Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Борткевич», а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, повязані з розглядом справи. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 2012 р., від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Однак їх сімейне життя не склалося, оскільки відповідач не ставиться до позивача, як до коханої жінки, ставить свої інтереси понад усе, не забезпечував їхню сімю та змусив позивача влаштуватися на дві роботи для розвитку свого бізнесу, переклав на неї всі обовязки по забезпеченню сім"ї. В зв"язку з цим між сторонами почали виникати сварки, які привели до неприязних стосунків та почали впливати на стан здоровя позивача. Позивач зазначає, що з червня 2017 р. вони з відповідачем припинили шлюбно-сімейні стосунки та ведення спільного господарства і не поновлювали їх, вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач вказує, що відповідач категорично відмовляється на її прохання розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, подавши заяву, в якій просить проводити розгляд справ без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що 28.04.2012 р. між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 75, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 127920 (а.с. 5). Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, після розірвання шлюбу позивачу необхідно відновити дошлюбне прізвище «Борткевич». Відповідно до п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10, із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01.01.2015 р. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05.07.2012 р. № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 р.\~№ 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Пунктом 48 вказаної постанови передбачено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі ст. ст. 15, 62, 133, 137, ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3403,00 грн.; витрати, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у розмірі 36,00 грн., що документально підтверджені та доведені (а.с. 17, 19-20, 21, 22). Враховуючи викладене,

Outcome: approved