Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) 20.08.2018р. заявили позов про стягнення з [PERSON] 27 773,96 грн. страхового відшкодування, в порядку регресу. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 26.12.2018 року, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] надіслав відзив, за яким просив в задоволенні позову відмовити за підстав того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, та заявив про застосування до спору наслідків спливу позовної давності. Судом встановлено таке. 09.06.2015р. в м. Києві на вулиці Гната Юри біля будинку №8 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів [NUMBER], та «Daewoo», д.н. [NUMBER], в наслідок якої вказані ТЗ отримали механічні пошкодження. Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2015р. винним в ДТП визнано водія автомобіля [NUMBER], [PERSON] Відповідачем не заперечується, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], перед третіми особами застрахована не була. Моторне (транспортне) страхове бюро України визнало ДТП страховою подією і на виконання наказу від 22.07.2015р. №371 сплатили власнику «Daewoo», д.н. [NUMBER], [PERSON], як потерпілому від ДТП, страхове відшкодування в сумі 28773 грн. 96 коп., що підтверджується платіжним дорученням №3716 від 22.07.2015р. Факт настання страхової події, факт заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди, та розмір страхового відшкодування відповідачем не оспорювались. За таких обставин, суд погоджується, що позивач вправі вимагати від відповідача компенсувати витрати зі сплати страхового відшкодування, в порядку регресу, на підставі ст. 1191 ЦК України, та ст. 38 п. 38.2 п.п. 38.2.1 Закону України "Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Доводи відповідача про те, що позивач, за обставин справи, мав би заявити позов в порядку суброгації (ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування») є надуманими. Наявніть цього спору вказує на те, що права позивача не відновлені. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, за таких підстав. Так, ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Оскільки, Законом України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" такі строки не визначені, то даний позов мав би бути заявлений в межах загального строку у три роки, що визначений ст. 257 ЦК України. Виходячи з того, що позивач сплатив страхове відшкодування потерпілому 22.07.2015р., а відтак з дня наступного за виплатою набув право вимоги до відповідача за підстав, визначених ст. 1191 ЦК України, та ст. 38 п. 38.2 п.п. 38.2.1 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а заявив дійсний позов лише 20.08.2018р., суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Позивач на заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності у відповіді на відзив нічого не навів. Згідно зі ст. 267 ч. 4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, в задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку зі спливом позовної давності. За такого рішення, витрати у справі розподілу не підлягають. Заходи забезпечення позову судом не вживались.

Outcome: dismissed