Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду, посилаючись на те, що 30 квітня 2013 року між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Фінанси та Кредит» було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого право власності позивачів на квартиру [ADDRESS] було порушено. Продаж квартири було здійснено за відплатним договором та квартира вибула з володіння позивачів не з їх волі, а шляхом укладання договору купівлі-продажу між відповідачем та банком. Позивачі вважають, що на момент продажу спірної квартири банк не мав права відчужувати належну позивачам квартиру, оскільки на той час не набуло законної сили заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року, відповідно до якого було звернуто стягнення на спірну квартиру для погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, банк не повідомив позивачів про ціну, за якою він здійснює продаж квартири та позбавив позивачів переважного права на придбання предмету іпотеки. Тому позивачі просили витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS] на їх користь, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем та визнати за позивачами право власності на вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Додатково представник позивача пояснив, що заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року набуло законної сили тільки 28 жовтня 2013 року, про що достовірно було відомо ПАТ «Фінанси та Кредит», але, не дивлячись на це, банк здійснив продаж спірної квартири. Крім того, в порушення ст. 38 Закону України «Про іпотеку» банк не здійснив експертну оцінку щодо визначення вартості квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася з невідомих суду причин, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував та пояснив, що уклав із банком договір купівлі-продажу спірної квартири та є її власником. На теперішній час договір купівлі-продажу квартири недійсним не визнано, державну реєстрацію права власності на квартиру не скасовано. Витребування у нього спірної квартири вважає безпідставним, оскільки придбав її у встановленому законом порядку. Відповідач - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності. Представники третьої особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Пересічанський С.М. та Легка І.В. проти задоволення позову заперечували та пояснили, що продаж спірної квартири було здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Нотаріусом було перевірено правильність всіх наданих банком документів та посвідчено договір купівлі-продажу. Саме за рішенням суду банк набув право на укладання договору і здійснив продаж квартири за ціною, визначеною у звіті експерта. Банк повідомив позивачів про намір здійснити продаж квартири та надав їм 30 днів для погашення простроченої заборгованості, але позивачі цим правом не скористалися, заборгованість не погасили, тому було укладено договір купівлі-продажу. Вважають, що позивачі не мають права на витребування спірної квартири, оскільки вони не є її власниками. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні 20 серпня 2007 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит"в особі Філії "Слобожанське РУ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське РУ"АТ "Банк Фінанси та Кредит" та позивачем [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії №250/08-Ф, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 230 000 грн. / а. с. 8-10/. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 20 серпня 2007 року між банком, з одного боку, та [PERSON]. та [PERSON]., з другого боку, було укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивачі передали в іпотеку належну їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 січня 2000 року, квартиру [ADDRESS] / а. с. 11/ У зв'язку із невиконанням Гармашом О.І. умов кредитного договору, заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року було задоволено позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 582 861,14 грн., було звернуто стягнення на нерухоме майно загальною площею 51,4 кв.м, що розташовано за адресою [ADDRESS], шляхом надання АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське регіональне управління" права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, яка буде визначена в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності / а. с. 13-14/. На підставі вказаного рішення суду між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії "Слобожанське РУ" та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який було посвідченого 30 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] / а. с. 6-7/. Як вбачається з наданих судові копії документів, на підставі яких нотаріусом було посвідчено вищезазначений договір, банком на підтвердження повноважень продавця спірної квартири було надано заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року, яке мало посилання на те, що воно набуло законної сили, містило підпис судді та печатку суду / а. с. 153-156/. На теперішній час вказаний договір недійсним не визнаний, він є чинним, на підставі цього договору за відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише уразі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Представник позивача в судовому засіданні послався на те, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не мав права здійснювати відчуження спірної квартири, оскільки не набув права на її продаж внаслідок того, що заочне рішення суду не набуло законної сили, однак суд не може погодитися з такими висновками сторони по справі. Так, з наданих судові письмових доказів вбачається, що банком було отримано заочне рішення суду від 13 грудня 2012 року, в яком було зазначено про те, що воно набуло законної сили і в яком було зазначено, що банку надається право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, що і було здійснено банком. Дійсно рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2013 року було частково змінено заочне рішення районного суду від 13 грудня 2012 року, однак цим рішенням також було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартир [ADDRESS] шляхом надання права продажу предмета іпотеки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладання договору купівлі-продажу в рахунок погашення заборгованості, яка в загальній сумі складає 545 935 грн. 74 коп. / а. с. 17-25/. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 лютого 2014 року заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року в незмінній та нескасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2013 року залишено без змін. Перед укладанням договору купівлі-продажу банком було отримано звіт про оцінку майна, а саме спірної квартири, та суб'єктом оціночної діяльності - ФОП [PERSON] вартість квартири було визначено у 232 3000 грн. / а. с. 165/. Продаж квартири відповідачу було здійснено за 236 000 грн. Крім того, судом було встановлено, що 13 березня 2013 року банк направив позивачам повідомлення про намір реалізувати належну їм та передану в іпотеку спірну квартиру та розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Одночасно банк роз'яснив позичальнику право виконати основне зобов'язання чи його частину, виконання його прострочено, що є підставою для припинення реалізації предмету іпотеки / а. с. 26/. Однак позивачі цим правом не скористалися, прострочену заборгованість не погасили. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] та його представника на наявність у позивачів переважного права на придбання предмета іпотеки, оскільки чинним цивільним законодавством не передбачено надання позичальнику переважного права купівлі нерухомого майна, натомість позичальник наділений правом виконання простроченого зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що продаж спірної квартири було правомірно здійснено банком, який на підставі рішення суду набув право на її відчуження, тобто укладання договору купівлі-продажу, укладання договору було здійснено у відповідності до норм чинного цивільного законодавства та вимог, викладених в рішенні суду, внаслідок чого відповідач [PERSON] також правомірно придбав квартиру [ADDRESS]. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав про витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] на користь позивачів, скасування державної реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем та визнання за позивачами права власності на вказану квартиру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed