Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

У червні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просила поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя наступним чином: їй виділити квартиру [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі-продажу від 16.08.2001 року, квартиру [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі-продажу від 17.05.2011 року, а відповідачу виділити квартиру [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі-продажу від 15 липня 2013 року , 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , автомобіль Черри Амулет та автомобіль Чери QQ; а також стягнути з відповідача компенсацію різниці вартості майна у розмірі 270 711,50 грн. Свої вимоги обґрунтувала наступним. З серпня 2001 року до 18 квітня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі, а саме квартиру [ADDRESS] миколаєві відповідності до договору купівлі-продажу від 16.08.2001, вартістю 575898 грн , квартиру [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі-продажу від 17.05.2011, вартістю 421 866 грн , квартиру [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі-продажу від 15 липня 2013 року, вартістю 1 285 780 грн , 1\\2 частину квартиру [ADDRESS] у відповідності до договору купівлі-продажу від 22.12.2006 року, вартістю 201 407 грн, автомобіль Черри Амулет та автомобіль Чери QQ, вартістю по 26 000 грн кожний. Після розірвання шлюбних відносини сторони не змогли дійти згоди щодо поділу зазначеного майна, у зв`язку з чим просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у її власність зазначені вище дві квартири - однокімнатну та двокімнатну, а за відповідачем визнати право власності на чотирикімнатну квартиру, 1\\2 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] та два автомобілі Черри. Такий порядок поділу обгрунтовує тим, що після припинення шлюбних відносин між ними вже фактично склався саме такий порядок користування нерухомим майном, а автомобілі відповідач просто забрав собі у користування та їх доля наразі позивачці невідома, проте жодних дозволів на їх відчуження вона не надавала. Оскільки відповідачеві виділяється у власність майно більшої вартості, то виходячи з рівності часток подружжя при поділі спільної сумісної власності, просить стягнути компенсацію різниці вартості майна до рівності часток. 01 листопада 2018 року відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву , в якій погоджується частково з позовом, крім 1\\2 частки квартири по [ADDRESS] , яка придбана ним за кошти, отримані від продажу дошлюбного майна. Щодо реального поділу іншого нерухомого майна, то визнає запропонований позивачкою варіант поділу , проте не погоджується з визначеною вартістю майна. Надавши свою оціночну вартість спірних квартир , просить виділити позивачці у власність однокімнатну та двокімнатну квартири по [ADDRESS] , загальною вартістю 1 124 000 грн, йому у власність чотирикімнатну квартиру по [ADDRESS] , вартістю 896 000 грн - та стягнути з позивачки на його користь компенсацію у розмірі 228 000 грн. Що стосується двох автомобілів Чери , то ці автомобілі були продані ще під час шлюбу , кошти від їх продажу витрачені на потреби сім`ї, про що достовірно було відомо позивачці, отже це майно розподілу не підлягає. 24 січня 2019 року [PERSON] надана відповідь на відзив , в якій вона звертає увагу суду на те, що відповідачем не надано доказів того, що отримані від продажу квартири [ADDRESS] кошти пішли саме на купівлю нової квартири № [ADDRESS] за цією ж адресою. Оцінку вартості спільного майна вона зробила у відповідності до законодавства з відвідуванням експертом квартир, натомість зроблена відповідачем оцінка не відповідає об`єктивному стану квартир. Ухвалою судді від 12.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Ухвалою суду від 18.02.2019 року задоволено клопотання представника позивачки та забезпечено докази- витребувано у Регіональному сервісному центрі МВС в Миколаївській області інформацію щодо зареєстрованих за [PERSON] транспортних засобів, якщо так, то на підставі яких документів та коли відчужені. У листопаді 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особистою приватної власності на майно , якій у судовому засіданні 06 грудня 2018 року прийнято до спільного розгляду. В зустрічному позові [PERSON] просив визнати 1\\2 частку квартири [ADDRESS] - особистою приватною власністю [PERSON] Обґрунтовував свої вимоги позивач за зустрічним позовом тим, що вказана частка однокімнатної квартири придбана не за його спільні сімейні кошти під час шлюбу з [PERSON] , а виключно на кошти, отримані від продажу особистого майна - частки квартири , отриманої ним в порядку приватизації державного житлового фонду в 1998 році. Відповідачка за зустрічним позовом участі в придбанні цієї квартири не приймала, жодних спільних коштів на купівлю цієї квартири витрачено не було. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокатка Труба К.Б. у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали та просили задовольнити вимоги первісного позову, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Звернули увагу суду на те, що автомобілі відповідач продав без жодної згоди [PERSON] , а щодо автомобіля Черри Амулет , то він до сих пір перебуває у власності відповідача. Квартиру по [ADDRESS] вони придбали за спільні кошти, а половину квартири оформили на матір, щоб вона не залишилася на вулиці. Адже її спільну з [PERSON] квартиру вони продали за борги матері, отже кошти від її продажу вона забрала собі, а нову квартиру сусідню купили вже на спільні кошти подружжя. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Хорошев В.В. зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, у задоволенні первісних позовних вимог просив частково відмовити - з урахуванням позиції відповідача, викладеної у відзиві. Щодо вимог зустрічного позову пояснив, що в зв`язку з тим, що сусідня квартира була більш зручною для проживання, вони з матір`ю вирішили придбати її, коли дізналися про продаж. Після того, як знайшовся покупець на належну їм з матір`ю квартирою № [ADDRESS] - вони уклали договір продажу належної їм квартири [ADDRESS] і в той самий день за ті самі кошти, які отримали від покупця своєї квартири - вони придбали в рівних частках сусідню квартиру [ADDRESS] за цією ж адресою. Заслухавши сторін по справі та їх представників , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. У період з 11.08.2001 року по 18.04.2017 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.04.2017 року. Як вбачається з вказаного рішення суду, сторони припинили шлюбні відносини з травня 2015 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] 13 березня 1998 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на ім`я [PERSON] та [PERSON] ( мати відповідача) видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким відповідачу та його матері належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , загальною площею 29,9 кв.м. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2006 року , укладеного між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] , останній придбав у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,96 кв.м., житловою площею 17,46 кв.м - за 18 000 грн. В той же день - відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2006 року , укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] ( мати відповідача) , останні придбали у власність в рівних частках кожний ( по 1\\2 частині) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м - за 17652,00 грн. КП ММБТІ 15.02.2007 зареєстровано право власності на вказану квартиру за [PERSON] , та [PERSON] по 1\\2 частки за кожним. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2001 року , укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , останні придбали у власність в рівних частках кожний ( по 1\\2 частині) квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. Право власності за сторонами зареєстровано на вказану квартиру в КП ММБТІ 27.08.2001 року по 1\\2 частині за кожним. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2011 року , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання придбала у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 30,0 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м. Право власності за [PERSON] зареєстровано на вказану квартиру в КП ММБТІ 25.05.2011 в цілому. Відповідно до нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 15.97.2013 року, [PERSON] в цілому належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м. Відповідно до наданою позивачкою за первісним позовом [PERSON] , Звітів про оцінку нерухомого майна, складених ПП «Експертниий центр «Поділля» , станом на 18-21 травня 2018 року ринкова (оціночна ) вартість наступних обєктів складає: -квартири двокімнатної [ADDRESS] - 575 898 грн; - квартири однокімнатної [ADDRESS] - 421 866грн; -квартири чотирикімнатної [ADDRESS] - 1 285 780 грн; -квартири однокімнатної [ADDRESS] - 402 814 грн. Відповідно до надаиних відповідачем за первісним позовом [PERSON] Звітів про оцінку нерухомого майна, складенихТОВ «Антан-Юг» , станом на 30 жовтня 2018 року ринкова (оціночна ) вартість наступних обєктів складає: квартири двокімнатної [ADDRESS] - 620 000 грн; квартири однокімнатної [ADDRESS] - 504 000 грн; квартири чотирикімнатної [ADDRESS] - 896 000 грн; квартири однокімнатної [ADDRESS] - 348 000 грн. Згідно даних автоматизованих обліків МВС РСЦ МВС в Миколаївській області , [PERSON] 18.06.2009 року зареєстрував на своє ім`я автомобіль CHERY AMULET А15, д\\н [NUMBER] , придбаний 17.06.2009 року , який був перереєстрований 23.06.2011 року без зміни власника та номерного знаку і в подальшому з обліку не знімався та не перереєстровувався; автомобіль CHERY QQ 1083, д\\н [NUMBER] зареєстрував на своє ім`я 07.06.2012 ( інформація про документ за яким був придбаний- відсутня) , який 13.10.2015 року був знятий з обліку для реалізації та 28.10.2015 року зареєстрований на нового власника за довідкою рахунком від 21.10.2015 року. Матеріали, що були підставою проведення зазначених реєстраційних дій знищені по закінченню терміну зберігання. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За приписами ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Статтею 57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. Наведене узгоджується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року в справі № 6-1447цс17. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з серпня 2001 року по квітень 2017 року, при цьому судом при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин з травня 2015 року. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обсяг майна, наявного на час припинення шлюбних відносин, складається з: автомобіля CHERY AMULET А15, д\\н [NUMBER] ; автомобіля CHERY QQ 1083, д\\н [NUMBER] ; квартири двокімнатної [ADDRESS] ; квартири однокімнатної [ADDRESS] ; квартири чотирикімнатної [ADDRESS] - що фактично не оспорюється сторонами Що стосується 1\\2 частини квартири однокімнатної [ADDRESS] , то суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом доведено, що ця частка квартири придбані ним за його особисті кошти - а саме кошти отримані від продажу відповідної частки квартири [ADDRESS] . Наведене підтверджується тим, що квартира [ADDRESS] за вказаною адресою , яка безумовно була особистим майном матері відповідача [PERSON] , та [PERSON] , отримана ними у власність в порядку приватизації державного житлвого фонду в 1998 році ( до шлюбу з позивачкою) була відчужена власниками за 18 000 грн і у той самий день 22 грудня 2006 року придбана спірна квартира у власність тих самих осіб в рівних частках за навіть меншу суму у 17682 грн. З огляду на викладене, що [PERSON] придбав 1\\2 частину спірної квартири за кошти, отримані від продажу його власної квартири, тому '1 \\2 частку квартири / [ADDRESS] є його особистою власністю, відповідно положень пункту 3 частини першої статті 57 СК України. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16. Отже , у суду наявні підстави для задволення вимог зустрічного позову. Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Виділяючи у власність відповідача автомобіль «Черри Амулет », реєстраційний номер [NUMBER] , та присуджуючи позивачці грошову компенсацію замість її частки на вказаний автомобіль, виходячи з визначеної нею самою вартості автомобіля у 26 000 грн ( адже жодних спростувань такої вартості відплвідач не подав і на таке не посилався), суд виходить із того, що вказане майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін є рівними, позивач надала згоду на присудження їй грошової компенсації замість її частки цей автомобіль згіно наявних в матеріадлах спрваи до теперішнього часу зареєстровано на праві власності за [PERSON] . Також суд, встановивши, що автомобіль CHERY QQ , набутий сторонами за час шлюбу, проте відповідач відчужив його іншій особі без згоди позивача - адже доказів надання такої згоди останній суду не надава, а відчужено автомобіль було вже після припиненняя сторонами подружнріх відносин, доходить до висновку, що вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя та його вартість враховується при поділі - оскільки при розгляді спорів про поділ цінного спільного майна необхідно виходити із права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, вона має право на відповідну компенсацію вартості майна, відчуженого без її згоди та не в інтересах сім`ї. І хоча позивачкою заявлено в перввісному позові вимоги про виділ в натурі відповідачеві автомобіля CHERY QQ, але судом встановлено, що він відчужений відповідачем і на час розгляду справи не підлягає поділу як спільне майно подружжя - проте фактично позивачка просила про стягнення з відповідача компенсації за належну їй частку цього майна, виходячи з його вартості у 26 000 грн ( яку також відповідач нпе спростував). Отже, враховуючи положення ст. 5 ЦПК України , суд ввжає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 1\\2 вартості вказаного автомобіля у розмірі 13 000 грн. - з метою найефективнішого захисту порушених прав позивачки та з метою процесуальної економії . За такого, стосовно поділу рухомого майна подружжя суд доходить до висновку про залишення у власності відповідача [PERSON] автомобіля Черри Амулет та стягненення з нього на користь позивачки компенсацію вартості 1\\2 частини цього автомобіля у розмірі 13 000 грн, а також стягнення вартості автомобіля CHERY QQ, який відчужений ним без згоди позивачки , у розмірі 13 000 грн. Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 ЦК України). Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Так, враховуючи що сторони фактично дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного нерухомого майна в натурі, суд вважає за мождиво поділити між сторонами нерухоме майно згідно заявленого позивачкою та визнаного в цій частині відповідачем варіанту поділу, а саме визнавши за [PERSON] , в цілому право власності на однокімнатну квартиру та двокімнатну квартиру по [ADDRESS] , а у власності [PERSON] , залишити чотирикімнатну квартиру по [ADDRESS] . При цьому визначаючи вартістний розмір часток у спільному майні подружжя, які мають бути рівними, суд виходить з того, що оскільки кожною зі сторін надані звіти про оцінку вказаних квартир з вартістю, що значно різниться між собою, про призначення судової експертизи з визначення вартрості спірного майна жодна зі сторін не заявляла, суд доходить до висновку, що враховуючи вимоги розумності та справедливсті, правильним буде визначити вартість спірного майна, виходячи зі середнього аріфметичного розміру вартості цього майна, взявши за основу кожний зі звітів , наданих сторонами у справі. Так, варість двох квартир, що виділяються в цілому у власність [PERSON] , згідно звітів ПП «Експертний центр «Поділля " дорівнює 997764 грн ( 421866 грн+ 575 898 грн), а вартість цих квартир за Звітами ТОВ «Антан Юг» дорівнює 1 124 000 грн ( 620 000 + 504 000 грн) . Отже їх середня вартість становить 1060882 грн ( (1124000 +997764 ) :2) Вартість чотирикімнатної квартири , що виділяється у власність [PERSON] згідно звіту ПП «Експертний центр «Поділля" дорівнює 1285780 грн , а вартість за Звітом ТОВ «Антан Юг» дорівнює 896 000 грн . Отже її середня вартість становить 1090 890 грн ( (1285780 +896 000) :2). За такого різниця вартості майна подружжя становить 30 008 грн ( 1090890-1060882 ), отже стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає половина цієї різниці у розмірі 15 004 грн. За такого , враховуючи також розмір компенсації вартості рухомого майна подружжя, всього з відповідача за первісним позвоом на користь позивачки підлягає стягненню компенсація різниці вартості майна подружжя у розмірі 41 004 грн ( 15 005+ 26 000 ) Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Квитанцією до прибуткового касового ордеру від 25.05.2018 року підтверджується, що [PERSON] сплатила за оцінку чотирьох квартир ПП «Експертний центр «Поділля» 1600 грн. Довідкою від 14 травня 2018 року , виданою адвокаткою Трубою К .Б. , підтверджується, що [PERSON] сплатила адвокату Труба К.Б. 50000 грн правничою допомоги у відповідності до договору про надання правової допомоги від 14.05.2018 у справі про поділ майна подружжя. Жодних заяв, що сума витрат на правничу допомогу має бути меншою та не відповідає обсягу наданої допомоги відповідачем не надано. За такого, відповіно до положень ст. 137 ЦПК України, з відповідача [PERSON] , слід стягнути на користь позивачки 5000 грн витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України , виходячи із ціни первісного позову, заявленою поивчакою, та вартості майна, яке підлягає розподілу, встановленої судом при вирішенні справи, суд пропоційно до задоволених позовних вимог вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 4591, 79 грн судового збору, що становить 86 відсотків від задоволених вимог ( 1101886 грн :1268475,50 грн = 0,86 х 5286 грн сплаченого при подачі позову судового збору). Також , оскільки зустрічний позов задоволено в повному обсязі, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 1740 грн судового збору, сплаченого при подачі зустрічного позову.

Outcome: partial