Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

19 жовтня 2018 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява [PERSON], за участю заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління у Харківській області про встановлення факту реєстрації шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 20 грудня 2014 року, він, [PERSON], [INFO], та гр. [PERSON] у м. Горлівка Донецької області зареєстрували шлюб. У червні 2018 року, Заявник втратив свідоцтво про шлюб, 13 червня 2018 року отримав повторне Свідоцтво про шлюб. Зареєструвати факт одруження на території України не має можливості, оскільки надане свідоцтво про факту заявнику необхідно для отримання свідоцтва про шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану та у подальшому для звернення до органів праці та соціального захисту. Просить суд встановити факт реєстрації шлюбу 20 грудня 2014 року, у м. горлівка Донецької області, між громадянином України [PERSON], [INFO] та громадянкою України [PERSON]. Заявник [PERSON] до судового засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 23 листопада 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки він є інвалідом та не може самостійно пересуватися, заявлені вимоги просила задовольнити, додав, що [PERSON] померла [INFO] року, у зв'язку з чим йому потрібно встановити заявлений факт реєстрації шлюбу для отримання українського свідоцтва про смерть (а.с.32). Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління у Харківській області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився. 21 листопада 2018 року надав суду Заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника відділу, з матеріалами справи ознайомлені. Доводи, викладені у роз'ясненні Відділу щодо неможливості отримання дублікату свідоцтва про шлюб підтримують (а.с.30). Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON], за участю заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління у Харківській області про встановлення факту реєстрації шлюбу не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], видане 20 грудня 2014 року Київським Відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, гр. [PERSON], [INFO] та гр. [PERSON], дата народження відсутня, уклали шлюб, про що було зроблено Актовий запис № 229, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с.5). Заявником надана копія паспорту серії [NUMBER], виданого Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 05 січня 1999 року, з якого вбачається що гр. [PERSON] народився [INFO] року у м. Горлівка Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]; РНОКПП: [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER], виданого Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 27 серпня 1997 року, гр. [PERSON] народилася [INFO] року у м. Північноуральськ Свердловської області; РНОКПП: [NUMBER] (а.с.19-20). 23 листопада 2018 року Заявником надано копію Довідки про причину смерті від [INFO] року, яку було видано органами Донецької Народної Республіки, відповідно до якої гр. [PERSON] померла [INFO] року, причина смерті «рак головного мозку» (а.с.33). 24 липня 2018 року заявник звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління у Харківській області за видачею дублікату Свідоцтва про шлюб, де йому було відмовлено, у зв'язку пред'явленням для підтвердження факту смерті документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано на те, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. У частині першій статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Відповідно до ст. 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як підкреслено постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (п. 2), до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої особи, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Неповнолітня особа, відносно якої судом прийняте рішення про зниження шлюбного віку, має право не скористатись наданим їй правом та у будь-який момент до реєстрації шлюбу відмовитись від його реєстрації. Відповідно до п. 16 Наказу Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 200 року «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» : « Державна реєстрація шлюбу з особою, якій відповідно до Сімейного кодексу України знижено шлюбний вік, проводиться на загальних підставах. У цьому випадку особа, яка не досягла шлюбного віку, при поданні заяви про державну реєстрацію шлюбу пред'являє паспорт або паспортний документ та копію рішення суду про надання права на шлюб. У такому випадку в графі "Для відміток" актового запису про шлюб зазначаються назва суду, яким постановлене дане рішення, номер та дата його постановлення. » Судом встановлено, що у Свідоцтві про шлюб відсутня дата народження гр. [PERSON], що у свою чергу унеможливлює ідентифікацію цієї особи. Відповідно ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження та смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 76, 77 ЦПК України). Зокрема, належними, відповідно до частини першої, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявником не надано належних та достатніх доказів підтвердження факту реєстрації шлюбу, а тому заява [PERSON] про встановлення факту реєстрації шлюбу задоволенню не підлягає. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed