Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

представник позивача просить суд відшкодувати завдану злочином матеріальну шкоду за рахунок держави та стягнути з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової підтримки підприємництва «Бізнес і Право» (код ЄДРПОУ 30606898) 2 075 177,79 грн. матеріальної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, обґрунтовуючи позов наступним. Ухвалою від 12.12.2019 в справі № 368/2461/14-к Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду задовольнив касаційні скарги прокурора та цивільних відповідачів - Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Обухівському районі Київської області: вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 4 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2018 року щодо [PERSON] та [PERSON] . В частині цивільного позову вказані вирок і ухвала скасовані та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. За думкою ВС ККС вирок суду в частині вирішення цивільного позову, не містить достатнього обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями органів держави та матеріальною шкодою, якої ТОВ ЦППП «Бізнес і право» ним витратами після укладення договору №07/07 на виконання проектно-вишукувальних робіт з ТОВ «Екоберег» (том 85, а.с. 85-90). ВС ККС також вказав, що суд не звернув уваги, що до того, як земельні ділянки вибули у власність громадян, а саме до 30.09.2008 року, 03.10.2008 року 10.06.2009 року, Позивач правомірно користувався орендованими земельними ділянками та, відповідно, зобов`язане був зобов`язаний сплачувати орендну плату за їх використання. Однак, в ухвалі від 12.12.2019 у цій справі, залишаючи рішення в частині кримінального обвинувачення в силі, ВС ККС погодився з законністю та обґрунтованістю вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 4 січня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2018 року щодо встановлення об`єктивних ознак складу злочину, вчиненого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Маючи повноваження, відповідно до ст. 395 та ст. 397 КПК України 1960 року, вийти за межі касаційних вимог, зокрема, скасувати обвинувальний вирок та виправдати обвинувачених [PERSON] та [PERSON] , ВС ККС визнав обвинувачення доведеним, не змінивши обвинувачення, сформульоване вироком та ухвалою Апеляційного суду. Так само ВС ККС не скасував постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 27.01.2014 року про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.ст.364 ч.2, 366 ч.2 КК України у зв`язку зі смертю, вказавши про наявність такої постанови у своїй ухвалі від 12.12.2019. Таким чином, обвинувальний вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 4 січня 2017 року, ухвала Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2018 року та постанова Кагарлицького районного суду Київської області від 27.01.2014 року про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України у зв`язку зі смертю набрали законної сили, крім задоволення судами першої та другої інстанцій цивільного позову. Аналогічну позицію щодо доведеності факту вчинення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України висловила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 24.10.2019 у цій справі. Повертаючи справу для подальшого розгляду ВС ВП зазначила, що «статтею 28 КПК 1960 року встановлено механізм відшкодування завданої злочином шкоди шляхом пред`явлення у кримінальному процесі саме цивільного позову. Означений механізм застосовується незалежно від того, фізична чи юридична особа зазнала шкоди, а також від того, підлягає вона відшкодуванню самим обвинуваченим (підсудним) або іншими особами, які за законом несуть відповідальність за його дії, в тому числі державою. Головною умовою застосування наведеної юридичної процедури компенсації є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок шкоди із вчиненим злочином, тобто позовні вимоги мають випливати з пред`явленого обвинувачення. Однак питання про наявність або відсутність такого зв`язку не становить виключної правової проблеми, оскільки не стосується вироблення загальних правозастосовчих орієнтирів, не поширюється на невизначене коло правовідносин, а є індивідуальним у кожному спорі і підлягає вирішенню судом з урахуванням обставин конкретної справи». Як випливає з пред`явленого обвинувачення, ТОВ «ЦППП «Бізнес і право» було позбавлено законного права користування земельними ділянками, зазнавши матеріальної шкоди на суму орендної плати, сплаченої за користування ними за період з 13 березня 2007 року по 25 січня 2012 року, що становить 310 302,08 грн. (тяжкі наслідки). Залишаючи без змін вирок і апеляційну ухвалу в частині кримінального обвинувачення щодо [PERSON] і [PERSON] , ВС ККС визнав наявність безпосереднього причинного-наслідкового зв`язку між діянням (злочином) [PERSON] , [PERSON] та шкодою, спричиненою ТОВ «ЦППП «Бізнес і право», яка випливала з пред`явленого обвинувачення. Одночасно, визнаючи наявність причинно-наслідкового зв`язку в межах кримінального обвинувачення, ВС ККС скасував вирок суду в частині вирішення цивільного позову, у зв`язку з тим, що вирок не містить достатнього обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями органів держави та завданою матеріальною шкодою, якої позивач зазнав у зв`язку з понесеними ним витратами після укладення Договору № 07/07. Статтею 28 КПК 1960 встановлена загальна норма щодо відшкодування завданої злочином шкоди. Скасовуючи вирок у частині цивільного позову, ВС ККС дав обов`язкову вказівку для суду першої інстанції щодо розгляду цивільного позову на підставі ЦК України, у тому числі із застосуванням спеціальних норм, передбачених у статтях 1173, 1174 ЦК України. ВС ККС наголосив на спеціальному характері статей 1173, 1174 ЦК України та вказав на особливості їх застосування: «Враховуючи вказані вимоги закону, у даному кримінальному провадженні шкода, завдана юридичній особі, має відшкодовуватися державою. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди». Таким чином, статті 1173, 1174 ЦК України, які є спеціальними по відношенню до ст. 28 КПК 1960, дозволяють притягнути органи державної влади та їх посадових осіб до цивільно-правової відповідальності незалежно від їх вини, зокрема, і встановленої обвинувальним вироком. Тобто позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади чи їх посадовою особою можуть виходити за межі пред`явленого обвинувачення. У Постанові ВСККС від 12 грудня 2019 року (справа № 486/1423/17) вказано, що «указавши, що сума збитків підлягає стягненню в розмірі завданої злочином шкоди, встановленому в обвинуваченні, судом залишено поза увагою положення ст. ст. 127, 128 КПК України, ст. 22 ЦК України, за змістом яких сума відшкодування за цивільним позовом у кримінальному провадженні не обов`язково має збігатися з розміром завданої злочином шкоди, вказаним в обвинуваченні, яке суд визнав доведеним. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода як обставина, що впливає на його кваліфікацію та вирішення інших питань, пов`язаних із притягненням особи до кримінальної відповідальності, та відшкодування збитків як спосіб захисту порушеного цивільного права і компенсаційний механізм мають неоднакову юридичну природу, відрізняються за критеріями визначення і правовими наслідками. Розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову, доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів ч. 5 ст. 128 КПК України і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті або постанові про зміну обвинувачення в суді і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача». Таким чином, цивільний позов ТОВ «ЦППП «Бізнес і право» підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Щодо достатності обгрунтування доведення наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями органів держави та матеріальною шкодою, якої позивач зазнав у зв`язку з понесеними ним витратами після укладення Договору №07/07 на виконання проектно-вишукувальних робіт з ТОВ «Екоберег». Для оцінки достатності (недостатності) обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями органів державної влади та матеріальною шкодою, якої Позивач зазнав у зв`язку з понесеними ним витратами після укладення Договору № 07/07 необхідно врахувати наступне. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має цивільний позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Розпорядженням Обухівської РДА №1146 від 22.07.2008 та розпорядженням Обухівської РДА №1359 від 26.08.2008 були передані у власність 19-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства орендовані позивачем земельні ділянки, чим завдано позивачеві матеріальну шкоду в розмірі 888 960,00 грн., з яких 222 240,00 грн. є авансовий платіж за фактично виконані ТОВ «Екоберег» роботи та 666 720,00 грн. є сума інфляційного знецінення вказаного авансу за період 2007-2019 років. Відповідно до п. 6 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 14 "Оренда", затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.07.2000 № 181 та ч. З ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиції, що спрямовуються на створення (придбання), реконструкцію, технічне переоснащення основних засобів, очікуваний строк корисної експлуатації яких перевищує один рік, здійснюються у формі капітальних вкладень. Таким чином авансовий платіж за фактично виконані ТОВ «Екоберег» є інвестицією у формі капітального вкладення. Саме незаконними діями Обухівської РДА було порушене право володіння та користування орендованими земельними ділянками, чим спричинено матеріальну шкоду за фактично виконані роботи у вигляді капітальних інвестицій. Між незаконними діями керівників Обухівської РДА та матеріальною шкодою у зв`язку з оплатою фактично виконаних робіт за Договором №07/07 наявний саме прямий безпосередній причинний зв`язок. Причинний зв`язок між незаконними діями Обухівської РДА та матеріальною шкодою у зв`язку з оплатою фактично виконаних робіт - це об`єктивно існуючий зв`язок між причиною (суспільно небезпечним діянням) і наслідком (спричинення позивачу матеріальної шкоди). Такий висновок підтверджується об`єктивною неможливістю використання позивачем орендованих земельних ділянок площею 2,8552 га та 7,5326 га, також неможливістю виконання ТОВ «Екоберег» зобов`язань за Договором. За перерахований авансовий платіж в розмірі 222 240,00 грн., ТОВ «Екоберег» частково виконано роботи по Договору №07/07. Серед виконаних робіт: польові дослідження (топографо-геодезичні), інші підготовчі роботи та Розділ І Проектної документації (передбачений п. 1.2.1. Договору №07/07) - звіт на тему: Комплексна оцінка впливу на навколишнє природне середовище існуючої інфраструктури території землевідводу ТОВ «Бізнес і Право» 2008 року ТОВ «Екоберег»», за підписом директора ТОВ «Екоберег» [PERSON] та наукового керівника звіту С. Дубняка. Підстави для повернення отриманого авансу відсутні, оскільки роботи за Договором виконані частково, а в повному обсязі не могли бути завершені не з вини ТОВ «Екоберег», а у зв`язку із злочином. Частково виконані роботи на суму авансу не становлять жодної економічної цінності для позивача, оскільки це тільки польові дослідження та інші підготовчі роботи, які не мають практичної користі та економічного сенсу без розроблення, погодження та затвердження у встановленому порядку проектної документації відповідно до умов Договору. 1.2. Незаконні дії Обухівською РДА є необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку у вигляді матеріальної шкоди, завданою позивачу оплатою фактично виконаних робіт згідно Договору №07/07 (авансовий платіж в розмірі 222 240,00 грн. за фактично виконані ТОВ «Екоберег» роботи), тобто причина (діяння) у часі передувала наслідку. 15.06.2011 на адресу позивача надійшов лист ТОВ «Екоберег» № 06 від 30.05.2011 про неможливість подальшого виконання робіт по договору через відсутність у Державному земельному кадастрі даних про оренду позивачем земельних ділянок, оскільки ці ділянки разом з водною поверхнею довкола них були незаконно передані у власність 19 громадян. Справа щодо законності розпоряджень Обухівської РДА по вказаним земельним ділянкам розглядалась в порядку цивільного судочинства у 2014-2015 р.р. за позовом прокурора Київської області. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року у справі № 372/1520/14-ц (залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2015 та Ухвалою ВССУ від 24 червня 2015 року) визнано протиправним та скасовано розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 1146 від 22.07.2008 та розпорядження № 1359 від 26.08.2008. Після отримання земельних ділянок в оренду, 27.12.2007 позивач уклав Договір № 07/07. Цей Договір позивач змушений був укласти, щоб отримати практичну і правову можливість користування вказаними земельними ділянками. Відповідно до п. 3.4.4 Договору виконавець був зобов`язаний закінчити роботи протягом 7 місяців від дня отримання авансу, за умови надання замовником вихідних даних. Вихідні дані замовником були надані, що підтверджується наданням завдання на проектування (Додаток № 1 до Договору), фактом початку виконання ТОВ «Екоберег» робіт по Договору відповідно до завдання на проектування (Додаток № 1 до Договору) та «Звітом на тему : Комплексна оцінка впливу на навколишнє природне середовище існуючої інфраструктури території землевідводу ТОВ «бізнес і Право» 2008 року ТОВ «Екоберег»», за підписом директора ТОВ «Екоберег» [PERSON] та наукового керівника звіту С. Дубняка (Розділ І Проектної документації, передбачений п. 1.2.1. Договору №07/07). В ухвалі ВС ККС від 12.12.2019 записано, що «згідно п.п. 3.4.4 Договору 07/07 виконавець за договором (ТОВ «Екоберег») зобов`язаний закінчити виконання робіт протягом 7 (семи) місяців з моменту отримання від замовника авансового платежу, передбаченого договором. На виконання умов Договору, ТОВ ЦППП «Бізнес і Право» 14 та 15 січня 2008 року здійснило авансові платежі ТОВ «Екоберег» (том №85 ах. 92-93). ТОВ Екоберег» мало б виконати умови договору протягом семи місяців з дня отримання авансових платежів, тобто до 15 серпня 2008 року». В ухвалі ВС ККС надалі записано: «30 вересня 2008 року та 3 жовтня 2008 року Обухівським районним відділом КРФ ДП «Центр ДЗК» на ім`я 19-ти громадян були видані державні акти на право власності на земельні ділянки водного фонду та рекреаційного призначення, загальною площею 37 га. З наведеного убачається, що земельні ділянки були передані у власність громадянам значно пізніше, ніж ТОВ «Екоберег» мало б закінчити виконання робіт за Договором, а тому посилання суду на те, що ТОВ «Екоберег» не змогло виконати роботи по договору, так як орендовані позивачем земельні ділянки були передані у власність 19 громадянам, безпідставні». Цивільно-правовий аналіз Договору 07/07 дає підстави для висновку, що на 7-місячний строк виконання Договору, записаний у п.п. 3.4.4 не можна орієнтуватись як на визначальний строк виконання Договору. Згідно зі статтею 599 ЦК України та статтею 202 ГК України «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином». Поряд із належним виконанням цивільне законодавство передбачає й інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 р. у справі № 927/333/17 та постанові Верховного Суду від 07.02.2018 р. у справі № 910/14272/17. У Договорі записані також інші строки. Відповідно до п. 8.1. Договору «Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором». Вказаний у п.п. 3.4.4 строк має значення лише для сторін Договору 07/07, бо він може бути змінений, виходячи з цивільно-правових засад свободи договору, а також конкретних законодавчих норм і норм, які записані у самому тексті Договору. На виконання умов Договору позивач 14 і 15 січня 2008 року здійснив авансові платежі ТОВ «Екоберег» (том 85, а.с. 92-93), тобто здійснив оплату у час, коли діяв договір оренди земельних ділянок, підписаний керівником ТОВ «ЦППП «Бізнес і Право» як орендарем і першим заступником голови Обухівської РДА [PERSON] за довіреністю від імені Київської ОДА як орендодавцем. Семимісячний строк виконання Договору 07/07, передбачений п.п. 3.4.4 Договору не закінчився 15 серпня 2008 року, тому що сторони про це не домовлялись, а згідно вищевказаних правових обґрунтувань Договір продовжував діяти до 30 травня 2011 року, тобто до виявлення ТОВ «Екоберег» відсутності в актуальному кадастровому плані запису про оренду ТОВ «ЦППП «Бізнес і Право» земельних ділянок - островів площею 2,8552 га та 7,5326 га, про що ТОВ «Екоберег» повідомило позивача листом лист № 06 від 30.05.2011. Станом на 30 вересня 2008 року та 3 жовтня 2008 року в момент видачі Обухівським районним відділом КРФ ДП «Центр ДЗК» державних актів на ім`я 19-ти громадян строк дії Договору не закінчився, а зобов`язання ТОВ «Екоберег» за Договором продовжувало існувати. Пункт 8.1 Договору узгоджується з п. 4 ст. 631 ЦК України, і п. 7 ст. 180 ГК України, в яких вказано, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Тому з наведеного не убачається, що земельні ділянки були передані у власність 19-ти громадянам пізніше, ніж ТОВ «Екоберег» мало б закінчити виконання робіт за Договором 07/07; 1.3. Причина (діяння) викликала наслідок. Незаконні дії Обухівською РДА потягли за собою наслідок - матеріальну шкоду позивачу за оплачені авансом фактично виконані роботи. По-перше, позивач не міг використати результати частково виконаних робіт з ТОВ «Екоберег» по Договору №07/07, по-друге, ТОВ «Екоберег» не могло закінчити виконання вказаних робіт у зв`язку з вчиненням злочину, по-третє, позивач не міг використовувати орендовані земельні ділянки у зв`язку із вчиненням злочину, по-четверте, позивач не мав законних підстав вимагати повернення авансу за фактично виконані роботи. ТОВ «Екоберег» не змогло виконати оплачені позивачем роботи по договору у зв`язку із злочином - передачею земельних ділянок у власність 19-ти громадян. Підстави для повернення ТОВ «Екоберег» коштів позивачу також відсутні, оскільки роботи по Договору не виконані не з вини ТОВ «Екоберег», а у зв`язку із злочином. Виконані ж роботи не можуть бути використані позивачем, оскільки не мають практичної користі та економічного сенсу без розроблення, погодження та затвердження у встановленому порядку проектної документації відповідно до мов Договору. 1.4. Незаконні дії Обухівською РДА є головною, визначальною мовою (фактором), що з неминучістю викликала матеріальну шкоду позивачу. Без незаконних дій Обухівської РДА Київської області цієї матеріальної шкоди не було би. У даній конкретній обстановці незаконні дії Обухівською РДА реально створили умови настання конкретного наслідку - матеріальної шкоди. Таким чином, між незаконними діями Обухівської РДА та матеріальною шкодою позивачу в розмірі 888 960,00 грн., з яких 222 240,00 грн. - авансовий платіж за фактично виконані ТОВ «Екоберег» роботи та 666 720,00 грн. сума інфляційного знецінення вказаного авансу за період 2007-2019 років, є прямий безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. 2. Щодо віднесення до матеріальної шкоди орендної плати за користування земельними ділянками до 30.09.2008 року, 03.10.2008 року та 10.06.2009 року. Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції ВС ККС зазначив, що до того, як земельні ділянки були передані у власність громадян, а саме до 30.09.2008 року, 03.10.2008 року, 10.06.2009 року, Товариство правомірно користувалося орендованими земельними ділянками та, відповідно, зобов`язане було сплачувати орендну плату за їх використання. Вироком суду встановлено, що незаконними діями Обухівської РДА проект землеустрою було затверджено та 37 га земель передано у власність 19 громадянам з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Отже, саме ці незаконні дії Обухівської РДА призвели до порушення прав та законних інтересів позивача. За 2007 рік (починаючи з 13.03.2007) позивач фактично сплатив орендної плати за двома договорами оренди у розмірі 45 018,86 грн. За період січень-вересень 2008 року включно позивач фактично сплатив орендної плати за двома договорами оренди у розмірі 43 197,49 грн. Але користуватися орендованими земельними ділянками позивач не міг у зв`язку з небезпекою затоплення та необхідністю закріплення берегів островів, що підтверджується «Заключением специалистов относительно влияния земельних участков в акватории Каневского водохранилища в административных границах г. Украинка на гидравлический режим водохранилища при прохождении паводков и дополнительного их хозяйственного использования» ПАТ Укргідропроект від 23.05.2014 № ГО-331 за підписом головного інженера [PERSON] , головного спеціаліста [PERSON] , начальника сектору водного господарства [PERSON] , генерального директора ПАТ «Укргідропроект» [PERSON] та «Звітом на тему: комплексна оцінка впливу на навколишнє природне середовище існуючої інфраструктури території землевідводу ТОВ «бізнес і Право» 2008 року ТОВ «Екоберег»», за підписом директора ТОВ «Екоберег» [PERSON] та наукового керівника звіту С. Дубняка (Розділ І Проектної документації, передбачений п. 1.2.1. Договору № 7 07). За договорами оренди земельних ділянок (островів) від 15.12.2006 строк оренди становив 49 років. Але використовувати земельні ділянки позивач мав би реальну можливість лише після здійснення невід`ємних поліпшень у вигляді укріплення берегів. Сплачена орендна плата без можливості реального використання земельних ділянок була лише інвестиціями в нерухоме майно, котрі мали принести прибуток в наступні 49 користування земельними ділянками. Незаконними діями Обухівської РДА було змінено цільове призначення, конфігурацію (межі) та кадастрові номери орендованих земельних ділянок і передано їх у власність громадянам, що унеможливило реалізацію позивачем плану господарського використання орендованих земельних ділянок. Тому в результаті вказаного злочину позивач втратив всі інвестиції у будь-якій формі, зроблені в освоєння островів, у т.ч. інвестиції у вигляді орендної плати до 26.08.2008. Ці інвестиції втратили економічний сенс саме через злочин, оскільки ці інвестиції не можуть призвести в майбутньому до отримання позивачем обґрунтовано очікуваного доходу від користування орендованими ділянками. В силу п. 4 ст. 64 КПК України 1960 року характер і розмір заподіяної злочином шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі. Згідно з вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 4 січня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2018 року (залишені без змін ухвалою ВС ККС від 12.12.2019 в цій справі) у результаті вчинення злочинів позивач, у зв`язку з позбавленням його як орендаря законного права користування земельними ділянками, зазнав тяжких наслідків на суму орендної плати, сплаченої за користування ними за період з 13 березня 2007 року по 25 січня 2012 року, що становить 310 302,08 грн. Ухвалою від 12.12.2019 у цій справі, залишаючи без змін вирок в частині кримінального обвинувачення щодо [PERSON] , [PERSON] , ВС ККС визнав таким чином наявність безпосереднього причинного-наслідкового зв`язку між злочинними діями [PERSON] , [PERSON] та шкодою ТОВ «ЦППП «Бізнес і право» в розмірі 310 302,08 грн. Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 4 січня 1017 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2018 року (залишені без змін ухвалою ВС ККС від 12.12.2019 в цій справі) мають преюдиціальне значення для цієї справи. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності установлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (Постанова ВС КГС від 18 червня 2018 року у справі № 916/2061/17). Відповідно до преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 4 січня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2018 року, які залишені без змін ухвалою ВС ККС від 12.12.2019 в цій справі, встановлено факт завдання матеріальної шкоди ТОВ «ЦППП «Бізнес і право» в розмірі 310 302,08 грн. Ця шкода включає в себе і орендну плату за користування земельними ділянками до 30.09.2008 року та 03.10.2008 року. Обставина віднесення до матеріальної шкоди орендної плати за користування земельними ділянками до 30.09.2008 року, 03.10.2008 року та 10.06.2009 року встановлена обвинувальним вироком у цій справі та має преюдиціальне значення. Заявою про збільшення розміру позовних вимог від 21.10.2015 (подано до суду 22.10.2015) позовні вимоги збільшено до 1 363 032,12 грн. З того часу минуло 4 роки. За даними, розміщеними на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України за період з серпня 2015 року по листопад 2019 року включно сумарний індекс інфляції склав 156,73 %. Тому позовні вимоги Товариства в частині компенсації втрат від інфляції підлягають збільшенню в 1,5673 рази та відповідно збільшиться загальний розмір позовних вимог. Згідно доданого до цієї заяви розрахунку спричиненої Товариству злочином матеріальної шкоди загальна сума шкоди позовних вимог Товариства складає 2 075 177,79 грн., у т.ч. 603 021,51 грн. платежі товариства, 1 472 156,28 грн. - компенсація втрат від інфляції. Правове обґрунтування необхідності врахувати інфляцію наступне. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено механізм компенсації кредиторові втрат від знецінення грошей через інфляцію, що сталось з вини боржника. Законним і справедливим буде застосувати цей механізм компенсації до сплачених позивачем сум, які з вини злочинців стали матеріальною шкодою позивача. Так, згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдану матеріальну шкоду у повному обсязі. Розмір матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи бо виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, згідно зі ст.ст. 1166, 1192 ЦК України відшкодування майнової шкоди має здійснюватись у повному обсязі, а саме: з урахуванням купівельної спроможності грошей на час розгляду справи, а не на час спричинення шкоди, тобто з урахуванням індексу інфляції, як це передбачено для відшкодування шкоди у повному обсязі, спричиненої невиконанням боржником грошового зобов`язання. Крім того, цивільний позов було заявлено на стадії досудового слідства солідарно до обвинувачених [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та органів державної влади, в яких вони працювали на момент вчинення злочинних дій - відповідно, Обухівської РДА та управління земельних ресурсів у Обухівському районі Київської області, правонаступником якого ГУ Держгеокадастру в Київській області, Управління Державної казначейської служби України в Обухівському районі Київської області. Однак згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи. Аналогічна норма міститься у ст. 56 Конституції України. Згідно зі ст. 1191 ЦК держава, відшкодувавши шкоду, спричинену незаконними діями чи рішеннями службової, посадової особи, має право зворотної вимоги до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Отже, шкода, завдана злочином посадової або службової особи органу державної влади, має бути відшкодована державою, тобто з державного бюджету України, а не за рахунок обвинувачених (підсудних) чи бюджетних коштів, призначених на утримання органів влади. Відповідне роз`яснення міститься в рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2001 від 03.10.2001. Таким чином, Обухівська РДА та ГУ Держгеокадастру в Київської області в даній справі лише представляють державу як цивільного відповідача, але в разі задоволення судом цивільного позову кошти для виконання вироку в цій частині мають бути списані з єдиного рахунку державного бюджету. Позиція щодо застосування індексу інфляції під час визначення розміру компенсації шкоди, завданої злочином, нарахування індексу інфляції та відшкодування майнової шкоди у повному обсязі підтверджується ухвалою ВП ВС від 24.10.2019 у цій справі та постановою ВС ВП від 18.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до ст. п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від плати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. А тому судовий збір за збільшення позовних вимог у цій справі не сплачується. Представник відповідача в особі - Державної казначейської служби України на судові засідання не з`явився, подавши до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимогах позивачу у повному обсязі, заперечуючи проти їх вимог, у повному обсязі, вважає їх незаконними, необгрунтованими з їх підстав. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно з чинним законодавством відповідач має право подавати докази, давати усні та письмові пояснення, наводити свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань та доводів в інших учасників процесу. Також відповідач має право визнати позов повністю або частково. Казначейство, яке залучено до цієї справи в якості відповідача не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини органів. Щодо відшкодування шкоди "державою" та "за рахунок держави" слід пояснити наступне. