Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

У лютому 2017 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до суду з указаним позовом, просило стягнути з [PERSON] на їх користь відшкодування шкоди у розмірі 110 592 грн 00коп. та судові витрати в сумі 1658 грн 88 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 3 липня 2015 року між [PERSON] та приватним акціонерним товариством «Страховою компанією «Арсенал Страхування» (далі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») укладено договір страхування наземного транспорту № 85/15-Тз/Чк, згідно якого автомобіль «Renault», номерний знак [NUMBER], застраховано ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від ризиків «Викрадення», «Збитків внаслідок ДТП», «Збитків внаслідок інших подій». 13 лютого 2016 року в м. Черкаси по вул. Смілянська сталось зіткнення застрахованого в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» автомобіля «Renault», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], автобуса «Богдан», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Opel», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до рахунку - фактури №43 від 9 березня 2016 року, наданого СПД [PERSON], та рахунку - фактури № 052 від 3 березня 2016 року, наданого ПП [PERSON], вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault», номерний знак [NUMBER], становить 156 082 грн 00 коп. Також відповідно до п. 6 Договору добровільного страхування передбачено відшкодування вартості застрахованого обладнання, що не входить до комплектації заводської моделі, загальною вартістю 4000 грн. 00коп. ПАТ «СК «Арсенал Страхування» 16 березня 2016 року, 17 березня 2016 року та 20 квітня 2016 року було перераховано страхове відшкодування у сумі 160082 грн 00 коп.: на рахунок СПД [PERSON] в сумі 125 700 грн 00 коп., на рахунок ПП [PERSON] в сумі 30 382грн 00коп., на рахунок страхувальника 4000 грн 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями. Цивільно - правова відповідальність власника автобуса "Богдан", номерний знак [NUMBER], за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю вказаного автобуса, згідно полісу №АІ/8648798 застрахована в товаристві з додатковою відповідальністю" Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (далі СТзДВ «Глобус»), ліміт відповідальності страховика в якому визначено в розмірі 50 000 грн 00 коп., франшиза - 510 грн 00 коп. Рішенням Господарського суду м. Києва від 8 грудня 2016 року з ТДВ «СТзДВ «Глобус» на користь ПАТ «СК «Арсенал Страхування» стягнуто 49490 грн 00 коп. страхового відшкодування. Таким чином, оскільки загальний розмір збитку складає 160 082 грн 00 коп., ТДВ «СТзДВ «Глобус» відшкодовано 49 490 грн 00 коп. тому до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» переходить право вимоги до винної в ДТП особи в розмірі 110 592 грн 00 коп. Під час розгляду справи до участі в справі залучено співвласників автобуса "Богдан", номерний знак [NUMBER], - ТОВ "Сервіс-Авто-2005" (яке також є роботодавцем водія [PERSON].) та [PERSON] У судове засідання представник позивача не з'явився, на адресу суду скерував заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити з викладених в позові підстав. У судовому засіданні 31 травня 2017 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Ніжніков Д.В. проти позову заперечив та пояснив, що [PERSON] перебував на момент ДТП в трудових відносинах із ТОВ «Сервіс-Авто-2005», яке є співвласником автобуса"Богдан", номерний знак [NUMBER], і на той час безпосередньо виконував трудові обов'язки водія, тому відшкодовувати завдану майнову шкоду, у тому числі й страховій компанії, має юридична особа-роботодавець. Представник третьої особи ТОВ «Сервіс-Авто-2005» - Прядка В.М. проти позовних вимог заперечив, вказав, що позивач самостійно обрав, до кого звернутись із таким позовом, та правильно обрав відповідачем водія [PERSON], який і завдав майнової шкоди своїми діями. Третя особа [PERSON] в судове засідання належним чином повідомлена не з'явилась, до суду направила заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] - Ніжнікова Д.В. та представника третьої особи ТОВ «Сервіс-Авто-2005» - Прядки В.М., дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Стаття 1188 ЦК України відноситься до спеціального делікту, який передбачає особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], співвласниками автобуса «Богдан», номерний знак [NUMBER], є [PERSON] та ТОВ «Сервіс-Авто-2005» (а.с. 108). Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Цим судовим рішенням встановлено, що 13 лютого 2016 року приблизно о 12 год. 40 хв. [PERSON], керуючи автобусом «Богдан», номерний знак [NUMBER], у м.Черкаси по вул. Смілянській, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості та безпечний інтервал дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Рено Дастер», номерний знак [NUMBER], який зупинився попереду та в подальшому зіткнувся з автомобілем «Опель Омега», номерний знак [NUMBER], внаслідок чого всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій та пасажир - тілесні ушкодження (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 3 липня 2015 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать Закону та пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем «Рено Дастер», номерний знак [NUMBER], та іншим майном, вказаним у розділах 5, 6 цього Договору. Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після настання страхового випадку від 13 лютого 2016 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перерахувало страхове відшкодування у розмірі 160 082 грн 00 коп. за Договором страхування. Рішенням Господарського суду м. Києва від 8 грудня 2016 року з ТДВ «СТзДВ «Глобус» на користь ПАТ «СК «Арсенал Страхування» стягнуто 49490 грн 00 коп. страхового відшкодування. Таким чином, до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, в розмірі 110 592 грн 00 коп. Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, не є суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа №6-108цс13) завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Судом установлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON], оригінал якої було досліджено судом у судовому засіданні 31 травня 2017 року, 21 січня 2013 року його було прийнято на роботу водієм автобуса у ТОВ «Сервіс-Авто-2005» за сумісництвом та звільнено з роботи за власним бажанням 5 грудня 2016 року (а.с. 79). Суд критично оцінює наданий ТОВ "Сервіс-Авто-2005" наказ від 11 лютого 2016 року № 18-к (відповідно до якого [PERSON], водія автобуса, переведено кондуктором громадського транспорту з 12 лютого 2016 року по 14 лютого 2016 року), оскільки такі відомості до трудової книжки [PERSON] не внесено. Крім того, у зазначеному наказі відсутня відмітка про ознайомлення водія [PERSON] з таким наказом (а.с. 114). За інформацією ТОВ «Сервіс-Авто-2005», автобус «Богдан», номерний знак [NUMBER], міг використовуватись для перевезення пасажирів на маршруті «м.Черкаси-м.Біла Церква» (а.с. 112). Оскільки ТОВ «Сервіс-Авто-2005» не надало доказів про те, що водій автобуса «Богдан», номерний знак [NUMBER], - [PERSON], здійснюючи трудові функції водія автобуса 13 лютого 2016 року відхилився від маршруту руху, то суд робить висновок про те, що на час ДТП він перебував у трудових відносинах із ТОВ «Сервіс-Авто-2005» та безпосередньо виконував свої трудові обов'язки водія автобуса. З огляду на викладене, відсутні підстави для покладення на водія [PERSON] майнової відповідальності з відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, оскільки із урахуванням встановлених судом обставин, він не є особою, відповідальною за завдані майнові збитки як перед потерпілим, так і перед страховою компанією потерпілого.

Outcome: dismissed