Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

15.12.2020 Орган опіки та піклування Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Центр соціальних служб Савранської районної державної адміністрації Одеської області, Служба у справах дітей Савранської районної державної адміністрації Одеської області про відібрання дітей, в якому просив відібрати дітей[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та призначити аліменти на утримання дітей. В обґрунтування позову зазначалось, що сім`я [PERSON] з 2017 по теперішній час перебуває на обліку сімей, які опинились в складних життєвих обставинах. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В червні 2020 року відповідачка почала вживати алкогольні напої, в її будинку почала збиратися компанія пияк, які розпивали спиртні напої та висловлювались брутальною лайкою. На засіданні виконкому сільської ради [PERSON] була попереджена про неприпустимість такого способу життя після чого остання дала слово, що більше такого не повториться. Однак, після цього 15.08.2020 та 13.09.2020 [PERSON] було скоєне намагання суїциду в присутності своїх дітей. Після всього скоєного відповідачка позитивних висновків для себе не зробила. Вона продовжувала зловживати алкогольними напоями, залишала дітей самих вдома після чого останні втікали з дому до сусідів. Діти ночували в чужих людей, оскільки вони залишались самі в холодній хаті та без їжі. Через залишення [PERSON] своїх дітей з [PERSON] 02.12.2020 за клопотанням фахівця з соціальної роботи було терміново скликано засідання виконкому сільської ради та прийняте рішення про відібрання дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Того ж дня, о 16 годині дітей було вилучено та передано до дитячого відділення Савранської районної лікарні. Сім`я [PERSON] власного житла не має та проживає у найманому будинку. Ухвалою Савранського районного суду від 19.05.2021 клопотання представника позивача Органу опіки та піклування Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області Бевзюк Олени Іванівни про залучення до участі у справі Органу опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області як правонаступника позивача Органу опіки та піклування Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області - задоволено. Залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області як правонаступника позивача - Органу опіки та піклування Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області. Залучено до участі у справі Центр соціальних служб Савранської селищної ради Одеської області та Службу у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області як правонаступників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Центру соціальних служб Савранської районної державної адміністрації Одеської області, Служби у справах дітей Савранської районної державної адміністрації Одеської області. Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачці за адресою, що вказана в довідці Савранської селищної ради Одеської області. За наданою суду інформацією Савранської селищної ради Одеської області відповідачка значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 33). Відповідно до довідок Укрпошти, які поверталися з поштовою кореспонденцією, [PERSON] поштову кореспонденцію не отримувала оскільки була відсутня за вказаними адресами. (а.с. 56, 63, 68). Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачки про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Відповідачка, яка повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи не надала, свою позицію не виклала, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористалась. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, зазначених в позовній заяві та висновку органу опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області, проти заочного розгляду не заперечувала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області, що повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 72) надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду не заперечувала. Представник третьої особи - Центру соціальних служб Савранської селищної ради Одеської області, що повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 71) в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. За заявою представника позивача суд ухвалив - розглядати справу в заочному порядку відповідно до статті 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с. 3-6). Відповідно до довідки Байбузівської сільської ради Одеської області № 612 від 07.12.2020 до складу сім`ї відповідачки входять діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 9). Згідно з рішенням виконавчого комітету Бакшанської сільської ради Одеської області від 02.12.2020 № 50 відібрано дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] (а.с. 28). З характеристики виданої Байбузівською сільською радою Савранського району Одеської області від 07.12.2020 вбачається, що [PERSON] не займається вихованням дітей, не дотримується належних соціально-побутових умов проживання дітей, зловживає алкоголем, у неї знижений батьківський потенціал, відсутня модель сім`ї та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] на території Байбузівської сільської ради характеризується негативно (а.с. 12). На підставі акту та висновку оцінки потреб сім`ї від 15.09.2020 (а.с. 16-23) у [PERSON] дуже низький батьківський потенціал, про здоров`я дітей мати не дбає. Діти стали свідками намагання вчинити суїцид матір`ю. Діти залишались самі вдома без нагляду через що тікали з дому. Відповідно до висновку від 24.02.2021, орган опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області вважає доцільним відібрання дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) від матері без позбавлення її батьківських прав (а.с. 57). З характеристики [PERSON] , наданої директором школи [PERSON] та класним керівником [PERSON] вбачається, що [PERSON] навчається в 2 класі Байбузівкого НВК. Дитина була залишена на другий рік навчання за заявою матері, оскільки не засвоїла програмний матеріал. Потрапивши в новий колектив [PERSON] виявив бажання навчатись, але не прикладав жодних зусиль аби навчитися читати та писати. Тому почалися конфлікти з однокласниками та учнями школи через невміння вести діалог та домовлятися, часто обманював та вживав нецензурні слова. Часто заважав дітям на уроках та відмовлявся виконувати завдання аргументуючи це тим, що він не вміє і йому ніхто не допомагає. [PERSON] відмовлявся залишатися після уроків у школі для допомоги йогу у навчанні обіцяючи зробити все вдома але не дотримувався слова. Під час дистанційного навчання [PERSON] не виконував жодних завдань. З 16.11.2020 дитина школу не відвідує. За словами матері він хворів. Умов для навчання вдома в дитини немає, шкільним приладдям дитина забезпечена частково. Мати з ним вдома майже не займалась. Часто завдання виконувала самостійно мати замість нього. [PERSON] має здібності до спорту, любить фізкультуру та фізично розвинений. У виховних заходах приймав участь із задоволенням (а.с.13). З характеристики [PERSON] , наданої директором школи [PERSON] вбачається, що в дитячий садок він прибув в червні 2017 року. Дитина дитячий садок відвідував не систематично з різними періодами пропусків. Хлопчик спокійний. Відповідно до свого віку вмів одягатись та роздягатись, слухняний, допитливий та самостійний. На заняттях був неактивний та рідко брав участь у виховних заходах. Обладнанням для занять був частково забезпечений. З однолітками спілкувався мало через малий словниковий запас слів, але до дітей був добрий та грався в гурті. Хлопчик добре знає кольори, числа та деякі букви відповідно до свого віку. Знав назви навколишнього середовища. За час відвідування дитячого садка мати не вчасно розраховувалася за відвідування. Дитина була не зовсім охайна та відповідно одягнута. На даний час дитина дитячий садок не відвідує за рішенням матері (а.с.14). З характеристики [PERSON] , наданої директором школи [PERSON] вбачається, що в дитячий садок дитину привели в травні 2019 року. За період відвідування хлопчик відвідував дитячий садок несистематично. Після смерті батька мати відмовилась від відвідування дитиною дитячого садка. Під час відвідування садочка дитина була спокійна, слухняна та некапризна. В іграх з дітьми дитина була доброзичлива але на заняттях неактивна. Хлопчик не брав участь у виховних заходах. На свій вік дитина погано розмовляла та мало спілкувалась з однолітками. Мати дитини не завжди дотримувалась вимог дитячого садка та розраховувалась із затримками. На заняттях дитина була забезпечена приладдям частково. На даний час дитина дитячого садочка не відвідує за рішенням матері (а.с.15). З наявних в матеріалах справи актів оцінки потреб сім`ї та актів результату візиту встановлені наступні обставини. [PERSON] пиячить. Бували випадки, коли вона не ночує вдома. [PERSON] боїться, коли він залишається сам дома. Крім того він був свідком скоєння суїциду. У [PERSON] відсутня модель сім`ї та потребує підтримки та лікування від алкоголізму. Санітарно-гігієнічні норми в будинку не дотримуються. В будинку брудно та холодно. Мати не приділяє належної уваги вихованню дітей. Крім того вона не реагує на вказівки соціального працівника. Нецензурно лається в присутності дітей та її поведінка є неадекватною. У [PERSON] часто бувають випадки конфліктів із сусідами та соціальними працівниками (а.с. 16-26) З клопотання адресованого голові Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області від соціального фахівця Левкович Т.В. вбачається, що 28.11.2020 діти [PERSON] були залишені в будинку [PERSON] з її донькою 2007 року народження. В будинку брудно та холодно. Діти голодні, брудно та неохайно вдягнені. Маленька [PERSON] була зовсім без колготок та мала холодні ручки та ніжки. В такому стані дітей виявила бабуся [PERSON] . Мати з`явилась до дітей лише 30.11.2020 ввечері (а.с.27). Представник позивача пояснила, що на даний час [PERSON] та [PERSON] знаходяться в Центрі соціально-психологічної реабілітації для дітей служби у справах дітей Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON] - знаходиться в Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини. [PERSON] знаходиться у своєї бабусі [PERSON] . З листа [PERSON] вбачається, що за період тимчасового перебування її онука [PERSON] в її родині, його мати [PERSON] його жодного разу не відвідувала. Телефонувала два рази і з телефонної розмови було зрозуміло, що [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Здоров`ям сина вона не цікавиться, а цікавилась чи він її пам`ятає та любить (а.с.66). За змістом частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На підставі частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. За змістом пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері, а саме те, що вона зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням дітей належними чином, проявляє низький інтерес до навчання дітей, не дбає повною мірою про здоров`я дітей, не дотримується належних соціально-побутових умов проживання дітей, відсутня модель сім`ї, діти стали свідками намагання вчинити суїцид матір`ю, а заходи впливу на її поведінку такі як неодноразові попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, профілактичні бесіди, перебування під соціальним супроводом з метою підвищення батьківського потенціалу, створення належних умов для проживання дітей результатів не дали, поведінка відповідачки є нестабільною, тому відібрання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав є достатнім заходом впливу на матір. Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] , у порушення вимог статті 150 СК України, належним чином не виконує покладені на неї Конституцією України обов`язки щодо виховання та розвитку малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає, що таке втручання держави в особисте життя відповідачки відповідає вимогам закону і має законну мету - захист інтересів дітей, їх емоційного здоров`я та моралі, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дітей, поведінка матері щодо якої свідчить про ризик неналежного їх виховання та виконання батьківських обов`язків, тому таке втручання є необхідним. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.п.15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини 3 статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали вихованню дітей, [PERSON] може звернутися до суду з позовом про повернення їй дітей. Разом з тим, як встановлено частиною 4 статті 170 СК України та частиною 4 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Так, в судовому засіданні представник позивача, Органу опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області зазначила, що розмір аліментів на утримання дітей має дорівнювати мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 статті 184 СК України гарантовано, що розмір аліментів, стягнутих на дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 191 СК України суд ухвалює про присудження аліментів від дня пред`явлення позову. Датою подання позову є 15 грудня 2020 року. З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також підлягають задоволенню. Отже, з відповідачки підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.12.2020 та до досягнення дітьми повноліття. В силу пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved