Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до юриста Житомирської філії ДП МВС України "Інформ-Ресурси" [PERSON], ДП МВС України "Інформ-Ресурси" в особі Житомирської філії, Корпорації "Медіа корпорація "RIA", в якому просив визнати недостовірною та такою, що ганьбить честь і гідність, та ділову репутацію [PERSON] інформацію, опубліковану на інформаційному веб-сайті http://20minut.ua/Novyny-Zhitomira/: - "Але кого ж турбують такі нудні юридичні подробиці або тривале управління автомобілем без водійських прав, особливо коли є можливість виставити себе борцем з "бєзпрєдєлом"?"; - "Також цікаво дізнатись, що думають про титанічну активність голови обласного осередку ДемАльянсу [PERSON] рідні та близькі загиблих або травмованих в дорожньо-транспортних пригодах які сталися з вини ось таких "пригноблених" водіїв?"; - "Чи готові вони підтримати полум'яні акції [PERSON] за право безкарно сідати за кермо на підпитку, або без посвідчення водія (як герой останнього сюжету)?"; - "А чи будете Ви, шановні читачі, так само як [PERSON] задоволені вчинком ДемАльянсу, якщо також дізнаєтесь, що гр. [PERSON] здійснював управління автомобілем без водійських прав і тим самим наражав на небезпеку водіїв та пішоходів протягом тривалого часу? Чи додасть Вам відчуття безпечності безхмарне існування десятків або сотень таких самих водіїв? Адже акція ДемАльянсу фактично заохочує до вчинення подібних небезпечних правопорушень.". Також позивач просив зобов'язати юриста Житомирської філії ДП МВС України "Інформ-Ресурси" [PERSON] та Корпорацію "Медіа корпорація "RIA" спростувати недостовірну інформацію шляхом поширення через офіційний веб-сайт http://20minut.ua/Novyny-Zhitomira/ спростування під заголовком "Спростування", а також стягнути з Житомирської філії ДП МВС України "Інформ-Ресурси" моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та понесені судові витрати. Поданий позов обґрунтовувався тим, що поширена інформація є негативною та такою, що принижує репутацію [PERSON], його честь та гідність, оскільки містить звинувачення у вчиненні діянь, які засуджуються суспільною мораллю і мають ознаки кримінального злочину та адміністративного правопорушення. Також вказав на те, що діями [PERSON], що виразились у розповсюдженні неправдивих відомостей щодо позивача, останньому завдано моральну шкоду у розмірі 3000 грн, що має бути відшкодована роботодавцем [PERSON] - Житомирською філією ДП МВС України "Інформ-Ресурси". Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду письмові заперечення (а.с. 32), в яких просив справу розглядати без його участі та посилаючись на те, що жодної недостовірної інформації щодо [PERSON] не поширював, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ДП МВС України "Інформ-Ресурси" в особі Житомирської філії в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що опублікована [PERSON] інформація про управління [PERSON] автомобілем без водійських прав станом на дату опублікування була достовірною, а також те, що [PERSON] не є працівником Житомирської філії ДП МВС України "Інформ-Ресурси", просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ТОВ "Видавництво "RIA" (заміненого судом за згодою позивача з Корпорації "Медіа корпорація "RIA" як неналежного відповідача) в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв до суду не направляв. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] року в мережі Інтернет на веб-сайті http://20minut.ua було розміщено статтю під назвою "[INFO]", автором якої зазначено юриста Житомирської філії Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" [PERSON] (а.с. 15). У зазначеній статті розміщено наступну інформацію, яку позивач вважає недостовірною та такою, що ганьбить його честь, гідність, та ділову репутацію: - "Але кого ж турбують такі нудні юридичні подробиці або тривале управління автомобілем без водійських прав, особливо коли є можливість виставити себе борцем з "бєзпрєдєлом"?"; - "Також цікаво дізнатись, що думають про титанічну активність голови обласного осередку ДемАльянсу [PERSON] рідні та близькі загиблих або травмованих в дорожньо-транспортних пригодах які сталися з вини ось таких "пригноблених" водіїв?"; - "Чи готові вони підтримати полум'яні акції [PERSON] за право безкарно сідати за кермо на підпитку, або без посвідчення водія (як герой останнього сюжету)?"; - "А чи будете Ви, шановні читачі, так само як [PERSON] задоволені вчинком ДемАльянсу, якщо також дізнаєтесь, що гр. [PERSON] здійснював управління автомобілем без водійських прав і тим самим наражав на небезпеку водіїв та пішоходів протягом тривалого часу? Чи додасть Вам відчуття безпечності безхмарне існування десятків або сотень таких самих водіїв? Адже акція ДемАльянсу фактично заохочує до вчинення подібних небезпечних правопорушень". Згідно із ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. При цьому, відповідно до ст. 34 Конституції України держава гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд звертає увагу, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (ст. 68 Конституції України). У відповідності до ч.3 ст. 297 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з вимог ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання, про достовірність та визначаючи характер поширеної щодо позивача інформації, суд приходить до наступного. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядочності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В матеріалах справи міститься постанова Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2013 року у адміністративній справі за позовом [PERSON] до інспекторів ДПС ВДАІ Богунського РВ м. Житомира [PERSON] та [PERSON] про визнання дій неправомірними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення (а.с. 34). Зі змісту вказаної постанови суду від 01 квітня 2013 року вбачається, що інспектором ДПС ВДАІ Богунського РВ м. Житомира [PERSON] 16.01.2013 р. складено протокол про адміністративне правопорушення серії АГ2 №889776, відповідно до якого 16.01.2013 р. о 22 год. 07 хв. в м. Житомирі по вул. Київській [PERSON] керував автомобілем Део, д.н. [NUMBER] перетнув подвійну лінію розмітки. Також зазначено, що 16.01.2013 р. інспектором ДПС ВДАІ Богунського РВ м. Житомира [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії АГ2 №889833, відповідно до якого 16.01.2013 р. о 22 год. 07 хв. по вул. Київській в м. Житомирі [PERSON] керував автомобілем Део, д.н. [NUMBER] без посвідчення водія. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, з вказаної постанови також вбачається, що в.о. начальника ВДАІ Богунського РВ м. Житомира Біланом Р.Г. 25.01.2013 р. винесено постанову серії АН1 №219195, якою на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідно до статті 291 КпАП України постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження (внесення подання прокурора) цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що розміщуючи оспорювану інформацію щодо керування позивачем [PERSON] автомобілем без посвідчення водія, відповідач [PERSON] виходив зі змісту постанови в.о. начальника ВДАІ Богунського РВ м. Житомира Біланом Р.Г. від 25 січня 2013 р., якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, що станом на дату опублікування статті - [INFO] ролу, тривалий час як набула законної сили, тобто з урахуванням загального принципу правової визначеності, відповідач [PERSON] правомірно виходив з того, що прийняте компетентним державним органом рішення можна було вважати таким, що набуло статусу остаточного (res judicata), у зв'язку з чим суд вважає відсутнім юридичний склад правопорушення щодо опубліковану недостовірної інформації. Згідно правової позиції, висловленої в Постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", п.19, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналізуючи зміст таких оспорюваних висловлювань як: "можливість виставити себе борцем з "бєзпрєдєлом", "пригноблених" водіїв", суд приходить до висновку, що такі висловлювання є вираженням суб'єктивної думки відповідача [PERSON], що є його оціночними судженнями, а тому згідно вимог ст. 277 ЦК України не можуть бути предметом судового захисту. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не перебував у трудових відносинах із ДП МВС України "Інформ Ресурси" (а.с.75), а надавав послуги цьому підприємству на підставі договору, перебуваючи із ним у цивільно-правових відносинах (а.с.76-77). Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що підприємство поширювало недостовірну інформацію, суд вважає, що ДП МВС України «Інформ Ресурси» не є належним відповідачем по даній справі. Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання спростовуваної інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію позивача [PERSON], не підлягають до задоволення. Щодо вимоги позивача стосовно відшкодування завданої йому моральної шкоди, суд виходить із того, що вказана вимога є похідною від встановлення судом юридичного складу правопорушення стосовно поширення недостовірної інформації, а тому враховуючи, що суд не знайшов достатніх правових підстав для задоволення первісної вимоги, не підлягає задоволенню й похідна.

Outcome: dismissed