Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія Авангард» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за договором №7-237 від 16 березня 1998 року за період з 01 квітня 2012 року по 04 листопада 2013 року в розмірі 1049, 00 грн., 3% річних в розмірі 10, 58 грн., пеню в розмірі 2582, 52 грн. та судових витрат в розмірі 229 грн. 41 коп. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16 березня 1998 року між МКП "Авангард", правонаступником якого є ЗАТ "Компанія Авангард" та [PERSON] було укладено договір №7-237, за умовами якого товариство, як основний власник споруди гаражного комплексу в [ADDRESS], забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гаража-стоянки щомісячно до 15 числа своєчасно сплачує кошти за експлуатацію в касу ТОВ "Компанії Авангард" або перераховує кошти на поточний рахунок товариства за надані послуги та дотримується всіх вимог по експлуатації гаражного комплексу. Внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, станом на 04 листопада 2013 року у відповідача утворилася заборгованість. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що з 16 березня 1998 року [PERSON] припинив здійснювати оплату за обслуговування гаража-стоянки №315, оскільки позивач вимагав оплату за послуги, які йому не були надані, а також за утримання майна, яке не є власністю закритого акціонерного товариства "Авангард". Зазначив, що позивач отримав у своє користування офіс та 252 гаражі-стоянки, які розташовані в гаражному комплексі ТзОВ "БК Авангард" на підставі договору-оренди з 01 жовтня 2009 року. Тому вважає, що до цього часу позивач не був власником гаражів-стоянок, а лише ніс витрати за утримання чужої власності, безпідставно стягуючи витрати протягом дії вищевказаного договору. Крім того, договір від 16.03.1998р. був укладений між юридичними особами МПК "Авангард" та ТОВ "Сакура", тому вважає спір повинен розглядатися в господарському суді. А тому в задоволенні позову про стягнення з нього заборгованості просив суд відмовити за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 03 березня 1998 року [PERSON] є власником гаража-стоянки [ADDRESS]. 16 березня 1998 року між ЗАТ "Авангард"(правонаступник ТОВ "Компанія Авангард" та [PERSON] було укладено договір №7-237, за умовами якого ЗАТ "Авангард", як основний власник споруди гаражного комплексу в [ADDRESS], забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гаража-стоянки щомісячно до 15 числа своєчасно сплачує кошти за експлуатацію місця-стоянки в гаражному комплексі на поточний рахунок товариства за надані послуги та дотримується всіх вимог по експлуатації гаражного комплексу. З 13 жовтня 2011 року правонаступником ЗАТ "Авангард" є ТОВ "Компанія Авангард", що підтверджується статутом ТОВ "Компанія Авангард". 01 квітня 2013 року між ТОВ "Компанія Авангард" та ТзОВ "БК Авангард" було укладено договір "Про відступлення права вимоги" за яким ТОВ "Компанія Авангард" передає, а ТзОВ "БК Авангард"приймає право вимоги оплати за надані послуги згідно укладених договорів про надання послуг, в тому числі і по договору №7-237 від 16.03.1998 року. Таким чином, позивач належним чином виконує взяті на себе зобов'язання, а саме забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозбереження, водопостачання, каналізації, телефонізації та системи пожежогасіння. Однак відповідач [PERSON] не виконує належним чином умови договору та не сплачує кошти за надані послуги. Відповідно ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до п.2.10. договору, за кожний день несвоєчасної сплати нараховується пеня в розмірі 2% від суми недоплати. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу у урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом. Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 04 листопада 2013 року складає основний борг в розмірі 1049, 00 грн., 3% річних в розмірі 10, 58 грн., пеню в розмірі 2582, 52 грн. Однак, при визначенні суми заборгованості, яка підлягає до стягнення з [PERSON], суд вважає, що доцільно застосувати вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступнів виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Судом встановлено, що розмір основної заборгованості складає 1049, 00 грн., а розмір неустойки (пені) 2582, 52 грн. Такі обставини можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки до 200 грн. А тому, суд приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором в розмірі: 1049, 00 - сума основного боргу; 200 - сума пені; 10, 58 гривень річних; 229, 41 гривень судових витрат, а всього 1489, 18 гривень. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав суду передбачених названою нормою права доказів на підтвердження своїх доводів про ненадання чи неналежну якість наданих позивачем послуг. Доводи відповідача про те, що у нього не виникло обов'язку по оплаті витрат на експлуатацію стоянки не заслуговують на увагу, оскільки відсутність окремих квитанцій на оплату не позбавляє власника обов'язку здійснювати оплату відповідно до укладеного договору. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати,які підлягають до стягнення з [PERSON] Разом з тим суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки у відповідності до ст.60 ЦПК України, [PERSON] не надано жодних доказів у підтвердження вказаних ним обставин.

Outcome: partial