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання шкоди (ст. 11 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). При цьому держава в особі Верховної Ради України приймає державний бюджет (ст. 85, ст. 92, ст. 95, 96 Конституції України), в якому встановлюються бюджетні призначення (ст. 23 Бюджетного кодексу України) тобто повноваження головних розпорядників бюджетних коштів, що дозволяють надавати бюджетні асигнування. Бюджетним асигнуванням є повноваження, надане розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету (ст.21 Бюджетного кодексу України). Платіж - це погашення зобов`язання, що виникло в поточному або попередніх бюджетних періодах. Кошти, які обліковуються на рахунках державних органів є виключно коштами Державного бюджету і належать державі. З викладеного можна зробити висновок, що платежі з рахунків державних органів здійснюються за рахунок держави. Тому погашення зобов`язань, які виникли у державних органів в тому числі і у зв`язку із завданням шкоди (збитків), здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, які обліковуються на рахунках розпорядника бюджетних коштів заподіювача шкоди, що не суперечить ст. 56 Конституції України та ст. 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 21 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. Як уже зазначалося, бюджетні асигнування надаються відповідно до бюджетних призначень, які в свою чергу встановлюються в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45 визначається механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Відповідно до п. 6 Порядку 845, який визначає, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, відповідні документи, а саме заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, оригінал виконавчого документа, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності). Боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання (абз.3 п.2 Порядку). Так, після надходження даних документів до органів Казначейства, останні здійснюють всі необхідні заходи, які передбачені Порядком щодо безспірного списання коштів на користь стягувача. Безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Державної казначейської служи України та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів (абз. 2 п. 2 Порядку 845). Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує наступне. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215. Згідно з Положенням, Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно частини 1 статті 2 ЦК України. Водночас, відповідно до частини 2 статті 2 ЦК України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Так, згідно з частиною 2 статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки, територіальних громад. Таким чином, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Аналогічна позиція підтверджена практикою касаційного суду, зокрема, ухвалою ВССУ від 05.07.2017 по справі № 210/327/15-ц, згідно з якою не допускається стягнення шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. За результатами розгляду справи № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. У справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади посадовою або службовою особою, держава бере участь як відповідач через орган, діями якого заподіяно шкоду. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, викладеному в постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц. Щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди пояснюють наступне. У резолютивній частині позовної заяви, позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду розміром 2 075 177,79 грн., за рахунок Державного бюджету України. Виходячи з позовної заяви вбачається, що позивач знаходився у правовідносинах із відповідачем 2, саме внаслідок дій зазначеного державного органу виникла підстава для звернення позивача до суду для відновлення порушених його прав. Із змісту позовної заяви випливає те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України). Тож, позивач аргументує своє клопотання про залучення вищезазначених третіх осіб статтями 1173, 1174 ЦК України, Законом є не правомірним, оскільки ст. 1166 Цивільного кодексу України чітко встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи вищенаведене, особа, що несе майнову відповідальність є відповідач, а позивачем безпідставно застосовано ст. 1173, 1174 ЦК України, оскільки дані норми статей встановлюють, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадовою або службовою особою органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини. Статті 1173, 1174 ЦК України, на які посилається позивач, є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності, Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Проте, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювана шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана та вину. Таким чином в даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо незаконність дій органу державної виконавчої служби, без якого державний орган неможливо зобов`язати відшкодувати шкоду. Отже, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Вказані вимоги позивачем не виконані. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди є підставними та необгрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Також необгрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 2 075 177,79 грн., не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необгрунтованих збитків державного бюджету. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, не мають свого підтвердження, а тому не підлягають задоволенню. Представник відповідача в особі Головного управління Держгеокадастру в Київській області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник відповідача в засідання суду не з`явився без поважних причин. Представник відповідача в особі Обухівської районної державної адміністрації Дубінін В.Ю. заперечував проти позовних вимог позивача та просив відмовити у їх задоволенні. Також просив застосувати строки давності, про які зазначала представник третьої особи, що є підставою для відмови у задоволені позову. Представник відповідача в особі Управління Державної Казначейської служби України в Обухівському районі Київської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник відповідача в засідання суду не з`явився без поважних причин. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] адвокат Аваєва Н.В. заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та їх збільшення. Вважає, що відповідальність повинна нести юридична особа. Витрати позивача по ТОВ «Екоберег» знаходяться поза межам строків позовної давності, про що свідчить висновок ВС по справі № 452/435/17 від 02.09.2020 р., що є підставою для відмови у позові. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що в матеріалах є повідомлення з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що третя особа в засідання суду не з`явилася без поважних причин. Суд, вислухавши представників позивача, відповідача та третьої особи, вивчивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 04.02.2017 р., який було змінено ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.03.2018 р. [PERSON] та [PERSON] вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 367 КК України, за який їм було призначено покарання та звільнено від відбуття покарання на підставі ст. 49 КК України та який вчинений при наступних обставинах. Розпорядженням Президента України №945/2005-рп від 09.04.2005 року [PERSON] призначений на посаду голови Обухівської РДА. Працюючи на вказаній посаді, [PERSON] являвся службовою особою, оскільки, відповідно до ст. 21 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, мав право розпоряджатись земельними ділянками, які знаходяться за межами населених пунктів на території Обухівського району Київської області, шляхом видачі відповідних розпоряджень одноособово, на підставі ст. 41 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», п.10.1. Регламенту Обухівської РДА. Пунктом 10.2. Регламенту Обухівської РДА передбачено, що розпорядження голови адміністрації, прийняті в межах компетенції, є обов`язковими на території району. Таким чином, [PERSON] , обіймаючи посаду голови Обухівської РДА, був представником влади наділеним владними повноваженнями у прийнятті рішень, обов`язкових для виконання юридичними і фізичними особами. Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації № 903 від 13.12.2004 року затверджено проект землеустрою та надано ТОВ «ЦППП Бізнес і Право» в оренду на 49 років земельні ділянки - острови площею 2,8552 га та 7,5326 га за рахунок земель державної власності на території Української міської ради Обухівського району Київської області для культурно - оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей. Відповідно до п.5 вказаного розпорядження, доручено Обухівській РДА укласти та підписати від мені Київської обласної державної адміністрації договори оренди вказаних земельних ділянок. Голова Обухівської РДА Остринський В.К. розпорядженням № 1167 від 12.12.2006 року затвердив проект землеустрою щодо відведення товариству в оренду земельних ділянок загальною площею 10,3878 га, передав ТОВ «ЦППП «Бізнес і Право» земельні ділянки в оренду та доручив першому заступнику голови Обухівської РДА [PERSON] підписати договори оренди означених земельних ділянок. Згідно вказаних розпоряджень, 15.12.2006 року [PERSON] від імені Київської обласної державної адміністрації підписав з ТОВ «ЦППП «Бізнес і Право» нотаріально посвідчені договори оренди означених островів, зареєстровані в реєстрі за №10472, №10473. 13.03.2007 року вказані договори зареєстровані в Обухівському районному відділі земельних ресурсів, про що в Книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено записи за номерами 040733100001, 040733100002. 22.07.2008 року [PERSON] , обіймаючи посаду голови Обухівської РДА, перебуваючи у приміщенні райдержадміністрації по вул. Малишка, 10, в м. Обухів Київської області, будучи службовою особою, умисно, діючи в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з використанням наданої йому влади в силу займаної посади голови райдержадміністрації, всупереч інтересам служби, в порушення статті 84 ч.4 Земельного кодексу України ( в редакції на 22.07.2008 року), якою заборонено передачу земель водного фонду з державної у приватну власність, ч.5 ст. 116, ст.141 Земельного кодексу України, якими передбачено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у користуванні, провадиться лише після її вилучення в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, одноосібно видав, шляхом підписання розпорядження Обухівської РДА №1146 від 22.07.2008 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення 19-ти вказаним громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок загальною площею 37 га в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. При цьому, [PERSON] достовірно знав, що земельні ділянки площею 37 га, на які розпорядженням №1146 від 22.07.2008 року він надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення їх у власність 19-ти громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, відводяться за рахунок двох островів в акваторії Канівського водосховища площею 10,3878 га, що перебувають у користуванні ТОВ «ЦППП Бізнес і Право» і у встановленому законом порядку не вилучались, та за рахунок водного дзеркала Канівського водосховища навколо даних островів. Тобто, [PERSON] повною мірою усвідомлював, що дані земельні ділянки є землями водного фонду та рекреаційного призначення, передача яких у власність заборонена взагалі. Надалі, ТОВ «Дельта 2003», на підставі вказаного розпорядження Обухівської РДА, розроблено проект землеустрою щодо відведення означених земельних ділянок у власність 19-ом громадянам. Після отримання погоджень даного проекту відповідними органами, що передбачено ст. 118 ч.9 Земельного кодексу України ( в редакції станом на 26.08.2008 року), в тому числі, Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі, внаслідок вчинення виконуючим обов`язки начальника управління [PERSON] зловживання службовим становищем і службового підроблення, що встановлено постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 27.01.2014 року про закриття кримінальної справи відносно вказаної особи за ст.ст.364 ч.2, 366 ч.2 КК України у зв`язку з смертю, проект землеустрою надійшов на затвердження до Обухівської РДА. 26.08.2008 року, [PERSON] , який, обіймаючи посаду голови, згідно ст.39 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» очолював Обухівську РДА та мав повноваження щодо керівництва її діяльністю, в інтересах 19-ти громадян, майбутніх власників земельних ділянок, всупереч інтересам служби, надав усну вказівку своєму підлеглому - першому заступнику голови Обухівської РДА [PERSON] , як виконуючому обов`язки голови, підписати розпорядження про затвердження даного проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність. Розпорядженням Обухівської РДА №261 від 25.05.2005 року [PERSON] призначений на посаду першого заступника голови Обухівської РДА. Відповідно до п.1.26 Розподілу обов`язків Обухівської РДА, працюючи на вказаній посаді, [PERSON] за відсутності голови райдержадміністрації виконував обов`язки голови. 26.08.2008 року [PERSON] , згідно розпорядження голови Обухівської РДА №1354 від 26.08.2008 року, виконуючи обов`язки голови райдержадміністрації, перебуваючи у приміщенні Обухівської РДА по вул. Малишка, 10, в м. Обухів Київської області, будучи службовою особою, виконуючи незаконну вказівку свого керівника [PERSON] , умисно, з використанням наданої йому влади і в межах своїх владних повноважень в силу покладених на нього обов`язків голови райдержадміністрації, в порушення вимог закону, одно особо видав, шляхом підписання розпорядження Обухівської РДА №1359 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність 19-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок загальною площею 37 га в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. [PERSON] достовірно знав, що земельні ділянки є землями водного фонду та рекреаційного призначення, передача яких у власність заборонена взагалі. 30.09.2008 року та 03.10.2008 року Обухівським районним відділом КРФ ДП «Центр ДЗК» на ім`я 19-ти громадян були видані державні акти на право власності на земельні ділянки водного фонду та рекреаційного призначення загальною площею 37 га. Внаслідок зловживання владою головою Обухівської РДА [PERSON] , а також зловживання владою першого заступника голови Обухівської РДА [PERSON] , а також зловживання владою в.о. начальника Управління земельних ресурсів в Обухівському районі [PERSON] , що встановлено постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 27.01.2014 року про закриття кримінальної справи відносно вказаної особи за ст. ст.364 ч.2, 366 ч.2 КК України у зв`язку з смертю, охоронюваним законом інтересам держави спричинено тяжкі наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди, оскільки з державної власності незаконно вибули земельні ділянки водного фонду та рекреаційного призначення загальною площею 37 га в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, вартістю 119 213 686 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Крім того, внаслідок зловживання владою головою Обухівської РДА [PERSON] , а також зловживання владою першого заступника голови Обухівської РДА Белемця В.І., [PERSON] спричинено тяжкі наслідки у вигляді порушення охоронюваних законом прав ТОВ «ЦППП «Бізнес і право», а саме, позбавлення товариства права довгострокової оренди земельних ділянок - двох островів площами 2,8552 га та 7,5326 га в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області та матеріальної шкоди у вигляді орендної плати у сумі 310302,08 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, сплаченої товариством за період з 13.03.2007 року по 25.01.2012 року згідно договорів від 15.12.2006 року за земельні ділянки, права володіння і користування якими незаконно позбавили товариство. Крім того, рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів №133 від 14.08.1989 року передано СБМУТ «Будмеханізація» для розміщення колективних садів земельні ділянки площами 1,0 га та 3,5 га за рахунок земель, вилучених із користування колгоспу Вітчизна» с. Великі Дмитровичі та Обухівського міжколгоспного комбікормового заводу, відповідно. На підставі вказаного рішення, СБМУТ «Будмеханізація» видано державний акт серії Б №086275, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за №174, згідно якого за підприємством закріплено в безстрокове і безплатне користування земельну ділянку площею 4,5 га для розміщення колективного саду. Рішенням виконавчого комітету Обухівської районної ради народних депутатів №342 від 03.10.1989 року, на підставі рішення загальних зборів СБМУТ «Будмеханізація» від 25.01.1988 року, зареєстровано статут СТ «Барвінок» в с. Підгірці, на земельних ділянках, переданих підприємству рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів №133 від 14.08.1989 року. В подальшому, додатково рішенням виконавчого комітету Обухівської районної ради народних депутатів №217 від 11.06.1991 року із користування колгоспу «Вітчизна» с. Великі Дмитровичі, вилучено, зокрема, земельну ділянку площею 5,6 га, і надано її у постійне користування під розміщення колективних садів СБМУТ «Будмеханізація». Рішенням виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради народних депутатів №5 від 14.09.1993 року додатково до раніше виділених земельних ділянок, членам СТ «Барвінок» виділено земельні ділянки загальною площею 0,275 га. Остаточно, розпорядженням Обухівської РДА №240 від 13.05.2003 року перереєстровано статут СТ «Барвінок» загальною площею 10,38 га, з кількістю земельних ділянок 147, яке знаходиться в с. Підгірці, с. Романків Обухівського району Київської області. Розпорядженням №1046 від 22.08.2007 року голови Обухівської РДА Остринського В.К. надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки [NUMBER] членам садівничого товариства «Барвінок» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - загальною площею 0,96 га в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. В той же час, 01.10.2008 року [PERSON] , обіймаючи посаду голови Обухівської РДА, перебуваючи у приміщенні райдержадміністрації по вул. Малишка, 10, в м. Обухів Київської області, будучи службовою особою, умисно, діючи в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з використанням наданої йому влади в силу займаної посади голови райдержадміністрації, в порушення ч. 5 ст. 116, ст. 141 Земельного кодексу України, якими передбачено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після її вилучення в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, та ст. 149 Земельного кодексу України, згідно якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб і вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, відповідно до їх повноважень, одноосібно, видав шляхом підписання розпорядження Обухівської РДА №1574 від 01.10.2008 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення 14-ти вказаним громадянам, які не являлись членами СТ «Барвінок», у власність для ведення індивідуального садівництва земельних ділянок загальною площею 1,68 га в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. При цьому, [PERSON] достовірно знав, що земельні ділянки, на які розпорядженням №1574 від 01.10.2008 року він надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення їх у власність 14-ти громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, перебувають у користуванні СТ «Барвінок», у встановленому законом порядку не вилучались, згода землекористувача на вилучення не надавалась і громадяни, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, не є членами даного садівницького товариства. ТОВ «Дельта 2003», на підставі вказаного розпорядження розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельних ділянок загальною площею 1,44 га для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Після погодження даного проекту, відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України, в тому числі Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі, внаслідок зловживання службовим становищем і службового підроблення начальником [PERSON] , що встановлено постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 27.01.2014 року про закриття кримінальної справи відносно вказаної особи за ст.ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України у зв`язку з смертю, проект був наданий на затвердження до Обухівської РДА. 25.11.2008 року [PERSON] , обіймаючи посаду голови Обухівської РДА, надалі зловживаючи наданою йому владою, перебуваючи у приміщенні райдержадміністрації по вул. Малишка, 10, в м. Обухів Київської області, будучи службовою особою, умисно, діючи в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з використанням наданої йому влади і в межах своїх владних повноважень в силу займаної посади голови райдержадміністрації, в порушення ч. 5 ст. 116, ст.ст.141, 149 Земельного кодексу України, одноосібно, видав шляхом підписання розпорядження Обухівської РДА №1882 від 25.11.2008 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність 12-ти вказаним громадянам для ведення індивідуального садівництва земельних ділянок загальною площею 1,44 га в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. При цьому, [PERSON] достовірно знав, що земельні ділянки, відведені розпорядженням Обухівської РДА №1882 від 25.11.2008 року у власність 12-ти громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, перебувають у користуванні СТ «Барвінок», у встановленому законом порядку не вилучались, згода землекористувача на вилучення не надавалась і громадяни, яким відведено земельні ділянки у власність, не є членами даного садівницького товариства. 10.06.2009 року Обухівським районним відділом КРФ ДП «Центр ДЗК» на ім`я 12-ти вказаних громадян видані державні акти на право власності на земельні ділянки, які перебували у постійному користуванні СТ «Барвінок». Таким чином, внаслідок зловживання владою головою Обухівської РДА [PERSON] та злочинних дій начальника управління земельних ресурсів в Обухівському районі [PERSON] , що встановлено постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 27.01.2014 року про закриття кримінальної справи відносно вказаної особи [PERSON] , охоронюваним законом інтересам держави спричинено тяжкі наслідки, оскільки з державної власності незаконно вибули земельні ділянки загальною площею 1,44 га в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, які перебували у постійному користуванні СТ «Барвінок», вартістю, згідно з висновком судово - будівельної експертизи №1253/1835/1918-1927/12-42 від 16.02.2012 року - 3924288 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на момент вчинення злочину. Вказаними діями [PERSON] вчинив зловживання владою по епізоду незаконного вибуття з державної власності земельних ділянок загальною площею 37 га , тобто умисне, в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам та ТОВ «ЦППП «Бізнес і право» і вчинив зловживання владою по епізоду незаконного вибуття з державної власності земельних ділянок загальною площею 1,44 га , тобто умисне, в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам. [PERSON] розпорядженням Президента України №945/2005-рп від 09.04.2005 року був призначений на посаду голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області, в силу чого з квітня 2005 по квітень 2010 здійснював керівництво діяльністю райдержадміністрації, ніс персональну відповідальність за виконання покладених на Обухівську РДА завдань і виконання своїх функцій. Так, відповідно до п.п. 1.1, 1.13, 1.14 Додатку №1 до розпорядження голови Обухівської районної державної адміністрації від 14.07.2005 №411 голова Обухівської районної державної адміністрації відповідно до вимог Конституції України, Законів України очолює адміністрацію; у межах повноважень та відповідно до законодавства України видає розпорядження; виступає розпорядником коштів райдержадміністрації , розпоряджається її приміщеннями, спорудами, обладнанням, що перебувають у віданні та управлінні адміністрації. Згідно п. 11.1 розділу XI «Порядок внесення та розгляду проектів розпоряджень голови районної державної адміністрації Регламенту Обухівської районної державної адміністрації від 27.11.2007 року № 1759-р голова районної державної адміністрації на виконання актів законодавства, доручень Прем`єр-міністра України, за власною ініціативою видає одноособово в межах повноважень районної державної адміністрації розпорядження. Ст. 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Про те, незважаючи на покладену на нього відповідальність, будучи в силу примітки 1 до ст. 364 КК України службовою особою неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них в порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України та порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26.05.2004 без розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не перевіривши наявність всіх необхідних документів, які додаються до проекту розпорядження та достовірність, відповідність чинному законодавству даних, наявних при проекті розпорядження, підписав та завірив печаткою Обухівської РДА розпорядження №578 від 22.04.2008, №579 від 22.04.2008, № 981 від 18.06.2008, якими земельні ділянки загальною площею 34,761 га передано у приватну власність 290 громадянам для ведення колективного садівництва в межах адміністративної території Красненської сільської ради. Хоча, на вказаній території розташований об`єкт нерухомого майна - поле фільтрації №2, площею 404900,00 кв. м. (40, 49 га). 14.08.2007 року, до підписання [PERSON] розпорядження №578 від 22.04.2008, №579 від 22.04.2008, №981 від 18.06.2008, між ТОВ "Екорегіонінвест" з однієї сторони та ТОВ «Міжрегіональний факторинговий союз» з іншої укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна і 11.09.2007 року прийнято рішення Обухівським бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності. Згідно даного договору ТОВ "Екорегіонінвест" набуло у приватну власність частину цілісного майнового комплексу, а саме - поле фільтрації №2, площею 40,49 га, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мін`юсту України від 28.01.03 за № 6/5, право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано в установленому порядку. Таким чином з 11.09.2007 року ТОВ "Екорегіонінвест" на законних підставах набуло право власності на поле фільтрації №2. Земельна ділянка, на якій розташоване поле фільтрації № 2, була виділена ВАТ «Григорівський цукровий завод» з цільовим призначенням - «під виробничі потреби», що підтверджується державним актом на право постійного користування серії КВ від 03.01.1995 року. [PERSON] , будучи головою Обухівської районної державної адміністрації, розпорядженням №941 від 07.08.2007 року змінив цільове призначення цієї земельної ділянки із земель промисловості - на землі сільськогосподарського призначення. Відповідно до ст.377 ч.2 ЦК України ( в редакції станом на день прийняття розпорядження), ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 65 Земельного кодексу України землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Відповідно до ст. 66 Земельного кодексу України до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд. Землі промисловості можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, а відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо). Отже, земельна ділянка, на якій розташоване поле фільтрації № 2, за цільовим призначенням віднесено до земель промисловості (виробничі потреби). Обухівською районною державною адміністрацією неправомірно змінено цільове призначення вищезазначеної земельної ділянки, так як на цій земельній ділянці знаходиться промислова споруда - поле фільтрації. Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Відповідно до п. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Згідно з п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою ст. 122 Земельного кодексу України. Відповідно до п. 5 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Відповідно до п. 6 ст. 149 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації 'на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою статті 149 Земельного кодексу України. Однак, повноваження щодо зміни цільового призначення земель промисловості Земельним кодексом України надано обласним державним адміністраціям, а не районним державним адміністраціям. Голова Обухівської районної державної адміністрації Остринський В.К. розпорядженням №764 від 11.07.2007 надав дозвіл ОК СТ "Аграр-2006" на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки в оренду площею 44 га для ведення колективного садівництва за рахунок земель Красненської сільської ради Обухівського району Київської області. Розроблені матеріали попереднього погодження затвердженні розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації Остринським В.К. №1333 від 09.10.2007. Цим же розпорядженням надано дозвіл ОК СТ "Аграр-2006" на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки на території Красненської сільської ради для ведення садівництва площею 47 га за рахунок земель державної власності. Голова Обухівської районної державної адміністрації [PERSON] неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не перевірив наявність чи відсутність заборон щодо зміни цільового призначення та передачу у власність земельних ділянок, внаслідок чого, своїм розпорядженням №941 від 07.08.2007 року змінив цільове призначення земельної ділянки, що надавалась у користування ВАТ «Григорівський цукровий завод» і на момент прийняття розпорядження перебувала у користуванні ТОВ Міжрегіональний факторинговий союз" на підставі положень ст.377 ч.2 ЦК України ( в редакції станом на день прийняття розпорядження) у зв`язку з переходом права власності на споруду - поле фільтрації №2 площею 40, 49 га, а саме змінив із земель промисловості - на землі сільськогосподарського призначення, а в подальшому розпорядженнями № 578 від 22.04.2008, № 579 від 22.04.2008, № 981 від 18.06.2008 частину площі вказаної земельної ділянки, що станом на дату прийняття цих розпоряджень перебувала у користуванні ТОВ « Екорегіонінвест» , незаконно передав у приватну власність [NUMBER] особам, а саме земельні ділянки загальною площею 34, 761 га і вартістю 1257638,38 грн., чим спричинив збитки державі на загальну суму 1 257 638, 38 грн., що в 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є тяжкими наслідками. 04.09.2008 року та 17.09.2008 року 290 осіб отримали державні акти на право приватної власності на землю. Таким чином, за встановлених обставин [PERSON] і [PERSON] вчинили службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки. Вказані обставини були переглянуті Верховним Судом, про що свідчить ухвала від 12.12.2019 р., згідно якої вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 04.02.2017 р. та ухвала Апеляційного суду Київської області від 13.03.2018 р. щодо [PERSON] та [PERSON] за вчинення злочину, передбачений ч. 2 ст. 367 КК України залишено без змін. Тобто, [PERSON] і [PERSON] були посадовими особами органу місцевого самоврядування, а саме: [PERSON] був головою Обухівської районної державної адміністрації, а [PERSON] був першим заступником голови Обухівської районної державної адміністрації, а тому за неналежне виконання ними своїх обов`язків передбачена спеціальна відповідальність по ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Положеннями статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За статтею 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як було зазначено вище, вироком суду встановлено, що [PERSON] і [PERSON] вчинили службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, в тому числі щодо позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової підтримки підприємництва «Бізнес і право»». Статтею 82 ч.4 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом. Пунктом 16 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено та не спростовано відповідачами, що між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової підтримки підприємництва «Бізнес і право»» та Київською обласною державною адміністрацією в особі заступника Обухівської районної державної адміністрації 15 грудня 2006 р. було укладено два договори оренди земельної ділянки, одна з яких площею 7,5326 га, а інша площею 2,8552 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 7,5326 га на день укладення договору становила 407 513,66 грн., а земельної ділянки площею 2,8552 га на день укладення договору становила 154 466,32 грн. А орендна плата по договору оренди земельної ділянки площею 7,5326 га за рік становила 10 відсотків від нормативної грошової оцінки та становила 40 751,36 грн., а орендна плата по договору оренди земельної ділянки площею 2,8552 га за рік становила 10 відсотків від нормативної грошової оцінки та становила 15 446,63 грн. По обох договорах оренди земельних ділянок періодичність внесення орендної плати щорічно. Розмір орендної плати по обох договорах земельних ділянок переглядається один раз на три роки в порядку, встановленому законодавством України. З урахування вищевикладеного слідує, що по договору оренди земельної ділянки розмір орендної плати був незмінний, оскільки представником позивача даних про зміну орендної плати по обох договорах оренди земельних ділянок до суду надано не було, і такими даними суд не володіє. Окрім того, згідно листа Обухівської районної державної адміністрації від 17.07.2014 на запит позивача, який було оглянуто в судовому засіданні, було повідомлено, що в Обухівській райдержадміністрації зберігаються оригінали договорів оренди земельних ділянок на території Української міської ради, що укладені Київською обласною державною адміністрацією (в особі Обухівської райдержадміністрації) та товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової підтримки підприємництва «Бізнес і право»: площею 7,5326 га для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей (договір зареєстровано у книзі записів державної реєстрації 13.03.2007 за № 040733 1 00001); ?площею 2,8552 га для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей (договір зареєстровано у книзі записів державної реєстрації 13.03.2007 за № 040733 1 00002); ?площею 15 га для будівництва водно - спортивного комплексу з будинками котеджного типу (договір зареєстровано у книзі записів державної реєстрації 16.01.2004 за № 5); Що стосується позовної вимоги позивача по поверненню орендної плати за договорами оренди двох земельних ділянок за період з 13.03.2007 року по 22.01.2013 року в сумі 310 302,08 грн., то суд зазначає наступне. Позивачем до позовної заяви додано копії платіжних доручено по сплаті орендної плати, в яких зазначали у графі призначення платежу плата за оренду землі згідно договору оренди від 15.12.2006 р. та стосуються періоду оплати з 13.03.2007 р. по 25.01.2012 р. на загальну суму 310 302,08 грн., яку просять стягнути на їх користь з держави. Суд вважає, що вказані вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. За матеріалами кримінальної справи № 368/2461/14-к [PERSON] і [PERSON] вчинили службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки. Тобто, [PERSON] і [PERSON] були посадовими особами органу місцевого самоврядування, а саме: [PERSON] був головою Обухівської районної державної адміністрації, а [PERSON] був першим заступником голови Обухівської районної державної адміністрації, а тому за неналежне виконання ними своїх обов`язків передбачена спеціальна відповідальність по ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Враховуючи вказані вимоги закону, у даному кримінальному провадженні шкода завдана юридичній особі, має відшкодовуватися державою. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Згідно вироку суду по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України встановлено, що частина земельних ділянок, які перебували в оренді у ТОВ ЦППП «Бізнес і Право» по двох договорах оренди земельних ділянок площами 7,5326 га та 2,8552 га, були передані 19-ти громадянам розпорядженням від 22 липня 2008 року та вибули у власність громадян, а саме: з 30.09.2008 року та з 03.10.2008 року, тому лише з час вибуття у власність 19-ти громадянам земельних ділянок позивач не мав можливість користуватися земельними ділянками площами 7,5326 га та 2,8552 га, про що також було зазначено в ухвалі Верховного суду від 12.12.2019 р. З урахування вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення орендної плати за період з 13.03.2007 р. по 29.09.2008 р. та з 13.03.2007 р. по 02.10.2008 р. не підлягають до задоволення, оскільки ТОВ «ЦППП «Бізнес і Право»» правомірно користувалося орендованими земельними ділянками та відповідно, зобов`язане було сплачувати орендну плату за їх використання. Окрім того, суд вважає, що позивачем ТОВ «ЦППП «Бізнес і Право»» не зрозуміло з яких підстав було змінено орендну плату по земельних ділянках по роках, оскільки ніякими належними та допустимими доказами вказане не підтверджено, тому позовні вимоги позивача в цій частині вимог підлягають до часткового задоволення. Судом зроблено наступний розрахунок. По договору оренди земельної ділянки площею 2,8552 га орендна плата за період з 30.09.2008 р. по 31.12.2012 р. становить 65821,74 грн., а по договору оренди земельної ділянки площею 7,5326 га орендна плата за період з 03.10.2008 р. по 31.12.2012 р. становить 173 307,74 грн., а загальна сума орендної плати по двох договорах оренди земельних ділянок становить 239 129,48 грн., яка підлягає повернення ТОВ «ЦППП «Бізнес і Право»», оскільки земельні ділянки, які перебували в оренді вибули у власність громадян. Що стосується позовних вимог про застосування вимог ст. 625 КПК України та нарахування інфляційних витрат, то вони підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказаною нормою визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Крім того, таке рішення узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року №686/21962/15-ц, згідно з яким стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). В матеріалах справи є розрахунок матеріальної шкоди та нарахування індексу інфляції, але позивачем самого розрахунку за період 2007-2015 р.р. не має, а є лише вказана загальна сума, а таблиця № 2 вказує лише індекси інфляції, а таблиця № 3 - вказує період 2007-2012 р., тому суд не може взяти до уваги розраховану позивачем суму як боргу, так і нараховану на неї індекс інфляції. Тому суд при вирішенні позовних вимог позивача в цій частині вважає за необхідне застосувати ст. 625 ЦК України, але зробивши свій розрахунок. Розрахунок індексу інфляції по договору оренди земельної ділянки площею 7,5326 га становить наступний: 2008 р. - 555,61 грн., 2009 р. - 5016,38 грн. 2010 р. -3706,62 грн., 2011 р. - 1858,34 грн., 2012 р. - 0 грн., а всього - 11 136,95 грн., а розрахунок індексу інфляції по договору оренди земельної ділянки площею 2,8552 га становить наступний: 2008 р. - 217,62 грн., 2009 р. - 1901,38 грн. 2010 р. - 1404,93 грн., 2011 р. - 704,37 грн., 2012 р. - 0 грн., а всього - 4228,30 грн. Загальна сума витрат становить 15 365,25 грн., яка підлягає стягненню на користь ТОВ ЦППП «Бізнес і Право». Що стосується позовної вимоги позивача по стягненню матеріальної шкоди , що було сплачено ТОВ ЦППП «Бізнес і Право» як аванс ТОВ «Екоберег» та у зв`язку з цим нарахування інфляційних витрат, то суд вважає, що вказані витрати не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. 27 грудня 2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової підтримки підприємництва «Бізнес і право»» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екоберег» було укладено договір № 07/07 на виконання проектно-вишукуальних робіт. Предмет договору № 07/07 було визначено у п. 1.1, а саме: в порядку та на умовах, визначених Договором, виконавець зобов`язаний за завданням замовника виконати роботи з розробки Проектної документації «Встановлення водоохоронної зони Канівського водосховища в межах земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області та наданої в оренду ТОВ «Центр правової підтримки підприємництва «Бізнес і Право»». В 2 розділі даного договору передбачено вартість робіт та порядок розрахунків, згідно якого вартість робіт, яка узгоджена між сторонами становить 463 000,00 грн., крім того ПДВ 92 600,00грн., а всього 555 600,00 грн. разом із ПДВ. Згідно п.2.2 оплата робіт здійснюється замовником наступним чином: ?замовник сплачує виконавцю авансовий платіж у розмірі 40% від суми, зазначеної в п. 2.1 договору, що становить 185 200,00 грн., крім того ПДВ - 37 040,00 грн., а всього разом з ПДВ - 222 240,00 грн. протягом п`яти банківських днів з дня підписання договору. ?замовник сплачує виконавцю авансовий платіж у розмірі 40% від суми, зазначеної в п. 2.1 договору, що становить 185 200,00 грн., крім того ПДВ - 37 040,00 грн., а всього разом з ПДВ - 222 240,00 грн. не пізніше 20 лютого 2008 р. ?замовник сплачує 20 % від суми, зазначеної в п. 2.1 договору, що становить 92 600,00 грн., крім того ПДВ - 18 520,00 грн., а всього разом з ПДВ - 111 120,00 грн. протягом п`яти банківських днів з моменту писання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт. Розрахунки за договором здійснюються шляхом перерахування замовником відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок виконавця, вказаний в розділі 11 Договору. З матеріалах справи вбачається, що позивачем було виконано один з трьох пунктів п. 2.2 договору № 07/07, а саме платіжними доручення під № 3 від 14.01.2008 р. та під № 11 від 15.01.2008 р. було проведено авансовий платіж з розробки проект. докум «Встановлення водоохорон. зони Канів. водо схов. в межах зем. діл. розташ. В адмін.. межах Укр.міськ. ради Обухів. Р. Київ. Обл.. та надання в оренду ТОВ ЦППП «Бізнес і Право» зг. дог. № 07/07 від 27.12.2007 р.» на загальну суму 222240,00 грн. Відповідно до п. 3.4.1. договору № 07/07 розпочати виконання робіт протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання авансового платежу, передбаченого п. 2.2.1 Договору. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Враховуючи вказані вимоги закону, у даному кримінальному провадженні шкода завдана юридичній особі, має відшкодовуватися державою. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Суд виходить з того, що збитки - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання самостійно, на власний ризик, і майнові втрати від такої діяльності, обумовлені договірними зобов`язаннями сторін, не можуть покладатися на державу за самим лише фактом їх понесення в будь-якому разі. Крім того, як убачається з п. п. 3.4.4 договору 07/07 на виконання проектно вишукувальних робіт від 27 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ ЦППП «Бізнес і Право» та ТОВ «Екоберег», виконавець за договором (ТОВ «Екоберег») зобов`язаний закінчити виконання робіт протягом 7 (семи) місяців з моменту отримання від замовника авансового платежу, передбаченого договором п. 2.2.1 договору. На виконання умов договору, ТОВ ЦППП «Бізнес і Право» 14 та 15 січня 2008 року здійснило авансові платежі ТОВ «Екоберег» (т. 2 а.с. 70,71). Отже, ТОВ «Екоберег», мало б виконати умови договору протягом семи місяців з дня отримання авансових платежів, тобто до 15 серпня 2008 року. 30 вересня 2008 року та 3 жовтня 2008 року Обухівським районним відділом КРФ ДП «Центр ДЗК» на ім`я 19-ти громадян були видані державні акти на право власності на земельні ділянки водного фонду та рекреаційного призначення, загальною площею 37 га. Таким чином, з наведеного убачається, що земельні ділянки були передані у власність громадянам значно пізніше, ніж ТОВ «Екоберег» мало б закінчити виконання робіт за договором 07/07. Окрім того, позивачем було надано копію проекту встановлення водоохоронної зони Канівського водосховища на території землевідводу ТОВ «Бізнес і право» на землях Української міської ради Обухівського району Київської області звіт на тему «Комплексна оцінка впливу на навколишнє природне середовище існуючої інфраструктури території землевідводу ТОВ «Бізнес і право», яка підписана обома сторонами договору № 07/07 від 27.12.2007 р. Що стосується листа № 06 від 30.05.2011 р. ТОВ «Екоберег» до ТОВ «Бізнес і право» про те, що за їхньою інформацією, щодо актуального кадастрового плану, земельні ділянки площею 7,536 га та 2,8552 га не є предметом оренди ТОВ «ЦППП «Бізнес і право»», що унеможливлює продовження робіт за Договором від 27.12.2007р. №07/07, то про його існування позивачу було відомо ще під час розгляду кримінальної справи, але цей лист взяти до уваги не можна, оскільки в той же час є проект встановлення водоохоронної зони Канівського водосховища на території землевідводу ТОВ «Бізнес і право» на землях Української міської ради Обухівського району Київської області за 2008 р. Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення, і тому суд відмовляє позивачу в цій частині вимог як безпідставні. Оскільки питання інфляції на суму оплати позивачем авансових платежів ТОВ «Екоберег» є похідними від основної суми, про стягнення якої судом відмовлено, тому і в частині стягнення інфляційних витрат на авансові платежі суд позивачу відмовляє. Окрім того, щодо даного питання було висловлено і в ухвалі Верховного Суду від 12.12.2019 р. Що стосується питання застосування строків позовної давності, про яке було зазначено в судовому засідання представником Обухівської районної державної адміністрації, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17. ТОВ «ЦППП «Бізнес і право»» у зв`язку із протиправними діями третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , у 2011 році звернувся до правоохоронних органів із позовною заявою, за результатом якої вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 04.01.2017 року, який ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.03.2018 р. було змінено та [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено їм покарання та звільнено із застосуванням ст. 49 КК України від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з частиною другою статті 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи. У межах вказаної кримінальної справи, ТОВ «ЦППП «Бізнес і право»» звернулося з цивільним позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Управління Держкомзему в Обухівському районі, Обухівської районної державної адміністрації на користь ТОВ «ЦППП «Бізнес і право»» 292 682,26 грн. матеріальної шкоди. 22.11.2013 р. позивачем було збільшено позовні вимоги до 781 336,15 грн. Ухвалою Верховного Суду від 12.12.2019 року вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 04.01.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13.03.2018 р. відносно [PERSON] та [PERSON] в частині вирішення цивільного позову скасовано, а провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд. З огляду на те, що перебіг позовної давності для позивача розпочався із з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що цивільний позов, згідно ухвали Верховного Суду від 12.12.2019 року, було направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства у березні 2018 року після визнання [PERSON] та [PERSON] винними у кримінальному провадженні, строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди не пропущено. Відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі статтею 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого, що у свою чергу вказує на початок перебігу в такому випадку строку позовної давності саме з моменту повідомлення особі про підозру, тобто коли особа визначена слідчим як така у відношенні якої достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 276 КПК України). У цій справі спір стосувався деліктних правовідносин, відшкодування шкоди, завданої злочином, де необхідно було встановити вину, яка є однією з обов`язкових підстав цивільно-правової відповідальності, на відміну, наприклад від відшкодування шкоди, завданої при дорожньо-транспортній пригоді чи за незаконне засудження, де вина не є обов`язком доведення для позивача. Отже, національне законодавство доволі чітко врегульовує питання позовної давності у спірних правовідносинах. Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 369/1850/18 (провадження № 61-18948св19). У зв`язку з вищевикладеним позивачем ТОВ «ЦППП «Бізнес і право»» не пропущено строк позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі викладеного та

Outcome: partial