення втраченого заробітку за час невиконання рішення суду, втрат від інфляції та зобовязання до вчинення дій. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30.05.2013 року було вирішено поновити [PERSON] на посаді заступника головного лікаря з медсестринства Комунального закладу Городоцької районної ради "Городоцька центральна районна лікарня", стягнути з Комунального закладу Городоцької районної ради "Городоцька центральна районна лікарня" в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 33744,1 грн. Відповідно до ст. 235 КзПП України допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.07.2014р. було стягнуто середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі (за період з 31.05.2013р. по 09.07.2014р. включно) в розмірі 36632,70 грн. Фактичне поновлення на роботі відбулося на підставі Наказу №33-к від 13.03.2015р. Таким чином, позивачка вважає, що на її користь слід стягнути втрачений заробіток за період з 10.07.2014р. по 12.03.2015р. включно та втрати від інфляції у звязку з втраченим заробітком за період від часу звільнення до часу фактичного поновлення на роботі. При виплаті втраченого заробітку на виконання рішення Франківського районного суду м.Львова від 30.05.2013р. відповідачем, як страхувальником не було перераховано до Пенсійного фонду України внески з заробітної плати за період з травня 2012р. по липень 2014р. та не подано до Управління Пенсійного фонду України у Городоцькому районі Львівської області відповідну корегуючи звітність, у звязку з чим позивачці не може бути здійснено перерахунок пенсії та час роботи з травня 2012 року по липень 2014 року не зараховується до трудового стажу. Також просить стягнути з відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення за три роки з 2012 року по 2014 рік. В судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, явку свого представника не забезпечив з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та розпискою про вручення судової повістки. Заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. На підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30.05.2013 року частково задоволено позов [PERSON], скасовано наказ №140к від 26.12.2011р., виданий головним лікарем Комунального закладу Городоцької районної ради "Городоцька центральна районна лікарня" [PERSON], про звільнення [PERSON] з 17.01.2012р. за п.1 ст.40 КЗпП України, скасовано наказ № 58к від 23.05.2012р., виданий виконуючим обовязки головного лікаря Комунального закладу Городоцької районної ради "Городоцька центральна районна лікарня" [PERSON], про звільнення [PERSON] з 23.05.2012р. у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України, [PERSON] поновлено на посаді заступника головного лікаря з медсестринства Комунального закладу Городоцької районної ради "Городоцька центральна районна лікарня", стягнуто з Комунального закладу Городоцької районної ради "Городоцька центральна районна лікарня" в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 33744,1 грн. Відповідно до ст. 235 КзПП України допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу. Додатковим рішенням від 21.06.2013 року доповнено абзац 6 резолютивної частини рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2013 р. словами «в сумі 2888,5 грн.». 31.05.2013р. позивачка звернулася до відповідача з заявою, в якій просила поновити її на посаді на підставі рішення суду та допустити до виконання обовязків, що підтверджується копією заяви, наявної в матеріалах справи. 04 червня 2013 року було відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/465/278/13 від 30.05.2013р. У звязку з невиконанням рішення суду та позивачка звернулася з позовом до відповідача про відшкодування середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.07.2014р. було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та вирішено, зокрема, стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі (за період з 31.05.2013р. по 09.07.2014р. включно) в розмірі 36632,70 грн. Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки. Під час розгляду справи судом встановлено, що рішення Франківського районного суду м.Львова від 30.05.2013 року було виконано 13.03.2015 року, що вбачається з копії Наказу №33-к від 13.03.2015р. Таким чином, вимоги про стягнення втраченого заробітку за час затримки виконання рішення суду з 10.07.2014р. по 12.03.2015р. є підставними. Визначаючи розмір середньомісячного заробітку, суд бере до уваги, що такий встановлено попередніми рішеннями судів та відповідає розрахунку, проведеному відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Сума середнього заробітку повинна бути нарахована за кількістю робочих днів за період вимушеного прогулу, який виник з підстав невиконання відповідачем судового рішення про поновлення позивачки на роботі. Відтак, суд визнає здійснений позивачем розрахунок компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу (168 днів) в розмірі 22\~058,40 грн. таким, що відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. N 159 та у звязку з тим, що середньоденний заробіток визначено на основі заробітної плати, яка була нарахована позивачці востаннє перед звільненням, тобто за грудень 2011 року, суд встановив, що підлягають відшкодуванню втрати від інфляції. При визначенні розміру таких втрат суд бере до уваги розрахунок, здійснений позивачкою та, відповідно, втрати від інфляції, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки становлять 30685,86 грн. та складаються з: -19\~654,03 грн. втрат від інфляції по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.07.2014р. по час фактичного поновлення на роботі (12.03.2015р.) станом на січень 2016р. -811,50 грн. - втрат від інфляції по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з часу звільнення по час фактичного виконання рішення суду від 30.05.2013р. станом на 23.01.2014р.; -10\~220,33 грн. - втрат від інфляції по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з часу звільнення по час фактичного виконання рішення суду від 21.07.2014р. станом на 22.12.2014р. З матеріалів справи вбачається, що позивачці після фактичного поновлення її на роботі було надано відпустку за період з 24.05.2012р. по 23.05.2013р. тривалістю 24 календарні дні, за період з 24.05.2013р. по 23.05.2014р. тривалістю 24 календарні дні. [PERSON] зверталася до відповідача з заявою від 08.04.2015р. про надання їй щорічної відпустки за період з 2012 по 2014 роки та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Судом встановлено, що згідно з Наказом №90 від 01.07.2015р. відповідач надав позивачці відпустку за період з 24.05.2012р. по 23.05.2013р. тривалістю 24 календарні дні, за період з 24.05.2013р. по 23.05.2014р. тривалістю 24 календарні дні, матеріальна допомога не