Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

15.10.2019 року [PERSON] звернувся з позовом до суду, у якому просить розірвати кредитний договір № KGALGK01580043, укладений між ним та АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися в момент укладення договору. В обґрунтування позову зазначив, що 25 липня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ Приватбанк було укладено кредитний договір № KGALGK01580043, терміном повернення 25 липня 2028 року, згідно якого позивачу було надано кредитнi кошти у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 27023,01 доларів США на наступні цілі: у розмірі 21886,81 доларів США на придбання нерухомості, з них 21000,00 доларів США на придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 630,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 146,75 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 110,06 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 5136,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Розірвання кредитного договору обумовлює тим, що змінився курс валют, отримано було споживчий кредит на придбання житла, яке стало в подальшому предметом іпотеки. Позивач погашав кредитні зобов`язання. Під час укладання кредитного договору [PERSON] не міг передбачити, що офіційний курс долара США до гривні може зрости, сподівався на стабільну ситуацію на валютному ринку, та не міг передбачити подій, які відбулися в Україні протягом 2013-2019 років, зокрема громадських заворушень, втечі колишнього Президента України [PERSON] , анексії АР Крим, бойових дій на сході України, які стали чинниками майже п`ятиразового зростання його зобов`язань з часу отримання кредиту. За таких обставин у позивача зменшився прибуток, внести зміни до кредитного договору відповідно до ситуації, яка склалася, не вдалося. У зв`язку із заборгованістю за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом до позивача про стягнення з нього боргу та нарахованих відсотків і штрафних санкцій на загальну суму 20666,02 доларів США (592081 грн. 47 коп.) У зв`язку з викладеними обставинами, відповідно до ст.ст. 651, 652 ЦК України просить розірвати кредитний договір № KGALGK01580043 від 25.07.2008 року. 12.11.2019 року представник відповідача [PERSON] надіслав до суду відзив на позов, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, зазначив, що 25 липня 2008 року між сторонами дійсно був укладений кредитний договір № KGALGK01580043, за умовами якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 21886,81 доларів США на термін до 25.07.2028 року, та зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору позивач був повідомлений банком про валютні ризики, в якому передбачено, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе позичальник, що підтверджується підписом позивача. Таким чином, позивач передбачав в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти. Позивач свої зобов`язання щодо повернення кредиту у повному обсязі не виконав. З боку відповідача будь-яких порушень умов укладеного договору не вбачається. Тому відсутні будь-які підстави для розірвання кредитного договору. Крім того, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, оскільки кредитний договір між сторонами укладений у 2008 році, з вказаним позовом позивач звернувся лише у 2019 році, у зв`язку з цим строк позовної давності, який складає 3 роки, позивачем пропущений. Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 провадження у зазначеній справі було відкрито провадження та справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов із зазначених у ньому підстав. У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві, а також заявив про застосування строків позовної давності. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Розірвання (зміна) договору у зв`язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов`язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін. При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено в ч. 1 ст. 651 ЦК України. Судом встановлено, що 25 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № KGALGK01580043 відповідно до умов якого останній отримав кредитнi кошти у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 27023,01 доларів США на наступні цілі: у розмірі 21886,81 доларів США на придбання нерухомості, з них 21000,00 доларів США на придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 630,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 146,75 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 110,06 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 5136,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Терміном повернення до 25 липня 2028 року. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 25 липня 2008 року №KGALGK01580043, між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 25 липня 2008 року, за яким [PERSON] передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру загальною площею 60,60 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Банк виконав прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором, і надав [PERSON] обумовлену договором суму кредиту, що визнається сторонами. [PERSON] прийняті зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконував, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 17.01.2018 року становила 20666,02 доларів США, яка складається з наступного: 20666,02 доларів США заборгованості за кредитом, 11244,98 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2703,39 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 13988,14 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Обґрунтовуючи свої вимоги про розірвання кредитного договору, [PERSON] посилається на те, що на теперішній час відбулась істотна зміна обставин, а саме відбулося значне підвищення курсу долара США по відношенню до національної валюти гривні, і як наслідок зменшення доходів і неможливість належним чином виконувати умови договору, зростання розміру боргу за договором. 15.10.2019 року [PERSON] звернувся до відповідача з пропозицією про розірвання кредитного договору за згодою сторін, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Згідно до вимог ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач. При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Частиною 2 ст. 652 ЦК України визначено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору про надання кредитної лінії у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Також згідно із ст. 36 Закону України Про Національний Банк України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 36 ЗУ Про національний банк України Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Разом з тим, відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Аналогічні положення містить чинне на час розгляду справи положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та розрахунку довідкового значення курсу гривні до долара США й облікової ціни банківських металів Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний договір про надання кредитної лінії в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Таке тлумачення норм права є усталеним у судовій практиці та віповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду україни від 21 липня 2010 року у справі, яка опублікована у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою http://reestr.court.gov.ua/Review/11288117 Позивач [PERSON] не довів, що у сторін при укладенні договору про надання кредитної лінії були достатні підстави вважати, що така зміна обставин не настане. Виходячи із змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено ст. 617 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Тобто позивач зобов`язаний виконувати договір про надання кредитної лінії відповідно до його умов та законодавства. Отже, позивач не довів наявності усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Оскільки істотних обставин в контексті вимог ст. 652 ЦК України, які в своїй сукупності є підставою для розірвання договору, в ході судового розгляду справи не було встановлено, то суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed