Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 вересня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №916, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000, 00 грн., щомісячно, від дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути на свою користь судові витрати в розмірі 640 гривень 00 копійок. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2004 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її забезпеченні. Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначила, що спільне життя між ними не склалося у зв'язку із різними поглядами на життя, ведення сумісного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинені шість місяців потому, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна. Крім того, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, періодично приймає участь у її вихованні. Відповідач не має стягнень за виконавчими документами. Позивачка просить стягнути аліменти на утримання дитини, оскільки вона не має можливості сама її повністю забезпечувати. 19.06.2017 року позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 888 гривень 50 копійок, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Справу просила слухати за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]» (вх.. №13279 від 19.06.2017 року). Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений про час розгляду справи своєчасно та належним чином, надав суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі (вх..№13280 від 19.06.2017 року). Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 вересня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №916 (свідоцтво про одруження [NUMBER] від 11.09.2004 року, видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції) (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.03.2005 року, видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції), батьками якого є сторони по справі (а.с. 6). Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені шість місяців потому, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет, з того ж часу проживають окремо. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і зберігання сім'ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. За письмовою заявою позивача, суд зазначає про вибір прізвища позивача, яка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до довідки №293 від 16.05.2017 року виданої ОЖК "Екран", позивач разом з неповнолітнім сином прописані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження",а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини та приписи ч .ч. 7, 8ст. 7 СК України зобов'язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім'ї. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї суду не надано. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 1 травня 2017 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць в розмірі 1 777 гривень. З огляду на наведене, враховуючи вимоги позивача та письмової заяви відповідача, який уточнений позов визнає в повному обсязі, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, у розмірі 888 гривень 50 копійок, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Судові витрати суд покладає на відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved