Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У березні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 березня 2008 року позивач та [PERSON] уклали рамкову угоду №SMERS00778, згідно якої кредитор може відкрити клієнту кредитну лінію та транш. 22 квітня 2008 року позивач та [PERSON] уклали договір про надання траншу №SME0012118. Рамкова угода є невідємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позивач зобовязується надати відповідачу кредит у сумі 22000 доларів США, а відповідач зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 19.03.2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №SMERS00778/2. 19.03.2008 року позивач та [PERSON] Гл.І. уклали договір поруки №SMERS00778/3. 19.03.2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №SMERS00778/4. 19 травня 2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №SMERS00778/5. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 22000 доларів США. Відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого має прострочену заборгованість за договором про надання траншу №SME0012118, яка станом на 10 лютого 2016 року становить: за кредитом в розмірі 18671,08 доларів США, по відсотках в розмірі 4413,83 доларів США. Посилаючись на ці обставини позивач просив стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість та судові витрати по справі. Крім того, також в березні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 березня 2008 року позивач та [PERSON] уклали рамкову угоду №SMERS00778, згідно якої кредитор може відкрити клієнту кредитну лінію та транш. 19 березня 2008 року позивач та [PERSON] уклали договір про надання траншу №SME0010337. Рамкова угода є невідємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позивач зобовязується надати відповідачу кредит у сумі 22000 доларів США, а відповідач зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 19.03.2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №SMERS00778/2. 19.03.2008 року позивач та [PERSON] Гл.І. уклали договір поруки №SMERS00778/3. 19.03.2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №SMERS00778/4. 19 травня 2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №SMERS00778/5. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 20000 доларів США. Відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого має прострочену заборгованість за договором про надання траншу №SME0010337, яка станом на 10 лютого 2016 року становить: за кредитом в розмірі 16604,14 доларів США, по відсотках в розмірі 3398,41 доларів США, які позивач просив стягнути з відповідачів солідарно та судові витрати по справі. Крім того, у квітні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 травня 2008 року позивач та [PERSON] уклали договір про надання траншу SME0013307 у відповідності до рамкової угоди №SMERS00778. Відповідно до умов договору позивач зобовязується надати відповідачу кредит у сумі 63700 грн., а відповідач зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 19.03.2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №SMERS00778/2. 19.03.2008 року позивач та [PERSON] Гл.І. уклали договір поруки №SMERS00778/3, 19 травня 2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №SMERS00778/4, 19 травня 2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №SMERS00778/5. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 63700 гривень. Відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого має прострочену заборгованість за договором, яка станом на 25 березня 2016 року становить: за кредитом в розмірі 53052,85 грн., по відсотках в розмірі 3969,28 грн., пеня за прострочення платежу 1441,50 грн. Пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що поручитель у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобовязань за цим договором, виплачує кредитору пеню за кожен день прострочення виконання зобовязань, у розмірі 0,5% від загальної суми заборгованості позичальника за кредитним договором. У порушення умов договорів поруки відповідачі [PERSON], [PERSON] Гл.І., [PERSON], [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконали, в результаті чого станом на 25 березня 2016 року розмір пені відповідачів становить 292,32 грн. Посилаючись на ці обставини, банк просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 58463,63 грн., з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 292,32 грн. пені за договором поруки, судові витрати. В квітні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися зі зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсними кредитних договорів(договорів про надання траншу) з додатками, договору іпотеки з додатками, договорів поруки з додатками, зарахування платежів. В обґрунтування своїх вимог послались на те, що 19 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено рамкову угоду №SMERS00778, в межах якої було укладено договори про надання траншів (кредитні договори), обєднані умовами рамкової угоди і одними способами забезпечення( договором іпотеки, договорами поруки). 19 березня 2008 року між позивачем - фізичною особою [PERSON] та відповідачем - ПАТ «Альфа-банк» було укладено договір про надання траншу №SME0010337, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 20000 доларів США на строк 180 місяців зі сплатою 14% річних. Зазначені кредитні кошти призначалися і були витрачені позивачем на споживчі цілі - на будівництво нерухомості. 22 квітня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Альта-Банк» було укладено договір про надання траншу №SME0012118, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 22000 доларів США, на строк користування 179 місяців із сплатою 15,5% річних. Зазначені кредитні кошти також призначалися і були витрачені позивачем на споживчі цілі - на будівництво нерухомості. Зазначені кредитні договори були забезпечені договором іпотеки №SMERS00778/1 від 19 березня 2008 року з додатковою угодою від 22.09.2009 року та іншими угодами, згідно яких в іпотеку було передано 4-х кімнатну квартиру загальною площею 61,08 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]; договором поруки від 19.03.2008 року та від 22.04.2008 року з додатковими угодами, укладеними між відповідачем та [PERSON] Гл.І.; договором поруки від 19.03.2008 року та від 22.04.2008 року з додатковими угодами, укладеними між відповідачем та [PERSON]; договором поруки від 19.03.2008 року та від 22.04.2008 року з додатковими угодами, укладеними між відповідачем та [PERSON] Відповідач не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладені кредитного договору та не зазначив їх в його змісті, позивач був введений в оману банком щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. [PERSON] приховав від позичальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. В договорах не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредитів, немає умов, які пунктами 3.2, 3.4 Розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, визнані обовязковими. Із кредитних договорів випливає, що включені до них положення, відповідно до ст. ст. 11,18 Закону України «Про захист споживача», є несправедливими. Посилаючись на ці обставини, позивачі за зустрічним позовом просили визнати договір про надання траншу №SME0010337 від 19.03.2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, укладеними між [PERSON] та ПАТ «Альфа-банк» недійсним; визнати недійсним договір про надання траншу №SME0012118 від 22.04.2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, укладеними між [PERSON] та ПАТ «Альфа-банк»; визнати недійсним договір іпотеки про передачу квартири за адресою [ADDRESS]; визнати недійсними договори поруки від 19.03.2008 року та від 22.04.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] [PERSON], [PERSON]; зарахувати суму в розмірі 17074,65 доларів США, сплачену [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення відсотків за користування кредитом по договору про надання траншу, зарахувати в розмірі 20198,28 доларів США, сплачену [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк». У січні 2017 року позивачі [PERSON] Гл.І., [PERSON], [PERSON] звернулися з зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання поруки такою, що припинена, мотивуючи закінченням строку її чинності, оскільки порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того,встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Додатковими угодами під №3 від 19.03.2008 року до договору поруки № SMERS00778/3, укладеного банком з Одиинець Гл.І., до договору поруки №SMERS00778/4, укладеного банком з [PERSON], до договору поруки №SMERS00778/5, укладеного банком із [PERSON], умовами відповідних договорів поруки були змінені наступним чином: «Внести зміни в пункт 3.1 договору поруки та викласти його у новій редакції наступного змісту «3.1 Цей договір складений українською мовою у двох примірниках, які є оригіналами, по одному для кожної із сторін. Він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора і діє до повного виконання зобовязань позичальника за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється, якщо протягом трьох років від дня настання строку виконання зобовязання, забезпеченого порукою, кредитор не предявить до поручителя вимоги або позову, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України». Таким чином, умови договорів поруки про їх дію «до повного виконання зобовязань позичальника за кредитним договором» не свідчить про те, що цими договорами поруки установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно з пунктом 1.1. договору про надання траншу № SME0010337 від 19.03.2008 року кредит в сумі 20000 доларів США надано строком на 180 місяців, тобто до березня 2023 року. Також згідно з п. 1. 