Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У лютому 2020 року представник в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в якому просив: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 48479545 від 02.09.2019, номер запису про право власності: 33040427 від 27.08.2019, вчинене [PERSON] , державним реєстратором Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирської області; - витребувати із чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS] , яка належить відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 05.02.2021 АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»; - поновити право власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] шляхом поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна 3-кімнатної квартири [ADDRESS] , що передували скасованим записам. Просив стягнути судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 7.12.2006 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №286/25-403. В забезпечення вказаного договору, 07.12.2006 з [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , балансовою вартістю 11 954 грн. Іпотечний договір зареєстрований в реєстрі за номером 5328. 27.08.2019 Державний реєстратор Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзь Євген Іванович зареєстрував право власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк». Позивач вважає таку державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» незаконною, вчиненою без належних правових підстав та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, зокрема вказує, що така вимога повернулась з вказівкою «за закінченням терміну зберігання», а тому не може свідчити про відмову сторони від її одержання чи про її незнаходження за адресою; та не є доказом належного інформування іпотекодавця про звернення стягнення на предмет застави. Вказане, на думку позивача, свідчить про порушення вимог п. 61 порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за №1127 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553. Окрім того, зазначає, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 629-VІІІ від 16.07.2015, оскільки має загальну площу 49,8 кв.м та є єдиним житлом позивача та членів її сім`ї. З урахуванням вказаного вважає, що відбулося примусове стягнення майна без згоди власника, незважаючи на заборону, тобто мораторій. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.02.2021 відкрито загальне позовне провадження. 29.03.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву останній зазначив, що у позичальника виникла прострочена заборгованість за кредитним договором у сумі 86 626,07 доларів США. Наголошує на тому, що ст.36 Закону України «Про іпотеку», в редакції на дату укладення договору іпотеки, визначала іпотечне застереження у договорі іпотеки як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а у договорі іпотеки зазначене пряме іпотечне застереження. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Вказує, що 12.04.2019 на ім`я [PERSON] та [PERSON] за адресою Предмета іпотеки ( [ADDRESS] ) було направлено повідомлення з вимогою виконати зобов`язання та застереження. Лист на ім`я [PERSON] повернувся з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання, лист на ім`я [PERSON] повернувся із відміткою поштового відділення зв`язку, що адресат вибув. Про свою нову адресу ні [PERSON] , ні [PERSON] банк не повідомляли. На думку відповідача, іпотекодержатель зробив все від нього залежне та можливе щоб повідомити позичальника та іпотекодавця про звернення стягнення на Предмет іпотеки, але із незалежних від іпотекодержателя причин [PERSON] та [PERSON] відповідні вимоги не отримали. Таким чином, вказує, що стороною іпотекодержателя повністю дотримана процедура повідомлення боржника та іпотекодавця про погашення заборгованості. Безпідставними, вважає відповідач, також і посилання позивача, на те, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зазначає, що із реквізитів позовної заяви, апеляційної скарги , супровідного листа Житомирського апеляційного суду у справі № 274/6430/19, поштових конвертів, які повернулися із відміткою за закінченням терміну зберігання щодо позичальника та із відміткою адресат вибув щодо іпотекодавця/позивача вбачається, що позичальник та іпотекодавець фактично проживають за іншою адресою, ніж предмет іпотеки та не використовували квартиру як місце постійного проживання, а відповідно квартира не була її єдинним житлом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив заявлені вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що відповідачем у спірній квартирі було змінено замки, встановлено сигналізацію та охорону, доступу до житла позивач не має. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, навівши обгрунтування, викладені у його відзиві на позовну заяву. Наголошував на тому, що банком дотримана процедура державної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк». Так, в аспекті заявлених позовних вимог, з огляду на фактичні обставини справи, Суд вказує на таке. Судом встановлено, що 07.12. 2006 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладений договір кредиту №286/25-403, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20 000 доларів США до 06 грудня 2018 року. Із метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 07.12.2006 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] . За змістом підпункту 2.4.3 пункту 2.4, пункту 4.1 іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 12.04.2019 на адресу [PERSON] та [PERSON] банк направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишків заборгованості за основним зобов`язанням, за змістом якого банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 86 626,07 дол. США, вимагав в порядку ст.ст.35,36 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання цієї вимоги протягом 30-денного строку звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». 27.08.2019 державний реєстратор Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзь Є.І. здійснив перереєстрацію права власності на іпотечне майно (квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,8 кв.м.) і зареєстрував право власності на дане майно за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Підстава виникнення права власності: зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: б/н, виданий 12 квітня 2019 року, видавник: Укрпошта; кредитний договір, серія та номер: 286/25-403, виданий 07 лютого 2006 року, видавник: сторони угоди; договір іпотеки, серія та номер: 5328, виданий 07 лютого 2006 року, видавник: сторони угоди; вимога, серія та номер: К/И/УСБ/Б, виданий 10 квітня 2019 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; додаткова угода, серія та номер: 2, виданий 30 червня 2009 року, видавник: сторони угоди; додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 20 жовтня 2008 року, видавник: сторони угоди. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48479545 від 02 вересня 2019 року 15:09:20, [PERSON] , Комунальне підприємство «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирської області. Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Згідно частин першої та третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Щодо доводів про порушення статті 35 Закону України «Про іпотеку» Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц). Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц). Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. У пункті 3 частини першої статті 24 Закону №1952 передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону. Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц та підтверджено в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 754/5178/18 (провадження № 61-1074св19), від 10 березня 2021 року у справі № 204/6300/17 (провадження № 61-7559св20), від 17 березня 2021 року у справі № 127/16339/19 (провадження № 61-7574св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 720/852/18 (провадження № 61-14395св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 134/1743/17 (провадження № 61-14265св19). У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема невправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном. В справі, що розглядається судом встановлено, що 12.04.2019 на адресу [PERSON] та [PERSON] банк направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишків заборгованості за основним зобов`язанням, за змістом якого банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 86 626,07 дол. США, вимагав в порядку ст.ст.35,36 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання цієї вимоги протягом 30-денного строку звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Повідомлення на ім`я [PERSON] повернулося із відміткою поштового відділення зв`язку «адресат вибув». Інше повідомлення, адресоване [PERSON] , повернуто відправнику та містить відмітку «за закінченням терміну зберігання». Суд зазначає, що повернення поштового відправлення з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом отримання особою цього відправлення. Подібний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18). Крім того, зазначені повідомлення не підтверджують направлення [PERSON] та [PERSON] саме вимоги про усунення порушень чи повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки з повідомлень вбачається, що на адресу останніх направлено лист, а опису вкладень відповідачем не надано. За таких обставин суд дійшов висновку, що боржником не отримано повідомлення іпотекодержателя про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки відсутні докази отримання цього повідомлення адресатом. З огляду на вказане, станом на 27.08.2019 державному реєстратору не було надано документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на спірне житлове приміщення, а тому були відсутні визначені законом підстави для прийняття оскарженого рішення. Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Підпунктом 1 пункту 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Законом України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на реалізацію права іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20). Судом встановлено, що позивач не має у власності іншого нерухомого майна, окрім спірної квартири, яка була передана в іпотеку, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 02.09.2019 (станом на дату прийняття спірного рішення). Отже, на квартиру позивача, загальною площею 49,8 кв. м, яка є єдиним житлом позивача та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19). Щодо витребування майна з чужого незаконного володіння відповідача на користь позивача. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Отже, вирішуючи справу про витребування майна з чужого незаконного володіння, слід встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що належне позивачу майно вибуло з її володіння поза її волею з порушенням норм чинного законодавства та набуте відповідачем без відповідних на те правових підстав, обґрунтованою є вимога про витребування цього майна на користь позивача. Одночасно суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача поновити право власності на квартиру [ADDRESS] , за нею - [PERSON] шляхом поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно, що передували скасованим записам, так як на підставі статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", такий запис поновлюється автоматично. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 48479545 від 02.09.2019, номер запису про право власності: 33040427 від 27.08.2019, вчинене [PERSON] , державним реєстратором Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирської області та витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння на користь позивача. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, понесені ним при подачі позовної заяви до суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1816 грн.

Outcome: partial