Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

12 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачем вказано, що відповідно до укладеного договору № DZHCG200770458 від 25.05.2007 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 доларів США на термін до 24.05.2027 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Однак [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 25 липня 2016 року становить 19162,36 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом 4507,46 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 4427,57 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 810,00 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 9417,33 доларів США. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.03.2013 року з [PERSON] була стягнута сума заборгованості в розмірі 7450,44 доларів США, отже різниця становить 11711,92 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) 10,08 доларів США; штраф (процентна складова) 585,60 доларів США. Отже, заборгованість до стягнення становить 12307,59 доларів США. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовні, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що на момент укладання кредитного договору наявність для банків генеральної ліцензії та ліцензії на вчинення валютних операції не вимагалась. Натомість, права банка посвідчували ліцензія на вчинення банківської діяльності та дозвіл на вчинення банківських операцій, у тому числі й у іноземній валюті. Банк мав ліцензію від 04.12.2001 року й відповідний дозвіл від 29.07.2003 року. Крім того, відповідачем не враховано, що зазначені валютні коливання суттєво вплинули не тільки на його майнові інтереси, як сторони кредитного договору, а і на майнові інтереси Банку, як сторони даного кредитного договору, оскільки Банк так само, як і належить здійснити відповідачеві, виконав своє зобов'язання за кредитним договором, тобто надав кредит відповідачеві, в валюті договору долар США. При цьому валютні коливання, на які посилається відповідач, явно спричинені не подорожчанням самого долару США, а подешевшанням (зниженням купівельної спроможності) української гривні в цілому і, відповідно, по відношенню до долару США. Тому збитки банку в разі невиконання відповідачем своїх зобов'язань з повернення кредиту тим більше зростають в гривневому еквіваленті. У зв'язку з цим банк в разі валютних коливань несе такі ж самі ризики зміни обставин, що і позичальник, що виключає наявність умови визначеної п. 4 частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України. Стосовно зменшення розміру неустойки, укладаючи Договір [PERSON] не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами Договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. При укладанні Договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору. Звинувачення Відповідача, що Банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Доказів, що відповідач не мав можливості прочитати договір перед його укладенням відповідачем не надано. Крім того, зазначила, що кредитним договором встановлений строк виконання 2027 рік. Відповідно до ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а отже строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права не пропущений. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Пояснив, що банк не мав відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, крім того значно підвищився курс іноземної валюти, а отже існує зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань. Банком були запропоновані несправедливі умови кредитування, договір кредиту підписав, не прочитав його умови. Крім того відповідач просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність, оскільки рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.03.2013 року, яке набрало законної сили 03.06.2013 року з нього була стягнута на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Останній платіж за кредитним договором їм був здійснений 16 листопада 2009 року. Отже позивачем пропущений строк звернення з позовом до суду. У зв'язку з чим просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог і відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Також просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність і відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, і не оспорюється сторонами, що 25 травня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DZHCG200770458, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 доларів США на термін до 24.05.2027 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п. 2.2.2. договору позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до п.2.2.4 договору - погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1 та 2.3.3 цього договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічне акціонерне товариство «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання, за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 25 липня 2016 року становить 19162,36 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом 4507,46 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 4427,57 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 810,00 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 9417,33 доларів США. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.01.2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" була стягнута сума заборгованості за кредитним договором в сумі 59529 грн. 02 коп. (а.с.3). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.03.2013 року доповнено рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.01.2013 року. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" сума заборгованості за кредитним договором в сумі 59529 грн. 02 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 36014,60 грн., заборгованості по процентам 11096,12 грн., заборгованості по комісії 1997,51 грн., пені - 7348,01 грн., штрафу (фіксована частина) 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 2822,78 грн. Рішення набрало законної сили 03.06.2013 року (а.с.4). Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] стосовно того, що банк не мав відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій; те, що у зв'язку із підвищенням курсу іноземної валюти, існує зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань, також те, що банком були запропоновані несправедливі умови кредитування, договір кредиту підписав, не прочитав його умови виходячи з наступного. На момент укладання кредитного договору наявність для банків генеральної ліцензії та ліцензії на вчинення валютних операції не вимагалась. Натомість, права банка посвідчували ліцензія на вчинення банківської діяльності та дозвіл на вчинення банківських операцій, у тому числі й у іноземній валюті. Банк мав ліцензію від 04.12.2001 року й відповідний дозвіл від 29.07.2003 року. Крім того, валютні коливання суттєво вплинули не тільки на майнові інтереси відповідача, як сторони кредитного договору, а і на майнові інтереси Банку, як сторони даного кредитного договору, оскільки Банк виконав своє зобов'язання за кредитним договором, тобто надав кредит відповідачу, в валюті договору долар США. При цьому валютні коливання, спричинені не подорожчанням самого долару США, а подешевшанням (зниженням купівельної спроможності) української гривні в цілому і, відповідно, по відношенню до долару США. У зв'язку з цим банк в разі валютних коливань несе такі ж самі ризики зміни обставин, що і позичальник. Укладаючи Договір [PERSON] не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами Договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. При укладанні Договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору. Звинувачення Відповідача, що Банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Доказів, що відповідач не мав можливості прочитати договір перед його укладенням відповідачем не надано. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134цс14), від 12 листопада 2014 року (справа №6-167цс14). Рішенням Баглійського районого суду м. Дніпродзержинська від 15.01.2013 року, додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.03.2013 року, які набрали законної сили 03.06.2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" була стягнута заборгованість за кредитним договором. Крім того, згідно розрахунку Банку останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено 16 листопада 2009 року. До суду із позовом до [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 12 серпня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Відповідачем [PERSON] та його представником у судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" заперечував проти застосування позовної давності, зазначивши, що кредитним договором встановлений строк його виконання 2027 рік. Відповідно до ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а отже строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права позивачем не пропущений. Згідно із чч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Верховний Суд України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися судами загальної юрисдикції, зробив висновок про те, що за умовами кредитного договору, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Оскільки, укладений у справі кредитний договір передбачає щомісячне погашення відсотків по кредиту, то перебіг позовної давності починається після несплати кожного чергового платежу. Разом з тим, ч. 1\~ст. 264 ЦК України\~передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а в силу ч. 3\~ст. 264 ЦК України\~після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.01.2013 року, додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.03.2013 року, якими стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованість за кредитним договором перервано строк позовної давності, відповідно до ч.ч.2\~ст.264 ЦК України. З урахуванням дати звернення до суду ПАТ КБ «ПриватБанк»\~\~із зазначеним\~\~позовом, згідно штампу вхідної кореспонденції суду 12 серпня 2016 року та заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. З огляду на вищенаведені обставини справи, а також з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed