Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором № 500975313 від 09.04.2015 року у розмірі 22019,11 грн., судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. Мотивуючи свої вимог тим, що 09 квітня 2015 року між ПАТ "Альфа-банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 500975313, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8950,70 грн. строком до 10.04.2018 року зі сплатою 15,99 % річних. 21 червня 2016 року між ПАТ "Альфа-банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ "Альфа-банк" відступило, а ТОВ " Кредитні ініціативи" набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500975313 від 09.04.2015 року. 26 грудня 2018 року між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ТОВ "ФК "Веста" було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кредитні ініціативи" відступило, а ТОВ "ФК "Веста" набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500975313 від 09.04.2015 року. 16 січня 2019 року між ТОВ "ФК "Веста" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ "ФК "Веста" відступило, а ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500975313 від 09.04.2015 року. За вказаним кредитним договором відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Умовами кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що кінцевим терміном повернення коштів за кредитним договором № 500975313 від 09.04.2015 є 10 квітня 2018 року. жодних доказів, які підтверджують факт пролонгації даних строків та дії договору, позивачем не надано, і такої домовленості між відповідачем та первісним кредитором досягнуто не було. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України (позивачем такого не було доведено). Крім того, в п. 2.3 Кредитного договору, сторонами дійсно погоджено, що датою припинення нарахування відсотків та комісій є 10.04.2018 - дата остаточного повернення кредиту. Дострокового погашення всієї заборгованості первісний кредитор не вимагав. Крім того, позивач придбав право вимоги у ПАТ «Альфа-банк» після 10.04.2018, а тому йому було достеменно відомо про те, що з цієї дати право вимоги щодо стягнення відсотків та пені за спірним кредитним договором у кредитора припинилося. Вважає, що копія платіжного доручення № 10 від 22.01.2019 з призначенням платежу: оплата згідно договору про відступлення права вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019, має ознаки підробки з огляду на те, що відбитки печатки банку є специфічними, оскільки візуально можна побачити, що такі печатки є встановленими за допомогою графічного редактора, у зв`язку з чим, вважає, що вказаний документ є недопустимим доказом. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до п. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». За кредитним договором № 500975313 від 09.04.2015 строки позовної давності спливли. Позивачем не пред`явлено жодних доказів, які могли встановити дату останнього платежу [PERSON] за спірним кредитним договором, або свідчили про виконання [PERSON] кредитних зобов`язань після 10.04.2018. Позивачем вже було стягнуто заборгованості за спірним кредитним договором, на підставі виконавчого напису, вчиненого 14.11.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 7793. Проте, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2020, виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого просить задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що ТОВ «Вердикт Капітал» не погоджується зі змістом відзиву, та вважає, що положення, на які відповідач посилається як на підставу для відмови у задоволенні позову є такими, що не відповідають дійсності. В матеріалах справи наявні докази, сукупність яких свідчить про існування факту правонаступництва й відповідно про наявність у ТОВ «Вердикт Капітал» права на стягнення заборгованості за Кредитним договором № 500975313. ПАТ «Альфа банк» не передано наступним кредиторам розрахунок суми боргу на дату відступлення та інші докази, в тому числі виписки по рахунках на підтвердження факту передачі кредиту та реальності відступленої суми боргу. Під час формування позовної заяви, позивачем були взяті відомості щодо відступлених первісним кредитором сум боргу, що зазначені у витягах із додатків до договорів факторингу. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Ухвалою суду від 18.05.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 09 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа-банк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № 500975313, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 8950,70 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 15,99 % річних, з кінцевим терміном повернення до 10.04.2018 року. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 8950,70 грн. Відповідно до\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);\~статтею 514 ЦК України\~визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). 21 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами. 26 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ "ФК "Веста" набуло право вимоги за Кредитними договорами, зокрема, за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Альфа Покупка МС Маss гривня"). 16 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" укладено Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги за Кредитними договорами, зокрема, за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Альфа Покупка МС Маss гривня"). Таким чином, ТОВ "Вердикт Капітал" наділено правом грошової вимоги до відповідачки [PERSON] . В порушення умов Договору, відповідачем не проводилась оплата грошових коштів відповідно до умов наведеного Договору, в зв`язку з чим, утворилась заборгованість, та станом на 11.03.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 22019,11 грн., яка складається з: нараховані 3 % річних 806,30 грн.; втрати від інфляції 1773,32 грн.; заборгованості за сумою кредиту - 8950,70 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 3288,79 грн.; заборгованості з пені - 7200,00 грн. Згідно п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу\~ст. 525 Цивільного кодексу України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 628 Цивільного кодексу України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 610 Цивільного кодексу України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною першою статті 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Кредитним договором визначено кінцевий термін повернення кредиту 10.04.2018 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. ТОВ «Вердикт Капітал», нараховувало відсотки на прострочену суму заборгованості за кредитним договором № 500975313\~від 09.04.2015\~року після закінчення строку кредитного договору. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від04 липня 2018 року (справа №14-154цс18). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором №500975313 від 09.04.2015 року на дату відступлення прав вимоги є незаконними та не підлягають задоволенню. Окрім того, згідно розрахунку, до заборгованості включено пеню в розмірі 7200,00 грн., вирішуючи питання щодо стягнення якої, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованість по пені, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність розрахунку такої заборгованості на суму 7200,00 грн. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За\~ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями\~ст. 611 ЦК\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені\~статтею 625 ЦК України. Отже, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені\~ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. \~Отже, нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 та постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 718/2080/17-ц. Таким чином, нараховані на прострочену суму заборгованості 3% річних в розмірі 806,30 грн., інфляційні втрати в сумі 1773,32 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Стосовно клопотання позивача про витребування від ПАТ «Альфа-Банк» виписки по рахунку та розрахунку погашення заборгованості, таке клопотання задоволенню не підлягає, так як позивач при звернені до суду з позовом зобов`язаний був надати повний детальний розрахунок заборгованості, який вправі був отримати в первісного кредитора. Крім того, в порушення\~статті 84 ЦПК України\~позивач не надав доказів неможливості отримання ним такого розрахунку в первісного кредитора. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного. Позивачем не надано розрахунку з відображенням сплати відповідачем боргу, тобто позивач жодним чином не спростовує позицію відповідача, який вказує, що датою остаточного повернення кредитних коштів є 10.04.2018. Відповідно до вимог\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~встановлено спеціальну позовну давність щодо пені тривалістю один рік. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що Кредитний договір № 500975313 був укладений 09.04.2015 року, відповідач вказує, що датою остаточного повернення кредитних коштів є 10.04.2018. Позивачем дане твердження не спростовано. Судом встановлено, що 06 листопада 2019 року за вих. № 13877202, представник ТОВ "Вердикт Капітал" звернувся до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А з заявою про вчинення виконавчого напису по кредитному договорі № 500975313 від 09.04.2015 року. Відповідно до виконавчого напису від 14.11.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №7793, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. запропонувала стягнути з [PERSON] , яка є боржником, заборгованість за Кредитним договором № 500975313 від 09 квітня 2015 року, укладеним з Акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 16/01/19/1 від 16 січня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", за період з 16 січня 2019 року по 30 жовтня 2019 року у сумі 29808,88 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 8950,70 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 6543,64 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 114,54 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 7200,00 грн.; за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 650,00 грн.. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2020, визнано виконавчий напис, вчинений 14 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою Аліною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №7793, за яким стягнуто з [PERSON] , яка є боржником, заборгованість за Кредитним договором № 500975313 від 09 квітня 2015 року, укладеним з Акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 16/01/19/1 від 16 січня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", за період з 16 січня 2019 року по 30 жовтня 2019 року у сумі 29808,88 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 8950,70 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 6543,64 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 114,54 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 7200,00 грн.; за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 650,00 грн., таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При розгляді вимог представника відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п. 1.1\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки строк позовної давності переривався у листопаді 2019 року і з того часу його перебіг почався заново, то на момент подання даного позову до суду строк позовної давності для позивача не сплив. А тому, суд відхиляє твердження відповідачки щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 11530,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8950,70 грн.; нараховані 3 % річних 806,30 грн.; втрати від інфляції 1773,32 грн.. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, витрати на проведення експертизи, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат суду надано: копію договору про надання правової допомоги № 05-03/2021 від 05.03.2021 року; прайс - лист Адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс"; протокол № 3 засідання ради адвокатського обєднання «Вердикт» від 02.03.2021; заявка на надання юридичної допомоги № 10 від 08.03.2021; копії платіжного доручення № 195390019 від 02.04.2021 року про сплату ТОВ "Вердикт Капітал" грошові кошти за правову допомогу у загальній сумі 200 000,00 грн.; заявку на надання юридичної допомоги № 10 від 08.03.2021; витяг з Акту № 1 про надання юридичної допомоги № 1 від 23.03.2021. Суд вважає завищеною, і такою що не відповідає складності справи суму витрат на правову допомогу у розмірі 200000 грн., оскільки така\~\~не є співмірною із обсягом юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що позивачем не обґрунтовано належним чином суму в розмірі 20 000грн., що сплачена в якості правової допомоги. З огляду на вищенаведене витрати на професійну правничу допомогу слід стягнути з відповідачки в користь позивача в сумі 2000 грн. Вказана сума, на думку суду є співмірною із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та\~\~розумності їхнього розміру. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (52,36%), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1188 грн. 68 коп.

Outcome: partial