Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на предмет іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.06.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 954-017/ФКВ-08, згідно з яким останній отримав грошові кошти в розмірі 25 000 дол. США під 10,20 % річних. В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладений іпотечний договір № 954-017/Zфквіп-08 від 19.06.2008 року, згідно з яким позивачу передано в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 48,90 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. Однак, відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання. Згідно з умовами договору передачі Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку та користь Дельта Банку від 30.06.2010 року ТзОВ «Укрпромбанк» відпустило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами Таким чином ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитним договором № № 954-017/ФКВ-08 від 19.06.2008 року, укладеним між ТзОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], договором іпотеки № 954-017/Zфквіп-08 від 19.06.2008 року, укладеним між ТзОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 512 ЦПК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ПАТ «Дельта Банк» перейшли всі права ТзОВ «Укрпромбанк» як кредитору у зобов'язанні. Станом на 08.08.2014 р. заборгованість відповідачів перед ПАТ «Дельта Банк» становить 464 119,98 грн. грн. (з яких: заборгованість за кредитом - 297 705,30 грн., заборгованість за процентами - 142 364,43 грн., комісія за ведення кредиту - 24 050,25 грн.). На підставі наведеного, просить суд, у рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №954-017/Zфквіп-08 від 19.06.2008 року в розмірі 464 119,98 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - належну відповідачам двокімнатну квартиру загальною площею 48,90 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем. Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати по справі. Представник позивача Ліпкевич І.В. в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує із підстав зазначених у заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать письмові матеріали справи. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін, які не з'явилися по наявним матеріалам справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 533, 546, 553, 554, 626, 629, 631, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України, Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В ст. 1048 ЦК України, передбачено право позикодавця на одержанння від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором. Судом встановлено, що 19.06.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 954-017/ФКВ-08, згідно з яким останній отримав грошові кошти в розмірі 25 000 дол. США під 10,20 % річних (а.с. 7-13). Відповідно до п.п. 4.2.1. договору боржник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені цим договором строки (а.с. 10). Пунктом 4.2.5. договору передбачено, що боржник зобов'язаний достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредиту, комісії, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим договором у разі настання будь-якого з випадків, передбачених п. 6.2. цього договору (а.с. 10). Згідно вимог ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладений іпотечний договір № 954-017/Zфквіп-08 від 19.06.2008 року, згідно з яким позивачу передано в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 48,90 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачам на праві спільної сумісної власності (а.с. 14-19). Згідно п.п. 2.1.4. договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання основного зобов'язання іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с. 15). Відповідно до п. 4.4. іпотечного договору, у випадку настання будь-якої з підстав для зверення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1. даного договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: п.п. 4.4.1. шляхом прийняття іпотеки держателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання (а.с. 17). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконуєь взяті на себе зобов'язання, а тому станом на 08.08.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становить - 464 119,98 грн. грн. (з яких: заборгованість за кредитом - 297 705,30 грн., заборгованість за процентами - 142 364,43 грн., комісія за ведення кредиту - 24 050,25 грн.) (а.с. 20). Отже, відповідачі істотно порушили вимоги ст. ст. 526, 527, 530, 536, 549, 550, 554, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, умови договору про іпотечний кредит та договору іпотеки, в зв'язку з чим утворилась зазначена заборгованість. Судом встановлено, що на підставі договору передачі Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку та користь Дельта Банку від 30.06.2010 року ТзОВ «Укрпромбанк» відпустило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договором № № 954-017/ФКВ-08 від 19.06.2008 року, укладеним між ТзОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], договором іпотеки № 954-017/Zфквіп-08 від 19.06.2008 року, укладеним між ТзОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 38-42). Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» являється новим кредитором у зобов'язаннях. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідачів надсилалися листи з вимогами про необхідність погашення суми заборгованості по кредиту, в яких вказані попередження банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог про усунення порушень умов іпотечного договору (а.с. 31-33). Отже, позивачем дотримано правила звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", а тому підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] Отже, при укладенні кредитного та іпотечного договорів сторони погодили, що відшкодування кредитної заборгованості буде відбуватися за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 39 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. На підставі вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п.п.4.4. іпотечного договору суд вважає, що зверення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки слід задовольнити шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення. Щодо визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем слід відмовити, так як, такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки не передбачений п.п. 4.4. іпотечного договору. Що ж стосується положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон), який набрав чинності 07.06.2014 року, то суд вважає, що даний Закон не є підставою для відмови в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, даним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» таке примусове відчуження полягає у реалізації майна з прилюдних торгів. Суд вважає, що мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, що є предметом іпотеки за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови у позові, так як, даний мораторій поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження. Оскільки, в даному випадку, спірне іпотечне майно підпадає під критерії визначені в ст. 1 Закону, то суд на підставі ст. 217 ЦПК України, вважає за необхідним визначити порядок виконання рішення суду, а саме, на період дії Закону зупинити примусове стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: partial