1. договору про надання траншу № SME0012118 від 22 квітня 2008 року кредит в сумі 22000 доларів США надано строком на 179 місяців, тобто до березня 2023 року. У зв»язку з невиконанням позичальником своїх зобов»язань за договором про надання траншу № SME0010337 від 19.03.2008 року та № SME0012118 від 22 квітня 2008 року банк скористався правом на вимогу про дострокове повернення позики. На вимогу банку 23.11.2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] видав виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] на користь банку в рахунок дострокового погашення всіє суми боргу за договорами про надання траншу. Згідно виконавчого напису за кредитними договорами настали строки платежу, тобто дострокове погашення заборгованості, а саме: по кредитному договору № SME0010337 від 19.03.2008 року - 19 червня 2014 року, № SME0012118 від 22 квітня 2008 року - 20 червня 2014 року. Виконавчий напис було пред»явлено банком для примусового виконання до ВДВС Сумського міського управління юстиції, де 05.03.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і розпочато примусове виконання.[PERSON] оскаржила зазначений виконавчий напис до Ковпаківського районного суду м.Суми , який 22.04.2016 року визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної чинності. Крім того, на вимогу банку 21.04.2015 року рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] Гл.І., [PERSON], [PERSON] заборгованість на користь банку в рахунок дострокового погашення всієї суми боргу за договором про надання траншу № SME0010337 від 19.03.2008 року. Також, на вимогу банку 09.02.2015 року рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" у справі № 88-1/104/15 стягнуто солідарно зі [PERSON], [PERSON] Гл.І., [PERSON], [PERSON] заборгованість на користь банку в рахунок дострокового погашення всієї суми боргу за договором про надання траншу № SME0012118 від 22.04.2008 року. Винесенню рішень третейського суду передувало звернення банка з вимогою до позичальника про повне дострокове повернення позики та погашення заборгованості за договорами про надання траншу № SМЕ0010337 від 19.03.2008 року та № SМЕ0012118 від 22.04.2008 року. Зазначені рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" були пред'явлені банком до Новозаводського районного суду м. Чернігова про видачу виконавчих листів для примусового виконання. Ухвалою від 10.11.2015 р. Новозаводський районний суд міста Чернігова у задоволенні заяви банка про видачу виконавчого документа з виконання рішення третейського суду від 21.04.2015 року по справі № 1327-9/378/15 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № SМЕ0010337 відмовив. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.12.2015 р. ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.11.2015 року залишена без зміни. Ухвалою від 10.11.2015 р. у справі №751/8598/15-ц Новозаводський районний суд міста Чернігова у задоволенні заяви банка про видачу виконавчого документа з виконання рішення третейського суду від 09.02.2015 року по справі № 88-1/104/15 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № SМЕ0012118 відмовив. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.12.2015 р. ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.11.2015 року залишена без зміни. Згідно з пунктами 5.1.1., 5.6. договорів про надання траншу № SМЕ0010337 від 19.03.2008 року та № SМЕ0012118 від 22.04.2008 передбачено право кредитора на дострокове стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій у разі невиконання позичальником умов договору та відповідний обов'язок боржника. Відповідно до вимог ч.2 статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Договорами поруки не визначено строк їх дії, оскільки, як зазначалося, умовами договорів поруки (зі змінами) встановлено, що порука діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з порушенням позичальником графіка погашення платежів та виникненням простроченої заборгованості за кредитними договорами № SМЕ0010337 від 19.03.2008 року та № SМЕ0012118 від 22.04.2008 року банк відповідно до ч.2 ст. 1050, статті 1054 ЦК України і пунктів 5.1.1., 5.6. договорів про надання траншу використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів за кредитними договорами, ініціювавши винесення нотаріального напису та рішень третейського суду. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитами по обом кредитним договорам, сплати відсотків за користування кредитами і пені шляхом винесення нотаріального напису, який був винесений 23.11.2014 року по обом кредитним договорам, та винесення рішень третейського суду, який виніс рішення від 21.04.2015 року за кредитним договором № SМЕ0010337 і від 09.02.2015 року за кредитним договором № SМЕ0012118, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї нової дати, тобто в будь-якому разі від 21.04.2015 року за кредитним договором № SМЕ0010337 і від 09.02.2015 року за кредитним договором № SМЕ0012118. На підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню в будь-якому разі з 21.04.2015 року за кредитним договором № SМЕ0010337 та з 09.02.2015 року за кредитним договором № SМЕ0012118. Разом з цим, до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості з поручителів банк звернувся лише 11.03.2016 року за кредитним договором № SМЕ0010337 (з пропуском шестимісячного строку на 5 місяців) та 11.03.2016 р. за кредитним договором № SМЕ0012118 (з пропуском шестимісячного строку на 7 місяців). Крім того, як вбачається з додаткових угод до договорів поруки № SМЕRS00778/3, № SМЕRS00778/4 та № SМЕS00778/5 від 19.03.2008 року позивачі були ознайомлені зі змінами процентних ставок та погодилися з ними, а саме : договору траншу №SМЕ0010337 від 19.03.2008 року, зміни від 01.03.2009 р. та 18.09.2009 року; Договору траншу №SМЕ0012118 від 22.04.2008 року, зміни від 01.03.2009 р. та 19.09.2009 року; Договору траншу №SМЕ0013307 від 26.05.2008 року, зміни від 19.09.2009 року. Але відповідно до додаткової угоди від 01.03.2009 року до Договору траншу SМЕ0013307 від 26.05.2008 року між банком та позичальником досягнута домовленість встановлення з 01.03.2009 року процентної ставки за користування кредитом в розмірі 14,22 % річних, а з 20.08.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 20,93 % річних. З цими умовами збільшення процентної ставки поручителі обізнані не були, згоди на такі зміни не давали. Оскільки додатковою угодою від 01.03.2009 року до Договору траншу SМЕ 0013307 від 26.05.2008 року між [PERSON] та Позичальником збільшився обсяг відальності поручителів (позивачів) з 20,65% до 20,93% річних без їх згоди, жодних погоджень банку з поручителями про збільшення процентної ставки не відбувалося, то з цієї дати необхідно вважати поруку позивачів перед банком за Договором траншу SМЕ 0013307 від 26.05.2008 року припиненою. В судовому засіданні представник ПАТ «АльфаБанк» свої позовні вимоги підтримав, просив залишити позовні вимоги до [PERSON] без розгляду, оскільки вона померла, проти зустрічного позову заперечував. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Альфабанк» не визнав, просив залишити без розгляду свій зустрічний позов, поданий 18 квітня 2016 року, а зустрічний позов, поданий в січні 2017 року, підтримав в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «АльфаБанк» підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] Гл.І., [PERSON], [PERSON] позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 березня 2008 року ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали рамкову угоду №SMERS00778, згідно якої Банк надає Позичальнику кредитні продукти у межах строку, який становить 180 місяців та в сумі, яка не перевищує 60000 дол. США, що оформлюється відповідними договорами в межах цієї угоди. Розділами цієї угоди передбачені права та обов'язки сторін.( рамкова угода є невідємною частиною договору). На виконання рамкової угоди №SMERS00778 між банком та [PERSON] було укладено 3 договори про надання траншу, які є невід*ємною частиною рамкової угоди. 19.03.2008 року між ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» (надалі Банк) та [PERSON] (надалі Позичальник) було укладено Договір про надання траншу №8МЕ0010337, відповідно до якого в межах рамкової угоди №8МЕК800778 від 19.03.2008 року Позичальник отримала від [PERSON] 20000 дол. США зі строком користування 180 місяців та процентною ставкою 14% річних. 22.04.2008 року між ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» (надалі Банк) та [PERSON] (надалі Позичальник) було укладено Договір про надання траншу №8МЕ0012118, відповідно до якого в межах рамкової угоди №8МЕК800778 від 19.03.2008 року Позичальник отримала від [PERSON] 22000 дол. США зі строком користування 179 місяців та процентною ставкою 15,5% річних. 26.05.2008 року між ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» (надалі Банк) та [PERSON] (надалі Позичальник) було укладено Договір про надання траншу №8МЕ0013307, відповідно до якого в межах рамкової угоди №8МЕК800778 від 19.03.2008 року Позичальник отримала від [PERSON] 63700 гривень зі строком користування 178 місяців та процентною ставкою 20,65% річних. 01.03.2009 року між ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» (надалі Банк) та [PERSON] (надалі Позичальник) було укладено Додаткові угоди до Договорів про надання траншів №8МЕ0010337 від 19.03.2008 року, №8МЕ0012118 від 22.04.2008 року, №8МЕ0013307 від 26.05.2008 року. Відповідно до цих додаткових угод були змінені наступні пункти договорів: У Договорі про надання траншу №8МЕ0010337 від 19.03.2008 року змінено редакцію п.1.1. Договору : з 01.03.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 12,48 % річних, з 19.08.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 14,02 % річних. У Договорі про надання траншу №8МЕ0012118 від 22.04.2008 року змінено редакцію п.1.1. Договору : з 01.03.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 12,4 % річних, з 20.08.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 15,527 % річних. У Договорі про надання траншу №8МЕ0013307 від 26.05.2008 року змінено редакцію п.1.1. Договору : з 01.03.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 14,22 % річних з 01.03.2009 року, а з 20.08.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 20,93 % річних. У зв'язку зі зміною відсоткових ставок, було внесено зміни до графіків повернення коштів. [PERSON] умови укладених з [PERSON] договорів належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитними договорами в розмірах, зазначених в позові [PERSON]. Розмір заборгованості, методика нарахування заборгованості не оспорюються сторонами. У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов*язаний виконати свій обов*язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов*язання боржником він зобов*язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки [PERSON] умови укладених з [PERSON] договорів про надання траншу не виконувала, права кредитора були порушені, тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення боргу з [PERSON] підлягають повному задоволенню. Крім того, 19.03.2008 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» (надалі Банк) та позивачами [PERSON] Гл.І., [PERSON] та [PERSON] були укладені Договори поруки № 8МЕК800778/3, № 8МЕК800778/4 та № 8МЕК800778/5 відповідно, згідно до яких позивачі за зустрічним позовом взяли на себе зобов'язання перед [PERSON] відповідати за зобов'язаннями Позичальника [PERSON], які виникають з умов Рамкової угоди №8МЕК800778 від 19.03.2008 року, Договору траншу №8МЕ0010337 від 19.03.2008 року. Відповідно до цих Договорів поруки встановлювалися права та обов'язки сторін. 01.03.2009 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» (надалі Банк) та позивачами були укладені Додаткові угоди №3 до Договорів поруки № 8МЕК800778/3, № 8МЕК800778/4 та № 8МЕК800778/5 від 19.03.2008 року. Відповідно до цих додаткових угод були змінені відсоткові ставки за Договорами про надання траншів, а саме : А) Договору траншу №8МЕ0010337 від 19.03.2008 року: з 01.03.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 12,48 % річних, з 19.08.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 14,02 % річних. Б) Договору траншу № 8МЕ0012118 від 22.04.2008 року: з 01.03.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 12,4 % річних, з 20.08.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 15,527 % річних. В) Договору траншу № 8МЕ0010337 від 26.05.2008 року: з 01.03.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 14,22 % річних, з 20.08.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 20,93 % річних. (Редакція додаткових угод). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] Гл.І., [PERSON] та [PERSON] про визнання поруки припиненою суд виходить з наступного. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Додатковими угодами під № 3 від 19.03.2008 року до договору поруки № 8МЕК800778/3, укладеного банком з [PERSON], до договору поруки № 8МЕК800778/4, укладеного банком з [PERSON], до договору поруки № 8МЕК800778/5, укладеного банком зі [PERSON], умови відповідних договорів поруки були змінені наступним чином: «Внести зміни в пункт 3.1 договору поруки та викласти його у новій редакції наступного змісту «3.1 Цей договір складений українською мовою у двох примірниках, які є оригіналами, по одному для кожної із сторін. Він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора і діє до повного виконання зобовязань позичальника за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється, якщо протягом трьох років від дня настання строку виконання зобовязання, забезпеченого порукою, кредитор не предявить до поручителя вимоги або позову, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України». Таким чином, умови договорів поруки про їх дію "до повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором" не свідчать про те, що цими договорами поруки установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251ЦК України , частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за договором про надання траншу № SME0010337 від 19.03.2008 року та № SME0012118 від 22 квітня 2008 року банк скористався правом на вимогу про дострокове повернення позики. На вимогу банку 23.11.2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] видав виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] на користь банку в рахунок дострокового погашення всіє суми боргу за договорами про надання траншу. Згідно виконавчого напису за кредитними договорами настали строки платежу, тобто дострокове погашення заборгованості, а саме: по кредитному договору № SME0010337 від 19.03.2008 року - 19 червня 2014 року, № SME0012118 від 22 квітня 2008 року - 20 червня 2014 року. Виконавчий напис було предявлено банком для примусового виконання до ВДВС Сумського міського управління юстиції, де 05.03.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і розпочато примусове виконання. [PERSON] оскаржила зазначений виконавчий напис до Ковпаківського районного суду м. Суми, який 22.04.2016 року визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Крім того, на вимогу банку 21.04.2015 року рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] Гл.І., [PERSON], [PERSON] заборгованість на користь банку в рахунок дострокового погашення всієї суми боргу за договором про надання траншу № SME0010337 від 19.03.2008 року. Також, на вимогу банку 09.02.2015 року рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" у справі № 88-1/104/15 на користь банку стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] Гл.І., [PERSON], [PERSON] заборгованість в рахунок дострокового погашення всієї суми боргу за договором про надання траншу № SME0012118 від 22.04.2008 року. Зазначені рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" були пред'явлені банком до Новозаводського районного суду м. Чернігова про видачу виконавчих листів для примусового виконання. Ухвалою від 10.11.2015 р. Новозаводський районний суд міста Чернігова у задоволенні заяви банка про видачу виконавчого документа з виконання рішення третейського суду від 21.04.2015 року по справі № 1327-9/378/15 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № SМЕ0010337 відмовив. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.12.2015 р. ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.11.2015 року залишена без зміни. Ухвалою від 10.11.2015 р. у справі №751/8598/15-ц Новозаводський районний суд міста Чернігова у задоволенні заяви банка про видачу виконавчого документа з виконання рішення третейського суду від 09.02.2015 року по справі № 88-1/104/15 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № SМЕ0012118 відмовив. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.12.2015 р. ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.11.2015 року залишена без зміни. Ухвалою від 10.11.2015 р. у справі №751/8598/15-ц Новозаводський районний суд міста Чернігова у задоволенні заяви [PERSON] про видачу виконавчого документа з виконання рішення третейського суду від 09.02.2015 року по справі № 88-1/104/15 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 8МЕ0012118 відмовив. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.12.2015 р. ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.11.2015 року залишена без зміни. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. (Правовий висновок Верховного Суду України від 19 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14). Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитами по обом кредитним договорам, сплати відсотків за користування кредитами і пені шляхом винесення нотаріального напису, який був винесений 23.11.2014 року по обом кредитним договорам та винесення рішень третейського суду, який виніс рішення від 21.04.2015 року за кредитним договором № 8МЕ0010337 і від 09.02.2015 року за кредитним договором № 8МЕ0012118, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, тобто в будь-якому разі від 21.04.2015 року за кредитним договором № 8МЕ0010337 і від 09.02.2015 року за кредитним договором № 8МЕ0012118. Таким чином, на підставі частини другої статті 1050 ЦК України передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню в будь-якому разі з 21.04.2015 року за кредитним договором № 8МЕ0010337 та з 09.02.2015 року за кредитним договором № 8МЕ0012118. ( дата винесення рішення третейським судом). Разом з цим, до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості з поручителів [PERSON] звернувся лише 11.03.2016 року за кредитним договором № 8МЕ0010337 (з пропуском шестимісячного строку на 5 місяців) та 11.03.2016 р. за кредитним договором № 8МЕ0012118 (з пропуском шестимісячного строку на 7 місяців). На цих підставах поруку [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині забезпечення вимог за договорами про надання траншу № 8МЕ0010337 від 19.03.2008 року та № 8МЕ0012118 від 22.04.2008 року, слід вважати такою, що припинена з 21.10.2015 року за кредитним договором № 8МЕ0010337 та з 09.08.2015 року за кредитним договором № 8МЕ0012118. Крім того, як вбачається з Додаткових угод до Договорів поруки № 8МЕК800778/3, № 8МЕК800778/4 та № 8МЕК800778/5 від 19.03.2008 року позивачі були ознайомлені зі змінами процентних ставок та погодилися з ними, а саме : 1.Договору траншу №8МЕ0010337 від 19.03.2008 року, зміни від 01.03.2009 р. та 18.09.2009 року; 2.Договору траншу №8МЕ0012118 від 22.04.2008 року, зміни від 01.03.2009 р. та 19.09.2009 року; 3.Договору траншу №8МЕ0013307 від 26.05.2008 року, зміни від 19.09.2009 року. Але відповідно до Додаткової угоди від 01.03.2009 року до Договору траншу №8МЕ0013307 від 26.05.2008 року між [PERSON] та Позичальником досягнута домовленість про встановлення з 01.03.2009 року процентної ставки за користування кредитом в розмірі 14,22 % річних, а з 20.08.2009 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 20,93 % річних. З цими умовами збільшення процентної ставки поручителі (позивачі за зустрічним позовом) обізнані не були, згоди на такі зміни не давали. Оскільки Додатковою угодою від 01.03.2009 року до Договору траншу №8МЕ0013307 від 26.05.2008 року між [PERSON] та Позичальником збільшився обсяг відповідальності Поручителів (позивачів за зустрічним позовом) з 20,65% до 20,93% річних без їх згоди, то з цієї дати необхідно вважати поруку позивачів перед банком за Договором траншу №8МЕ0013307 від 26.05.2008 року припиненою. За змістом норм ст.ст. 559,598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України термін "порука" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченою зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається зі змісту укладених між [PERSON], Позичальником та Поручителями (позивачами за зустрічним позовом) договорів, Банк не вправі без згоди Поручителів змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителів. Жодних погоджень [PERSON] з Поручителями про збільшення процентної ставки з 20.08.2009 року до 20,93 % річних в межах Договору траншу №8МЕ0013307 від 26.05.2008 року не відбувалося. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порука позивачів [PERSON] Гл.І., [PERSON] та [PERSON] за договорами № 8МЕК800778/3, № 8МЕК800778/4 та № 8МЕК800778/5 від 19.03.2008 року відповідно перед ПАТ «АЛЬФА-БАНК» за зобов'язаннями Позичальника [PERSON], які виникають з умов Рамкової угоди №8МЕК800778 від 19.03.2008 року, Договору траншу № 8МЕ0013307 від 26.05.2008 року є припиненою з 01.03.2009 року. Разом з тим, У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов*язаний виконати свій обов*язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов*язання боржником він зобов*язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Такими чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №SME0012118 від 22 квітня 2008 року, за кредитним договором №SME0010337 від 19 березня 2008 року, за кредитним договором №SME0013307 від 26 травня 2008 року підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» підлягають повному задоволенню. Крім того, [PERSON] був пред*явлений позов до [PERSON] як до поручителя за укладеними [PERSON] з [PERSON] договорами траншу. В судовому засіданні було З8ясовано, щона час розгляду справи [PERSON] померла, тому суд вважає за необхідне залишити позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових сум за договорами поруки без розгляду, задовольнивши клопотання представника [PERSON]. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial