Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання батька [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно, та стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача судові витрати, пов`язанні з наданням професійної правничої допомоги у справі в сумі 6000 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що [PERSON] на даний час є пенсіонером за віком. Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , у останніх народилося двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . 24.06.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. До 2003 року [PERSON] фактично проживав разом із дітьми та дружиною в [ADDRESS] . З 2003 по 2013 роки [PERSON] проживав в [ADDRESS] разом з матір`ю в будинку останньої. З 2013 по 30.01.2019 року [PERSON] разом із матір`ю проживав у своєї сестри - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З [INFO] , після смерті матері, [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні в Голобській лікарні. Будинок, в якому був зареєстрований позивач ( [ADDRESS] ), та будинок, в якому позивач фактично проживав ( [ADDRESS] ), були продані матір`ю та на даний час в них проживають інші особи. Єдиним доходом в [PERSON] є пенсія за віком, яка станом на 22.02.2019 року складала 1497 грн. Станом на день звернення до суду, [PERSON] отримує пенсію у вищевказаному розмірі, інших джерел доходу в нього немає, він є самотнім чоловіком похилого віку, інших близьких людей, які б могли допомагати та підтримувати його матеріально, немає. Відсутність власного житла та коштів позбавляє його подальшого нормального існування, оскільки перебування на лікуванні в Голобській лікарні є тимчасовим та закінчення лікування в цій лікарні призведе до того, що [PERSON] опиниться на вулиці без житла та засобів для існування, буде бездомною особою. Крім цього, [PERSON] має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, на яке потрібно багато коштів. Враховуючи те, що [PERSON] не має місця проживання (житла), останній звернувся до благодійного фонду "Поліський дім милосердя", який зобов`язується взяти його на проживання та повне утримання за умови, що даний фонд буде отримувати щомісячно кошти у сумі 4000 гривень. Перебування на утриманні в даному фонді є єдиним виходом для [PERSON] не залишитися бездомною особою без засобів для існування, однак, сума пенсійного забезпечення не є достатньою для перебування на утриманні в цьому благодійному фонді. В зв`язку з цим позивач звертався до дітей з проханням надання йому матеріальної допомоги, однак останні в категоричній формі відмовились її надати. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, представник позивача просив суд стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання батька - [PERSON] , в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Крім цього, просив стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача судові витрати, пов`язанні з наданням професійної правничої допомоги у справі в сумі 6000 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.04.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - [PERSON], подала відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема, представник відповідача зазначив, що наведені в позові факти є необ`єктивними, надуманими та не відповідають обставинам справи. Так, зокрема вказує, що шлюб між матір`ю відповідачів - [PERSON] та позивачем було розірвано, а рішенням суду встановлено, що [PERSON] останніх 10 років перед розірванням шлюбу зловживав спиртними напоями, маючи неповнолітніх дітей, ніде не працював, як наслідок - допомоги на утримання дітей не надавав, залишивши двох неповнолітніх дітей на матір, виїхав в інший населений пункт. Крім цього, представник відповідача вказує, що жодних доказів, які б підтверджували необхідність стягнення 4000,00 грн. з відповідачів не надано. Позивач отримує пенсію, розмір якої визначений чинним законодавством, встановлений на рівні прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, і, на думку законодавця, розмір пенсії є достатнім для існування особою у нашому суспільстві. Не підтверджено і жодним доказом необхідність перебування позивача у будь-якому фонді, оскільки бажання [PERSON] проживати у закладі, де будуть за ним доглядати, годувати не означає необхідність перебування у такому закладі. Жодних доказів про перебування у лікарняному закладі, як і того, що позивач несе постійні витрати на лікування не надано. Наявність хронічних захворювань також не підтверджена жодним доказом. Крім цього, на утриманні відповідача - [PERSON] знаходиться двоє неповнолітніх дітей та відповідач виконує свої батьківські обов`язки по їх утриманню, а тому не має можливості надавати позивачу будь-яку матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] відзив на пред`явлений позов не подав. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24.06.1999 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 24.06.1999 року, актовий запис № 106. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Як встановлено із змісту позову, він обґрунтований тим, що відповідач є повнолітньою особою, а потреба матеріальної допомоги позивачу полягає в тому, що він отримує пенсію, розмір якої є недостатнім для забезпечення необхідного проживання у благодійному фонді "Поліський дім милосердя". Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначена норма є зобов`язальною, але позивач повинен довести потребу у матеріальній допомозі. Однак, позивачем та його представником не надано суду доказів (належних, допустимих, переконливих та достовірних) про стан здоров`я позивача, щомісячний розмір понесених ним витрат на лікування та доказів необхідності проживання саме у благодійному фонді "Поліський дім милосердя", а не в будь-якому іншому закладі, в тому числі й державної форми власності. Крім цього, як вбачається з довідки, виданої 14.03.2019 року Голобською районною лікарнею № 2, [PERSON] знаходиться на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділені Голобської райлікарні з [INFO] по даний час (тобто по 25.03.2019 року - день подачі позову). В той же час, з виписки по картці/рахунку за період з 01.03.2018 року по 28.02.2019 року, вбачається, що позивач отримує пенсію в розмірі 1497,00 грн., а 22.02.2019 (тобто в період перебування на стаціонарному лікуванні в смт. Голоби) здійснював зняття готівки в банкоматі районної лікарні смт. Підволочиськ (вул. Мстислава Патріарха, 10, Тернопільської області). Таким чином, твердження позивача про його постійне перебування на стаціонарному лікуванні в Голобській райлікарні не відповідає дійсності. Також не було надано суду жодних доказів, що позивач має скрутне матеріальне становище в той час, коли він має змогу оплатити витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, в сумі 6000 грн., докази чого було долучено до позовної заяви. Як встановлено судом, розмір щомісячної пенсії позивача з грудня 2018 року становить 1497,00 грн., а прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць осіб, які втратили працездатність, на 2019 рік встановлено у сумі 1497 грн. Таким чином, посилання позивача на те, що розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому забезпечити собі гідне існування, а визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму не забезпечує всіх потреб позивача, без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову та визначення аліментів у будь-якому розмірі. Інших переконливих доказів, які підтверджували б викладені позивачем обставини ні позивачем, ні представником позивача до суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 204 Сімейного кодексу України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Сплата аліментів на дитину не є належною участю у її вихованні. Як встановлено судом, позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання та утримання відповідачів у період до їх повноліття, що підтверджується наступними доказами. Згідно рішення Ковельського міського суду Волинської області від 09.06.1994 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31.05.1975 року, було розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало те, що [PERSON] протягом останніх 10 років спільного сімейного життя зловживав спиртними напоями та на час розірвання шлюбу не працював. Зазначені вище обставини, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом не інакше, як ухилення від виховання дітей, що, в силу ч. 1 ст. 204 СК України, є підставою для відмови в задоволенні даного позову. Таким чином, факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, що виключає можливість застосування ч. 1 ст. 202 СК України та обов`язок відповідачів утримувати свого непрацездатного батька, у зв`язку з чим у задоволенні позову позивача до відповідачів про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька слід відмовити повністю. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача за понесені ним судові витрати по справі, які, до того ж, не підтверджені документально (відсутній розрахунок таких витрат).

Outcome: dismissed