Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

26.07.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - [PERSON], про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 23 липня 2008 року між ним та ВАТ "Сведбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк") було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого належна йому квартира [ADDRESS], була передана в іпотеку для забезпечення його зобов'язання згідно з кредитним договором від 23 липня 2008 року № 1404/0708/88-016. 01 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 1233, за яким з метою задоволення вимог ПАТ "Дельта Банк" звернено стягнення на вказану квартиру. Посилаючись на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений в порушення п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України без підтвердження отримання ним надісланого іпотекодержателем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень та відсутності підстав рахувати заборгованість за кредитним договором безспірною через неповідомлення його про зміну кредитора, через що у нього виникло право не виконувати обов'язки щодо сплати платежів за цим договором, позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, зазначив, що оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню з кількох підстав, по-перше, він не знав, так як його не повідомили про переуступку прав вимоги між ВАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк", по - друге, його не попереджали про погашення заборгованості і звернення стягнення на майно до вчинення виконавчого напису, крім того не погоджується із розміром заборгованості. Представник відповідача Колеснікова О.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог закону щодо порядку його вчинення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В силу ст.ст. 251,253,509,525-526,598,610,611,616,622,631 ЦК України, зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Відповідно до ст.ст.525,598- 609 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов), відповідно до ст.ст.525,549-552,553-555,625,1048,1049,1054, глави 51 ЦК України, пункту повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, виконати зобов'язання належним чином та сплатити, в межах позовної давності, неустойку і відшкодувати збитки. Договір вважається правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірний (дійсний) договір породжує для сторін цивільні обов'язки, які повинні виконуватися належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зазначене стосується як основних договорів, так і додаткових, яким є і договори на забезпечення виконання зобов'язань. Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб. Один з таких випадків передбачено ст. 33 Закону України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). За нею, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється як на підставі рішення суду, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року з наступними змінами та доповненнями, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст.ст.87-90 Закону України "Про нотаріат" та Порядку (в редакції, що діяла на час вчинення оскаржуваного напису нотаріуса), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси, відповідно до встановленого Кабінетом Міністрів України Переліком документів і наявності доказів безспірності заборгованості, в період визначеного законом строку вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, які скріплюють своїм підписом та печаткою і підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". При цьому, за змістом приписів ст.35 Закону України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), необхідно дотримуватися певних процедур реалізації іпотекодержателем права на задоволення своїх вимог на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зокрема, напису повинна передувати у часі письмова вимога до боржника та майнового поручителя про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, і лише після спливу такого строку та у разі не виконання вимог іпотекодержателя останній набуває права застосовувати позасудові заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису раніше, ніж через 30 днів з моменту, коли боржник отримав відповідну вимогу, порушує права останнього, визначені Законом, та може також бути підставою для його оскарження до суду. Обов'язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність вимоги. Згідно з п. 2.3 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. За змістом п. 3.2 Порядку та ст.87 Закону України "Про нотаріат" заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним нище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. Відповідно до п.1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 ( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин ), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. В ході судового засідання встановлено, що 23.07.2008 року між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір № 1404/0708/88-016, за умовами якого банк зобов'язався надати останньому кошти (кредит) у розмірі 140000 грн., під 17,9 % річних на строк до 22.07.2018 року (а.с.9-12). В порядку забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, того ж дня між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS] ( а.с. 13-14 ). Згідно з розрахунком банку заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 25 травня 2012 року становила 101 118 грн., з яких: 87 126 грн. - заборгованість за кредитом, 13 992 грн. - заборгованість за відсотками. У зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за договором за вих. № 31.4-08/1987/13 від 01.03.2013 року банком направлено [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором станом на 06.02.2013 року у розмірі 97785,32 грн., яку згідно реєстру поштових відправлень відправлено 05.03.2013 року рекомендованим листом, квитанція № 16601437 (а.с.56, 57-58 ). 01 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, реєстровий номер 1233, і відповідно до цього виконавчого напису, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, підлягають задоволенню вимоги Банку в розмірі 101118 грн. ( а.с. 22). Доводи [PERSON], що він не був належним чином повідомлений про заміну кредитора і відповідно не знав якому банку-партнеру після переуступки права вимоги платити по кредитним зобов"язанням, суд вважає надуманими, оскільки ним самим надані докази щодо листування між ним та новим кредитором- ПАТ "Дельта Банк" починаючи з січня 2013 року ( а.с 18-19, 205). Нотаріусом при вчиненні виконавчого надпису було перевірено підставу, що передбачає сплату грошових сум, а також право звернення стягнення на заставлене майно, перехід права вимоги, про що зазначається у вказаному документі ( а.с. 22), тобто дотриманий порядок стягнення заборгованості, що проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до діючого законодавства. Крім того позивач вказує, що вищевказаний виконавчий напис приватним нотаріусом вчинено з порушенням вимог п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тобто без підтвердження отримання ним надісланого іпотекодержателем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Проте, суд не погоджується з даним твердженням позивача виходячи з наступного. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 11 іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу в строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї умови. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Тридцятиденний строк починає відліковуватися з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв'язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов'язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя. В договорі, умови якого є для сторін обов'язковими, останні дійшли згоди про те, що відлік строку на усунення порушень за основним зобов'язанням починається з дня надсилання вимоги іпотекодавцю, та не пов'язується із її фактичним врученням останньому. Згідно письмових доказів, які містяться в матеріалах справи (а. с. 56-59) вбачається, що вимога позивачу від 01 березня 2013 року, щодо попередження про можливість звернення стягнення на іпотечне майно, направлена поштою 05 березня 2013 року на адресу, вказану позивачем при укладенні кредитного та іпотечного договорів, що підтверджується наявною квитанцією відділення поштового зв'язку № 8844 від 05.03.2013 року, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 01.06.2013 року, тобто з дотриманням тридцятиденного строку, передбаченого п. 11 іпотечного договору ( а.с. 57 ), тобто доводи позивача з цього приводу є безпідставними. Суд критично ставиться до посилань позивача на відсутность підстав у приватного нотаріуса під час вчинення виконавчого напису рахувати заборгованість за кредитним договором безспірною, оскільки заборгованість позичальника була підтверджена наданим нотаріусу розрахунком, а її розмір у встановленому законом порядку він не оспорював. На підставі викладеного, суд вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] під час вчинення оспорюваного виконавчого напису діяла відповідно до вимог Закону України "Про нотаріат" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" за №1172 від 29 червня 1999 року, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed