Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Акціонерне Товариство "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № GP-4564581 від 28.05.2013 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" зазначає , що 28.05.2013 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» був укладений кредитний договір № GP-4564581 на отримання кредиту у сумі 49999,66 грн. 19.07.2016 року акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» припинив свою діяльність шляхом приєднання до акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк». Посилаючись на ст. 526, 549, 629, 1050 ЦК України, позивач просить суд задовольнити позов, оскільки [PERSON] порушив зобов`язання по поверненню кредиту та просить суд станом на 28.05.2020 року стягнути з [PERSON] 69\~498,64 грн., з яких: - 19518.57 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 1298,61 грн. заборгованість по процентам; - 23681, 66 грн. заборгованість по комісії; - 24\~999,8 грн. штрафні санкції. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 12 серпня 2020 року провадження по справі відкрито. \~ \~ \~ \~В ході розгляду справи відповідачем [PERSON] була подана заява до якої додав рішення судів, які стосуються кредитного договору № GP-4564581, докази які стосуються сплати грошових коштів по вказаному кредитному договору. В обґрунтування якої зазначив, що кінцевим терміном повернення коштів по спірному кредитному договору від 28.05.2013 року є 28.05.2018 р. Однак 06.06.2018 року за заявою позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було видано виконавчий напис, за яким з нього було стягнуто заборгованість по спірному кредитному договору № GP-4564581 від 28.05.2013 року, за період час з 24.05.2017 року по 24.05.2018 року в розмірі 81971,47 грн. Отже з часу видачі виконавчого напису вказаний кредитний договір припинив свою дію та вважається таким, що розірваний банком в односторонньому порядку, та банк вже не може нараховувати всі поточні платежі, відсотки, штрафи та інші санкції. Таким чином заборгованість за кредитним договором має нараховуватися лише до травня 2018 року. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 04.02.2021 року по цивільній справі № 211/1090/20, яке набрало законної сили 11.03.2021 року, вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач у позові зазначає про суму заборгованості в розмірі 69498,64 грн., однак за виконавчим написом з нього стягнуто заборгованість в розмірі 81971,47 грн. В процесі виконання даного виконавчого напису за період з вересня 2018 року по жовтень 2019 року включно, з нього були стягнуті на користь позивача грошові кошти в розмірі 22032,13 грн. Однак у довідці про стан та історію заборгованості за кредитним договором, зазначено значно меншу суму у розмірі 5924,01 грн., тобто менше на 16108,12 грн., ніж позивачу були перераховані за виконавчим написом в період виконавчого провадження, що приховано позивачем. Таким чином сума боргу вже зменшилася на 16108,12 грн. Крім того рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 02.11.2020 року по цивільній справі 211/1279/20, яке набрало законної сили 15.12.2020 року, визнано недійсним нарахування по кредитному договору № GP-4564581 від 28.05.2013 року в частині комісії за обслуговування кредиту, яка складає 2,3 % та відповідно до графіка платежів, щомісячно 1149,99 грн., що в сумі складає 68999,40 грн. Таким чином за вказаним рішенням суду фактично встановлено незаконне нарахування та стягнення з нього щомісячно 1149,99 грн. за начебто надані послуги за комісією. За таких підстав з нього не може бути стягнута заборгованість по комісії в розмірі 23681,66 грн. Однак під час виконання зобов`язання по кредитному договору, ним було сплачено 29816,51 грн., за комісією, яка за судовим рішенням визнана недійсною, отже дана грошова сума повинна бути нарахована (пропорційно віднесена) до оплати тіла кредиту та процентів. А тому й відповідно скасовуються штрафні санкції. Проте банк не показав суду вказану оплату ним за кредитним договором на загальну суму 45924,63 грн. Згідно до позову, залишок по тілу кредиту складає 19518,57 грн., та 1298,61 грн. - відсотки, загалом 20817,18 грн. Таким чином він переплатив банку за кредитним договором 25107,45 грн., у зв`язку із чим до нього також не можуть бути застосовані штрафні санкції. У зв`язку із вказаним просить відмовити у позові в повному обсязі. Також ним було сплачено 20\~000,00 грн. на правничу допомогу, які просить стягнути з позивача з врахуванням прийнятого рішення. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача АТ «ПУМБ» до суду не з`явився, у \~ позовній заяві представник позивача просить розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, його представник адвокат Примаков К.О. звертався з заявою про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст.4, ч. 2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. ст.76, 77, 79, 80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ч. ч. 1, 3 ст.12, ч. ч. 1, 5, 6 ст.81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 526 ЦК України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 549 ЦК України, 1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. У відповідності до ст. 629 ЦК України, Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності до ч.1 та 2 ст. 1056-1 \~ЦК України, 1. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 2. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно до ч.1 ст. 1057-1 \~ЦК\~України,\~ У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені\~частиною першою статті 216\~цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що 28.05.2013 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» був укладений кредитний договір № GP-4564581 на отримання кредиту у сумі 49999,66 грн., з них 43706 грн. кошти отримані на споживчі цілі та 6293,66 грн. оплати за договір страхування зі сплатою 7 % річних з кінцевим терміном повернення 29.05.2018 року. Згідно Статуту АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку (протокол №68 від 14.03.2015) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (рішення №2 від 14.03.2015). Із виписки з рахунку [PERSON] , підписаної представником позивача вбачається, що станом на 28.05.2020 року, включно заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором №GP-4564581 від 28.05.2013 року складає 69 498,64 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 19518,57 грн., прострочена заборгованість за комісією\~23681,66 грн., прострочена заборгованість за процентами\~1298, 61 грн., неустойка за порушення зобов`язань\~24999,80 грн. Частинами 1, 2статті 68\~Закону України\~«Про банки\~та банківську\~діяльність» передбачено, що банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Суд вважає, що розрахунок боргу повинен ґрунтуватися на умовах договору передусім щодо динаміки платежів за договором і їх зарахуванні на погашення складових боргу, що має ключове значення в контексті обґрунтованості розрахунку та визначення предмету стягнення (в даному випадку - предмету позову), та включати в себе також відповідно стягнені суми коштів в рахунок погашення заборгованості за таким кредитним договором. Однак в даному випадку подана позивачем виписка містить тільки загальні суми боргу, із неконкретизованого змісту такої виписки суд позбавлений можливості встановити період, за який утворився борг, його складові, зокрема, проценти, неустойка, а також суми на погашення заборгованості, які здійснював чи не здійснював відповідач. Також, не можливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, погашення тілу кредиту, процентів і неустойки) умовам договору, укладеного між банком та відповідачем. Крім того, не зрозуміло, чи встановлений позивачем розмір заборгованості за компонентами складається в тому числі із сум стягнутих за виконавчим написом, що свідчить про те, що між сторонами вже існував спір стосовно заборгованості за кредитним договором і банк здійснив дії по примусовому стягненню боргу шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса. Проте, позивачем не надано даних про суму такого стягнення та розміру погашеного за виконавчим написом боргу. З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. В даному випадку, надана банком виписка не відповідає таким критеріям доказування як достатність, а відтак суд вимушений констатувати обставину не доведення позивачем заборгованості саме у вказаному в позові розмірі. Так встановлено, що 06 червня 2018 року ( після закінчення терміну кредитного договору ) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено нотаріальну дію, а саме за заявою АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" банку було видано виконавчий напис №5051, згідно до якого з [PERSON] стягнута заборгованість по кредитному договір № GP-4564581 від 28.05.2013 року, за період часу з 24 травня 2017 року по 24 травня 2018 року (тобто за рік) в розмірі 81971,47 грн., з них : 33469,43 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4175,05 грн. заборгованість по процентам; 42745, 45 грн. заборгованість по комісії; 984,31 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту; 593,44 грн. - строкова заборгованість за комісією; 3,79 грн. - строкова заборгованість за процентами. Вказаний виконавчий напис АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" для виконання надав приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва - Павелків Т.Л., яка на підставі виконавчого напису відкрила виконавче провадження №ВП № 56848249. В процесі виконавчого провадження з [PERSON] були стягнені грошові кошти за період часу з вересня 2018 року по жовтень 2019 року включно - на загальну суму 22032,13 грн., та були перераховані АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК". Вказана обставина підтверджується довідкою з бухгалтерії з місця роботи [PERSON] , яка була надана суду. 20.02. 2020 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу було відкрите цивільне провадження №211/1090/20 за позовом [PERSON] до АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", третя сторона приватний виконавцю виконавчого округу м. Києва - Павелків Т.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 04 лютого 2021 року, що набрало законної сили 11.03.2021 року, вищевказаний виконавчий напис №5051 від 06 червня 2018 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С, визнано таким що не підлягає виконанню. 02.03.2020 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу було відкрите цивільне провадження №211/1279/20 , за позовом [PERSON] до АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК про визнання кредитного договору № GP-4564581 від 28.05.2013 року частково не дійсним. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 02.11.2020 року, яке набрало законної сили 15.12.2020 року, визнано недійсним нарахування по кредитному договору № GP-4564581 від 28.05.2013 року укладеному між [PERSON] та АТ «Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» в частині комісії за обслуговування кредиту, яка складає 2,3% та відповідно до графіка платежів за кредитним договором складає з 09.06.2013 року по 29.05.2018 року, щомісячно 1149,99 грн., що в сумі складає 68999,40 грн. У відповідності до ч.1 ст. 1057-1 \~ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені\~частиною першою статті 216\~цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Таким чином відсутні підстави для стягнення з [PERSON] , зазначеної в позові суми заборгованості по комісії у розмірі - 23681, 66 грн., що тягне за собою ухвалення рішення про відмову в задоволені позову в цій частині. Окрім того як вбачається з матеріалів справи - довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором, [PERSON] у період з 01.07.2013 року по 06.02.2019 року за комісією було сплачено 29816,51 грн., а тому згідно до ч.1 ст. 1057-1 \~ЦК України, має бути повернута кредитодавцем. Відповідно до правового висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Унаслідок незаконності умов кредитного договору щодо встановлення комісій сума безпідставно сплаченої відповідачем комісії на користь банку підлягає зарахуванню у рахунок погашення ним заборгованості за основним боргом. Таким чином, сплачену суму з комісії у розмірі 29816,51 гривні слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості за основним боргом. У своїй заяві [PERSON] просить суд, вказану грошову суму включити в суму погашення тіла кредиту та % за користування кредитом. 29.05.2020 року АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № GP-4564581 від 28.05.2013 року, яка станом на 28.05.2020 року (на момент подачі позовної заяви) у загальному розмірі складає 69\~498,64 грн. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду в п.54 Постанови від 28.03.2018\~р.\~у справі\~№444/9519/12,\~\~ вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім того у вказаній Постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що: \~Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша\~статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). \~\~\~У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість\~стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Суд апеляційної інстанції встановив факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося (див. пункт 54 цієї постанови), то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. \~\~\~Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені.\~Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Суд також зазначає, що позивач просить суд стягнути з відповідача суму штрафу в розмірі 24999,8 грн., проте суду не наданий розрахунок штрафу, за який період він нарахований та механізм його нарахування. \~\~\~\~Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду. Строк кредитування припинився 29.05.2018 року то необґрунтованою є також вимога позивача про стягнення нарахованої неустойки. Суду також не надані розрахунки простроченої заборгованості по процентам, не вказано, що заборгованість по процентам виникла до чи після спливу основного зобов`язання, за який період та як нараховувалася заборгованість по процентам. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню. У відповідності\~до ч.1-4\~ст.\~12\~ЦПК України,\~ 1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких підстав суд вважає, що є підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в розмірі 19518,57 грн. Однак як вище було зазначено, що [PERSON] у період з 01.07.2013 року по 06.02.2019 року сплатив за кредитним договором 29816,51 грн. за комісією, нарахування якої рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2020 року визнано недійсною. [PERSON] також за виконавчим написом нотаріуса сплатив позивачу кошти 16108,12 грн., які відповідно до довідки про розмір відрахувань за виконавчим провадженням ВП № 56848249 від 26.07.2019 року, не були враховані банком у період з вересня 2018 року по жовтень 2019 року , лише було враховано за вказаний період 5924,01 грн., із сплачених відповідачем коштів у розмірі 22032,13 грн. Загальна сума сплачених відповідачем банку коштів складає 45924,63 грн., що перевищує суму заборгованості за кредитом 19518,57 грн. \~ \~ \~ \~Отже, з огляду на викладене, суд доходить до висновку, що і заборгованість за тілом кредиту в розмірі 19518,57 грн. також не може бути стягнута з [PERSON] на користь банку. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року в справі №755/16198/15-ц, - застосувавши при ухваленні судових рішень принцип диспозитивності та справедливості, суд обґрунтовано відмовляє у задоволенні позовних вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. Правничу допомогу відповідачу [PERSON] у справі надавав адвокат Примаков К.О., що підтверджено ордером на надання правничої допомоги серія ДП №06/006 і довіреністю про надання юридичних послуг № 06 від 14.01.2020 року, а також розрахунок виконаних робіт з надання правничої допомоги від 06.05.2021 року, в якому зазначеного, що гонорар адвоката визначається у розмірі 21600,00 гривень. (а.с. 25-28, 83). Також надані докази сплати послуг з надання юридичної допомоги у розмірі 20000,00 грн. Відповідно до\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). За змістом ч.ч. 1-4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р., справа № 755/9215/15-ц, зазначила, що підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Зі змісту статей\~10,\~11,\~12,\~13 ЦПК України\~в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За положеннями пункту 4 статті1, частин третьої та п`ятої статті27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Ураховуючи зазначені законодавчі приписи, у т.ч.

Outcome: approved