Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

21 червня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обгрутування позову позивач посилається на те, що в 1973 році на себе та членів сімї ( дружину [PERSON], синів [PERSON] та [PERSON]) отримав двохкімнатну квартиру, розташовану за адресою : [ADDRESS]. На підставі ст.15 Закону України "Про власність" він набув право власності на квартиру. [INFO] року померла його дружина. Померла заповіту не склала та він з синами спадщину після її смерті не прийняли. Він, як чоловік померлої, звертався до нотаріальної контори № 1 із заявою про отримання спадщини, але отримав пояснення державного нотаріуса про неможливість оформлення спадщини,так як не встановлено ідеальних часток співвласників. Після смерті дружини він дозволив молодшому сину [PERSON] тимчасово пожити в квартирі. За час його відсутності відповідач змінив замок на вхідній двері, заперечує його право на житло. Таким чином, відповідач своїми діями порушив права позивача на користування спільним майном, а тому необхідно усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування квартирою. Так, приватизація квартири була проведена без його згоди та з порушенням права на приватизацію житла. НА час приватизації у квартирі він не проживав та особисто заяву про приватизацію не підписував. На час приватизації квартири він не визнавався таким,що втратив право користування квартирою та за ним зберігалося право користування квартирою. Відповідач оспорює його право власності на квартиру та чинить перешкоди в її користуванні. Він має право на 1/2 частку квартири та виходячи з цього вважає надати йому у користування ізольовану кімнату, площею 14,1 кв.м., відповідачу виділити житлову кімнату. площею 14,7 кв.м., а кухню ванну і вбиральню залишити у спільному користуванні. Позивач просить визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації квартири [ADDRESS], надати йому у володіння та користування ізольовану жилу кімнату, площею 14,1 кв.м.,відповідачу - кімнату, площею 14,7 кв.м., кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити у спільному користуванні, усунути перешкоди у користуванні квартирою, зобов'язавши відповідача передати йому ключі від вхідних дверей та не чинити перешкоди у здійсненні ним права користування квартирою. У судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача з позовом не погодилася, надала суду пояснення про те, що позивач на час приватизації квартири не був в ній зареєстрований, він отримав квартиру за іншою адресою, яку потім приватизував та подарував дочці свідка [PERSON] Крім того, просить застосувати строк позовної давності, так як квартира була приватизована ще у 1993 році, про що позивачу було відомо. Представники Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради та територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради, кожен окремо, з позовом не погодилися та просили відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що приватизація відбулася відповідно до норм чинного законодавства, позивач на час приватизації не був зареєстрованим у квартирі та не надав суду докази цьому, на час приватизації він отримав іншу квартиру, а тому є підстави для відмови у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] з позовом не погодився та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивач у справі є його дідом та він на час приватизації з ними не проживав. Він іноді приїздив до них в гості, але постійно не жив, мав свою квартиру. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду заперечення, в якому посилається на те, що квартира була ними приватизована на законних підставах відповідно до норм чинного законодавства, позивач на час приватизації в квартирі не проживав, мав інше житло, а тому не набув право власності на спірну квартиру. Оскільки квартира була приватизована ще 1993 році, а тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник ПП « Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з архівним витягом у списку громадян на заселення жилого будинку на 108 квартир по [ADDRESS] значаться [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син ( а.с.19). Позивач [PERSON] значиться зареєстрованим в [ADDRESS], про що свідчить довідка Сахнівщинської сільської ради від 04 березня 2016 року ( а.с.23) та ксерокопія паспорта позивача про його реєстрацію за зазначеною адресою з 11 травня 2004 року ( а.с.15). Відповідно до ст. 15 Закону України "Про власність", який діяв на момент приватизації квартири, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського фонду та члени його сімї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу бо на інших підставах, передбачених законодавством України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло. До членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі ( будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», (в редакції чинній на момент приватизації житла), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. 12 березня 1993 року [PERSON] звернувся до керівника органу приватизації, як наймач квартири [ADDRESS], із заявою , в якій просив оформити передачу у приватну спільну сумісну власність квартиру, до заяви додав довідку про склад сім*ї ( а.с.106). Згідно з п.п.20,21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення (додатки 4, 5).У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Згідно з довідкою про склад сімї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, виданої 12 березня 1993 року ГЖЕД № 3, в квартирі за адресою [ADDRESS] проживають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" [PERSON] - квартиронаймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - баба, [PERSON] - син ( а.с.107). Згідно з розпорядженням органу приватизації м.Полтави № 3688 було задоволено прохання наймача [PERSON] , передано квартиру [ADDRESS] у приватну власність ( а.с.105). Згідно зі свідоцтвом по право власності на житло від 15 квітня 1993 року, виданого відділом приватизації житла [ADDRESS], яка знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вказане свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації від 15 квітня 1993 року № 3688 ( а.с.153). Свідоцтво зареєстроване в Полтавському КП "Інвентаризатор" 15 квітня 1993 року в реєстровій книзі № 121 за реєстровим номером 16511. [PERSON] померла [INFO] року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що їй невідомо, де був зареєстрований позивач на час приватизації квартири.. З позивачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі та їй відомо, що позивач вважав спірну квартиру своєю, так як він отримував квартиру. Потім він отримав іншу квартиру, яку він продав для того щоб віддати борги. Власником цієї квартири стала її дочка. Таким чином, судом встановлено, що приватизації квартири відбулася з дотриманням норм чинного законодавства. У відповідності до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивачем не надані докази в підтвердження того, що на час приватизації він проживав у спірній квартирі та мав право на участь у приватизації квартирі або був тимчасово відсутньою особою, за якою зберігається право на житло, у зв*язку з чим суд вважає позовні вимоги щодо визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що посилання позивача на ту обставину, що він набув право власності на квартиру на підставі Закону України «Про власність», так як ним була отримана спірна квартира, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на положеннях норм чинного законодавства. Крім того, як вбачається з архівного витягу додатку до рішення виконавчого комітету міської Ради народних депутатів від 14 січня 1993 року №4 у списку громадян на заселення жилого будинку на 64 квартири по [ADDRESS] значиться [PERSON] на заселення у квартиру № 114 та відповідач [PERSON] зазначений, як особа, якій надається житло після його звільнення одержувачем нової квартири - [PERSON], та на [PERSON] відкривається особистий рахунок ( а.с.138). Оскільки позивач не має права власності на спірну квартиру та права користування квартирою, а тому відсутні підстави для надання йому у володіння та користування кімнати та усунення перешкод у користуванні квартирою, у зв*язку з чим зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивач, як інвалід 2 групи, був звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позову позивачу відмовлено, а тому судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed