Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON]Б, третіх особи: Служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, встановлення графіку (режиму) спілкування і зустрічей з ними. В обґрунтування позову зазначив, що з 05.05.2006 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №064048 та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №143994. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2013 року, яке набуло чинності 26.11.2013 р. шлюб було розірвано. Ще до офіційного розірвання шлюбу відповідач [PERSON] забрала обох дітей та відїхала мешкати у м. Харків, де зараз діти проживають разом з нею. Позивач сплачував та сплачує аліменти на утримання дітей. У той же час між ними періодично виникали та виникають суперечки щодо участі у вихованні дітей та моїх зустрічей з ними. Колишня дружина періодично чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, зокрема, приховуючи від позивача їх фактичне місце проживання, обмежуючи у зустрічах, гостюванні та спілкуванні. У зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та остаточно просив суд зобов'язати [PERSON], [INFO]: не перешкоджати [PERSON], [INFO] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з синами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Не пізніше наступного дня за днем настання змін направляти [PERSON], [INFO] на адресу його місця реєстрації (на момент винесення рішення суду - м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенко, б. 12-А, кв. 14) рекомендованим листом точну інформацію про зміну фактичного місця навчання, проживання, перебування [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Встановити такий графік (режим) спілкування і зустрічей [PERSON], [INFO] з синами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]: - спілкування по телефону: щодня (крім часу відпочинку: з 22.00 до 08.00 години); - систематичні побачення з дітьми без присутності матері: кожні парні суботу та неділю у населеному пункті проживання дітей разом з матірю за одним з варіантів, обраним [PERSON] під час кожного такого побачення, а саме: з 09.00 год. суботи до 21.00 год. неділі з можливістю ночівлі дітей разом, з [PERSON] з суботи на неділю або ж з 09.00 год. до 21.00 год. суботи та з 09.00 год. до 21.00 год. неділі; - гостювання (проживання) дітей разом з [PERSON] у населеному пункті його реєстрації під час шкільних канікул: літні канікули - 1,5 місяці (з 01 липня по 15 серпня кожного року); зимові канікули - весь період канікул. У випадку виникнення у житті [PERSON] обставин, що унеможливлять гостювання дітей у період зимових канікул, їх гостювання у літній період збільшити на 10 днів. В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представники відповідачки позовні вимоги не визнали. Просили відмовитиу задоволенні позову. Зазначили, що ніяких перешкод позивачеві у спілкуванні з дітьми не чинила. Представник третьої особи Служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва у судовому засіданні вважала позов таким, що підлягає задоволенню. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявились, надали суду заяву про слухання справи за їх відсутністю, надали висновок щодо розвязання спору. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 05.05.2006 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №064048 та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №143994. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2013 року, яке набуло чинності 26.11.2013 р. шлюб було розірвано. Позивач сплачує аліменти на утримання дітей. Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 даної норми визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], визначивши час: друга, четверта субота та неділя кожного місяця з 9-00 до 21-00 за згодою дітей, половина зимових канікул, два рази по два тижня у період літніх канікул, за згодою дітей. Відповідно до приписів статей 141, 153 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини - частина 1 - 3 статті 157 СК України. Судовий порядок вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї передбачений статтею 159 СК України. При вирішенні таких спорів суд визначає спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, виходячи не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини та умов його нормального виховання. Судом встановлено, що сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є малолітніми. Між батьками не досягнута домовленість щодо участі у вихованні дітей, а тому спір переданий на вирішення суду. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. З пояснень позивача вбачається, що він прагне приймати участь у вихованні своїх дітей та створювати для них необхідні умови щодо їх розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку. Отже спілкування синів з батьком не суперечить її інтересам. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні з синами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] обгрунтовані та підлягають задоволенню. Виходячи з вимог ст. 159 СК України вбачається, що метою регулювання та судового захисту одного із батьків, який проживає окремо, є саме визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичних чи систематичних побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо, місце та час їхнього спілкування. З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне, виходячи насамперед з інтересів дітей, визначити способи участі у спілкуванні та вихованні позивача з синами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] наступним шляхом побачень у другу та четверту суботу та неділю кожного місяця з 09.00 до 21.00 годин та з ночівлею у батька за бажанням дітей, половина зимових канікул, в період літніх канікул протягом одного місяця з (01 липня), надавши батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за їх взаємною згодою. Необмежені спілкування дитини з батьком засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку; спілкування з дитиною в режимі відеозв'язку через мережу Інтернет. Суд не вбачає підстав для задоволення інших вимог позову. За такого, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial