Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 21.03.2016 між сторонами було укладено кредитний договір №8-015-824-2-16-Г, згідно якого відповідач отримав у касі банку 46000,00 грн. строком до 20 березня 2019 року зі сплатою 10,00 %. Позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 01.02.2019 виникла заборгованість в розмірі 54792,70 грн., яку позивач, а також судові витрати, просить стягнути з відповідача. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. у зв`язку з перебуванням судді Скрипник О.Г. у відрядженні (а.с.42). Ухвалою від 03 квітня 2019 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.46). 30 травня 2019 року справу розглянуто по суті та ухвалено заочне рішення. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі (а.с.69-71). Ухвалою суду від 13 грудня 2019 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2019 року скасовано та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.116). Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не надав заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, утім скористався правом надання відзиву на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно 21.03.2016 між ним та позивачем було укладено кредитний договір №8-015-824-2-16-Г (з ануїтетними платежами). Зазначив, що встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними. Щомісячний платіж у розмірі 2834,31 грн., який включає суму щомісячної комісійної винагороди, мав бути зарахований банком на погашення кредитних зобов`язань зі сплати суми основного боргу та процентів за користування кредитними коштами. Проте, з матеріалів справи вбачається, що порушення відповідачем строків сплати ануїтетних платежів за договором відбувається з 01.12.2016, утім неможливо встановити яку саме суму та за який період позивачем було сплачено за весь час користування кредитними коштами та яким чином здійснювалося зарахування цих коштів, відповідно до умов кредитного договору. Також відповідач зазначив, що 21.03.2019 між ним та АТ «Мегабанк» укладено договір №258-420Д/2016 про відступлення права вимоги за договором банківського строкового вкладу (з правом поповнення та з виплатою процентів в кінці строк дії договору). 21.03.2016 також між сторонами укладено договір застави майнових прав №8-015-16-Г-з. В якому зазначено, що укладено його на забезпечення зобов`язання за кредитним договором №8-015-824-2-16-Г від 21.03.2016. На підставі викладеного, просив суд застосувати позовну давність до строків сплати ануїтетних платежів та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується факт, що 21.03.2016 між [PERSON] та ПАТ «Мегабанк» було укладено кредитний договір №8-015-824-2-16-Г (з ануїтетними платежами) (а.с. 5). Згідно з п. 1.1., 1.2. та 1.3. Кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 46000 гривень на строк з 21.03.2016 до 20.03.2019 зі сплатою 10,00 % річних, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов`язання згідно з Договором. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими Договором. Ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, що підлягають до сплати відповідачем та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування ним і розраховуються таким чином, що в кінці строку дії цього договору за умови виконання зобов`язання відповідачем заборгованість його повністю погашається. 21.03.2016 грошові кошти в розмірі 46000 грн., передбачені кредитним договором, були видані позивачем відповідачу, що підтверджується заявою про видачу готівки №ТR.1415016.4076.2902 від 21.03.2016 (а.с. 11). Згідно з п. 3.2.3. Кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. Відповідно п. 4.4. Кредитного договору, розмір щомісячного платежу який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 2824,31 грн. (а.с.5). Починаючи з 01.12.2016 відповідач порушував строки сплати ануїтетних платежів за кредитом. У разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позивач обліковує заборгованість за Кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за Кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 4.8. цього Договору (0,1 % процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтентних платежів та комісійних винагород відповідач, сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3. цього Договору, що передбачено п. 4.9 Кредитного договору (а.с.5). Станом на 01.02.2019 загальна заборгованість за кредитом складає 29464,62 грн., що підтверджується випискою з рахунку [NUMBER] за період з 21.03.2016 по 31.01.2019, а також розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.02.2019 (а.с.12, 13-17). Також, відповідно до п. 4.1. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення Кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів "факт/360"). Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору погашення кредитної заборгованості та сплату процентів за Договором Відповідач здійснює ануїтетними платежами. Сплата ануїтетних платежів здійснюється Відповідачем щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. В порушення п. п. 3.2.3., 4.2. Кредитного договору Відповідачем не сплачені в повному обсязі проценти за користування кредитом за період з 01.03.2018 по 31.01.2019 в розмірі 28,08 грн., що підтверджується випискою з рахунку та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.02.2019. У зв`язку з порушенням [PERSON] умов Договору ПАТ «Мегабанк» було направлено вимогу (вих. №71-93/18 від 09.02.2018) щодо погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.18). Однак, відповідач до цього часу заборгованість за Договором не сплатив. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ч. 1 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. Закінчення строку договору не звільняє позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. Дострокове розірвання договору здійснюється у випадках, передбачених чинним законодавством та цим Договором. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору, а тому у суду є достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 29 464, 62 грн. та суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.03.2018 по 31.01.2019 в розмірі 28,08 грн. Щодо стягнення суми штрафу у розмірі 25300 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6.3. Кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту (а.с. 7 зв.). Сума штрафу у розмірі 45 % від суми кредиту, становить 20 700,00 грн. та штраф у відповідності до п.6.2 Кредитного договору в розмірі 4600,00 грн., то посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності за вимогу про стягнення суми штрафу, нарахованого відповідно до п.п. 6.2., 6.3 Кредитного договору, суд визнає обгрунтованими з огляду на наступне. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним законодавством України передбачено загальну та спеціальну позовну давність. Спеціальна позовна давність строком в один рік, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем [PERSON] було здійснено 01.12.2016, тобто початок нарахування штрафу з 01.03.2017. Таким чином, позивач мав право пред`явити позов про стягнення штрафу протягом одного року з дня його нарахування, тобто до 01.03.2018. Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано заяву про застосування позовної давності в частині стягнення суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу 6 кредитного договору. На підставі наведеного, правові підстави щодо стягнення суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу 6 Кредитного договору - відсутні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 29 464,62 грн. та суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.03.2018 по 31.01.2019 в розмірі 28,08 грн. підлягають задоволенню повністю, правові підстави щодо стягнення суми залишку нарахованої та несплаченої суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу 6 Кредитного договору - 25300,00 грн. відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial