Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 квітня 2007 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Самара" був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив позичальнику невідновлювану відкличну кредитну лінію на строк з 28 квітня 2007 року по 26 грудня 2008 року, з лімітом: 210000 грн. з квітня по листопад 2007 року, 185000 грн. на грудень 2007 року, 160000 на період з січня по вересень 2008 року, 135000 грн. на жовтень 2008 року, 110000 грн. на листопад 2007 року, 60000 грн. на період з 01 грудня 2008 року по 26 грудня 2008 року, 0 грн. на 27 грудня 2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних в межах встановленого терміну кредитування та в розмірі 19% річних за користування понад встановлений термін кредитування. За підсумками всіх транзакцій позичальнику надано кредит на суму 210000 грн., які позичальник зобов'язався повернути відповідно до зазначеного графіку зменшення ліміту кредитування, а проценти сплачувати один раз на місяць. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком, позичальником та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання боржником свої зобовязань у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим позивач вперше звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 17 лютого 2009 року про стягнення боргу, рішенням суду було стягнуто з поручителя заборгованість за тілом кредиту у сумі 160000 грн. та 9116,19 грн. відсотків; за рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2011 року з позичальника було стягнено заборгованість за тілом кредиту у сумі 160000 грн. та 40059,25 грн. за відсотками. Після ухвалення рішень суду заборгованість не було погашено своєчасно та у повному обсязі і утворилася заборгованість за відсотками та пенею. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 176115,96 грн., та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву , згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку пропуском строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком "Укргазбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Самара" був укладений кредитний договір №18/07, відповідно до якого банк відкрив позичальнику невідновлювану відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 210000 грн.на строк з 28 квітня 2007 року по 26 грудня 2008 року, з наступним графіком зменшення ліміту: 210000 грн. з квітня по листопад 2007 року, 185000 грн. на грудень 2007 року, 160000 на період з січня по вересень 2008 року, 135000 грн. на жовтень 2008 року, 110000 грн. на листопад 2007 року, 60000 грн. на період з 01 грудня 2008 року по 26 грудня 2008 року, 0 грн. на 27 грудня 2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних в межах встановленого терміну кредитування та в розмірі 19% річних за користування понад встановлений термін кредитування. Позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти відповідно до зазначеного графіку зменшення ліміту кредитування, а проценти сплачувати один раз на місяць /а.с.4-8/. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком, позичальником та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання боржником свої зобовязань у тому ж обсязі, що і боржник /а.с.12-13/. В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків. Вказані обставини встановлені судовими рішенням у цивільній та господарських справах, тому у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. 17 лютого 2009 року позивач звернувся з позовом до позичальника, відповідача, а також майнових поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором №18/07 від 28 квітня 2007 року. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року у справі 2-317/12 позов банку було задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Провадження відносно позичальника було закрито у зв'язку з підсудністю спору господарському суду. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2011 року з ТОВ "Агро-Самара" було стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором /а.с.14-15/. Як зазначає позивач, за рішенням суду з відповідача [PERSON] було стягнуто заборгованість, яка утворилася станом на 29 квітня 2009 року. У зв'язку з тим, що залишається непогашеною заборгованість по тілу кредиту у сумі 160000 грн., станом на 10 березня 2016 року утворилася заборгованість за відсотками у сумі 160232,17 грн. та пеня за несплату процентів у сумі 15883,79 грн. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 553, 554 Цивільного кодексу України та пунктів 1.2-1.3 договору поруки від 28 квітня 2007 року, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник i поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що i боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Статтею 259 ЦК визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як встановлено п.3.3 договору поруки, сторони домовилися про те, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. Договір про збільшення строку позовної давності за іншими вимогами, у тому числі за вимогами про стягнення відсотків, сторонами не укладався. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, позивач звернувся вперше з позовом до відповідача з позовом 17 лютого 2009 року, а до позичальника 10 грудня 2010 року, у зв'язку з чим було перервано строк позовної давності та перебіг строку позовної давності почався заново. Доводи позивача про те, що перебіг строку позовної давності переривався вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, а саме - сплатою частини заборгованості, суд не приймає, оскільки таке погашення здійснювалося не поручителем, а позичальником, що підтверджується копією заяви на переказ готівки. Отже, відповідачем не вчинялися дії, що свідчать про визнання боргу. Згідно наданої позивачем копії заяви на переказ готівки від 19.12.2013р. платником є поручитель, а отримувачем ТОВ «Агро-Самара», а не позивач. Отже, на думку суду, посилання на кредитний договір у призначенні платежу у заявці не може свідчити про те, що поручителем здійснювалися дії по сплаті коштів на корить позивача. Крім того, зі змісту тексту графи «Призначення платежу» неможливо встановити щодо яких прострочених відсотків йдеться мова: щодо тих, які були стягнуті за рішенням суду чи поточної заборгованості, що також унеможливлює встановлення факту того, що поручитель здійснював дії про визнання нового боргу, а не виконував дії направлені на виконання рішення суду. Із зазначеною позовною заяву позивач звернувся до суду 26 квітня 2016 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності та річного строку, обумовленого сторонами щодо вимог про стягнення неустойки. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право Банку на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском Банком строку позовної давності, тому суд приходить до висновку про відмову з задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed