Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Фізичної особи підприємця [PERSON], ТзОВ "ОВАЦІЯ" в якому просить визнати недійсними на майбутнє Договір оренди №110І нежитлових приміщень від 29 липня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до Договору позики грошових коштів та поруки від 20 травня 2014 року, укладеного між [PERSON] (Позикодавець) і ФО-П [PERSON] (Позичальник), вона поручалась за виконання позичальником зобов'язань за даним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання щодо виконання Договору позики, згідно з яким ФО-П [PERSON] надано безвідсоткову позику в сумі 40 000,00 грн., а також в забезпечення всіх інших виплат та штрафних санкцій, було укладено Договір застави від 20 травня 2014 року, відповідно до якого ФО-П [PERSON] передав в заставу належну йому на праві власності металеву конструкцію кіоску, що розташований за адресою місто Львів, [ADDRESS]. 29 липня 2014 року між ФО-П [PERSON] та ТзОВ «Овація» було укладено Договір оренди №110І нежитлових приміщень, відповідно до якого було передано в строкове платне користування ТзОВ «Овація» наведене вище майно. Відповідно до п. 2.2.2 Договору застави ФО-П [PERSON] мав право передавати заставлене майно в лізинг, оренду або будь-яке інше користування виключно за письмовою згодою заставодержателя - [PERSON] [PERSON] такої згоди на передачу даного кіоску в оренду не давав. Таким чином, вчинення даного правочину оренди порушує право позивача як поручителя. В судове засідання позивач не з'явилась. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, давши пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві, просила позов задоволити. Відповідач ФО-П [PERSON] в судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача ТзОВ "ОВАЦІЯ" в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити. Зазначила, що на протязі всього орендного користування приміщенням ТзОВ "ОВАЦІЯ" було належним орендарем, виконувало всі зобов'язання по договорі оренди павільйону орендодавцю ФО-П [PERSON] В задоволенні позову просила відмовити. Третя особа - [PERSON], в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду пояснення в яких вказав, що він як заставодержатель не надавав [PERSON] згоди на передачу металевої конструкції кіоску, що розташований за адресою місто Львів, [ADDRESS] в оренду та не надавав згоди на укладення будь-якого договору оренди, в тому числі оспорюваного договору. Зазначив, що позов підставний та підтримав його. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ТзОВ "ОВАЦІЯ", дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що відповідно до Договору позики грошових коштів та поруки від 20 травня 2014 року, укладеного між [PERSON] (Позикодавець) і ФО-П [PERSON] (Позичальник), [PERSON] поручалась за виконання позичальником зобов'язань за даним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання щодо виконання Договору позики, згідно з яким ФО-П [PERSON] надано безвідсоткову позику в сумі 40 000,00 грн., а також в забезпечення всіх інших виплат та штрафних санкцій, було укладено Договір застави від 20 травня 2014 року, відповідно до якого ФО-П [PERSON] передав в заставу належну йому на праві власності металеву конструкцію кіоску, що розташований за адресою місто Львів, [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.2.2 Договору застави ФО-П [PERSON] мав право передавати заставлене майно в лізинг, оренду або будь-яке інше користування виключно за письмовою згодою заставодержателя - [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2014 року між ФО-П [PERSON] та ТзОВ «Овація» було укладено Договір оренди №110І нежитлових приміщень, відповідно до якого було передано в строкове платне користування ТзОВ «Овація» нежитлове приміщення (павільйон) по [ADDRESS] у м. Львові. [PERSON] згоди на передачу вищевказаного павільйону в оренду не надавав. Згідно ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Відповідно до ч.2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд вважає, що договір оренди №110І нежитлових приміщень, укладений з порушенням вимог Закону України «Про заставу» та положень ЦК України, що в свою чергу призвело до порушення законних прав та інтересів позивача. Разом з тим, з врахуванням ч.1 ст. 236 ЦК України позов підлягає до задоволення в частині визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень №110І від 29 липня 2014 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів слід стягнути сплачений позивачем судовий збір 243,60 грн.

Outcome: partial