Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, в обґрунтування вимог посилається на те, що вона та [PERSON] з 09 квітня 1982 року перебували у шлюбі та прожили разом з 1982 року до його смерті 22 липня 2017 року, вели спільне господарство, будували сімейні відносини. У звязку з проведенням антитерористичної операції за місцем їхнього постійного проживання, вона вимушена була змінити місце мешкання та зареєструватись як внутрішньо переміщена особа, хоча продовжували мешкати однією сімєю та вести спільне господарство. Її чоловік у звязку зі своїм складним станом здоровя не міг виїздити на підконтрольну територію України, тому зареєструватися як внутрішньо переміщена особа він не мав можливості. За час сумісного проживання вона перебувала на утриманні чоловіка, оскільки розмір пенсії її чоловіка у розмірі 4364,03 грн. був значно більшим (більше ніж у 2,5 рази) від розміру її пенсії, яка складає 1596,82 грн., а тому пенсійні виплати її чоловіка були постійними та основним джерелом її існування. Після смерті чоловіка вона звернулась до Сватівського відділення Білокуракінського обєднаного управління ПФУ Луганської області з питання оформлення пенсії по втраті годувальника, однак інспектор усно пояснила, що вона має право на пенсію у звязку із втратою годувальника у розмірі 50% від пенсії померлого та їй потрібно надати довідку про постійне проживання з чоловіком. За місце її проживання вона зібрала документи, що підтверджують факт їхнього спільного проживання, але оскільки вони складені на тимчасово неконтрольованій території України в м. Кадіївка, орган Пенсійного фонду не може врахувати складову переліку документів для отримання пенсії. Таким чином вирішити дані обставини в позасудовому порядку вона не має можливості, тому змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні. Просить суд встановити факт постійного проживання її з чоловіком [PERSON] за адресою: м. Кадіївка, вул.. Дегтярьова, буд. 54 з 1982 року по день його смерті 22 липня 2017 року та перебування її на утриманні свого чоловіка по день його смерті 22 липня 2017 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] просить суд задовольнити її заяву з підстав, зазначених у ній та пояснила, що з чоловіком вони проживали з 1982 року та перебували у шлюбі, вели спільне господарство. Спільних дітей у них не було. Чоловік помер у м. Стаханові (Кадіївка) у 2017 року. Вона перебувала на утриманні чоловіка, оскільки у нього була більша пенсія ніж у неї. Представник заінтересованої особи Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заявницю знає, в родинних стосунках з нею не перебуває, вони разом працювали. Вони перебували в добрих стосунках. Заявниця з чоловіком купили будинок і разом там проживали, він ходив до них у гості. Пенсія у [PERSON] була значно більшою, тому заявниця перебувала на його утриманні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно був чоловіком заявниці по справі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД №347583 та згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 325758 та помер 22 липня 2017 року у м. Кадіївка Луганської області, України (а.с.12) З копії довідки ВПО № [NUMBER] від 25 жовтня 2018 року вбачається, що заявниця зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: вул.. Некрасова, буд. 1 м. Сватове Луганської області (а.с.7). Заявниця [PERSON] та її чоловік були пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень (а.с.16,17). Відповідно до довідки про доходи № 5724893185778776-30/1090 [PERSON] отримує пенсію у розмірі 1596,82 грн. на місяць (а.с.15). Відповідно до довідки № 136 від 03.12.2018, акта про фактичне місце проживання № 9 від 03.12.2018, та копії домової книги - [PERSON] проживала та була зареєстрована разом з чоловіком [PERSON] з 26.11.2005 року (а.с.18-21). На звернення [PERSON] звернулась до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника листом об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні. Таким чином, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання заявниці. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1статті 315\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ч. 1\~ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»\~пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій\~статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича ([PERSON]), - незалежно від тривалості страхового стажу. За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого\~ст. 26 цього Закону. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 8\~постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"\~Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами\~ст. 62 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON], отримувала пенсію по інвалідності, розмір якої значно менший пенсії яку отримував її чоловік. Суд, оцінючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, колегія суддів судової палати враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Водночас, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, а саме вважає за можливе встановити факт сумісного проживання та перебування [PERSON] на утримані її чоловіка [PERSON] не з 1982 року, а з 26 листопада 2005 року, тобто з моменту її зареєстрованого місця проживання, про що в матеріали справи надані відповідні докази. На підставі викладеного,

Outcome: partial