Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення банківського вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що 25 листопада 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір № 129694-44.13 банківського вкладу в іноземній валюті "Супер-вклад". На підставі договору він надав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 120 тис. дол. США, строком до 25 червня 2015 року, з процентною ставкою 12% річних. Вказав, що 25 грудня 2014 року він перерахував відповідачу ще 30 тис. дол. США на депозит згідно договору № 129694-44.13. Зазначив, що 26 березня 2015 року він звертався до відповідача з вимогою, в якій просив достроково повернути внесену суму вкладу та відсотків, однак ПАТ "Банк "Київська Русь" відмовив у задоволенні даних вимог. Посилаючись на вищевикладені обставини та ст. 1060 ЦК України, позивач просив стягнути з ПАТ "Банк "Київська Русь" на свою користь кошти за договором банківського вкладу у розмірі 150 000 дол. США з нарахованими відсотками. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час ті місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги вони не визнають та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що оскільки вимоги позивача є вимогами кредитора, а тому не можуть бути виконані відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у ПАТ "Банк "Київська Русь" тимчасової адміністрації (а.с. 20-21). 14 травня 2015 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в частині стягнення процентів залишено без розгляду. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 129694-44.13 банківського вкладу в іноземній валюті "СУПЕР-вклад" (а.с. 10). Відповідно до п. 2.1. - 2.4. позивач надав, а відповідач прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 120 тис. дол. США, строком до 25 червня 2015 року, з процентною ставкою 12% річних. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунок ПАТ "Банк "Київська Русь", що підтверджується меморіальним ордером № 12 від 25 листопада 2014 року (а.с. 11). 25 грудня 2014 року [PERSON] згідно меморіального ордеру № 1 від 25.12.2014 року перерахував відповідачу ще 30 тис. дол. США на депозит згідно договору № 129694-44.13 (а.с. 12). 26 березня 2015 року позивач звернувся до ПАТ "Банк "Київська Русь" з заявою про дострокове повернення суми вкладу та відсотків (а.с. 6), листом від 08 квітня 2015 року відповідач відмовив у поверненні вкладу ( а.с. 24). З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19 березня 2015 року з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно в ПАТ "Банк "Київська Русь" було запроваджено Тимчасову адміністрацію (а.с. 23). У зв'язку з тим, що відповідач не повернув кошти за договором № 129694-44.13 від 25.11.2014 року у розмірі 150 000 дол. США, позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно з главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону. Судом встановлено, що стосовно відповідача триває ліквідаційна процедура відповідно до положень Закону. Статтею 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону). У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування; 2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Встановлено, що у ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону. Процедура ліквідації банківської установи, зокрема повернення коштів вкладникам неплатоспроможного банку, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що із заявою про повернення суми вкладу та відсотків за договором він звертався до відповідача, а саме 26 березня 2015 року. З позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення коштів [PERSON] звернувся 01 квітня 2015 року. Обставин звернення протягом 30 днів із вимогами кредитора щодо повернення коштів до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) позивачем не доводилось. Позивач до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) з заявою про повернення коштів не звертався. Оскільки ч. 4 ст. 49 Закону передбачено вирішення у судовому порядку будь-яких спорів саме щодо акцептування вимог кредиторів, відсутність такої кредиторської вимоги з боку [PERSON], заявленої уповноваженої особи Фонду у визначених законом порядку та строки, унеможливлює захист прав позивача в судовому порядку та є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed