Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. У позовній заяві вказав, що 01.07.2014 року між [PERSON] та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено Договір-заяву №331832/133934/7 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на 7 місяців в національній валюті. Відповідно до п.2 даного Договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 договору (з 01.07.2014 року по 01.02.2015 року), банк нараховує та сплачує проценти за ставкою 25% річних. Пунктом 6 Договору передбачено, що після закінчення строку, передбаченого п.1 Договору, вклад повертається позивачу в порядку, строки та на умовах, передбачених п.5.1 Основних умов. 02.02.2015 року позивачем було подано до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заяву про повернення коштів з депозитного рахунку, проте відповідач повернув позивачу лише 10000 грн., перерахувавши дані кошти на картковий поточний рахунок Вкладника №26251545332980001. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просив стягнути з відповідача банківський вклад у сумі 190000,00 грн., а також 3% річних за період прострочення сплати грошових коштів за договором банківського вкладу в розмірі 31677,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1233,70 грн., а всього стягнути 222911,26 грн. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, погодився на заочний розгляд справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, заперечень на позов не подав, тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України, розглядає справу за відсутності відповідача та постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 01.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір-заяву №331832/133934/7 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на 7 місяців в національній валюті. Відповідно до п.1 даного договору відповідач приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок №2630.2.085364.001 у сумі 200000,00грн. на строк з 01 липня 2014 року по 01 лютого 2015 року у порядку та на умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування рахунків вкладників у банку. Відповідно до п.2 договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 договору (з 01.07.2014 року по 01.02.2015 року), банк нараховує та сплачує проценти за ставкою 25% річних. Відповідно до ч.1 ст.1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Пунктом 6 Договору передбачено, що після закінчення строку, передбаченого п.1 Договору, вклад повертається позивачу в порядку, строки та на умовах, передбачених п.5.1 Основних умов. 02.02.2015 року позивачем було подано до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заяву про повернення коштів з депозитного рахунку. Відповідно до копії виписки по особовому рахунку з 01.01.2015 року по 13.03.2015 року відповідач повернув позивачу лише 10000,00 грн., перерахувавши дану суму коштів на картковий поточний рахунок Вкладника №26251545332980001. При цьому вихідний залишок коштів по вказаному рахунку станом на 10.04.2015 року становить 190 000,00 грн. Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про повернення банком грошових коштів, належних позивачу, отримано не було. Згідно положень ст.10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідачем було порушено п.1 Договору-заяви банківського вкладу, а саме не повернуто в зазначений строк банківський вклад позивачу, а тому позовні вимоги в частині стягнення коштів підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за договором банківського вкладу, то вони підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Позивачем було надано розрахунок суми інфляційних втрат за період несплати відповідачем суми боргу за договором банківського вкладу, яка відповідно становить 31677,56 грн., а також розрахунок суми 3% річних, яка складає 1233,70 грн. Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved