Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованість на свою користь за кредитним договором № 1/259-МК від 30.05.2005 року у розмірі 22579,50 дол. США; з ПАТ «Акцент - банк», [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 200 грн. 00 коп., з [PERSON] та [PERSON] на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 1 950 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № 1/259-МК від 30.05.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 34 000,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.05.2010 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, з [PERSON] договору поруки № 1/259-МК/3 від 30.05.2005 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена. Ухвалою суду від 16 грудня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явився, просила суд відмовити у задоволенні позову. Вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та жодним доказом не доведені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.05.2005 року між відповідачем [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитний договір № 1/259-МК, відповідно до умов якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати [PERSON] кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 15 000 дол. США, на підставі попередньої вимоги згідно п. 2.1.2 цього договору в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно Графіків погашення кредиту та відсотків, які оформляються в вигляді Додатків до цього Договору і є його невід'ємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даним договором терміни. Зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.05.2010 року включно. Відповідно до п. 3.3 Договору повернення кредиту і сплати відсотків за його користування по кожному траншу відповідно до п.п. 3.1, 3.2 цього договору здійснюється в порядку і терміни згідно Графіка погашення кредиту та відсотків, які оформляються у вигляді додатків до цього договору і є його невід'ємною частиною (т. 2 а.с. 33-37). Відповідно до додатку № 2 від 31.01.2006 року до Кредитного договору № 1/259-МК від 30.05.2005 року, дата видачі кредиту 31.01.2006 року, згідно до п. 3.3 Кредитного договору №1/259-МК від 30.05.2005 року позичальник зобов'язаний виплатити банку суму кредиту, виданого в рамках кредитної лінії і відсотків по ньому відповідно до графіку платежів. Сума кредиту 9 800 дол. США. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] 30.05.2005 року договору поруки № 1/259-МК/3. Відповідно до п. 1 Договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] своїх обов'язків за договором, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 15 000 дол. США. Згідно до п. 4 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 (п'ять) років (п. 11). Згідно до п. 12 зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Крім того, вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк", договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором № 1/259-МК від 30.05.2005 року, розмір відповідальності 200 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п'яти років. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1/259-МК від 30 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 1/259-МК/1. Відповідно до п. 6 Договору в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру та двокімнатну квартиру, які розташовані: [ADDRESS]. Відповідно до додаткової Угоди № 1 від 06 липня 2006 року до Кредитного Договору №1/259-МК від 30 травня 2005 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], п. 1.1 Кредитного Договору №1/259-МК від 30.05.2005 року викладено в наступній редакції: «банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 20 800 дол. США, окремими траншами, на підставі попередньої вимоги згідно п. 2.1.2 цього договору в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно Графіків погашення кредиту та відсотків, які оформляються у вигляді Додатків до цього договору і є його невід'ємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даним договором терміни». Також п. 3.1 Кредитного договору №1/259-МК від 30.05.2005 року викладено у наступній редакції: «3.1 за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 2.4.1, 3.3, 3.4 даного договору, позичальник сплачує відсотки в розмірі 15% річних». Відповідно до додатку № 3 від 06.07.2006 року до Кредитного договору №1/259-МК від 30.05.2005 року, дата видачі кредиту 06.07.2006 року, згідно до п. 3.3 Кредитного договору № 1/259-МК від 30.05.2005 року позичальник зобов'язаний виплатити банку суму кредиту, виданого в рамках кредитної лінії і відсотків по ньому відповідно до графіку платежів. Сума кредиту 15 000 дол. США. Як вказав позивач, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 1/259-МК від 30.05.2005 року заборгованість за ним станом на 05.07.2011 року склала 22 604,60 дол. США, яка складається з наступного: 10 135,29 дол. США - заборгованість за кредитом; 7 525,76 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 943,55 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В судовому засіданні безспірно встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір та видано позичальнику кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії і сума ліміту кредитування змінювалася під час дії договору. Кредитна лінія (credit line) - кредитна угода, відповідно до якої протягом передбаченого договором терміну банк виділяє позичальнику кредит у межах узгодженої суми (ліміту кредитування) на умовах, що відрізняються від умов одноразового надання кредиту. Виділяють два різновиди кредитної лінії: рекомендована лінія (Advised Line) або підтверджена лінія (Confirmed Line). У період дії кредитної лінії в межах встановленого ліміту позичальник може одержувати додаткові кошти відповідно до своєї потреби в них. У договорі на відкриття та обслуговування кредитної лінії передбачають усі умови кредитування, в т.ч. ступінь безумовності підтримки та обслуговування кредитної лінії. Кредитування на умовах кредитної лінії використовують у тому випадку, коли позичальник періодично потребує значних коштів або наперед не може точно визначити необхідну суму кредиту. За користування кредитною лінією банки, як правило, стягують додаткову плату або ж відкривають такі лінії тільки надійним клієнтам. Суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не отримувалися кредитні кошти в розмірі 34000 дол. США, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме: виписками по рахунку та меморіальними ордерами. Разом з тим, відповідачем та представником відповідача не спростовані доводи позивача належними та допустими доказами по справі. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 7 525,76 дол. США. Оскільки заборгованість по процентам за користуванням кредитом є платою за користування грошима, тому вона підлягає стягненню в повному розмірі за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині законні і підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за пенею, нарахованою за неналежне повернення кредиту в розмірі 4 943,55 дол. США. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору № 1/259-МК від 30.05.2005 року, у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п. п. 2.2.2, 3.1, 3.2, 3.3 цього Договору, строків повернення кредиту, передбачених п. п. 1.3, 2.2.3, 2.3.1, 2.2.8, 3.3 цього Договору, винагороди та комісії, що передбачено п. п. 3.5, 3.7 цього Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,2 % від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня. Томупозовні вимоги в частині стягнення пені законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Однак в ході розгляду справи встановлено, що квартири, які були надані [PERSON] у заставу, були реалізовані банком 15.08.2012 року за суму 7 687,98 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на дату реалізації становить 61 450,02 грн. та 28.08.2012 року за суму 9 583,89 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на дату реалізації становить 76 604,03 грн. (як вбачається із розрахунку заборгованості, наданою Банком). Виходячи із вищевикладеного суд вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню із [PERSON] на 17 271,87 дол. США (7 687,98 дол. США + 9 583,89 дол. США), за які були реалізовані надані у заставу квартири. Стосовно вимог щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON], то в цій частині суд вимушений у їх задоволенні відмовити з наступних підстав. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року від 01 липня 2013 року: «Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 р. у справі № 6-172цс12)». Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан правовідносин, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий обов'язок перестають існувати. З урахуванням викладеного та з огляду на збільшення ліміту кредитування позивачем за кредитним договором без згоди поручителя [PERSON] та без оформлення відповідної додаткової угоди до договору поруки, яка призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, то відповідно до норм діючого законодавства це призводить до припинення договору поруки та не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання [PERSON](позичальником) своїх зобов'язань за кредитним договором перед банком. Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення із поручителя ПАТ «Акцент-Банк» суми заборгованості. Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З урахуванням того, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" стосовно стягнення суми з ПАТ "Акцент-Банк" за договором поруки витікають з відносин, які виникли на підставі договору укладеного між юридичними особами, то такі вимоги не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства. Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745цс 15 та від 08 листопада 2015 року № 6-1737цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Таким чином, провадження у справі за позовними вимогами ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за договорами поруки підлягає закриттю. Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» і про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи із вищевикладеного та враховуючи, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню частково. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідачів витрат на юридичну допомогу у розмірі 1 950,00 грн., відповідно до вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази надання позивачу правової допомоги, а також фінансові документи про розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial