Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору №33441/363/к3 від 12.04.2013, укладеного між ПАТ АБ " Експрес-Банк" та [PERSON] , позивач надав відповідачу кредит в сумі 10000 гривень зі сплатою 23 % річних за його користування із терміном користування 24 місяці. Однак, відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті відсотків і станом на грудень 2015 року наявна заборгованість перед позивачем в сумі 27393 гривні 25 копійок, яку в добровільному порядку сплатити не бажає. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2016 з [PERSON] на користь позивача стягнуто 27393 гривні 25 копійок заборгованості за кредитом. У зв`язку із тим, що рішення суду про сплату боргу перед банком було виконано лише 19.10.2018, банком додатково було донараховано відсотки за користування кредитними коштами в сумі 10278 гривень 27 копійок. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом здійснювались виклики відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судових повісток. Поштові відправлення були повернуті до суду з поміткою «Адресат за вказаною адресою відсутній». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою від 23.03.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ухвали суду від 14.05.2020. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Судом встановлено, що 12 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний банк "Експрес Банк" та [PERSON] , укладено кредитний договір № 33441/363/к3 ( далі по тексту договір ) . Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору позивач надав відповідачеві грошовий кредит в сумі 10 000 гривень, строком на 24 місяці з 12.04.2013 по 12.04.2015 з датою повернення кредиту не пізніше 12.04.2015 (а.с.8-11). Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2016 року у цивільній справі №387/1458/15-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк" ( 65014, м. Одеса, вулиця Пантелеймонівська,48, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 20053145, рахунок [NUMBER] в АБ "Експрес-Банк", МФО 322959 ), в рахунок оплати боргу по кредитному договору №33441/363/к3 від 12.04.2013 кошти в сумі 27 393 ( двадцять сім тисяч триста дев`яносто три ) гривні 25 копійок. ПАТ КБ "Індустріалбанк" є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків АБ "Експрес-банк", у зв`язку з реорганізацією АБ "Експрес-банк" шляхом приєднання до АКБ "Індустріалбанк" з 01.12.2017 (а.с.30-32). Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження № 50635321 від 19.10.2018, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 387/1458/15-ц про стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк", в рахунок оплати боргу кошти в сумі 27 393 ( двадцять сім тисяч триста дев`яносто три ) гривні 25 копійок, 19.10.2018 закінчено, оскільки кошти стягнені та перераховані у повному обсязі (а.с. 12). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 33441/363/к3 від 12.04.2013, станом на 23.10.2019 становить 10278 гривень 27 копійок та складається із: простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам з 23.10.2016 у розмірі 5214,70 грн; простроченої заборгованості по нарахованій комісії з 23.10.2016 у розмірі 1150,00 грн; пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків у розмірі 1826,14 грн; пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії у розмірі 402,72 грн; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 1684,71 гривень (а.с. 21). У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Крім того, згідно з положеннями абзацу 2 та 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно з положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5). Суд, не приймає до уваги посилання скаржника на те, що проценти за користування простроченим кредитом встановлені пунктом 4 кредитного договору є платою за користування коштами внаслідок порушення зобов`язання і ця умова кредитного договору відповідає вимогам статті 625 ЦК України, виходячи з наступного. Згідно з п.4.3 Кредитного договору проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 Кредитного договору та 15 процентів річних. Пунктом 1.4 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти в розмірі 23 % річних. Пунктом 7.1 Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі. Тобто пунктами 4.3, 1.4 та 7,1 укладеного між сторонами договору визначено порядок нарахування процентів, у тому числі у разі виникнення простроченої заборгованості, з урахуванням права одноразово продовжити термін дії договору на 30 календарних днів. Та не встановлено права позивача на нарахуванням відсотків після спливу строку дії договору. Згідно з ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Що стосується нарахування банком комісії та пені, слід зазначити наступне, що п. 6.2 - 6.5 кредитного договору визначено відповідальність у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за даним договором, а саме нарахування неустойки (штрафів, пені). Однак п.7.1 Кредитного договору зазначено, що договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі. Тобто банк, не мав права нараховувати неустойку після 19.10.2018, однак з наданого банком розрахунку заборгованості [PERSON] встановлено, що нарахування пені/штрафу за несвоєчасне повернення кредиту/ відсотків/комісії здійснюється з 23.10.2018 по 06.09.2019, тобто після стягнення коштів у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення простроченої заборгованості по нарахованій комісії, пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків, пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії за період з 23.10.2028 по 06.09.2019 задоволенню не підлягають. Що стосується позовної вимоги, щодо стягнення інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту, суд дійшов до таких висновків. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області у цивільній справі №387/1458/15-ц про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь позивача було виконане 19.10.2018. Згідно із роз`ясненнями, наданими в п.17 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Встановивши вказані обставини, суд дійшов до висновку, що за вказаних обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в межах пред`явлених позовних вимог згідно наданого банком розрахунку за період з 01.11.2016 по 01.08.2018 у розмірі 1684,71 гривень. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати в сумі 344 гривні 54 копійки . На підставі викладеного, ст.ст.11,207,526,629,634,638,1054, ЦК України,

Outcome: partial