виплачувалась. Постановою КМУ № 524 від 11.05.2011р. затверджено «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», відповідно до п.2 якої з 01 січня 2012р. медичним і фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів (установ) виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки. Станом на дату видачі наказу про надання відпусток за 2012-2014 роки, оклад позивачки становив 2\~775,78 грн., надбавка за стаж (30%) 832,73 грн., що підтверджується Довідкою № 46 від 20.01.2016р. Таким чином, суд вважає підставною вимогу позивачки про стягнення на її користь матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 7\~217,02 грн. Стосовно вимог по здійсненню відрахувань до Пенсійного фонду України, судом встановлено наступне. Як вбачається з банківської виписки з рахунку № 26202019593113, відкритого на імя позивачки у філії Львівського ОУ АТ «Ощадбанк», відповідач виконав зазначені рішення судів про стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23.05.2012р. по 09.07.2014р. Як вбачається з рішень Франківського районного суду м.Львова від 30.05.2013р. та від 21.07.2014р. раніше [PERSON] з позовними вимогами про стягнення з відповідача втрат від інфляції не зверталася та це не було предметом судового розгляду. Водночас, наявними матеріалами справи підтверджується неодноразове звернення позивачки до відповідача з вимогою оплатити їй втрачений заробіток та здійснити відрахування до Пенсійного фонду України. Комунальний заклад Городоцької районної ради "Городоцька центральна районна лікарня" у своєму листі вих.№ 692 від 01.07.2015р. мотивувала свою відмову здійснити відрахування до Пенсійного фонду тим, що у період з 24.05.2012р. по 09.07.2014р. заробітна плата позивачці не нараховувалась та відрахування з заробітної плати не проводились, оскільки позивачка не перебувала у трудових відносинах з КЗ ГРР «Городоцька ЦРЛ». Згідно з п.1 ч.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (ред. від 02.03.2015р.) (далі [PERSON]) до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону «страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок». При здійсненні виплати коштів у розмірі 33744,10 грн. та 36\~632,70 грн. відповідачем в порушення норм чинного законодавства не було нараховано та не було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Внаслідок цього позивачці при нарахуванні пенсій не включається до трудового (страхового) стажу період з червня 2012 року по 12.03.2015 року та Управління Пенсійного фонду України у Городоцькому районі не може здійснити перерахунок розміру пенсії [PERSON] з врахуванням вищезгаданого заробітку, оскільки пенсія виплачується виходячи з розміру страхових внесків, перерахованих до Пенсійного фонду. Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю Управління Пенсійного фонду України у Городоцькому районі Львівської області вих.№7-я/6 від 12.05.2015р. Відповідно до ст.20 Закону «страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі…» (ч.1ст.20 Закону); «…на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.» (ч.2 ст.20 Закону). Відповідно до ч.5 ст.20 Закону «Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків». Страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці (п.1 ч.1 ст.14 Закону). Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст.14 цього Закону (ч.1 ст.15 Закону). Відповідно до п.3 ч.1 ст.16 Закону застрахована особа ([PERSON]В.) має право вимагати від страхувальника (КЗ ГРР «Городоцька ЦРЛ») сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку. Розмір єдиного внеску, який повинен був перерахувати відповідач встановлено в «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», затвердженій Наказом Міндоходів України від 09.09.13 № 455 (була чинною до 29.05.2015р.), а саме: «3.5. Для платників, зазначених у підпунктах 5, 7 - 9 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції … єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону у розмірі 3,6 відсотка суми нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці". Згідно з пп.4 п.4.3 зазначеної Інструкції «…4) для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів) та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання якої (яких) перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду, середню заробітну плату за вимушений прогул…». Аналогічні положення містить «Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», затверджена Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015р. (п.5 Розділу ІІ та пп.4 п.3 Розділу IV відповідно). Судом встановлено, що позивачка зверталася до відповідача з проханням оплатити вимушений прогул аж до моменту фактичного поновлення на роботі, здійснити відрахування пенсійних внесків та подати відповідну коригуючу звітність до Управління Пенсійного фонду України у Городоцькому районі Львівської області. Проте відповідач відмовив позивачці. Відповідно до п.1.1. «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України», (далі Порядок) затвердженого Постановою ПФУ № 26-1 від 05.11.2009р. цей Порядок відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлює порядок, строки подання звіту про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб і суми нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, набутий страховий стаж до управлінь ПФУ та його форму. Зокрема, при нарахуванні та виплаті втраченого заробітку відповідач повинен був здійснити відрахування до ПФУ та подати відповідну звітність. Така звітність повинна була бути подана відповідачем з заповненням таблиць, що наведені у додатку 4 до вищезгаданого Порядку, що передбачено п.2.1., 3.1. Порядку. Пунктом 3.5 Порядку передбачено, що «Таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку призначена для відображення в розрізі кожної застрахованої особи: 3.5.1. Щомісячних загальних сум фактично нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) працівника, що включають виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, або суми доходу, що обчислюється з урахуванням вимог для відповідного обєкта нарахування страхових внесків (крім нарахувань, зазначених в п.3.6). Якщо нарахування фонду оплати праці здійснюються за попередній період, зокрема у звязку з уточненням кількості відпрацьованого часу, виявленням помилок, вони відображаються у фонді оплати праці того місяця, у якому були здійснені нарахування. Нарахування відображається за календарний місяць (з першого до останнього числа місяця)…» Таким чином, стягненню з відповідача підлягають платежі до Пенсійного Фонду, у розмірі 3,6% від втраченого заробітку, який був виплачений [PERSON], що становить (33744,10 + 36\~632,70) * 3,6 / 100 = 2\~533,57 грн. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягаються до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved