Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень і доповнень позовних вимог просив: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2001 року по квітень 2012 року; визнати квартиру № 4 у будинку № 32 по вул. 40-річчя Жовтня у м. Новогродівці спільною сумісною власністю його та [PERSON]; визнати за ним права власності на 1/2 частину квартири № 4 у будинку № 32 по вул. 40-річчя Жовтня у м. Новогродівці; вселити його в зазначену квартиру, встановити порядок користування квартирою, а саме: виділити йому в користування ізольоване приміщення (кімнату) площею 20,5 кв. м., а кухню, коридор, комору, туалет і ванну залишити у спільному користуванні сторін; визнати за ним право власності на 1/4 частини нежитлового приміщення в будинку №29 по вул. Шевченка у м. Новогродівці Донецької області, виділивши йому в натурі 21/100 частини цього приміщення, та стягнути з відповідачки 5 738 грн., що складають різницю між ідеальною 1/4 частини вказаного нежитлового приміщення і виділеною в натурі (дійсної) 21/100 частини указаного вище нежитлового приміщення. Позивач посилався на те, що з травня 2001 року вони стали проживати з [PERSON] однією сім»єю без реєстрацію шлюбу. На той час він ще перебував у шлюбі з [PERSON], який розірвано 29.01.2002 року, а [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який розірвано 06.03.2002 року. У 2002 році за позичені кошти на його ім.»я була придбана квартира по вул. О. Кошевого, 30/6 у м. Новогродівці, яка в подальшому була продана, а грошові кошти витрачені в інтересах їхньої сім'ї. За погодженням із матір»ю відповідачки - [PERSON] та її співмешканцем [PERSON], вони з відповідачкою стали проживати в квартирі останнього № 15 по вул. 40 років Жовтня, 32 у м. Новогродівці, зробили в цій квартирі ремонт. Крім того, в період спільного життя він підготував документи на придбання нежитлового приміщення по вул. Шевченка, 29, яке було оформлено на [PERSON] та її матір [PERSON] в рівних частках. 31 січня 2011 року вони разом із [PERSON] за рахунок спільних грошових коштів придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], при цьому оформили квартиру на [PERSON] Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2013 року позов задоволено частково. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без шлюбу (фактичних шлюбних відносинах) в період з травня 2001 року по квітень 2012 року. Визнано 1/2 частини нежитлового приміщення в будинку № 29 по вул. Шевченка у м. Новогродівці Донецької області спільною сумісною власністю сторін. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частини нежитлового приміщення в будинку № 29 по вул. Шевченка у м. Новогродівці Донецької області. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5 738 грн, що складають різницю між ідеальною 1/4 частини вказаного нежитлового приміщення і виділеною в натурі (дійсною) 21/100 частини нежитлового приміщення. Визнано квартиру [ADDRESS], придбану на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 січня 2011 року, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини вказаної квартири. Вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Встановлено наступний порядок користування вказаним житловим приміщенням: виділено [PERSON] у користування ізольоване приміщення (кімнату) площею 20,5 кв. м; кухню, коридор, комору, туалет і ванну кімнату залишено у спільному користуванні [PERSON] і [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на телевізор «Philips» вартістю 7 500 грн, телевізор «LG» вартістю 1600 грн, DVD-програвач «Samsung» вартістю 450 грн, а всього на загальну суму 9 550 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Додатковим рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 04 березня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 1982,88 грн. - вартість проведеної судово-будівельної експертизи. Додатковим рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2014 року резолютивну частину рішення від 20 грудня 2013 року викладено у наступній редакції: позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності на майно, розподіл сумісного майна та вселення в квартиру задоволено частково. Встановлено факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без шлюбу (фактичних шлюбних відносинах) в період з травня 2001 року по квітень 2012 року. Визнано 1/2 частини нежитлового приміщення в будинку № 29 по вул. Шевченка у м. Новогродівці Донецької області, придбаного на підставі рішення виконавчого комітету Новогродівської міської Ради від 22 серпня 2006 року № 169 і свідоцтва про право власності від 20 вересня 2006 року, спільною сумісною власністю сторін. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частини вказаного нежитлового приміщення та виділено йому в натурі 21/100 частини цього приміщення. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5 738 грн, що складають різницю між ідеальною 1/4 (однією четвертою) частиною вказаного нежитлового приміщення і виділеною в натурі (дійсною) 21/100 частини указаного вище нежитлового приміщення. Визнано квартиру [ADDRESS], придбану на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31січня 2011 року, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини вказаної квартири. Вселено [PERSON] у спірну квартиру. Встановлено наступний порядок користування вказаним житловим приміщенням квартири: виділено [PERSON] в користування ізольоване приміщення (кімнату) площею 20,5 кв. м, а кухню, коридор, комору, туалет і ванну кімнату залишено у спільному користуванні сторін. Визнано за [PERSON] право власності на телевізор «Philips» вартістю 7 500 грн, телевізор «LG» вартістю 1 600 грн, DVD-програвач «Samsung», вартістю 450 грн, а всього на загальну суму 9 550 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позову відмовлено. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 11 серпня 2015 року заяву [PERSON] про відновлення втраченого судового провадження в справі № 0536/731/2012;2/239/11/2013 задоволено. Відновлено повністю втрачене судове провадження у цивільній справі № 0536/731/2012;2/239/11/201 за позовом [PERSON]В до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, розподіл сумісного майна та вселення в квартиру, за якою Новогродівським міським судом Донецької області 20 грудня 2013 року було ухвалено рішення, 10 квітня 2014 року - додаткове рішення. Додатковим рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2015 року відновлено повністю втрачене судове провадження у цивільній справі № 0536/731/2012;2/239/11/ за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, розподіл сумісного майна та вселення в квартиру, за яким Новогродівським міським судом Донецької області 20 грудня 2013 року було ухвалено рішення та додаткові рішення від 04 березня 2014 року та 10 квітня 2014 року. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 03 грудня 2015 року рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2013 року в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу змінено. Встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу за період з 01 січня 2004 року по квітень 2012 року. Додаткове рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 04 березня 2014 року скасовано. В решті рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішення апеляційного суду Донецької області від 03 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON], посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду від 20.12.2013 року та додаткове рішення від 04.03.2014 року скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки, проте, таких обставин судом не встановлено. Визнаючи за позивачем право власності на ? частину кватири №4 будинку №32 по вул. 40 років Жовтні в м. Новогродівка та право на ? частину нежитлового приміщення в будинку №29 по вул.. Шевченка в м. Новогродівка, суд першої інстанції порушив ст..41 Конституції, якою визнано, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Як нерухоме, так і рухоме майно було придбано нею за особисті кошти, крім того, право власності на спірну квартиру у неї не виникло, оскільки відсутня обов»язкова державна реєстрація цієї квартири. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги у повному обсязі. Позивач та його представник просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав . Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивач [PERSON] з 08.06.1996 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 29 січня 2002 року. Відповідач [PERSON] знаходилася в зареєстрованому шлюбу з [PERSON], який було розірвано 06.03.2002 року. Сторони спільно проживали з травня 2001 року по квітень 2012 ріку, працювали та мали постійний прибуток. 20.09.2006 року виконавчим комітетом Новогродівської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Новогродівської міської ради від 22.08.2006 року [PERSON] та її матері [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на вказане нежитлове приміщення, розташоване за адресою:м. Новогродівка, вул.. Шевченка, №29, по 1/2 частці кожній, яке надалі було зареєстровано в БТІ м. Селидіво. 31.01. 2011 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Новогродівською державною нотаріальною конторою Донецької області за реєстром № 10, [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], яка зареєстрована на неї. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт перебування відповідачкою у період з травня 2001 року по квітень 2012 року у фактичних шлюбних відносинах і проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тому на підставі ст.. ст.. 60,74 ЦК України визнав, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та визнав за позивачем право власності на 1/4 частини нежитлового приміщення за адресою вул.. Шевченка, №29 з виділом 21/100 частки в натурі та на 1/2 частину квартири [ADDRESS], встановивши порядок користування спірною квартирою, виділивши позивачу ізольовану кімнату площею 20,5 кв. м та вселивши його в квартиру. При розгляді справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, тому набуте ними за час спільного проживання майно, належить їм на праві спільної сумісної власності. Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого сімейного законодавства. Відповідно до ч.1,2 ст. 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення гл. 8 СК України щодо права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі розподілу майна , що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони проживали разом з травня 2001 року по квітень 2012 року. З початку вони мешкали в квартирі [ADDRESS], яку орендували у [PERSON], в подальшому в квартирі [ADDRESS], яка належала позивачу на підставі договору дарування, а з 2005 року в квартирі [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON], якого відповідач вважала своїм батьком. Свідок [PERSON] ( власник вказаної квартири) підтвердив те, що [PERSON] та [PERSON] разом із сином останньої проживали в його квартирі, робили поточний ремонт ( змінювали вікна, вхідні двері тощо). Факт спільного проживання за вказаною адресою підтверджений повідомленням голови ОСББ «Рубін», з якого вбачається, що [PERSON] проживав в [INFO] з 2005 року по травень 2012 року. Вказаний факт підтверджений підписами сусідів, які містяться на цьому повідомленні, в якому зазначені номера квартир та прізвища осіб - сусідів, що підтвердили цей факт, всього 11 мешканців . ( а.с.80) Відповідач [PERSON] визнала факт проживання [PERSON] у вказаній квартирі, проте наполягає на тому, що у них були не сімейні, а лише приятельські стосунки. Такий довід апеляційної скарги є неспроможним та спростовується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст.. 3 СК України сім». Складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Власник квартири [PERSON], свідки [PERSON] [PERSON] давали пояснення про те, що під час спільного проживання сторони робили у квартирі ремонт. Вбачається, що позивач приймав безпосередню участь в проведенні ремонту, про що свідчать укладений ним договір №70 від 25.05.2009 р. на виготовлення, доставку та установку балконного блоку. При цьому в договорі вказано адресу вул. 40 років Жовтня 32/15 ( а.с.56). Саме [PERSON] проведено оплату товару та робіт, що підтверджено квитанцією ( а.с.56а) та комерційною пропозицією замовника «Туктагулова Віталіка» щодо конструкції, монтажу, доставки балконного блоку за вказаною адресою (а.с.57) В матеріалах справи міститься повідомлення КП «Вода Донбасу» на ім.»я [PERSON] на адресу м. Новогродівка, вул. 40 років Жовтня,32/15 на встановлення водоміру, його опломбування, опломбування крану тощо. 05.12.2009 року [PERSON] проведено оплату послуг КП «Вода Донбасу» ( а.с.58) Крім того, [PERSON] проводилась оплата послуг телефонного зв»язку, ним долучено 12 квитанцій, на двох із яких міститься його підпис, а саме в липні 2006 року та травні-червні 2008 року( а.с.58 а ас.58-и) Під час спільного проживання сторонами були придбані предмети домашнього побуту . Відповідач наполягає на тому, що меблі, коп»ютер, холодильник, пральна машина тощо були придбані за її особисті кошти, при цьому надає документи, в яких замовником ( або покупцем) є [PERSON] Проте, ці документи не дають підстав для однозначного висновку, що грошові кошти були її особистими, а не грошовими коштами сімейного бюджету, за умови, що сторони проживали спільно в одній квартирі, мали стабільний достатній прибуток. Інші численні квитанції щодо придбання майна не містять інформації про те, що речі купувались саме [PERSON], оскільки відсутні данні щодо особи покупця. В матеріалах справи міститься відомості про те, що частина майна, що знаходилась в квартирі [ADDRESS] придбана [PERSON] Зокрема, гарантійний талон на радіотелефон від 02.07.2006 року, в якому зазначений покупцем [PERSON] за адресою квартири, в якій вони спільно проживали з [PERSON] Оплату товару проведено [PERSON] ( том 1 а.с.209) У лютому 2006 року позивачем була придбана СВЧ-піч, гарантійний талон на товар оформлений на ім.»я позивача, в якому зазначено адресу вул. 40 років Жовтня 32/15. ( том 1 а.с.210). Саме ці речі перебували в квартирі під час складання акту огляду квартири. Вбачається, що позивач оплачував послуги з енергопостачання квартири [ADDRESS]. Згідно розрахунковій книжці позивачем проводилась оплата за електроенергію : одна квитанція за 2009 рік, шість квитанцій за 2010 рік, 5 квитанцій за 2011 рік. ( том 3 а.с.16). Квитанції на оплату заповнені власноруч [PERSON], його підпис не оспорюється. Доводи позивача про те, що [PERSON] за своїм бажанням та з прихильності до [PERSON] в період 2009-2011р.р. оплачував комунальні послуги та поліпшував квартиру є неспроможними, оскільки [PERSON] був для позивача сторонньою особою, перед якою він не ніс будь-яких зобов»язань. Такі обставини як проживання [PERSON] та [PERSON] в одній квартирі продовж 2005- квітень 2012 р.р, проведення ремонту в квартирі, оплата комунальних послуг, придбання предметів побуту свідчать про те, що між сторонами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Сукупність викладених обставин спростовують доводи апеляційної скарги про те, що сторони однією сім»єю не проживали, а підтримували лише інтимні стосунки. При вирішенні спору суд врахував приписи п. п. 20, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11, оскільки при ухваленні рішення судом з»ясовані такі питання як наявність між чоловіком і жінкою усталених відносин, час спільного проживання, обсяг спільно нажитого майна, час його придбання, що є підставою для застосування ст.. 74 СК України. Рішення суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу , проте, не вірно визначив період спільного проживання, що потребує зміни. Встановлено, що позивач [PERSON] з 8.06.1996 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]Г, який було розірвано 29.01.2002 року , відповідачка [PERSON] знаходилася в зареєстрованому шлюбу з [PERSON], який було розірвано 6 березня 2002 року , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про розірвання шлюбу . Оскільки сторони перебували в інших шлюбах , то ці обставини унеможливлюють встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу за період з 05.2001 року до часу розірвання їх шлюбів з іншими особами. Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положеннями ч. 1 ст. 74 цього Кодексу. Оскільки нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (травень2001 року), не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю, а спірне майно щодо якого виник спір про визнання його спільною сумісною власністю придбане у 2006 році та у 2011 році , тому встановлення факту проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу за період з часу розірвання сторонами шлюбів та до набрання чинності Сімейним Кодексом України , а саме до 1 січня 2004 року не має правового значення. Враховуючи наведене апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду в цій частині рішення та встановити факт проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу за період з 1 січня 2004 року по квітень 2012 року. Встановлено, що відповідно до біржового контракту № 7 Селидівської біржі нерухомості від 9 серпня 2006 року [PERSON] та її матір»ю [PERSON] О було придбано по ? частки на кожного нежитлове приміщення , розташоване за адресою м. Новогродівка Донецької області вул. Шевченко, будинок №29. 20 вересня 2006 року виконавчим комітетом Новогродівської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Новогродівської міської ради від 22.08.2006 року [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на вказане нежитлове приміщення, розташоване за адресою м. Новогродівка Донецької області вул. Шевченко, будинок №29 по ? частці на кожного, яке в подальшому було зареєстровано в БТІ м. Селидіво. Встановлено, що [PERSON] 5 березня 2011 року померла , після смерті якої відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді ? частки. Встановлено, що 31 січня 2011 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Новогродівською держнотконторою Донецької області за реєстром № [PERSON] була придбана квартира № 4, яка складається з трьох ізольованих кімнат в будинку № 32 по вул. 40 років Жовтня в м. Новогродівка Донецької області , яка була оформлена на неї. З урахуванням того, що вказане спірне майно, зокрема ? частка нежитлового приміщення за адресою м. Новогродівка Донецької області вул. Шевченко, будинок №29та квартира [ADDRESS] було придбане за час проживання однією сім»єю сторін без реєстрації шлюбу , між сторонами не укладалися договори щодо спірного майна, як це передбачено ст. 74 СК України, тому суд дійшов правильного висновку, що воно згідно з нормами ст. 60 і ст. 74 СК України належить сторонам на праві спільної сумісної власності, незважаючи на те, що було зареєстроване на ім'я відповідачки та обгрунтовано визнав за позивачем право власності на 1/4 частку нежитлового приміщення за адресою м. Новогродівка Донецької області вул. Шевченко, будинок №29 та на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , встановивши порядок користування спірною квартирою, виділивши позивачу ізольовану кімнату площею 20,5 кв. та вселивши його в квартиру. Доказів про те, що вказане спірне нежитлове приміщення та спірна квартира була придбана відповідачкою за особисті кошти нею не надано. Рішення в цій частині є правильним та обгрунтованим. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи за №№3119/24, 4480/24 від 22.10.2013 року ринкова вартість нежитлового приміщення, розташованого за адресою м. Новогродівка Донецької області вул. Шевченко, будинок №29, загальною площею 59,9 кв.м складає 149954 грн. 1/4 частка , що може бути виділена , складає ідеальну долю 21/100 дійсної частини від загальної площі всього приміщення , що є меншою належного на 2,3 кв.м. Розмір компенсації цієї різниці складає 5738 грн. Оскільки позивачу було виділено в натурі частку, яка є меншою, належної йому 1/2 ідеальної частки , а саме 21/100 частку нежитлового приміщення в будинку №29 по вул. Шевченко в м. Новогродівка, тому суд вірно стягнув з відповідачки на користь позивача вказану суму компенсації в розмірі 5738 грн, при цьому додаткове рішення від 10 квітня 2014 року , яким було виділено в натурі позивачу 21/100 частки нежитлового приміщення в будинку №29 по вул. Шевченко в м. Новогродівка сторонами не оскаржується. Доводи скарги [PERSON] щодо не набуття нею права власності на квартиру [ADDRESS] через відсутність державної реєстрації , що на її думку позбавляло суд законних підстав для визнання спірної квартири їх спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на ? частку безпідставні, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а тому з урахуванням того, що спірна квартира була придбана відповідачкою на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, тому факт відсутності державної реєстрації не свідчить, що купівля квартири не відбулася , а відповідачка не набула права власності на неї. Крім того відповідно до листа голови ОСББ «Рубін» м. Новогродівка на спірну квартиру [ADDRESS] рахунок відкрито саме на [PERSON]. яка и проводить оплату. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна квартира зареєстрована 22.01.2015 року . Рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на майно відповідає нормам матеріального права. Доводи скарги [PERSON] щодо вирішення спору про право власності позивача на телевізор «Рhilips» 32*, вартістю 7500 грн., телевізор «LG» 19 *, вартістю 1600 грн., DVD - програвач «Samsung», вартістю 450 грн за відсутності з її боку спору безпідставні, оскільки спір про право власності на вказане майно вирішувався судом в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих ним доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягуючи з відповідачки на користь позивача додатковим рішенням від 4 березня 2014 року судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 1982,88грн.,суд в порушення вказаних вимог закону не врахував, що рішення стосовно позовних вимог про виділ в натурі було ухвалено лише додатковим рішенням від 10 квітня 2014 року і цим же рішенням також було стягнуто з відповідачки на користь позивача судові витрати за проведення експертизи в розмір1982,88грн. А тому, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати додаткове рішення від 4 березня 2014 року, оскільки стягнення судових витрат в розмірі 1982,88грн за проведення експертизи вказаним рішенням є передчасним. Відповідно до ст..309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду в частині визначення періоду спільного проживання.

Outcome: partial