Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 15.09.2016 року вона звернулася до відповідача з метою обговорення умов придбання оговореного по телефону автомобіля. З менеджером ТОВ «Авто Лайф» було обговорено та погоджено суттєві положення договору, а саме, що термін на який укладається договір фінансового лізингу складатиме 1 рік, загальна вартість автомобіля Nissan Juke new складатиме 209 000 грн. за умови внесення авансового платежу у розмірі 50 % вартості автомобіля, що складає 104 500 грн. З моменту внесення авансового платежу позивачем відповідач мав передати останній предмет лізингу у строк який не перевищує 30 календарних днів. Умови договору було викладено письмово в договорі фінансового лізингу №1113 та уважно прочитано Позивачем. В ході ознайомлення зі змістом договору Позивач виявила помилку в написанні свого прізвища, в зв'язку з чим декілька сторінок договору було передруковано після чого заповнено дані сторін та повторно надано для підписання Позивачем. Позивач вказує, що не мала можливості знову детально ознайомитися з змістом договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завіривши в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї вже чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. 15.09.2016 року, після підписання договору позивачу було надано рахунок на суму 104 500 грн., що складало 50 % від обумовленої сторонами суми, яка було сплачена позивачем той же день у відділенні Приват Банку на вказані відповідачем рахунки. Вказує, що повторно ознайомившись з умовами підписаного 15.09.2016 року договору вона виявила значні розбіжності умов договору з домовленостями, які було погоджено сторонами. 16.09.2016 року, вона зателефонувала на наданий менеджером відповідача номер телефону та повідомила, що за таких умов бажає розірвати укладений договір та повернути сплачені кошти, на що отримала відповідь, що обговорені умови все ж мають силу і після сплати останньою ще 104 500 грн. їй передадуть документи, що підтверджують право власності на придбаний у лізинг автомобіль. 19.09.2016 року нею подано письмову заяву до ТОВ "Авто Лайф" з вимогою розірвати договір фінансового лізингу № 113 від 15.09.2016 року, повернути сплачені нею кошти у розмірі 104 500,0 гривень та вказала рахунок, на який варто зазначені кошти повернути. 29.09.2016 року на вищевказаний лист відповідачем надано відповідь, що у випадку розірвання договору № 1113 від 15.09.2016 року останній з сплачених 104 500,0 гривень буде повернуто лише 38 760,0 гривень, так як відповідач відраховує грошові кошти у розмірі 39 900,0 грн. за організацію угоди (хоча жодних дій, спрямованих на передання предмету лізингу їй вчинено не було), а грошові кошти у розмірі 25 840,0 грн. відповідач відрахує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, за яким знову ж таки відповідачем жодним чином взятих на себе зобов'язань не виконано. Також позивач зазначає, що відповідач не має жодних ліцензій для надання фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що передбачено п.4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відсутність такої ліцензії може бути підставою для визнання правочину недійсним у відповідності до ст. 227 ЦК України. Вищезазначений договір сторони не посвідчили нотаріально всупереч ст. 799 ЦК України, а тому він є нікчемним. Відповідачем було введено позивача в оману, щодо істотних умов договору та шахрайським шляхом при підписання договору підмінено аркуші з іншими умовами, ніж тими, що погоджувалися та надавалися для ознайомлення перед підписанням. Умови договору є несправедливими у відношенні вимог законодавства про захист прав споживачів а також за сплином передбачених п 4.1 договору 30 календарних днів, жодних із взятих на себе зобов'язань, щодо передачі Позивачеві предмету лізингу зазначеного п. 1.1. договору: автомобіля Nissan Juke new з базовою комплектацією та бензиновим двигуном об'ємом 1.6 літра виконано не було. Також позивачка вказує, що 28.11.2016 року після багаторазових звернень відповідачем було перераховано їй грошові кошти у розмірі 38 760,0 гривень, однак залишок у розмірі 65 740,0 гривень відповідач жодним чином не бажає повертати. За таких обставин вона вважає, що із відповідача на користь позивача підлягає до стягненню 65 740,0 гривень, які були сплачені на виконання оспорюваного договору фінансового лізингу. В зв'язку із викладеними обставинами позивачка просила прийняти рішення, яким визнати недійсним договір фінансового лізингу № 1113 від 15.09.2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "Авто Лайф"; стягнути з відповідача ТОВ "Лізингова компанія "Авто Лайф" код ЄДРПОУ 40352937 на користь позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 65 740,0 гривень; стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Авто Лайф" на користь позивача [PERSON] судовий збір. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ "Лізингова компанія «Авто Лайф» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких просив розглядати справу без участі представника відповідача та у позові [PERSON] відмовити в повному обсязі. В зв'язку із цим суд, враховуючи письмові заяви представника позивача та представника відповідача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. 15.09.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» був укладений письмовий договір №1113 фінансового лізингу, відповідно до умов якого лізингодавець (відповідач) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль маркиNissan Juke new), у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. В цей же день [PERSON] сплатила перший лізинговий платіж у розмірі 104 500 грн. Лізингодавець умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачу не передав. Згідно з п. 5 ч.1ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, визначено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу від 22.01.2004 року №21. У відповідності до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним. У відповідності до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні, (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом. Згідно з п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець зобов'язаний у передбачений договором строк надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним. У відповідності до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Системне тлумачення названих правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі. Проте окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу. Обґрунтованість такого тлумачення зазначених правових норм підтверджується тим, що відповідно до п. 3. 12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України "Про фінансовий лізинг". Крім цього, Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 визначено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Згідно з п. 2 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідченні підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема договір фінансового лізингу. Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо нотаріального посвідчення. На підставі викладеного Договір фінансового лізингу № 1113 від 15 вересня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином договір фінансового лізингу №1113 від 15 вересня 2016 року, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» є нікчемним з підстав, визначених положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому є необхідність у задоволенні позову та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів у сумі 65 740,0 гривень. Крім того, судом встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначенню ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). У спірному договорі фінансового лізингу( п. 12.1 ) зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання - 40 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено. Закон України "Про захист прав споживачів" передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця, виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.1 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадку істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, укладення договору суперечить інтересам позивача, окремі частини договору фінансового лізингу суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", вимогам Цивільного кодексу України. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. На підставі ст.ст. 215, 216, 220, 369, 799, 806 ЦК України, ст. 65 СК України, ст.ст. 6,10 Закону України «Про фінансовий лізинг»,ст.ст. 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: approved