Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач 16 квітня 2020 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів нараховані проценти згідно з п. 6.3. Договору кредиту за період з 13.03.2018 року по 16.04.2020 року у розмірі 13 251, 49 гривень, інфляційні витрати за період з березня 2018 року по березень 2020 року у розмірі 284, 38 гривень, а всього 13 535, 87 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16 серпня 2016 року між Кредитною спілкою "Хортиця" та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 31-16, згідно якого відповідач отримав кредит на загальну суму 2300,00 гривень на строк зазначений в кредитному договорі до 16 серпня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 96 % річних від суми кредиту. Зазначений договір кредиту забезпечений договором поруки укладеним 16 серпня 2016 року між позивачем та [PERSON] .. З огляду на невиконання своїх зобов`язань за договором, позивач вимушений був звернутися за захистом порушеного права до суду. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2018 р. по справі № 331/6872/17 за позовом КС "Хортиця" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, з Відповідачів на користь КС "Хортиця" було стягнуто суму боргу за кредитним договором у розмірі 20 382, 23 грн., в тому числі суму боргу за тілом кредиту у розмірі 2 300, 00 грн. Разом з тим, внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, сума боргу з моменту ухвалення рішення суду значно збільшилася і позивачем за період з 13.03.2018 року по 16.04.2020 рокунараховано проценти в розмірі 13 251, 49 гривень, та інфляційні втрати за період з березня 2018 року по березень 2020 року у розмірі 284, 38 гривень, а всього 13 535, 87 гривень. Просили суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 13 535, 87 гривень. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, відзив на позов не надали, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 16 серпня 2016 року між КС «Хортиця» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 31-16, відповідно до умов якого було надано [PERSON] кредит в сумі 2300, 00 гривень строком користування з 16 серпня 2016 року по 16 серпня 2017 року зі сплатою відсотків в розмірі 96 % річних від суми кредиту. Пунктом 1.5 договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків сплати, передбачених графіком розрахунків або п. 8.6 цього договору, з 30 дня прострочки розмір процентів за користування кредиту становить 120% . А пунктом 6.3 вказаного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків оплати, передбачених графіком розрахунків або 5.1.5, п.8.6 договору, позичальник згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275 процентів річних від простроченої суми . Зазначений договір кредиту забезпечено договором поруки, який був укладений між КС «Хортиця» та [PERSON] 16 серпня 2016 року . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2018 р. по справі № 331/6872/17 за позовом КС "Хортиця" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, з Відповідачів на користь КС "Хортиця" було стягнуто суму боргу за кредитним договором у розмірі 20 382, 23 грн., в тому числі суму боргу за тілом кредиту у розмірі 2 300, 00 грн. Разом з тим, внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, сума боргу з моменту ухвалення рішення суду збільшилася і позивачем за період з 13.03.2018 року по 16.04.2020 рокунараховано проценти в розмірі 13 251, 49 гривень, та інфляційні втрати за період з березня 2018 року по березень 2020 року у розмірі 284, 38 гривень, а всього 13 535, 87 гривень. На теперішній час рішення суду в повному обсязі не виконано. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. гідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Виходячи зі змісту ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом. А згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (постанова від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 р. у справі № 916/190/18). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц) За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь КС «Хортиця» процентів згідно п. 2.3. Договору кредиту за період з 13.03.2018 року по 16.04.2020 рокуу розмірі 13 251, 49 гривень, інфляційних витрат за період з березня 2018 року по березень 2020 року у розмірі 284, 38 гривень, а всього 13 535, 87 гривень, є обґрунтованими та підтверджуються розрахунком, який долучений до позову, через що позовні вимоги в чій частині слід задовольнити. Вирішуючи позовні вимоги до поручителя [PERSON] суд виходить з наступного. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою ( ст. 546 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником. Так, згідно ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. Договором поруки від 16 серпня 2016 року визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а саме, згідно п. 2.1. порука припиняється якщо кредитодавець протягом 3 років від дня настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого цією порукою, не пред`явить вимоги або позову до поручителя. Вищенаведене, дає суду підстави дійти до висновку, що звернення позивача з позовом до поручителя [PERSON] здійснене в межах трирічного строку, встановленого п. 2.1. договору , що є підставою для задоволення позовних вимог до поручителя [PERSON] , оскільки порука не є припиненою. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved