Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма Берегиня", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гречани", управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, [PERSON] про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що [PERSON], відповідно до договорів дарування № 019842, № 019747, № 019588, № 019953 та № 019716, є власником майнових паїв колишнього радгоспу ім. Щорса, правонаступником якого є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гречани". Позивач з метою реалізації свого права 30 квітня 2016 року звернувся до СТОВ "Агрофірма "Гречани" з вимогою про виділення майна в натурі. СТОВ "Агрофірма "Гречани" повідомило про те, що колективне майно "Агрофірма "Гречани" було незаконно присвоєно приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма Берегиня». Так, у травні 2002 року все майно за договором перейшло до приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма Берегиня" на основі договору викупу майна. Даний договір від імені учасників підписала [PERSON] СТОВ "Агрофірма "Гречани" не може виконати вимогу про виділ майна в натурі, оскільки відповідно до інформаційної довідки від 20.04.2016 р. усе майно належить приватному сільськогосподарському підприємству "Агрофірма Берегиня" і тому вважає, що вищевказаний договір укладено з порушенням вимог Цивільного кодексу України, а тому він є таким, що підлягає визнанню недійсним з таких підстав. Згідно п. 6 п. 28. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. До окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК (435-15). Позивач посилається на те, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до оспорюваного договору викупу майна з оплатою продукції та послугами від 28.05.2002 р. [PERSON] від імені трудового колективу передала у власність ПСП «Агрофірма «Берегиня» без згоди учасників - КСП «Гречани». Враховуюче вищевказане, даний договір підлягає визнанню недійсним з підстав порушення ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. [PERSON] посилається на те, що з метою повного відновлення права та реалізації права власника свідоцтв на майнові паї необхідним є скасування державної реєстрації рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно зі ст. 26 означеного закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Позивач просить визнати недійсним договір викупу майна з оплатою продукції та послугами від 28.05.2002 року, укладений між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Берегиня». Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер: 8624778 від 04.12.2013 року; Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер: 8332410 від 26.11.2013 року; Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер: 2210402 від 13.05.2013 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник приватного сільськогосподарського підприємства " Агрофірма Берегиня" - [PERSON] позов не визнав, вказав що даний позов є безпідставним, необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гречани"- [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] позов визнав, просив його задовольнити. Представник відповідача - Хмельницької районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заслухавши думку представника позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до наказу Мінагрополітики України № 62 від 14.03.2001р. «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» документом, що посвідчує право власності на майнові паї, є свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат). Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно зі списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. Виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення права власності на зазначене майно в установленому порядку. Згідно із ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до ст. 58 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Згідно із ст. 62 Цивільного кодексу Української РСР угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що грунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють. Повноваження можуть також випливати з обстановки, в якій діє представник (продавець в роздрібній торгівлі, касир тощо). Представник не може укладати угоди від імені особи, яку він представляє, ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є. Не допускається укладення через представника угоди, яка за своїм характером може бути укладена лише особисто, а так само інших угод, зазначених у законі. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до договорів дарування № 019842, № 019747, № 019588, № 019953 та № 019716 є власником майнових паїв колишнього радгоспу ім. Щорса, правонаступником якого є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гречани". Позивач 30 квітня 2016 року звернувся до СТОВ "Агрофірма "Гречани" з вимогою про виділення майна в натурі. СТОВ "Агрофірма "Гречани" повідомило про те, що колективне майно "Агрофірма "Гречани" було передано у травні 2002 року приватному сільськогосподарському підприємству "Берегиня "на основі договору викупу майна. Даний договір від імені учасників підписала [PERSON] Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених прав та вплив на порушника. Звертаючись до суду із позовом про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації речових прав, позивач не надав суд належних та допустимих доказів щодо порушення його прав та інтересів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для задоволенню позову [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed