Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 2000 року по 2003 рік працював у Державному науково-дослідному і проектно-конструкторському інституті інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні на посаді заступника директора та директора. Посилаючись на те, що йому не виплачено всіх сум, належних при звільненні, просив, уточнивши позовні вимоги, стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у сумі 11\~661,10 грн., 72 657,98 грн. компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплатита 5\~000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнену позовну заяву з наведених у ній підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначала, що вини підприємства у невиплаті коштів немає. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] працював у Державному науково-дослідному і проектно-конструкторському інституті інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні на посаді заступника директора та директора з 22.08.00 року по 10.01.03 року. З довідки головного бухгалтера Державного науково-дослідного і проектно-конструкторського інституту інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні вбачається, що станом на 12.03.15 року у відповідача перед [PERSON] існує заборгованість з заробітної плати у розмірі 11\~661,10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. \~ Заробітна плата працівнику повинна виплачуватися регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, що передбачено ст.24 Закону України «Про оплату праці» та ст.115 КЗпП України. Крім того, відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу невиплачену заробітну плату в сумі 11\~661,10 грн., оскільки дані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у розмірі 72 657,98 грн. судом встановлено наступне. Положеннями\~статті 34 Закону України «Про оплату праці»\~передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно\~ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація\~\~громадянам\~\~втрати\~\~частини доходів у зв'язку з порушенням\~\~строків\~\~їх\~\~виплати\~\~провадиться\~\~у\~\~разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів,\~\~нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами\~\~у\~\~цьому\~\~Законі\~\~слід\~\~розуміти грошові доходи громадян,\~\~які вони одержують на території України і які не\~\~мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до\~ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після\~\~утримання\~\~податків\~\~і\~\~обов'язкових\~\~платежів)\~\~на індекс\~\~інфляції\~\~в\~\~період\~\~невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно\~ст. 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться\~\~у тому\~\~ж\~\~місяці,\~\~у\~\~якому\~\~здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. В аспекті надання офіційного тлумачення положенням частини 2\~статті 233 КЗпП України\~Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року\~№ 9-рп/2013 зазначив, що працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати\~як складових належної працівнику заробітної плати\~без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено постановою КМУ від 21.02.01 року, відповідно якого сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача в цій частині, перевіривши його розрахунок, не погоджується з ним в зв'язку з чим вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 7\~265,80 грн.\~компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Крім того, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування завданої йому з боку відповідача моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач не навів належного обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не зазначив докази, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказав з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial