Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: -встановити факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства без реєстрації шлюбу нею, [PERSON], та [PERSON] в період з вересня 2006 року до 28 вересня 2007 року; -визнати спільним сумісним майном подружжя житлову квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 48,6 м кв, в тому числі житловою 28,4 м кв; -визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки Мазда модель 323, 1991 року випуску, колір червоний, VIN код [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], об'єм двигуна 1600 см куб, державний реєстраційний номер [NUMBER]; -поділити спільне майно подружжя житлову квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 48,6 м кв, в тому числі житловою 28,4 м кв, та автомобіль Мазда модель 323, 1991 року випуску, колір червоний, VIN код [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], об'єм двигуна 1600 см куб, державний реєстраційний номер [NUMBER] між нею та [PERSON] в рівних частках; -виділити за нею 1/2 частину права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 48,6 м кв, в тому числі житловою 28,4 м кв; -визнати право власності за нею на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 48,6 м кв, в тому числі житловою 28,4 м кв; -виділити їй із спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки Мазда модель 323, 1991 року випуску, колір червоний, VIN код [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], об'єм двигуна 1600 см куб, державний реєстраційний номер [NUMBER] - в цілому; -стягнути з неї на користь [PERSON] суму грошової компенсації за розподіл майна подружжя в сумі 1/2 частини вартості автомобіля Мазда модель 323, 1991 року випуску, колір червоний, VIN код [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], об'єм двигуна 1600 см куб., державний реєстраційний номер [NUMBER], що становить 22863,50 грн., одночасно припинивши право власності на 1/2 частку автомобіля Мазда модель 323, 1991 року випуску, колір червоний, VIN код [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], об'єм двигуна 1600 см куб, державний реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] у спільному майні подружжя; -стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона, [PERSON], та [PERSON] разом проживають без реєстрації шлюбу та ведуть спільне господарство з 2006 року. В період проживання та ведення спільного господарства вони з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу [NUMBER] від 19 липня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3230, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Сухопаровою С.Г. Вони зареєстрували дану квартиру на відповідача, хоча вона придбана за спільні кошти, оскільки з моменту проживання разом та ведення спільного господарства у них з відповідачем був спільний бюджет, вони були повноцінною сім'єю. Вона з 1994 року є приватним підприємцем, має свою перукарню, продає білизну та має чималий заробіток, якого вистачає для забезпечення повноцінного життя, на момент купівлі квартири вона мала заощадження коштів, відповідач не працював, мав лише тимчасові заробітки, але це були дуже малі кошти, яких навіть не вистачало на продукти харчування. Її частка коштів при купівлі квартири була немалою, вона забезпечувала відповідача усім необхідним. З 2010 року вона отримує пенсію, що також є її доходом. Також в період проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу вона надавала йому довіреність, датовану 21 листопада 2006 року на продаж автомобіля марки ВАЗ 21070, 2005 року випуску, даний автомобіль був проданий в грудні 2006 року, а кошти після продажу автомобіля, також пішли на купівлю квартири. 18 липня 2007 року її сином, [PERSON], було взято кредит в сумі 30000 грн. за кредитним договором № 8/2007/980-МК23/54-Е у ВАТ комерційний шик «НАДРА», в даному кредитному договорі вона була поручителем та взяла кредитні кошти у сина під розписку для купівлі цієї квартири. Після придбання спірної квартири відповідач в ній не проживав, з часу придбання квартири по сьогоднішній день у даній квартирі проживає її син зі своєю сім'єю. За період проживання у даній квартирі син з дружиною, з її допомогою, зробили ремонт, сплачують комунальні послуги на ім'я відповідача, бо він є власник квартири. 28 вересня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Дніпровському відділі РАЦС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської обл. та зроблено відповідний актовий запис № 754. 27 листопада 2007 року нею було отримано кредит у ЗАТ «ПроКредитБанк» в розмірі 25500 грн., дані кошти вона віддала сину і вони пішли на ремонт квартири. Кредит вона погашала коштами, які отримувала від підприємницької діяльності, натомість відповідач до 2012 року був безробітний. 07 травня 2013 року ними був придбаний автомобіль марки Мазда модель 323, 1991 року випуску, який також є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Даний автомобіль перебуває у їхньому розпорядженні до теперішнього часу. Врегулювати даний спір в досудовому порядку вона не має змоги, оскільки відповідач відмовляється визнавати дане майно спільним майном подружжя, поділити дану квартиру та автомобіль в нотаріальному порядку або сплатити їй кошти за її частки у спільному майні чи прийняти від неї сплату за його частки у спільному майні. Вона також пропонувала купити йому однокімнатну квартиру, але домовитися з ним не змогла. 13 серпня 2018 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 19.09.2018 року відповідач надав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що він частково не згоден із заявленими позовними вимогами з наступних підстав: фактично вони з позивачкою стали проживати разом у її квартирі по [ADDRESS] за місяць-два до реєстрації їхнього шлюбу. До цього ж часу він проживав з іншою жінкою на дев'ятому мікрорайоні. У той час він мав намір придбати собі окрему квартиру у м. Дніпродзержинську. З цього приводу розраховував на обіцяну допомогу матері, яка мала намір продати належну їй квартиру і допомогти йому грішми. Також він вирішував питання про приватизацію належної йому у м. Красноперекопську (АРК) однокімнатної квартири з подальшим продажом, що й було здійснено у 2010 році. Його постійним місцем проживання, згідно реєстрації, в період з 17 листопада 2006 року по 27 квітня 2010 року було: [ADDRESS], що підтверджується записами у його паспорті. Після продажу матір'ю квартири вона дала йому 22000 доларів США і 19 липня 2007 року він купив собі квартиру по [ADDRESS], за 25000 доларів. Одразу ж після її покупки він не став в ній реєструватися, оскільки мав намір приватизувати квартиру у м. Красноперекопську. Що стосується тверджень позивачки про те, що гроші на покупку квартири були отримані за кредитним договором її сином [PERSON] і у подальшому надані ним матері, а вона дала їх йому на покупку квартири, є чистою інсинуацією. Син позивачки [PERSON] приблизно у той же час придбав собі автомобіль Опель-Вектра, б/у. До цього ж часу він зі своєю сім'єю проживав у найманій квартирі; ніякого власного автотранспорту у нього не було. Перекрученням обставин є твердження [PERSON] про те, що 21 листопада 2006 року вона надала мені довіреність на продаж автомобілю ВАЗ 21070, який було продано у грудні 2006 року, а гроші пішли на покупку його квартири. Але ж, як свідчить надана позивачкою копія вказаної довіреності, за цим документом він був уповноважений лише на експлуатацію автомобіля і не більше. Окрім того, його матеріальний стан, як на момент їхнього знайомства, так і у подальшому не відповідає тому, що описує позивачка. Фактично вся його трудова діяльність пов'язана зі здійсненням ремонту автомобілів, і цим видом діяльності він займався постійно і займається у цей час. Він має достатній доход, щоб не бути залежним від будь-кого, а не таким як вказує позивачка. Джерела та час придбання майна є одними із важливих факторів визначення правового статусу майна подружжя, не кажучи про чоловіка та жінку, які перебувають між собою у шлюбі. На його думку спільним майном є спільно набуте майно, а не майно, набуте під час спільного проживання, але позивачка стверджує, що він був безробітний, ніяких своїх доходів не мав і утримувала вона його за свій кошт. Стосовно вимоги про визнання автомобілю спільним майном подружжя у нього немає заперечень, але він заперечує проти виділу його позивачці в натурі, оскільки при рівності їх із позивачкою прав на нього, вважає за необхідне брати до уваги таке: автомобіль зареєстрований на його ім'я, він має посвідчення водія, він фактично особисто керує ним протягом всього часу з моменту його придбання, крім того за характером його роз'їздного характеру роботи цей автомобіль йому потрібен вкрай. Тому просить відмовити [PERSON] у задоволенні її позову у повному обсязі, за виключенням вимоги про визнання спільним майном автомобілю марки Мазда модель 323 1991 року випуску, державний номер [NUMBER], і визнання за нею права на його 1/2 частку. 08.10.2018 року позивач надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що заявляючи свої вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] з вересня 2006 року, вона не вважала, що тільки ця обставина є підставою для визнання за нею права на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS]. Вона не тільки стверджує, що вони проживали разом з вересня 2006 року повноцінною сім'єю, вели спільне господарство, але і вкладали в придбання квартири спільні кошти. Факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується актом про проживання, який складено зі слів сусідів, фотографіями із сімейного архіву, датованими 2006-2007 роками, поясненнями свідків, які знають їх як сімейну пару з 2006 року, в тому числі і продавець спірної квартири [PERSON], довідкою голови правління садового товариства «Будівельник». І навіть якщо відповідач зазначає, що проживав в 2006 році з іншою жінкою, яка мешкає на дев'ятому мікрорайоні, то в своєму ж відзиві стверджує, що стали проживати у її квартирі за місяць-два до реєстрації шлюбу. Тобто, навіть виходячи з його бачення спільного проживання, за два місяці до реєстрації шлюбу, то і квартира придбана за два місяці до реєстрації шлюбу, саме тоді, коли немолоді вже люди прийшли до висновку доживати вік разом і вклали гроші у придбання нерухомості, подавши заяву в відділ РАЦС за один-два місяці до його реєстрації. Вона настільки довіряла чоловіку, що не заперечувала проти реєстрації майна на його ім'я, хоча більша частина коштів, вкладених в придбання, а потім в ремонт квартири - це дійсно належні їй кошти. І тільки тому, що кредит вона віддавала, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, вона не стала говорити про значно більшу частку вкладених коштів, ніж відповідачем, який лише за деякий час до фактичного створення їхньої сім'ї звільнився з місць позбавлення волі за скоєння тяжкого кримінального злочину та не мав нічого, ні житла в м. Дніпродзержинську, ні грошей. Належну йому однокімнатну квартиру в АР Крим він продав в 2010 році і до придбання спірної квартири в 2007 році це не має ніякого відношення. На час придбання квартири він займався ремонтом автомобілів і безумовно, частка коштів в придбання квартири ним надана - і тому вона вважає спірну квартиру спільно набутим нерухомим майном під час спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю за два місяці до реєстрації шлюбу. Відповідачем повністю ігнорується обов'язок доказування і надання доказів ним як стороною. Заперечення стосовно виділу в натурі їй спірного автомобілю, вважає також безпідставними. Даний автомобіль був придбаний для спільного користування, а у теперішній час відповідач не дає їй можливості користуватися ним. У неї є посвідчення водія та багаторічний водійський досвід, вона є приватним підприємцем, і для здійснення підприємницької діяльності, потребує постійного пересування на автомобілі і вона готова внести на депозитний рахунок суду 1/2 частку вартості автомобіля, для виплати відповідачу. Позивач у судове засідання не з'явилась, хоча про місце і час слухання справи була повідомлена належним чином. Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що дата купівлі-продажу квартири та дата взяття сином позивачки кредиту співпадають. Спільне господарство - це загальний бюджет. Сторони постійно мешкали разом з вересня 2006 року у одній квартирі за адресою: [ADDRESS]. У них був спільний побут, вони турбувалися один про одного, займалися дачною ділянкою, обробляли її, висаджували та збирали врожай, вони, як подружжя, були присутні на торжествах, сімейних святах, допомагали матері відповідача, купували їй ліки. У [PERSON] були дружні стосунки з сім'єю [PERSON], а саме її синами. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині визнання спірного автомобіля спільним майном та розподілу його шляхом визнання за кожним по Ѕ частині права власності на спірний автомобіль. В іншій частині позову просив відмовити. Пояснив, що у його матері була квартира за адресою: [ADDRESS]. У 2002 році він приїхав у м. Дніпродзержинськ до матері, після звільнення з місць позбавлення волі. Він проживав разом з матір'ю у її квартирі та орендував у Гаражному кооперативі на Лівому березі м. Дніпродзержинська гараж. Він на той час заробляв непогані гроші, оскільки займався підготовкою та перепродажем автомобілів. На початку літа 2007 року його мати продала свою квартиру за 26000-27000 доларів США та дала йому 22000 доларів США, решту віддала сестрі. У нього також були свої збереження від продажу автомобілів. На вказані гроші він купив спірну квартиру за адресою: [ADDRESS]. В той час він був знайомий з [PERSON], вони зустрічалися. Десь за 2-3 місяці до реєстрації шлюбу вони почали зустрічатися, він іноді ходив у гості до позивачки у її квартиру за адресою: [ADDRESS]. Траплялося й таке, що він залишався у неї на ніч. Він не допомагав їй прибирати у квартирі, вона все робила сама, хіба що інколи виносив сміття. А взагалі, з [PERSON] він познайомився на початку літа 2007 року. У 2006 році у нього з [PERSON] взагалі не було жодних відносин. З якого часу вони були знайомі він точно не пам'ятає. Остання попросила його, щоб він пустив її сина у спірну квартиру пожити. Вже після укладення шлюбу з позивачкою він впустив її сина проживати у свою квартиру. Автомобіль був придбаний у шлюбі з позивачкою, зареєстрований на нього, та знаходився у користуванні теж у нього. За характером його роботи, йому потрібен автомобіль. На теперішній час він не мешкає разом з позивачкою близько двох років. Коли вони мешкали разом, то вона теж користувалася автомобілем. У володінні позивачки був автомобіль ВАЗ 2107, який був проданий у 2007 році, після купівлі ним спірної квартири. Йому нічого не відомо про отримання сином позивачки кредиту, вона не давала йому жодних коштів на купівлю квартири. Фото, надані позивачкою, нічого не підтверджують, оскільки були зроблені пізніше. Він вважає, що він проживав з позивачкою однією сім'єю з моменту укладення шлюбу. Він не є приватним підприємцем. Спірну квартиру вибирав він, про те, що вона продається, йому стало відомо від колишньої власниці [PERSON]. Вони разом із [PERSON] пішли у приватну фірму, яка займалася нерухомістю, а потім пішли до нотаріуса та оформили угоду. Скрізь вони ходили тільки вдвох з [PERSON], позивачка тут ні до чого, хоча він зустрічався з нею за 2-3 місяці до шлюбу. Заяву про реєстрацію шлюбу вони подали десь за місяць, точніше він не пам'ятає. На той час він частково проживав разом з матір'ю, потім у одної жінки, а потім у іншої. Мати продала квартиру влітку 2007 року, точну дату він не пам'ятає. У спірній квартирі він взагалі не проживав, після купівлі вона 2-3 місяці стояла пуста. Син позивачки проживав у спірній квартирі до недавнього часу, він зробив у ній ремонт. Оскільки він працює неофіційно, його доходи не декларуються. У 2006 році [PERSON] давала йому довіреність на керування її автомобілем ВАЗ 2107, він керував цим автомобілем, їздив на ньому у АРК для вирішення своїх питань. У них з позивачкою були спільні знайомі і вони разом ходили у гості до знайомої позивачки [PERSON]. Він підтверджує, що на фото, наданих позивачко, зображений він, але не підтверджує дати, коли зроблені ці фото та при яких обставинах. У позивачки є дачна ділянка, він їздив туди, все перебудовував, обробляв землю. На дачну ділянку позивачки він почав їздити після реєстрації шлюбу. Коли він почав проживати з позивачкою з середини літа 2007 року, то залишався у неї не кожного дня, бо у нього були ще інші жінки, у яких він також проживав. До позивачки він ходив не дуже регулярно, вона тоді мешкала одна. Шлюб між ним та позивачкою не розірваний. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову частково крім визнання автомобіля спільною власністю подружжя та поділу його шляхом визнання права власності на вказаний автомобіль по Ѕ частині за кожним. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, позивачку знає років 30, вона працювала комірником на СТО № 6, неприязних відносин немає. З відповідачем він знайомий з 2005 року. [PERSON] на той час працював на СТО біля кафе «Вдали от жен» та відремонтував його автомобіль, після цього вони почали спілкуватися. Влітку 2007 року відповідач запитував у нього зайняти грошей на купівлю квартири. А потім розповів, що його мати продала свою квартиру, дала йому гроші і він купив квартиру на Лівому березі м. Дніпродзержинська влітку 2007 року. Десь у вересні 2007 року він зустрів [PERSON] з [PERSON], [PERSON] сказав, що він на ній одружиться. А коли вони познайомилися, йому не відомо. Точна дата, з якої сторони почали проживати разом, йому не відома. Зі слів відповідача, вони почали проживати разом після реєстрації шлюбу. На весіллі він не був присутнім і коли саме воно відбувалося йому не відомо. [PERSON] розповідав йому, що купив цю квартиру більш ніж за 20000 доларів США. До купівлі квартири він мешкав разом з матір'ю, а після жив у якоїсь жінки на ім'я [PERSON]. Вдома у відповідача він жодного разу не був. Дуже близько з відповідачем вони не товаришували, бачилися лише тоді, як у нього ламався автомобіль, а інколи у гаражах (у них гаражі в одному блоці). У [PERSON] був автомобіль ВАЗ 2107 синього кольору, він його купив, відремонтував та продав. Коли вони познайомилися з відповідачем, у нього вже була дача за Кулішами, він її повністю відремонтував. Це відбувалося роки 3-4 тому. Кому саме належала ця дача, йому не відомо. Дача знаходилася у бік Шульгівки, десь у 2010-2011 році він приїздив туди до [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з позивачкою він виріс на одній вулиці, а потім ще й працювали разом, відповідач йому також знайомий, у них дружні відносини. З відповідачем він познайомився приблизно на початку 2000 року, вони працювали разом у сусідніх гаражах біля кафе «Вдали от жен» та дружили, як колеги. Влітку, десь у липні, 2007 року відповідач купив квартиру на 10 мкр. [PERSON] він чув, що його мати продала квартиру та дала йому гроші на квартиру. За скільки відповідач купив квартиру йому не відомо. Вже потім він розписався з [PERSON]. Йому було відомо, що до цього [PERSON] зустрічався з жінкою, але він її не бачив. Зі слів [PERSON], з весни чи початку літа 2007 року відповідач зустрічався та проживав разом з жінкою, а потім йому стало відомо, що це позивачка. Він жодного разу не був вдома у [PERSON] Вони зустрічалися тільки по роботі у гаражах. [PERSON] хороший спеціаліст, він багато працював. Зараз у відповідача автомобіль Мазда. Йому не відомо, де жив відповідач до купівлі квартири та після цього. У січні 2019 року відповідач подзвонив йому та сказав, що розлучається. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у неї дружні відносини зі сторонами, з позивачкою вона знайома з кінця 90-х років, з [PERSON] вони разом працювали, а з відповідачем з літа 2006 року. Вона працювала у кафе «Вдали от жен», а відповідач працював неподалік. Сторони там і познайомились, це було у вересні 2006 року. У її дочки була річниця весілля і позивачка приїхала, щоб її поздоровити, тоді сторони і познайомилися. З того дня (десь після 10 вересня 2006 року) сторони почали проживати разом у квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS]. До цього відповідач жив у гаражі, після того, як розійшовся з жінкою на ім'я [PERSON]. Сторони проживали разом у одній квартирі, вели спільне господарство. Вона це бачила на власні очі, бо їздила до них у гості та спілкувалася. Відповідач постійно проживав з позивачкою до весілля, а з іншою жінкою та за іншою адресою не проживав. Потім позивачка дала відповідачу довіреність на продаж її автомобіля ВАЗ 2105 чи 2107 темно-бордового кольору. Після вони купили на 9-му мкр гараж і оформили договір дарування на ім'я відповідача. Десь влітку 2007 року вони купили квартиру для сина [PERSON], але оформили її на [PERSON], бо як казала [PERSON], вони все одно живуть разом. [PERSON] брала кредити продала машину, щоб купити квартиру сину, бо тому не було де жити. Позивачка їздила на ринок у Одесу та Харків за речами, бо вона торгувала ними, та мала свою перукарню. З першого дня після купівлі спірної квартири у ній проживали діти та робили ремонт, а сторони мешкали у квартирі по Карла Маркса та на дачі. Пізніше [PERSON] переоформила на [PERSON] свою дачу. Вони раніше дружили родинами, приїжджали до них у гості додому, на дачу. До знайомства сторін та після цього вона з [PERSON] зустрічалася десь один-два рази на місяць, а потім частіше. Сторони довіряли їй свої сімейні таємниці. А коли у 2016 році вона захворіла, то між ними почалися сварки, вона ночувала у перукарні, а [PERSON] напивався і вони викликали поліцію. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка є її першою невісткою, у них дружні відносини, відповідач їй відомий, як її чоловік. З позивачем вона знайома з 1976 року, а з відповідачем з жовтня 2006 року. Вона вперше побачила сторін разом у жовтні 2006 року у дворі по Карла Маркса, вони виходили з автомобіля. На початку осені 2006 року позивачка казала, що познайомилася з чоловіком. Зі слів її сина та слів [PERSON], сторони живуть разом з жовтня 2006 року. Сама вона не ходила до них у гості, але бачила їх разом. Сторони купили разом квартиру, у якій завжди проживав син [PERSON], а відповідач завжди проживав разом з позивачкою у квартирі по Карла Маркса. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач є її братом, з ним у них сімейні відносини, а позивачка є невісткою, між ними немає неприязних відносин. У 2007 році, коли була жива їхня з відповідачем матір, вони вирішили продати квартиру матері. З проданої квартири 22000 доларів США вони віддали брату, у нього ще були інші гроші. Вона проживала у будинку за адресою: [ADDRESS], і після продажу квартири мати стала проживати разом з нею. Договір купівлі-продажу своєї квартири оформлювала матір, де саме їй не відомо, разом з матір'ю був брат. Завдаток дали матері 31 травня 2007 року. Квартиру матері продали за 26000 доларів США, за скільки брат купив собі квартиру їй не відомо. Брат познайомився з [PERSON] навесні 2007 року, він представляв позивачку, як майбутню дружину, тому, як вона розуміє, на той час вони вже мешкали разом, а де саме їй не відомо. Сторони уклали шлюб у жовтні 2007 року, після купівлі квартири. З братом вони бачилися один-два рази на місяць, брат проживав у квартирі [PERSON]. У їх квартирі вона не була. У квартирі, яку купив брат, вона була лише один раз, місяць тому, а раніше не була. Про автомобіль та дачу їй нічого не відомо. Більше з жодною жінкою брат до неї не приїжджав і не казав ні про кого більше, що це його майбутня дружина. З братом вони зв'язувалися по телефону, він цікавився здоров'ям матері. Брат проживав разом з матір'ю до того, як вона продала квартиру, а після цього їй не відомо де він проживав. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що з вересня 2006 року сторони проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, за адресою: [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки. У вказаний період сторони не перебували у шлюбі з іншими особами. 28 вересня 2007 року між ними було укладено шлюб. Вказані обставини підтверджуються актом про проживання від 04 травня 2018 року (а.с. 15), довідкою голови правління СТ «Будівельник» від 20 червня 2018 року (а.с. 16), довіреністю на вчинення правочинів та дій, пов'язаних з експлуатацією автомобіля [NUMBER] (а.с. 19), свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 754 (а.с. 10), свідоцтвами про розірвання шлюбу, актові записи № 28, № 242 (а.с. 108-109), фотографіями, наданими позивачем, та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, 19 липня 2007 року сторонами була придбана квартира за адресою: [ADDRESS], право власності на яку було оформлено на ім'я відповідача. Вказана квартира була придбана за спільні кошти сторін, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач займався ремонтом автомобілів та мав дохід, позивач є фізичною особою-підприємцем з 29 червня 1994 року, має свою перукарню, їздила за речами на оптові ринки в Харків, Одесу, якими торгувал та мала регулярний дохід, крім того, позивач разом з сином за день до укладання договору купівлі продажу спірної квартири оформили кредитний договір на суму 30000 грн. та договір поруки в ВАТ КБ "Надра". Вказану квартиру суд вважає спільним майном подружжя сторін. Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу квартири серії [NUMBER] (а.с. 12), зареєстрованим у реєстрі за № 3230 19 липня 2007 року нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Сухопаровою С.Г., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26073394 від 11 травня 2010 року (а.с. 13), листом ОКП «Дніпродзежинське БТІ» ДОР за вих. № 496 від 08 травня 2018 року (а.с. 11), свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП серії [NUMBER] (а.с. 17), свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (а.с. 18), кредитним договором № 8/2007/980-МК23/54-Е від 18.07.2007 року, укладеним між сином позивача [PERSON] та ВАТ КБ "Надра", та договором поруки від 18.07.2007 року, укладеним між позивачкою та ВАТ КБ "Надра", (а.с. 20, 21) поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визнано позивачем. Майже з самого початку після купівлі спірної квартири та до недавнього часу, в ній мешкали без реєстрації син позивачки [PERSON] з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON], а сторони проживали в квартирі позивачки, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом про проживання від 04 травня 2018 року (а.с. 25), поясненнями свідків [PERSON] і [PERSON], а також визнано сторонами у справі. Під час подружнього життя сторін 07 травня 2013 року сторонами був придбаний автомобіль марки Мазда модель 323, 1991 року випуску, колір червоний, VIN код [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], об'єм двигуна 1600 см куб, державний реєстраційний номер [NUMBER], право власності було зареєстроване за відповідачем із зазначенням про право позивача на користування даним транспортним засобом, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 14), поясненнями свідків та визнано сторонами в судовому засіданні. Даний автомобіль суд вважає спільним майном подружжя сторін. Суд не приймає до уваги через критичне до них ставлення, пояснення відповідача, надані в судовому засіданні про те, що вони з позивачкою познайомилися на початку літа 2007 року, а проживати однією сім'єю почали після укладення шлюбу, оскільки вказані пояснення спростовуються іншими доказами у справі, зокрема фактом надання позивачкою 21 листопада 2006 року відповідачу довіреності серії ВЕІ № 053228 (а.с. 19) на право представляти її інтереси з усіх без винятку питань вчинення правочинів та дій, пов'язаних з експлуатацією її автомобіля марки ВАЗ 21070, 2005 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ № [NUMBER], актом про проживання від 04 травня 2018 року (а.с. 15), довідкою голови правління СТ «Будівельник» від 20 червня 2018 року (а.с. 16), поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказані пояснення, данні відповідачем в судовому засіданні суперечать його ж поясненням викладеним в його відзиві на позовну заяву, де останній пояснив, що почав проживати з позивачкою в її квартирі за місяць - два до реєстрації шлюбу. Суд критично відносяться до пояснень свідка [PERSON], вважає їх суперечливими та такими, що спростовуються іншими доказами по справі. Так [PERSON] суду повідомив, з відповідачем він знайомий з 2005 року та на момент їхнього знайомства у відповідача вже була дача, яку відповідач повністю відремонтував та він приїжджав до останнього на дачу десь в 2010-2011 році. А як видно з матеріалів справи, дача належала позивачці. Також свідок [PERSON] пояснив, що зі слів відповідача, вони з позивачкою почали проживати разом після реєстрації шлюбу, до купівлі квартири він мешкав разом з матір'ю, а після жив у якоїсь жінки на ім'я [PERSON]. Вказані пояснення свідка суперечать його ж показанням про те, що коли сторони познайомилися, йому не відомо, точної дати, з якої сторони почали проживати разом, йому не відомо, на весіллі він не був присутнім і коли саме воно відбувалося йому не відомо, вдома у відповідача він жодного разу не був. Дуже близько з відповідачем вони не товаришували, бачилися лише тоді, як у нього ламався автомобіль, а інколи у гаражах (у них гаражі в одному блоці). Крім того вказані пояснення свідка [PERSON] суперечать поясненням інших свідків та матеріалам справи. Відповідачем не надано суду доказів того, що його матір надала йому суму в розмірі 22000 доларів США і саме за них він придбав спірну квартиру. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] щодо тієї обставини, що відповідач придбав спірну квартиру за кошти, надані йому матір'ю, суд вважає необґрунтованими, оскільки ці факти їм відомі зі слів відповідача. Договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала матері відповідача, останнім суду не надано. Договір про завдаток від 31.05.2007 року укладений між матір'ю відповідача та Landra Kalle від 31 травня 20017 року, суд не приймає через критичне до нього ставлення, оскільки вказаний договір укладений 31.05.2007 року, підписаний матір'ю відповідача 12.12.2006 року, тобто приблизно за півроку до укладання, а дата підписання договору іншою стороною взагалі відсутня. Ксерокопія вказаного договору завдатку з однієї сторони виконана на чорно-білому ксероксі, а з іншої сторони - на кольоровому. Крім того, наявність вказаного договору завдатку не підтверджує наявність договору купівлі-продажу. Суд не приймає як доказ надану позивачем розписку про отримання коштів у сина, оскільки представник позивача в судовому засіданні відмовилась від неї як від доказу даних обставин, та на неї не посилалась. Договір № FIL.125432-403 від 27 листопада 2007 року також не приймається судом, оскільки не має ніякого доказового значення. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. … Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як зазначено в ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з вересня 2006 року по день реєстрації шлюбу, визнання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та автомобіля [NUMBER], спільним сумісним майном подружжя, а також визнання за кожною стороною, як за співвласником, права власності на 1/2 частину спірних квартири та автомобіля. Вирішуючи питання задоволення позову в частині виділення позивачці із спільної сумісної власності подружжя спірного автомобіля марки Мазда модель 323, 1991 року випуску, в цілому, та стягнення з неї на користь відповідача суми грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля та одночасного припинення права власності на 1/2 частку спірного автомобіля за позивачем у спільному майні подружжя, суд вважає вказані вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних обставин. Автомобіль зареєстрований на ім'я відповідача, він має посвідчення водія, фактично особисто керує ним протягом всього часу з моменту його придбання, крім того за характером його роботи цей автомобіль йому потрібен. Тобто впроцесі життя між сторонами вже склався порядок користування спірним автомобілем, а саме відповідач ним користується для роботи на протязі тривалого часу. Крім того позивачем при поданні даного позову не була внесена на депозитний рахунок суду сума вартості 1/2 частини спірного автомобіля для компенсації вартості частки, належної відповідачу. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial