Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~У лютому\~2021\~року\~до\~Жовтневого районного\~суду\~м.\~Запоріжжя\~надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] \~до\~ [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, дружини та розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 22.07.2017 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 07.07.2019 року від шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [PERSON] , які нині проживають разом з нею. Сімейне життя не склалося, між ними постійно виникають сварки та відсутнє взаєморозуміння. Відповідач надає часткову фінансову допомогу на утримання дітей, проте, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється. Відповідач офіційно працевлаштований, не є інвалідом, у нього відсутні захворювання (та не має потреби в лікуванні), які б могли перешкоджати виконанню обов`язків по утриманню дітей, він не має інших утриманців (в т.ч. інших неповнолітніх дітей). \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу [PERSON] щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трирічного віку. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Процесуальні дії, заяви та клопотання сторін Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року зазначену справу прийнято та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 18-19). 03.03.2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] , який в подальшому був уточнений, відповідно до якого відповідач частково заперечує проти задоволення позову. Проти розірвання шлюбу не заперечує, погоджується на сплату аліментів на утримання синів в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, щомісячно. Проти стягнення аліментів на тримання синів в розмірі 1/3 частини всіх його доходів на кожну дитину заперечує, тому що разом це складає 2/3 частини, що перевищує допустимий розмір стягнень. Аліменти на утримання позивачки до досягнення дітей трьохрічного віку він згоден сплачувати у розмірі 1/10 частини всіх доходів (а.с.43-48, 55-58). Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні наполягали на частковому задоволенні позову в рамках, зазначених у відзиві. Проти розірвання шлюбу не заперечують, оскільки сім`я розпалася остаточно та не може бути поновлена ; сторони тривалий проживають окремо. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 22 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 201 (а.с. 12). 7 липня 2019 року від шлюбу народились сини: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Вознесенським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 15.07.2019 року, про що складено відповідні актові записи № 893 та № 894 (а.с. 13-14). Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2020 року. Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою ОСББ «Українська 34» від 19.01.2021 р. № 1901/001) (а.с. 11). Відповідач надає часткову фінансову допомогу на утримання дітей, що підтверджується випискою по картці [PERSON] (а.с. 68-69). Проте, надання малолітнім дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дітей. Вказана позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2020 року, справа № 712/4702/19, провадження № 61-929св20. Відповідач працює на посаді інженера-конструктора ТОВ «Інфоком лтд» та, відповідно до інформації Пенсійного фонду України, має дохід в середньому 8\~000 грн. 9\~000 грн. щомісяця (а.с. 48). За своїм віком відповідач є працездатною особою, інших дітей та утриманців не має, не є інвалідом, у нього відсутні захворювання (та не має потреби в лікуванні), які б могли перешкоджати виконанню обов`язків по утриманню дітей. Ці обставини відповідач визнає та не оспорює. Позиція суду щодо позовних вимог про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Сторони фактично припинили шлюбні відносини, у зв`язку з тим, що в родині відсутнє взаєморозуміння, повага, у зв`язку з чим вони не підтримують сімейних відносин з серпня 2020 року. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений до суду одним з подружжя. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. \~Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~"Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, мас право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що родина [PERSON] та [PERSON] розпалася остаточно та поновлена бути не може. Тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позиція суду щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Частиною 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом\~ст. 141 СК України\~батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до частин першої, другої, третьої\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 2\~статті 183 СК України\~визначено обов`язок суду у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей визначити єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19.10.2016, справа № 6-1798цс16. Частиною другою статті 183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку ( доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1/3 частині на кожну дитину, що загалом становить 2/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Однак, відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % його заробітної плати. Отже, визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено необхідність у стягненні з відповідача на її користь аліментів в розмірі по 1/3 частині на кожну дитину, що загалом становить 2/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). На підставі викладеного, суд вирішив, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.02.2021 року до досягнення дітьми повноліття. Позиція суду щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ч.1, ч. 4\~ст. 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно\~статті 84 СК України\~дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4\~статті 84 СК України\~регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми трирічного віку. Приймаючи до уваги вимоги положення ч. 3\~ст.\~70\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» та, враховуючи розмір аліментів на дітей (1/3 частина усіх доходів),\~суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача ј частини від усіх доходів на утримання матері є завищеними. Відповідач має можливість утримувати дружину до досягнення дітьми трьох років та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі 1/10 частини від його доходів.

Outcome: partial