Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

[PERSON] 28.12.2015 року, а 15.04.2016 року - [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом про визнання договору на поставку електричної енергії припиненим, зобов'язання укласти договір на поставку електроенергії. Свої вимоги мотивували тим, що вони є користувачами будинку [ADDRESS] Вони проживають у даному будинку однією сім'єю у складі: [PERSON], 1955 року народження, [PERSON], 1955 року народження, [PERSON], 1987 року народження, [PERSON], 2007 року народження. [PERSON] при цьому був споживачем послуг енергопостачання за зазначеною адресою раніше: у 2002, 2006 і 2008 роках між ним та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК «Дніпрообленерго» (ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго») укладалися письмові договори на постачання електричної енергії. 06.08.2014 року приблизно о 14.00 год. відповідач без попередження припинив подачу електричної енергії до будинку, в якому проживають позивачі. У подальшому позивачам стало відомо, що дане відключення сталося на підставі заяви власника будинку, в якому вони проживають - [PERSON] - від 24.07.2014 року. Перед цим, 15.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» було укладено договір на поставку електроенергії № 1402007. Не погодившись з даними діями відповідачів, [PERSON] у березні 2015 року звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року у позові [PERSON] було відмовлено з тих мотивів, що він не є членом сім'ї [PERSON] та не має права користування будинком [ADDRESS] Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року дані мотиви рішення суду першої інстанції були визнані необґрунтованими, рішення в цій частині було змінено. Відмовляючи у позові про усунення перешкод у користуванні будинком, суд звернув увагу на те, що позивач обрав не той спосіб захисту свого права користування будинком [ADDRESS] Зокрема, суд прийшов до висновків про те, що [PERSON] не оспорював договір на поставку електричної енергії, укладений між [PERSON] та ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» та не звертався до останнього за укладенням нового договору на поставку електричної енергії. 26.11.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» із заявою про укладення договору на поставку електричної енергії. Листом від 04.12.2015 року № 39246/1700 ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» відмовило йому такому укладенні, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] існує договір на поставку електричної енергії від 15.05.2014 року № 142007, переукладення договору здійснюється лише за фактом зміни власника житлового приміщення та для укладення договору [PERSON] потрібно надати документ, що підтверджує його право власності на спірний будинок. 15.12.2015 року [PERSON] повторно звернувся до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» із заявою про укладення нового договору на поставку електричної енергії і відновлення енергопостачання без документу, що підтверджує право власності, яку ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» отримало 16.12.2015 року. Відповіді на цю заяву [PERSON] не отримав. З аналогічними заявами до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» зверталися також і [PERSON] та [PERSON], на що їм також було відмовлено. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] подав заяву про остаточне припинення подачі електричної енергії до будинку, де проживають позивачі, а вони є його законними користувачами, позивачі, з посиланням на норми матеріального і процесуального права, просили суд позов задовольнити. У судове засідання 02.08.2016 року позивачі та їх представник [PERSON] не з'явилися, від них надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] про дні та час слухання справи повідомлявся належним чином неодноразово (а. с. 65, 68), але до суду жодного разу не зявлявся, заперечень проти позову не подавав, причини його неявки суду невідомі. Представник відповідача ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» у судове засідання 02.08.2016 року не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. 25.07.2016 року подав до суду заяву про відкладення слухання справи на інший час у зв'язку з його відпусткою. Представник третьої особи у судове засідання 02.08.2016 року не з'явився, від нього надійшли заяви про слухання справи за його відсутності. Просив справу вирішити на розсуд суду. З огляду на те, що відповідачі неодноразово не з'являються до судових засідань, про день та час яких були повідомлені належним чином, а позивачі та їх представник у своїх заявах не заперечували проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути її у порядку ст. 224 ЦПК України. Розглянувши заяви сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.10.1995 р. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 53-54) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] користуються житловим будинком [ADDRESS], зареєстровані у ньому та проживають однією сім'єю (а. с. 5, 25). 06.08.2014 року приблизно о 14-00 год. відповідач без попередження припинив подачу електричної енергії до будинку, в якому проживають позивачі. Дане відключення сталося на підставі заяви власника будинку, в якому вони проживають - [PERSON] - від 24.07.2014 року. Перед цим, 15.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» було укладено договір на поставку електроенергії № 1402007 (а. с. 55-60). Не погодившись з даними діями відповідачів, [PERSON] у березні 2015 року звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року у позові [PERSON] було відмовлено з тих мотивів, що він не є членом сім'ї [PERSON] та не має права користування будинком [ADDRESS] Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у позові було змінено. (а.с. 7-12) Відмовляючи у позові про усунення перешкод у користуванні будинком, суд звернув увагу на те, що позивач обрав не той спосіб захисту свого права користування будинком [ADDRESS] Зокрема, суд прийшов до висновків про те, що [PERSON] не оспорював договір на поставку електричної енергії, укладений між [PERSON] та ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» та не звертався до останнього за укладенням нового договору на поставку електричної енергії (а. с. 7 - 12). Листом від 04.12.2015 року № 39246/1700 ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» відмовило йому такому укладенні, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] існує договір на поставку електричної енергії від 15.05.2014 року № 142007, переукладення договору здійснюється лише за фактом зміни власника житлового приміщення та для укладення договору [PERSON] потрібно надати документ, що підтверджує його право власності на спірний будинок. (а.с. 14-18) 15.12.2015 року [PERSON] повторно звернувся до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» із заявою про укладення нового договору на поставку електричної енергії і відновлення енергопостачання без документу, що підтверджує право власності, яку ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» отримало 16.12.2015 року. Відповіді на цю заяву [PERSON] не отримав. (а.с. 17-18, 33-34) З аналогічними заявами до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» зверталися також і [PERSON] та [PERSON], на що їм також було відмовлено (а. с. 47 - 52). Згідно п. 6 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше, ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору. З огляду на дану норму матеріального права, суд погоджується з доводами позивачів про те, що відповідач [PERSON], подавши заяву про припинення енергопостачання будинку (а.с. 60), яким користуються позивачі, шляхом відключення кабелю від опори енергопостачання, фактично припинив дію укладеного ним договору від 15.05.2014 року № 142007, але заяви про його розірвання не надав. При таких обставинах суд знаходить обґрунтованими вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання спірного договору на поставки електричної енергії припиненим, оскільки він фактично і був припинений згідно заяви [PERSON] від 24.07.2014 року. Згідно п. 7 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об'єкт споживача до електропостачання. Судом встановлено, що позивачі є наймачами будинку, оскільки постійно проживають за цією адресою (а.с. 25), неодноразово зверталися до відповідача - ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» з метою укладання нового договору на поставку електроенергії та поновлення енергопостачання будинку (а.с. 29-30, 33-34, 47-48). Проте, у вчиненні цих дій їм було відмовлено. (а.с. 31, 48, 51) Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про зобов'язання укласти новий договір енергопостачання, право на який має кожен із позивачів, але при вирішенні питання, з ким саме з них слід зобов'язати укласти такий договір, виходить з наступного. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 3, ч. 2 ст. 9, ч. 3 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої Резолюцією Генеральної Ассамблеї Організації об'єднаних націй № 50/155 від 21 грудня 1995 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Україна ратифікувала дану Конвенцію Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 - ХІІ і с тих же пір вона стала частиною національного законодавства України. Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини кожна дитина наділяється правом на те, щоб її "найкращі інтереси" оцінювалися і приймалися до уваги в якості першочергових міркувань при прийнятті по відношенню до неї будь - яких дій чи рішень. Концепція забезпечення "якнайкращих інтересів" дитина закріплена у ряді міжнародних договорів і детально розкрита у Зауваженні загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на звернення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів» Комітету ООН з прав дитини. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини - один зі спеціальних принципів міжнародно - правового регулювання захисту прав дітей. Нормативний зміст зазначеного принципу полягає у праві дитини на те, щоб здійснення державою, приватними особами будь - яких дій (бездіяльності) по відношенню до дитини здійснювалося у її інтересах Діти, зокрема, мають право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку (ст. 27 Зауважень). Крім того, принцип «якнайкращого забезпечення інтересів дитини» знаходить своє відображення і у практиці Європейського Суду з прав людини: справи "Сахін проти ФРН" (Sahin v. Germany); "Зоммерфельд проти ФРН" (Sommerfeld v. Germany); "Ассенов та інші против Болгарії" (Assenov and Others v. Bulgaria); «Агеєви проти Россії» (Ageyevy vs. Russia. Application); "Хазе та інші проти ФРН " (Haase and Others v. Germany); "Хоффманн проти Австрії" (Hoffmann v. Austria); "Олссон проти Швеції" (Olsson v. Sweden); "Дахлаб проти Швейцарії" (Dahlab v. Switzerland); Мерже и Крос проти Франції" (Merger and Cros v. France) і т.п. При таких обставинах суд, з огляду на забезпечення якнайкращих інтересів дитини, - [PERSON], 2007 року народження, - вважає за необхідне зобов'язати ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» укласти договір на поставку електричної енергії саме з її законним представником - матір'ю [PERSON].(а.с. 71) При цьому суд не може взяти до уваги акт обстеження житлово - побутових умов від 17.03.2016 року, що був складений за результатом огляду будинку позивачів (а. с. 70), оскільки малолітня [PERSON], 2007 року народження, проживає разом із своєю матір'ю, але не має змоги мешкати в будинку лише з мотивів відсутності електричної енергії в ньому, що робить неможливим її нормальне навчання та розвиток. В той же час, будинок [ADDRESS] - єдине житло, яким має законне право користування малолітня [PERSON], 2007 року народження, яка повинна проживати разом із матір'ю [PERSON], іншого житла в них немає. При таких обставинах суд приходить до висновку, що відключення від електричної енергії спірного будинку тягне за собою порушення інтересів малолітньої дитини, а тому позов саме [PERSON] в частині зобов'язання укласти договір на поставку електричної енергії підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати у справі у відповідності до задоволеної частини позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial