Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на наступні обставини. Позивач зазначив, що відповідач має малолітнього сина- [PERSON], [INFO] Батько дитини, [PERSON] помер [INFO] року. [PERSON], веде асоціальний спосіб життя, офіційно ніде не працює, схильна до протиправних вчинків, ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина, не піклується про його фізичний, духовний, моральний розвиток. [PERSON] з 01.09.2012 року навчається у ЗОШ№ 2. До навчального закладу його привела мати, [PERSON], яка була разом з ним лише вересень та жовтень. Відповідно до інформації ЗОШ№2 від 19.10.2016 №353 в цей період [PERSON] був дуже тривожним, вдома ним ніхто не займався. У листопаді 2012 року до класовода підійшла бабуся [PERSON]- [PERSON], яка просила не віддавати онука матері, оскільки вона погано впливає на нього, веде аморальний спосіб життя. Також [PERSON] повідомила, що виховує онука з народження. З 20.11.2014 року по 08.11.2016 року [PERSON], перебував в службі у справах дітей на первинному обліку дітей, які залишилися без піклування батьків, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки батько дитини, [PERSON], помер, а матері- [PERSON], у листопаді 2014 року слідчим суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 19.08.2014 року. В подальшому Бердянським міськрайонним судом Запорізької області [PERSON] неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання її під вартою, а ухвалою від 20.11.2015 року тримання під вартою в Вільнянській УВП УДПтС України в Запорізькій області (№11) було змінено на цілодобовий арешт за місцем постійного мешкання строком на два місяці. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.10.2016 [PERSON] було засуджено за ч.2 ст.307, ч.2. ст.309, ч.1 ст.311, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, але, у зв'язку з тим, що були подані апеляційні скарги, матеріали провадження направлено до апеляційного суду і на теперішній час не повернуто, вирок вважається таким, що не набрав законної сили. В той час, коли [PERSON] перебувала під вартою, її син [PERSON] знаходився спочатку під опікою бабусі, [PERSON], а після її смерті, під опікою рідного дядька, [PERSON] Позивач вказав, що [PERSON] був спокійним, врівноваженим, спрямованим на взаємодію з дорослими, мав добрі відносини з однолітками, толерантно відносився до оточуючих, мав середній рівень мотивації до навчання та адекватну самооцінку. Стан його емоційно-вольової сфери був позитивний, дитина почувала себе комфортно, відчувала турботу та увагу, поведінкові реакції були в нормі. Після повернення відповідача, поведінка та емоційний стан [PERSON] значно погіршились. Так, в інформації ЗОШ №2 від 10.10.2016 №333 зазначено, що учень 5-А класу [PERSON] став дуже знервованим та неврівноваженим, він власноруч псує свої речі, а звинувачує у цьому однолітків, і під час бесіди з психологом [PERSON] визнавав, що робить це, щоб привернути увагу матері. До відома [PERSON] було доведено, що її дитина потребує індивідуальної психологічної підтримки, зокрема, допомоги з боку психолога "Клініки дружньої до молоді", але вона відмовилась від пропозиції. Адміністрація ЗОШ №2 вважає, що тривожний стан хлопця йде з сім'ї, в якій [PERSON] не затишно. В психологічній характеристиці учня [PERSON], що він став неспокійний, метушливий. У хлопця виявлено підвищення агресивності та тривожності, почали виникати думки щодо суїциду. Відповідно до інформації навчального закладу від 14.11.2016 №394, після того, як у житті [PERSON] з'явилась мати, хлопець дуже змінився. Він став знервованим, став провокувати однокласників на конфлікти, а коли йому це не вдавалось, то застосовував фізичну силу. [PERSON] знаходив будь-який привід, аби не йти до школи, а коли приходив, то перебував у збудженому стані. Сама [PERSON]) при спілкуванні з сином використовує нецензурну лексику, чим подає хлопцю поганий приклад. На вихідних [PERSON] наданий сам собі та проводить час у сумнівний компанії, в якій веде себе зухвало, порушуючи громадський порядок. 16.11.2016 р. службою у справах дітей малолітнього [PERSON] було взято на облік, як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов'язків. Протягом 2016-2017 навчального року до служби постійно надходила інформація ЗОШ №2 щодо тривожного стану [PERSON] та його деструктивної поведінки, вказувалось на деградацію особистості. Адміністрацією школи [PERSON] був неодноразово помічений у жебракуванні. Позивач вказав, що відповідач не була налаштована на співпрацю з педагогами, погрожувала класному керівнику, забороняла [PERSON] ходити не тільки до шкільного психолога, але й будь до якого іншого. Спеціалісти служби у справах дітей та центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді також неодноразово спілкувалися з [PERSON] з приводу виконання нею батьківські обов'язків, відвідували її сім'ю за адресою проживання [ADDRESS]. До Бердянського відділу ГУНП в Запорізькій області направлялося подання про притягнення її до адміністративної відповідальності, але відповідач для себе ніяких висновків не зробила, свого ставлення до дитини не змінила. [PERSON] продовжує ухилятись від виконанням батьківських обов'язків, не слідкує за тим в чому син йде до школи, що він їсть. [PERSON] приходить до школи голодний, брудний, неохайний, без підручників, зошитів та іншого учнівського приладдя, не виявляє зацікавленості до навчання, вимушений жебракувати, щоб заробити собі на їжу. Після переїзду [PERSON] разом з сином за адресою: [ADDRESS], ситуація в її сім'ї ще більше погіршилась. З квітня 2017 року по теперішній час з'ясувати умови проживання дитини за цією адресою не вдається ні адміністрації школи, ні спеціалістам служби у справах дітей, оскільки [PERSON] уникає спілкування, на запрошення до служби не з'являється, доступу до житла, щоб оцінити умови проживання малолітнього, не надає. Таким чином, навчальний заклад неодноразово наголошував на тому, що [PERSON] син не потрібен. Вона не контролює його поведінку, не реагує на пропуски ним шкільних занять, дитина занедбана та перебуває у небезпеці. Позивач вказав, що 19.05.2017 р. медичною сестрою ЗОШ №2 [PERSON] було надано першу медичну допомогу, оскільки на тулубі у дитини було виявлено подряпану шкіру, а стопа правої ноги мала синій колір та набрякла. Мати відмовилась забрати сина зі школи, тому додому [PERSON] доставлено шкільним психологом та фахівцем Бердянського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. [PERSON] було наголошено, що дитині терміново потрібно до лікарні, але вона це проігнорувала. У понеділок 22.05.2017 р. [PERSON] із хворою ногою прийшов до школи на другий урок та повідомив, що лікаря він з матір'ю не відвідував через відсутність в сім'ї грошей. Шкільною медичною сестрою знову було оброблено хлопцю ногу та, побачивши, що рана гниє, було прийнято рішення викликати швидку допомогу, на що матір дитини відреагувала дуже агресивно. Лікарі швидкої допомоги надали [PERSON] медичну допомогу та доставили до травмпункту. [PERSON] знову намагалась проігнорувати запрошення до лікарні та приїхала тільки після погроз викликати поліцію та соціальні служби. Вона разом зі співмешканцем кричала на сина та звинувачувала його. Лікар рекомендував матері обов'язково звернутися до хірурга з приводу травмування [PERSON], на що [PERSON], на що матір не відреагувала. Позивач вказав, що такое ставлення [PERSON] до стану здоров'я дитини стало нормою. Плановий медичний огляд за 2016-2017 навчальний рік не пройдено, через що [PERSON] не атестований з фізкультури, хлопець декілька місяців не митий та ходить у брудному одязі, крім цього, [PERSON] не турбується де і з ким перебуває її син, залишає хлопця на сторонніх осіб. 30.03.2017 до Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від громадянки [PERSON], яка повідомила, що в неї вже три доби проживає малолітній [PERSON], 2006р.н., матір якого зловживає алкогольними напоями та не бере участі у вихованні дитини. З її слів, вона тричі: 27.03.2017 р., 28.03.2017 р. та 29.03.2017 р. зустрічала малолітнього голодного та брудного в районі ТЦ "Дельмар", телефонувала його матері, але [PERSON] говорила, що дитина їй не потрібна. У зв'язку з цим, вона залишала хлопця ночувати у себе. За даним фактом співробітниками Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області відносно громадянки [PERSON] був складений адміністративний протокол. Представник позивача - органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, заслухав представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є матір»ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] року. Встановлено, що [PERSON] з 01.09.2012 року навчається у Бердянській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2. Судом встановлено, що з 20.11.2014 року по 08.11.2016 року [PERSON], перебував в службі у справах дітей на первинному обліку дітей, які залишилися без піклування батьків, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки батько дитини, [PERSON], помер, а матері- [PERSON], у листопаді 2014 року слідчим суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 19.08.2014 року та в подальшому Бердянським міськрайонним судом Запорізької області [PERSON] неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання її під вартою, а ухвалою від 20.11.2015 року тримання під вартою в Вільнянській УВП УДПтС України в Запорізькій області (№11) було змінено на цілодобовий арешт за місцем постійного мешкання строком на два місяці. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.10.2016 [PERSON] було засуджено за ч.2 ст.307, ч.2. ст.309, ч.1 ст.311, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, але, у зв'язку з тим, що були подані апеляційні скарги, матеріали провадження направлено до апеляційного суду і на теперішній час не повернуто, вирок вважається таким, що не набрав законної сили. В ході судового розгляду встановлено, що в той час, коли [PERSON] перебувала під вартою, її син [PERSON] знаходився під опікою бабусі, [PERSON], а після її смерті, під опікою рідного дядька, [PERSON] та на той час [PERSON] був спокійним, врівноваженим, спрямованим на взаємодію з дорослими, мав добрі відносини з однолітками, толерантно відносився до оточуючих, мав середній рівень мотивації до навчання та адекватну самооцінку. Стан його емоційно-вольової сфери був позитивний, дитина почувала себе комфортно, відчувала турботу та увагу, поведінкові реакції були в нормі, а після повернення відповідача поведінка та емоційний стан [PERSON] значно погіршились. Відповідно до інформації Бердянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 від 10.10.2016 року за №333 , учень 5-А класу [PERSON] став дуже знервованим та неврівноваженим, він власноруч псує свої речі, а звинувачує у цьому однолітків, і під час бесіди з психологом [PERSON] визнавав, що робить це, щоб привернути увагу матері. До відома [PERSON] було доведено, що її дитина потребує індивідуальної психологічної підтримки, зокрема, допомоги з боку психолога "Клініки дружньої до молоді", але вона відмовилась від пропозиції. Адміністрація ЗОШ №2 вважає, що тривожний стан хлопця йде з сім'ї, в якій [PERSON] не затишно. В психологічній характеристиці учня [PERSON], що він став неспокійний, метушливий. У хлопця виявлено підвищення агресивності та тривожності, почали виникати думки щодо суїциду. Відповідно до інформації Бердянської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 від 14.11.2016 року за №394, після того, як у житті [PERSON] з'явилась мати, він став знервованим, став провокувати однокласників на конфлікти, а коли йому це не вдавалось, то застосовував фізичну силу. [PERSON] знаходив будь-який привід, аби не йти до школи, а коли приходив, то перебував у збудженому стані. Сама [PERSON]) при спілкуванні з сином використовує нецензурну лексику, чим подає хлопцю поганий приклад. На вихідних [PERSON] наданий сам собі та проводить час у сумнівний компанії, в якій веде себе зухвало, порушуючи громадський порядок. Встановлено, що 16.11.2016 р. службою у справах дітей малолітнього [PERSON] було взято на облік як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов'язків. Протягом 2016-2017 навчального року до служби постійно надходила інформація ЗОШ №2 щодо тривожного стану [PERSON] та його деструктивної поведінки, вказувалось на деградацію особистості. Адміністрацією школи [PERSON] був неодноразово помічений у жебракуванні, а відповідач не була налаштована на співпрацю з педагогами, погрожувала класному керівнику, забороняла [PERSON] ходити не тільки до шкільного психолога, але й будь до якого іншого. Встановлено, що [PERSON] продовжує ухилятись від виконанням батьківських обов'язків, не слідкує за тим в чому син йде до школи, що він їсть. [PERSON] приходить до школи голодний, брудний, неохайний, без підручників, зошитів та іншого учнівського приладдя, не виявляє зацікавленості до навчання, вимушений жебракувати, щоб заробити собі на їжу. Разом з тим встановлено, що 19.05.2017 р. медичною сестрою ЗОШ №2 [PERSON] було надано першу медичну допомогу, оскільки на тулубі у дитини було виявлено подряпану шкіру, а стопа правої ноги мала синій колір та набрякла. Мати відмовилась забрати сина зі школи, тому додому [PERSON] доставлено шкільним психологом та фахівцем Бердянського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. [PERSON] було наголошено, що дитині терміново потрібно до лікарні, але вона це проігнорувала. 22.05.2017 р. [PERSON] із хворою ногою прийшов до школи на другий урок та повідомив, що лікаря він з матір'ю не відвідував через відсутність в сім'ї грошей. Шкільною медичною сестрою знову було оброблено ногу та, побачивши, що рана гниє, було прийнято рішення викликати швидку допомогу, на що відповідач відреагувала дуже агресивно. Лікарі швидкої допомоги надали [PERSON] медичну допомогу та доставили до травмпункту. [PERSON] знову намагалась проігнорувати запрошення до лікарні та приїхала тільки після погроз викликати поліцію та соціальні служби. Вона разом зі співмешканцем кричала на сина та звинувачувала його. Лікар рекомендував матері обов'язково звернутися до хірурга з приводу травмування [PERSON], на що [PERSON], на що матір не відреагувала. В ході судового розгляду встановлено, що 30.03.2017 до Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від громадянки [PERSON], яка повідомила, що в неї вже три доби проживає малолітній [PERSON], 2006р.н., матір якого зловживає алкогольними напоями та не бере участі у вихованні дитини. З її слів, вона тричі: 27.03.2017 р., 28.03.2017 р. та 29.03.2017 р. зустрічала малолітнього голодного та брудного в районі ТЦ "Дельмар", телефонувала його матері, але [PERSON] говорила, що дитина їй не потрібна. У зв'язку з цим, вона залишала хлопця ночувати у себе. За даним фактом співробітниками Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області відносно громадянки [PERSON] був складений адміністративний протокол. Всі вищевикладені обставини справи суду підтвердили також і свідки, допитані в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про стан здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та задоволення позову. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 18 На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і

Outcome: approved