Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

26 листопада 2018 року [PERSON], а особі представника адвоката [PERSON], звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із заявою, заінтересована особа: Сьома Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свої вимоги заявник [PERSON] обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, однак оформити спадкове майно вона не змогла, оскільки помилка, допущена в договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01.11.2001 р. не дозволяє їй оформити належним чином права на спадщину після смерті матері. Усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності договору купівлі-продажу квартири саме [PERSON] неможливо, а відтак заявник вимушена звертатись до суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку окремого провадження. В судовому засіданні представник заявниці - адвокат [PERSON] заяву підтримала, просила встановити юридичний факт, що має юридичне значення, а саме, факт належності померлій [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2001 р. Головне територіальне управління юстиції у м. Києві направило до суду письмові пояснення, в яких справу просило розглядати у відсутність представника управління, розгляд справи залишило на розсуду суду, повідомити про прийняте рішення. Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 84 роки (а.с. 10). За життя померла [PERSON] разом із [PERSON], яка діяла від свого імені та імені неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, зареєстрованим в реєстрі за № 8156 приватним нотаріусом Морозовою С.В. (а. с. 6). Місце проживання [PERSON] до її смерті було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] що підтверджується відміткою в паспорті та довідкою від 28.04.2017 про зняття з реєстрації місця проживання (а.с.11-14) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, яким покійна заповіла свою квартиру доньці [PERSON] та онуку [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 02.09.2008 року (а. с. 7). 06.09.2017 року [PERSON] як спадкоємиця звернулись до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв'язку з тим, що у договорі купівлі-продажу квартири зазначено прізвище покупця "[PERSON]", а у паспорті покійної зазначено "[PERSON]", нотаріусом було здійснено запит до Печерського районного відділу ДМС в м. Києві та отримано відповідь про те, що надати відомості щодо прізвища, ім'я по батькові [PERSON], [INFO], яке вказано в паспорті громадянина СРСР [NUMBER] виданого Печерським РВВС в м. Києві 23.12.1978 р. української мовою не вбачається за можливе у зв'язку з тим, що Ф-1 (заява про видачу паспорта) заповнена російською мовою. Прізвище, ім'я та по батькові в Ф-1 російською мовою записано "[PERSON]" (а. с. 17). Дарницький районний відділ ДМС України в м. Києві листом від 22.02.2018 року повідомив про те, що [PERSON], [INFO], була документована Дарницьким РУГУ МВС України в м. Києві 20.11.2001 року паспортом громадянина України [NUMBER] на підставі паспорта громадянина СРСР , виданого Печерським РВВС в м. Києві 23.12.1978 р. у зв'язку із загальним обміном паспортів (а. с. 16). [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування за заповітом, оскільки у договорі купівлі-продажу квартири зазначено прізвище покупця "[PERSON]", а у паспорті покійної зазначено "[PERSON]". Таким чином, помилка допущена договорі купівлі-продажу квартири не дозволяє заявниці оформити належним чином свої права на спадщину після смерті [PERSON]. Усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності вказаного документу померлій неможливо. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Так, аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт належності померлій [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01.11.2001 р. , в якому її прізвище зазначено як "[PERSON]". З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON], заінтересована особа: Сьома Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.7 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved