Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У серпні 2010 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2008 року за № 014/3181/150183/73 у розмірі 128 500,01 доларів США, що за курсом 7,925800, відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.04.2010 року № 417/153 становить 1018465грн. 38 коп., а також судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 1700 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказав, що 24 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3181/150183/73, предметом якого є надання позивачем відповідачу споживчого кредиту у сумі 112 245, 00 доларів США строком на 84 місяця по 24.06.2015 року зі сплатою за користування кредитом 13,8% річних та щомісячним погашенням кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 112 245, 00 доларів США, шляхом перерахування їх на поточний рахунок № 262001580373 відповідача, які надалі відповідач отримав готівкою на руки через касу позивача, що підтверджується заявою на видачу готівки від 24.06.2008 року № 0RP698847. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору часткове погашення кредиту та процентів за користування кредитом повинно здійснюватися боржником щомісячно рівними платежами в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором відповідач виконує не належним чином, а саме: не здійснює часткове погашення кредиту, а також не сплачує відсотки за фактичне користування кредитними коштами у строки та у розмірі, що визначені п. 5.1 кредитного договору, Графіком погашення кредиту. У зв'язку з чим, на адресу відповідача позивачем були направлені вимоги про виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 29.10.2009 року за № 20-10/2239 та від 12.03.2010 року за № 20-10/822, що підтверджується реєстром поштових відправлень і які до теперішнього часу відповідачем не виконані. Відповідно до п. 14.3 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеному у кредитному договорі. 23.04.2010 року позивач, в порядку ст. 31 ЦПК України уточнив свої позовні вимоги, якими просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2008 року за № 014/3181/150183/73 у розмірі 128 500,01 доларів США, що за курсом 7,925800, відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.04.2010 року № 417/153 становить 1018465грн. 38 коп., а також судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 1700 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн. 00 коп. В обґрунтування позову додатково вказав, що в забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором позивачем було укладено з [PERSON] договір поруки № 15521/3181/305653 від 24 червня 2008 року, згідно п. 2.2 якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням відповідача - 1, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань. Також, п. 3.1 договору поруки передбачено, що сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за невиконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. У зв'язку з чим, на адресу відповідача -1 позивачем були направлені вимоги про виконання грошового зобов'язання за кредитним договором від 29.10.2009 року за № 20-10/2239 та від 12.03.2010 року за № 20-10/822, що підтверджується реєстром поштових відправлень та на адресу відповідача - 2 позивачем направлено претензію - вимогу щодо погашення заборгованості від 30.06.2010 року за вих. № 136-30/500, що підтверджується реєстром поштових відправлень, але до теперішнього часу залишені відповідачами без виконання. 23.01.2013 року позивач уточнив свої позовні вимоги, якими просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2008 року за № 014/3181/150183/73 у розмірі 4577833 грн. 85 коп., де: 935795 грн. 58 коп. - заборгованість по кредиту; 383681 грн. 18 коп. - заборгованість по відсоткам; 3 258357 грн. 08 коп. - нарахована пеня за прострочку кредиту та відсотків, а також стягнути солідарно з відповідачів на його користь судовий збір у розмірі 3441 грн. 00 коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн. 00 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав до канцелярії суду заяву з проханням розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судовому зсіданні 13.03.2013 року представник позивача Графченко І.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що уточнена позовна заява ґрунтується на розрахунку суми позову станом на 16.11.2012 року. У даному розрахунку було враховано тіло кредиту. З 16.11.2012 року відповідачами жодних проплат не проводили, у зв'язку з чим збільшилися відсотки та пеня за кожен день прострочення. Із заперечень на позовну заяву, від 20.10.2010 року вбачається, що позивач вважає, що відповідач [PERSON] свідомо перекручує зміст чинного законодавства України , а тому зловживає правами з метою уникнути відповідальності за неналежне виконання зобов'язання за кредитним договором. Також, позивач вказав,що генеральна ліцензія видається комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку, на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Відповідно до п.5.3 глави 5 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ 17 липня 2001 року № 275, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року № 730/5921 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій. Також, відповідно до підпункту в) пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» потребує наявність індивідуальної ліцензії Національного Банку України надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На наданий час законодавством України меж щодо термінів та сум на надання та одержання кредитів в іноземній валюті не встановлено. Тому не потребують індивідуальної ліцензії Національного Банку України операції з надання та одержання кредитів іноземній валюті у банку, яка має письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями. На дату укладання кредитного договору з відповідачем позивач мав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями у вигляді залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Відповідно до п.1.5 глави 1 Положення про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ 14 жовтня 2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за № 1429/10028 використання іноземної валюти як засоби платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Тому не потребують індивідуальної ліцензії Національного Банку України операції використання іноземної валюти на території України як засобу платежу при погашенні кредитів в іноземній валюті банку, який має письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями. У судове засіданні відповідачі не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У судове засідання представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні 15.11.2012 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що дійсно між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, предметом якого було надання цільового кредиту на придбання транспортного засобу у сумі 112245 доларів США строком на 84 місяці з 24.06.2008 року по 24.06.2015 року зі сплатою за користування кредитом 13,8% річних у доларах США та щомісячними погашення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту також у доларах США. Вважає, що здійснення [PERSON]- резидентом України акту купівлі-продажу транспортного засобу за іноземну валюту з резидентом України без індивідуальної ліцензії НБУ, який не мав ані [PERSON], як покупець, ані продавець - автосалон, було порушенням підпункту «Г» пункту 4 статті 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Позивач не отримував дозволу в НБУ на право здійснення операцій у іноземній валюті. Таким чином, позивач, як агент валютного контролю, не мав права за законом надавати [PERSON] кредит в іноземній валюті, для використання його для розрахунків між резидентом України на території України без індивідуальної ліцензії НБУ. Крім того, зазначив, що грошовою одиницею в Україні є гривня. Також, вказав, що спірним договором порушені права відповідача [PERSON], бо через коливання курсу долара США до національної валюти України відповідач вимушений сплачувати значно більшу суму у гривнях, ніж фактично отримав від Банку, та більші суми процентів в гривнях ніж це фактично передбачено договором. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до нової редакції Статуту Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», погодженого Національним банком України 04.11.2009 року та зареєстрованого Печерською районною державною адміністрацією у м. Києві 05.11.2009 року, найменування Банку з Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» змінено на публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до п.1.3 Статуту Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2008 року [PERSON] звернувся до Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з заявою - анкетою на отримання кредиту під заставу. 24 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3181/150183/73, відповідно до п.1.1 якого, Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується отримати кредит, використовувати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти з використання Кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки. Кредит надається Позичальнику за програмою кредитування «Авто в кредит» за наступних умовах: сума кредиту складає 112245 доларів США. Кошти надаються на придбання транспортного засобу. Дата остаточного погашення кредиту - 24.06.2015 рік. Кредит надається строком на 84 місяці. Процентна ставка складає 13,8% річних. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту за фактичний строк користування кредитом. Включаючи день надання, виходячи з фактичної кількості днів у місці та році. Згідно п.5.3 кредитного договору, Позичальник зобов'язується здійснити погашення Кредиту рівними щомісячними платежами відповідно до Графіку погашення кредиту та інших платежів, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту. Пунктом 5.5 кредитного договору передбачено, що у разі відсутності або недостатності у Позичальника коштів в національній валюті для повернення кредиту, сплати процентів за його користування, комісій та інших платежів, передбачених цим договором. Позичальник, надає Кредитору право списання коштів в інших валютах з будь-яких рахунків Позичальника на розсуд Кредитора, а також, доручає Кредитору здійснити купівлю/продаж/обмін списання коштів з метою отримання необхідної валюти, у тому числі на міжбанківському валютному ринку України (списання здійснюється Кредитором в розмірі, еквівалентному сумі зобов'язань Позичальника за цим договором з врахуванням витрат, пов'язаною з купівлею/продажем/обміном іноземної валюти) та направити кошти на виконання грошових зобов'язань Позичальника за цим договором або на поточний рахунок Позичальника. Відповідно до п. 5.11 кредитного договору, комісії, пені та штрафи розраховуються в валюті кредиту. Сплата комісії, пені та штрафів на користь кредитора здійснюється Позичальником в національній валюті України (для кредиторів в іноземній валюті розмір комісії визначається по офіційному курсу НБУ на день сплати. Сплата комісії, пені та штрафів на користь кредитора здійснюється Позичальником в валюті кредиту (для кредитів в іноземній валюті). Згідно п. 14.2 кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх обов'язків Кредитор має право вимагати дострокового виконання грошових зобов'язань. Пунктом 14.3 кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань Позичальник сплачує Кредитору пеню у розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. У додатку № 1 до кредитного договору № 014/3181/150183/73 від 24 червня 2008 року зазначено умови видачі кредиту, які були підписані [PERSON] 18 травня 2009 року між сторонами кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1. Відповідно до якої строк кредиту збільшився на 11 місяців. Дата остаточного погашення кредиту - 24 травня 2016 року. Станом на дату укладання цієї угоди фактична заборгованість Позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 107988,26 доларів США (п.2.1 додаткової угоди). Станом на дату укладання цієї угоди заборгованість Позичальника за кредитним договором. № 014/3181/150183/73 строк сплати якої настав, складає 11690, 44 доларів США, у тому числі: 4199,63 доларів США - заборгованість з погашення сум кредиту; 7491,81 доларів США - заборгованість з погашення процентів (п..2.2 додаткової угоди). Тимчасово на період з 24 травня 2009 року по 24 квітня 2010 року сторони домовилися про кредитні канікули. Під час кредитних канікул сукупна заборгованість становить 16128,58 доларів США. Також, п.3.1.1 додаткової угоди № 1 передбачено, що протягом кредитних канікул Позичальник зобов'язується сплатити 74,60% сукупної заборгованості з процентами, про що було складено графік погашення кредиту та інших платежів. 12 травня 2008 року [PERSON] звернувся до Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з заявою - анкетою поручителя для кредиту під заставу. В якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язання за кредитним договором 24 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки № 15521/3181/305653, згідно п. 2.2 якого, Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням Боржника, а саме: повернути кредит в розмірі 112245 доларів США, сплатити проценти за його користування. Комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі та строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати умови кредитного договору в повному обсязі. Відповідно до 4.1 договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих зобов'язань по кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Додатковою угодою № 1 до кредитного договору строк дії кредиту збільшився на одинадцять місяців та дата остаточного погашення кредиту - 24 травня 2016 року. Відповідач [PERSON] надала згоду на зміну умов кредитного договору відповідно до вищевикладеної додаткової угоди та підтвердила свої зобов'язання Поручителя відповідно до договору поруки № 15521/3181/305653 від 24 червня 2008 року та забезпечила виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором № 014/3181/150183/73 від 24.06.2008 із врахуванням внесених змін, про що засвідчила 18 травня 2009 року своїм підписом у додатковій угоді. Таким чином, [PERSON] дала згоду на зміну основного зобов'язання. Пунктом 5.1 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання зобов'язання в повному обсязі. Судом встановлено, що спір виник щодо дострокового погашення кредиту, а тому ч. 4 ст. 559 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується. Таким чином, договір поруки не може вважатися припиненим. До теперішнього часу відповідачі не виконали свої зобов'язання стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків і станом на 16.11.2012 року виникла заборгованість за кредитним договором № 014/3181/150183/73 від 24 червня 2008 року у розмірі 4577833 грн. 85 коп., де: 935795 грн. 58 коп. - заборгованість по кредиту; 383681 грн. 18 коп. - заборгованість по відсоткам; 3 258357 грн. 08 коп. - нарахована пеня за прострочку кредиту та відсотків. 24 січня 2014 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав суду клопотання про зменшення розміру неустойки, що значно перевищує розмір збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, майновий та матеріальний стан відповідачів, вважає, що розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором повинно зменшити з 3 258357 грн. 08 коп. до 100 000 грн. 00 коп. Доводи представника відповідача [PERSON] про незаконне надання кредитного договору в іноземній валюті, оскільки банк не мав індивідуальної ліцензії, судом до уваги не береться з наступних підстав. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Національний банк України 27 березня 1992 року надав Відкритому акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» банківську ліцензію № 10 на право здійснювати банківські операції (т. 1а.с.149). 11 жовтня 2006 року Національний Банк України надав Відкритому акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» банківську ліцензію № 10-4 (т.1 а.с.150). Згідно переліку додатку до дозволу № 10-4 від 11 жовтня 2006 року Відкритому акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» надано право на проведення операцій з валютними цінностями, зокрема введення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті. Що стосується стверджень представника відповідача про видачу позивачем кредиту в іноземній валюті, то відповідно до ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Крім того, пунктом 10 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/3181/150183/73 від 24 червня 2008 року у розмірі 1419476 грн. 76 коп., де: 935795 грн. 58 коп. - заборгованість по кредиту; 383681 грн. 18 коп. - заборгованість по відсоткам; 100000 грн. 00 коп. - нарахована пеня за прострочку кредиту та відсотків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3 411 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. 00 коп. Тому, з [PERSON], [PERSON] повинно бути стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі по 1 720 грн. 50 коп. з кожного, а також витрати пов'язані з інформаційно-технічним розглядом справи по 60 грн. 00 коп. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial