Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зняття обтяження, який на виконання ухвали суду від 09.07.2019 року про залишення позовної заяви без руху, уточнила, вказавши, що 02.11.2018 року вона придбала автомобіль марки "BMW X5", 2000 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , у зв`язку із чим згідно свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу від 02.11.2018 року є його власником. З часу реєстрації транспортного засобу, вона користувалась належним їй автомобілем. Маючи намір продати даний автомобіль, вона дізналася, що на належний їй автомобіль зареєстровано приватне обтяження, згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 59731454, вказано, що 31.05.2017 року о 15-04 за № 16294221, реєстратором Кондратюк Наталею Сергіївною, Філії міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи ». Підстава вказаному є договір застави, серія та номер: 527/07, виданий 13.04.2007 року, видавник: ТОВ «Кредитні ініціативи ». Боржник: [PERSON] , тобто минулий власник транспортного засобу. Вказувала, що на момент придбання та реєстрації вказаного автомобіля про наявність застави їй не було відомо. Право власності нею набуте на законних підставах та вона вважається добросовісним набувачем рухомого майна, але позбавлена можливості на власний розсуд розпоряджатись належним їй майном, у зв`язку із чим змушена звертатися до суду за захистом своїх прав. Просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю - автомобілем марки "BMW X5", 2000 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , шляхом зняття обтяження у виді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 31 травня 2017 року за № 16294221, реєстратор: Філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи «, підстава обтяження: договір застави 527/07 від 13 квітня 2007 року, обтяжувач Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", боржник [PERSON] . У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явилися, представник [PERSON] звертався до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи » та представник третьої особи Філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» до суду не з`явилися, про слухання справи повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України. В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов з урахуванням уточнення підлягає задоволенню. На виконання ухвали суду від 02.10.2020 року про витребування доказів ТСЦ МВС № 1249 були надані документи, що підтверджують перереєстрацію транспортного засобу "BMW X5" державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , зокрема копії: заяви № 216749184 від 02.11.2018 року, договору купівлі - продажу 1249/2018/11735586 від 02.11.2018 року укладеному між продавцем [PERSON] в особі [PERSON] та покупцем [PERSON] , довіреності від 31.08.2018 року на уповноваження [PERSON] - [PERSON] та /або [PERSON] , на розпорядження автомобілем марки "BMW X5" державний номерний знак [NUMBER] , довіреності від 02.11.1018 року на уповноваження [PERSON] від імені [PERSON] - [PERSON] на розпорядження автомобілем марки "BMW X5" державний номерний знак [NUMBER] , витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "BMW X5" державний номерний знак [NUMBER] , [NUMBER] на власника [PERSON] . Судом встановлено, позивач - [PERSON] 02.11.2018 року придбала автомобіль марки BMW X5", 2000 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Договір купівлі-продажу автомобіля був оформлений в ТСЦ 1249. У зв`язку із вказаним, 02 листопада 2018 року позивач на підставі договору купівлі-продажу № 1249/2018/1173586 від 02 листопада 2018 року здійснила реєстрацію права власності на транспортний засіб - автомобіль марки "BMW X5", 2000 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Даному транспортному засобу присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] , позивачу [PERSON] . Територіальним сервісним центром 1249 РСЦ МВС в Дніпропетровській області видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 8). Із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 59731454 від 17 травня 2019 року (а.с. 9) видно, що 31 травня 2017 року о 15:04:37 за № 16294221 реєстратором Філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи » Кондратюк Н.С. на підставі договору застави № 527/07 від 13 квітня 2007 року було зареєстровано обтяження у виді застави рухомого майна на вказаний автомобіль марки BMW X5", 2000 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER] ,державний номерний знак [NUMBER] . Обтяжувачем цього рухомого майна зазначено відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи", боржником - [PERSON] . Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилалася на те, що дане обтяження у виді застави рухомого майна порушує її право власності на вказаний вище автомобіль марки BMW X5", державний номерний знак [NUMBER] , оскільки вона є добросовісним набувачем цього майна. Правовідносини з приводу застави автомобіля виникли між колишнім його власником [PERSON] та відповідачем ТОВ "Кредитні ініціативи", про наявність договору застави між даними особами вона не знала та не могла знати, наявність цього обтяження порушує її права власника, передбачені ст. 41 Конституції України та ст. ст. 317, 321 ЦК України. Між тим, як вбачається із матеріалів справи та обґрунтувань позову, [PERSON] не має і ніколи не мала з ТОВ «Кредитні ініціативи» та [PERSON] ніяких договірних та не договірних зобов`язань, а також не укладала із ними ніяких правочинів та договорів. На спростування вказаного з боку відповідача доказів надано не було. Правовідносини що виникли між сторонами регулюються ЦК України, Законом України "Про заставу" від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII, Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18 листопада 2003 року № 1255-IV. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право. Згідно із ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом . В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно із ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати, задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 574 ЦК України). У ст. 27 Закону України "Про заставу" встановлено, що застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави. Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у цивільній справі № 333/6700/15-ц висловив правову позицію та наголосив на тому, що зазначені вище норми (ст. ст. 1, 27 Закону України "Про заставу майна та ст. 572 ЦК України) застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 даного Закону якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно із статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У ч. ч. 2, 3 цієї ж ст. 10 передбачено, що у разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 зазначеного Закону взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами. За змістом п. 1 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов`язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. Згідно із ч. 2 ст. 42 цього ж Закону до Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими та загальнодоступними для всіх юридичних та фізичних осіб. У ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначені підстави реєстрації відомостей про обтяження майна та припинення обтяжень, зокрема, у ч. 4 даної статті встановлено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. За змістом ч. 1 ст. 44 вказаного вище Закону записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем ТОВ "Кредитні ініціативи" заперечень проти позову суду не надано , як і доказів того, що на момент реєстрації 02 листопада 2018 року позивачем [PERSON] права власності на автомобіль марки "BMW X5", 2000 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , у Державному реєстрі рухомого майна було зареєстровано обтяження у виді застави на даний автомобіль у порядку, визначеному Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст.328ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з наданих суду доказів позивач придбала автомобіль в результаті укладення договору купівлі-продажу. Таким чином право власності у позивача на спірний автомобіль виникло правомірно. Позивач є добросовісним набувачем придбаного автомобіля. На час придбання позивачем автомобіля дані про обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні, так як ТСЦ 1249 не було б зареєстроване право власності за позивачем на спірний автомобіль. А таке право за позивачем було зареєстроване, також в ході набуття позивачем права власності на автомобіль були змінені номерні знаки. Крім того, нормою ст. 34 ЗУ „Про дорожній рух" визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлюється «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок №1388). Пунктом 41 Порядку передбачено, що зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів забороняється у разі: -перебування автомобіля в розшуку; -наявності в Єдиному державному реєстрі МВС відомостей про накладення арешту або заборони на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Окрім того, при проведенні державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, пунктом 15 Порядку, передбачено обов`язковість проведення перевірки ТЗ на предмет наявності або відсутності відомостей про: -розшук, -арешт, -заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, -відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. У разі наявності перелічених обмежень, операції державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів не проводяться. Між тим, із наданих ТСЦ МВС № 1249 документів перереєстрації транспортного засобу -"BMW X5", 2000 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , вбачається, що автомобіль відчужувався та неодноразово передавався у розпорядження особам . Відповідно до ст.392 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами існування в реєстрі відповідного обтяження станом на час відчуження автомобіля [PERSON] , суд, вважає за можливе задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі, оскільки порушене право позивача підлягає судовому захисту. Наявні законні підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності на автомобіль, оскільки вона є власником автомобіля, а тому наявність заборони на проведення реєстраційних операцій щодо належного їй на праві власності автомобіля, обмежує право власності позивача та підлягає захисту та відновленню. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які понесла позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved