Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

У червні 2020 року позивач АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 29 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір № GP-5329270 на отримання кредиту в сумі 22880 грн. Позивач за договором надав відповідачу обумовлену суму кредиту, а відповідач зобов`язання за вищевказаним кредитним договором щодо повернення кредиту належним чином не виконав. В зв`язку з зазначеним у відповідача утворилася заборгованість в сумі 62943,17 грн, з яких: 20372,66 грн заборгованість за тілом кредиту; 5802,58 грн заборгованість за процентами; 25327,92 грн заборгованість за комісією, 11440,01 грн штрафні санкції, яку позивач просить стягнути з відповідача. 02.07.2020 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. Відповідач 22.07.2020 року надав до суду відзив, в якому, повністю заперечуючи проти позову, послався, зокрема, на те, що заборгованість за вищевказаним кредитним договором стягується з нього на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. за №1723 від 26.03.2018 року, а тому, на думку відповідача, стягнення вказаної заборгованості за рішенням суду призведе до подвійної відповідальності. Також відповідач зазначив, що у даному виконавчому написі не була предметом стягнення лише сума штрафних санкцій 11440,01 грн, до яких просить застосувати спеціальну позовну давність в один рік, відповідно до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України. 20.10.2020 року на запит суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи виписки по особовому рахунку відповідача про стягнуті кошти за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 26.03.2018 року №1723 з [PERSON] на користь позивача 2008,09 грн. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.. ст.. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені закономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що на підставі пропозиції укласти договір (оферта), ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідач вступили в договірні відносини, шляхом укладання кредитного договору № GP-5329270 від 29 жовтня 2013 року. Відповідач отримав кредит в сумі 22880 грн, строком на 48 місяців, зі сплатою 15,00 річних відсотків та 2,70 % комісії за обслуговування кредиту. Згоду на вказану суму кредиту та умови кредитування відповідач підтвердив, про що засвідчив підписом. Факт надання коштів підтверджується відповідними платіжними документами (меморіальним ордером №14934633 від 29 жовтня 2013 року). Крім того, не оспорюється і відповідачем як факт укладення договору на відповідним умовах, так і факт отримання коштів. Згідно Статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк» затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів (протокол № 82 від 12.09.2019 року), (надалі Статут), АТ є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (назву товариства змінено на АТ «Перший Український Міжнародний Банк») за рішенням Загальних зборів акціонерів банку (протокол № 79 від 26 квітня 2018 року), та є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (пункт 1.1.Статуту) Відтак АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № GP-5329270 від 29 жовтня 2013 року. Як вбачається з довідки про стан та історію заборгованості, виписки по особовому рахунку, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував. Заборгованість за кредитним договором GP-5329270 від 29 жовтня 2013 року за тілом кредиту становить 20372,66 грн, комісія - 25327,92 грн. Дана заборгованість витікає з умов кредитного договору укладеного між сторонами по справі, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростована відповідачем. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 5802,77 грн, то суд вважає необхідним вказати наступне. Згідно ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Як встановлено судом вище, сторонами обумовлено строк кредитування до 29 жовтня 2017 року, а отже після вказаної дати позивач не вправі був нараховувати відсотки на користування кредитом. Таким чином позивачем неправомірно нараховано в якості відсотків після 29 жовтня 2017 року 9, 60 грн. Відповідно, вказану суму слід відняти від 5802, 77 грн та визначити розмір відсотків як 5793,17 грн. Поряд з цим, вирішуючи питання про те, який сукупний розмір заборгованості слід стягнути з відповідача, суд бере до уваги наступне. Встановлено, що 26 березня 2018 року за заявою позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1723, згідно якого звернуто стягнення з [PERSON] на користь позивача по кредитному договору GP-5329270 від 29 жовтня 2013 року, за період з 12 березня 2017 року по 12 березня 2018 року. Сума заборгованості складає 53503,17 грн. 17 грудня 2018 року приватним виконавцем Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження №57928431 за виконавчим написом, в межах якого 02 січня 2019 року приватний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до виписки наданої позивачем на запит суду по особовому рахунку відповідача, за вищевказаним виконавчим написом приватного нотаріуса від 26 березня 2018 року №1723 з [PERSON] на користь позивача стягнуто 2008,09 грн. Стягнення проводилось в період часу з 14 лютого 2019 року по 05 квітня 2019 року Згідно постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з`ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Таким чином, оскільки судом встановлено, що на підставі виконавчого напису з відповідача стягнуто 2008,09 грн та з 5 квітня 2019 року таке стягнення не продовжувалося, із суми заборгованості за кредитом (тіла, комісії та відсотків) слід вирахувати суму, яка стягнута на підставі виконавчого напису. Наявність невиконаного виконавчого напису нотаріуса не свідчить про відсутність права позивача звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. В такому випадку на суд лише покладається обовязок перевірити стан виконання напису та врахувати такі обставини при прийняття рішення, не допустивши подвійне стягнення однієї і тієїж заборговастності. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 49485,66 грн. Щодо вимог позивача про стягнення штрафних санкцій в сумі 11440,01 грн, суд зазначає наступне. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № GP-5329270 від 29 жовтня 2013 року, посилається на п. 6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, проте останні позивачем суду не надані, дані про те, що відповідач їх підписував в матеріалах справи немає. При цьому, в підписаних сторонами анкеті та пропозиції укласти договір (оферти) відсутні умови щодо розміру та порядку нарахування штрафних санкцій. Ураховуючи наведене, позовні вимоги банку про стягнення штрафних санкцій у розмірі 11440,01 грн є безпідставними. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першою статті 141 ЦПК України, згідно до Закону України «Про судовий збір», пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial