Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У лютому 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, який обґрунтував тим, що з червня 2003 р. по жовтень 2012 р. перебував у шлюбі з відповідачкою, з якою мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати із матірю, яка з того часу перешкоджає спілкуванню їх з батьком за телефоном, бачитися, разом гуляти, приховує їх місце знаходження. На письмову претензію відповідачка надала відповідь зміст якої, на його думку, підтверджує її бажання перешкоджати побаченню з дітьми і що діти внаслідок впливу матері не бажають бачити батька. В органі опіки та піклування йому рекомендували звернутися до суду Зазначає, що негативної інформації щодо нього не існує, він працює. Враховуючи рівність прав батьків щодо дітей, просив зобовязати відповідачку не чинити перешкоди в спілкуванні та зустрічах з дітьми, визначити способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми шляхом періодичних зустрічей два рази на місяць по вихідним (1, 3 неділя кожного місяця з 09 до 20 години), на канікули 10 днів, в літній час 30 днів, тривалість зустрічей без обмежень, місце зустрічей без обмежень, без присутності відповідачки, стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, його представник надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, її представник проти позову заперечувала з посиланням на негативне ставлення батька до відповідачки та використання можливого позитивного судового рішення для позивача для протиправного тиску на відповідачку з дітьми, надалі надала заяву про розгляд справи без її участі. Орган опіки та піклування надав висновок щодо розвязання спору. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що сторони є батьками дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюб між батьками розірваний рішенням суду від 20 вересня 2012 р. (а.с.5, 6). За судовим рішенням з позивача на користь відповідачки з 18 квітня 2013 р. стягуються аліменти на утримання обох дітей в розмірі ? частки від його заробітку (доходу) до повноліття, борг становить на 01 травня 2016 р. 42227,52 грн. (а.с.113). Відповідачка є інвалідом 1 групи безстроково через хворобу опірно - кісткового апарату (за пояснення представника), потребує постійної сторонньої допомоги, син [PERSON] є інвалідом з дитинства (а.с. 42,43). Свідок [PERSON] суду показала, що є знайомою відповідачки з дитинства, бачаться часто, спостерігає, що діти бояться батька, зокрема, їй відомо, що батько при них відрізав матері волосся на голові, позивач з дітьми кілька років не спілкується взагалі, приблизно 2 роки тому діти за проханням матері позивача одноразово поспілкувалися з батьком і отримали психічну травму. Діти кажуть що батька у них немає, їх сімя перебуває на утриманні родичів по матері. Свідок [PERSON] суду показала, що знає відповідачку зі шкоди. Батько дітей не працює, негативні явища почалися після розлучення батьків, коли, як їй відомо, батько при дітях відрізав матері волосся на голові, потім батько вигнав дітей з матірю з квартири по вул. А. Старова в м. Миколаєві і вони три роки живуть на зйомній квартирі, батько їм нічим не допомагає Батько доводить своє бажання полікуватися з дітьми не реальними вчинками, а лише судовими позовами, зокрема, батько відмовив в наданні сину дозволу на виїзд за кордон для лікування. Свідок [PERSON] суду показала, що є родичкою відповідачки, діти батька бояться, не бажають з ним спілкуватися, він сам не знає де вони навчаються, від нього на адресу відповідачки та дітей самі погрози. Органами поліції позивач характеризується посередньо, працює на громадських засадах виконуючим обовязки голови громадської організації (а.с.16,17). Висновком органу опіки та піклування від 05 жовтня 2016 р. суду рекомендовано позов не задовольняти. Зокрема, для підготовки висновку використані результатами соціально психологічного обстеження дітей у серпні 2016 р., яким встановлено наявність емоційно дискомфортних, конфліктних ставлень їх до батька, а син відчуває до батька негативні почуття та категорично відмовляється яз ним спліскуватися. Суд, враховуючи встановлені обставини, позицію відповідачки, вважає тим не менш, що позов слід задовольнити частково. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 157 СК України батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. За положеннями ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоров'я одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи. Заперечення проти позову не наводять доказів на вчинення умисних протиправних дій позивачем безпосередньо щодо дітей, чи те, що таке спілкування перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Посилання на протиправне відчуження набутого у шлюбі з відповідачкою житла квартири [ADDRESS] як підставу в задоволенні позову суд не приймає, оскільки таку нотаріальну угоду від 30 вересня 2014 р. визнано судом недійсною з підстав порушення прав відповідачки як співвласника, а не житлових прав дітей. Діти мають зареєстроване місце проживання та частку в праві власності на кватиру №65 по вул. Електронній, 68 в м. Миколаєві, де зараз проживає позивач з новою дружиною та двома її дітьми (а.с.12,13). Для пояснень діти до суду не доставлені. Суд вважає, що на даний час максимальною можливою участю батька у вихованні дітей та у спілкуванні з ним, з огляду на психологічний стан дітей, докази ступеню зацікавленості позивача в участі у вихованні дітей, фізичну неможливість матері супроводжувати їх, є систематичне побачення їх в 1-шу пятницю кожного місяця протягом 2 годин з 16-00 до 18-00 годин в присутності працівника органу опіки та піклування. Визначаючи часи побачень у будні дні суд враховує, що позивач не пов'язаний графіком роботи, діти в цей час не навчаються, а залучення працівників органу опіки і піклування до таких побачень у суботу чи неділю буде порушенням Конституції України та трудового законодавства. Решта позовних вимог є передчасними виходячи з психологічного ставлення дітей до батька і задоволенню не підлягають. Їх реалізації надалі у поза судовому або судовому порядку залежатиме від добросовісного виконання позивачем свого права наданого цим рішенням. Відповідачка звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial