Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

У липні 2020 року до суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем у неї двоє дітей-двійнят: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . (свідоцтва про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] від 22.10.2008). Позивач стверджувала, що 24.02.2012 Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішення про стягнення з відповідача щомісячно на користь неї аліментів на утримання двох дітей - двійнят [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., починаючи з 16.12.2011 до досягнення дітьми повноліття. 20.02.2013 Києво-Святошинським районним судом Київської області була постановлена ухвала у справі № 2-821/12 за позовом позивача про стягнення аліментів з відповідача та внесення виправлень до виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області, виданого 24.02.2012 у цивільній справі № 2-821/12 шляхом зміни дати, з якої починається стягнення з відповідача на користь позивача аліментів з "16.12.2020" на "16.12.2011", а також дату видання виконавчого листа зазначено не "03.02.2011", а "24.02.2012". Позивач зазначала, що 21.12.2017 Києво-Святошинським районним судом Київської області відповідача було позбавлено батьківських прав відносно спільних з Позивачем дітей [PERSON] та [PERSON] . Також цим же рішенням було збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з Відповідача підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.02.2017 у справі № 2-821/12 на користь Позивача, для утримання спільних з Відповідачем дітей [PERSON] та [PERSON] з 800 грн., на двох дітей щомісячно до 534 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.09.2017 і до досягнення кожною дитиною повноліття. Зі слів позивача, до 2020 року виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів з Відповідача знаходилось у виконавчих службах м. Кіровське та м. Торецьк Донецької області, за місцем реєстрації відповідача, а з лютого 2020 року, у зв`язку з тим, що відповідач постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , вказане виконавче провадження знаходиться в Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У червні 2020 року державні виконавці повідомили Позивача про те, що відповідач офіційно працює майстром будівельно-оздоблюваних робіт в ТОВ "АНТАКАРАНА", в Києво-Святошинському районі Київської області, село Горенка, по вулиці Радгоспна, 3-а, де і постійно проживає. Позивач стверджувала, що з 01.01.2012 по 31.12.2018 включно згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.02.2017 відповідач не сплачував на її користь по 800 грн. щомісячно на утримання двох дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідача за період часу з 2012 по 2018 роки становить 72 552,60 грн. Також, згідно з розрахунками Позивача щодо нарахування пені за несплату відповідачем аліментів за період з 2012 по 2018 рік сума пені становить 22 009,25 грн. Посилаючись на викладене та вимоги законодавства позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 72 552,60 грн. та пеню за несплату аліментів у розмірі 22 009,25 грн. Ухвалою суду від 31.07.2020 року будо відкрито позовне провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 22.01.2021 в судове засідання позивач та представник не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності позивача та представника, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання 22.01.2021 не з`явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Зі згоди позивача та за наявності підстав, передбачених ст.ст. 280, 281 ЦПК України суд постановляє заочне рішення. Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] від 22.10.2008. 24.02.2012 Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішення у справі № 2-51-58/11 про стягнення з Відповідача щомісячно на користь Позивача аліментів на утримання двох дітей - двійнят [PERSON] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на обох, починаючи з 16.12.2011 до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 06.03.2012 та на його виконання був виданий виконавчий лист. 21.12.2017 Києво-Святошинським районним судом Київської області відповідача було збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з Відповідача підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.02.2017 у справі № 2-821/12 на користь Позивача, для утримання спільних з Відповідачем дітей [PERSON] та [PERSON] з 800 грн., на двох дітей щомісячно до 534 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.09.2017 і до досягнення кожною дитиною повноліття. Заборгованість відповідача перед позивачем по аліментам підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, наданим Хрестівським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління Міністерства юстиції України №14-15-56441601 від 05.12.2019 та №14.15-15893-39617 від 06.12.2019. Із розрахунку, складеного старшим державним виконавцем цього ж відділу ДВС, вбачається, що за виконавчим листом №2-821/12, виданим 08.02.2018 Києво-Святошинським районним судом Київської області, заборгованість відповідача по аліментам за період з травня 2015 року по 19.09.2017 становить 25 829,73 грн. та з вересня 2017 року по листопад 2019 року становить 27 127,2 грн. Доказів сплати відповідачем позивачу аліментів суду надано не було. Також не встановлено доказів того, що спірна заборгованість виникла не з вини відповідача. Доказів існування заборгованості відповідача перед позивачем за період з 2012 року до травня 2015 року суду надано не було. З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Верховного Суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України, неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбаченаст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Така правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), від 19.09.2019 у справі №235/4359/16-ц (провадження №61-31462св18). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. З урахуванням того, що позивачем не надано суду доказів існування заборгованості відповідача перед нею за період з 2012 року до травня 2015 року, а відповідачем не надано суду доказів того, що заборгованості по аліментам не існує або що вона виникла не з його вини, суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 52 956,93 грн., що підтверджена розрахунками заборгованості по аліментам за період з травня 2015 року по вересень 2017 року та з вересня 2017 року по листопад 2019 року, наданими Хрестівським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління Міністерства юстиції України за №14-15-56441601 від 05.12.2019 та за №14.15-15893-39617 від 06.12.2019, а також відповідно до цієї заборгованості неустойку за несплату аліментів у розмірі 15 321,25 грн. Суд, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, покладає судові витрати у сумі 840,00 грн. на відповідача. З огляду на викладене,

Outcome: partial