Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області у квітні 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Позов мотивований тим, що 01.05.2017 року близько 00.35 год. відбулася ДТП за участю автомобіля «Hyndai Sonata». д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] , в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений до реанімаційного відділення МКЛ ШМД міста Вінниці, де під час надання медичної допомоги помер [INFO] . Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2017 у справі №127/12909/17, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.11.2017 року, визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Враховуючи наслідки ДТП позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка проявилася у втраті позивачем годувальника, яким був її син [PERSON] . На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8827620 і діяв на дату спричинення такої шкоди. 25.04.2018 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування: 38400,00 грн. - відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою та 115200,00 грн. - відшкодування пов`язане із втратою годувальника. 13.08.2018 відповідач повідомив представника позивача про виплату страхового відшкодування лише в частині моральної шкоди у розмірі 38400 грн., в частині виплати страхового відшкодуванння у зв`язку із втратою годувальника відмовив, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів перебування на утриманні загиблого сина [PERSON] . Позивач являється особою пенсійного віку (з 2004 року), а тому має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання. У зв`язку з наведеним вище позивач звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 115200,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. Представник ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» надав суду відзив на позовну заяву у якому зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до заяви [PERSON] наданої слідчому СВ Вінницького відділу національної поліції, який розслідував кримінальне провадження №12017020010002068, позивачка зазначила, що цивільних позовів заявляти не буде, моральна та матеріальна шкода відшкодована їй в повному обcязі, що також знайшло відображення у вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2017 та ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 13.11.2017 р. Окрім того, у матеріалах справи відстуні належні та допустимі докази перебування позивача на утриманні у свого сина [PERSON] та потреби позивача у матеріальній допомозі, адже позивачка на момент втрати сина була повністю забезпечена (дохід перевищував доходи сина у 2,9 рази), а покійний син позивачки [PERSON] , зважаючи на його доходи не мав реальної можливості здійснювати утримання своєї матері. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Разом з тим, у поданому до суду клопотанні зазначив, що просить суд розгляд справи проводити без його, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» в судовому засіданні в режимі відеоконференції в задоволенні позову просив відмовити, надав суду аналогічні поясненя, викладеним у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 03.05.2017, виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Як встановлено, вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2017 у справі №127/12909/17, 01 травня 2017 року, близько 00:35 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Hyundai Sonata» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись у місті Вінниці, по вулиці Київській, зі сторони 1-го провулку Київського, в напрямку вулиці Грибоєдова, в районі будинку № 49, в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину вулиці Київської м. Вінниці, в невстановленому місці, зліва-направо по ходу руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості чи зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого, з необережності допустив наїзд на останнього. Після наїзду на пішохода, водій [PERSON] на керованому автомобілі самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, попрямував далі по вулиці Київській, міста Вінниці, де в районі будинку № 104 був зупинений очевидцями події. Внаслідок наїзду пішохід [PERSON] від отиманих тілесний ушкоджень під час надання медичної допомоги помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.05.2017 р. Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №1273 (а.с. 38) Даний вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.11.2017 року, визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. (а.с. 18-30) [PERSON] ( [PERSON] ) являється матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.01.1976 р. Міським РАЦС, актовий запис №371. (а.с. 31) Після розірвання шлюбу зміна призвіще [PERSON] на [PERSON] . (а.с 32) Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 19.12.2018 року Пенсійним фондом України. (а.с. 84) Згідно з посвідчення серії [NUMBER] , виданого 13.07.2004 р. Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності 3 групи (а.с. 39) Із довідки від 27.04.2018 р. вих. №3801, виданої Управлінням Пенсійного фоду України в м. Вінниці, вбачається, що [PERSON] з жовтня 2017 по березень 2018 отримувала пенсію у розмірі 3709, 93 грн. щомісячно. (а.с. 40) Відповідно до довідки №69 від 20.05.2020 р., виданою КНП "ТМО" Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної ради", [PERSON] з травня 2016 по квітень 2017 було нараховано 97988,70 грн. заробітної плати, що дорівнює 8165,73 грн. щомісячно. (а.с. 108) Відповідно до довідки №27.04.2018 р. №1413, [PERSON] отримує пенсію за віком, 3 група загальне захворювання, довічно за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 41) Із довідки про доходи №642 від 30.03.2018 р., виданої Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, вбачається, що за період з січня 2017 по травень 2017 року [PERSON] нарахована заробітна плата разом з одноразовою матеріальною допомогою на оздоровлення у розмірі 29720, 33 грн. (а.с. 43) Як вбачається з відповіді від 20.05.2020 №12.4/698 КНП "ТМО " Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної ради", [PERSON] прийнята на посаду лікаря з медицини невідкладних станів у Вінницьку міську станцію швидкої медичної допомоги - 19.11.1976 р., де працює по теперішній час. (а.с. 107) Згідно з актом, складеним [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] потребувала утримання та перебувала на утриманні свого сина [PERSON] , оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати. Як вбачається з відзиву та не оспорюється сторонами між ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АЕ/8827620 від 16.07.2016 року, згідно з умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Hyundai Sonata» державний номерний знак [NUMBER] . 25.04.2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою в розмірі 38400,00 грн. та відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в розмір 115200, 00 грн. (а.с. 48, 52-53) Як вбачається з відповіді ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» позивачу та її представнику від 13.08.2018 № 1254/18, останнє прийняло рішення про виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] 38400,00 грн. моральної шкоди. Щодо заявленого відшкодування шкоди, пов`язаного із втратою годувальника, прийнято рішення про відмову у здійсненні виплати у зв`язку з відсутністю доказів потреби [PERSON] в матеріальній допомозі померлого сина [PERSON] та перебування останьої на його на утриманні. При цьому ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» має намір виконати свої зобов`язання за договором в разі надходження відповідних підтверджуючих документів. (а.с. 11-12) Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами; загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно з п. 2 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, належать: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Зміст поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно п.п. 35.1, 35.2 ст. 35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника . Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі позивача. Наданий суду акт, що позивач [PERSON] потребувала утримання та перебувала на утриманні свого сина [PERSON] , оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати, не є достатнім та допустимим доказом перебування позивача на утриманні загиблого сина [PERSON] , оскільки, дана обставина спростовується довідкою про доходи, виданої Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, від 30.03.2018 року № 642 про те, що потерпілий [PERSON] з січня по травень 2020 року отримав 29720, 33 грн. (а.с. 43) та довідкою про доходи виданою КНП "ТМО " Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної ради" від 20.05.2020 року № 69 про те, що позивачка [PERSON] з травня 2016 по квітень 2017 року отримала 97987, 70 грн. (а.с. 108) Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі-набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на одну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 1312 гривень. Ані позивачем, ані її представником, суду не надано належних та допустих доказів, що заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи позивача не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона потребувала від сина [PERSON] матеріальної допомоги, і що син надавав їй таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом засобів до її існування. Таким чином, позивачем [PERSON] не доведено обставин перебування на утриманні загиблого сина [PERSON] та потребу у матеріальній допомозі від останнього, а тому підстави для стягнення страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відсутні. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed