Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

19 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,0635 га кадастровий номер 1223282500:02:002:0011, що розташована на території Знаменівської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 20 жовтня 2006 року [PERSON] видано сертифікат на право на земельну ділянку (пай), як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Україна», серії [NUMBER] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 1223282500:02:002:0011. Розпорядженням голови районної державної адміністрації [PERSON] отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 05.08.2008 року за №1279-р-08, а 26.04.2016 року остання отримала висновок про погодження землеустрою щодо відведення земельної ділянки в Управлінні держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області за №79/41-16. Вказаним документом було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 16.02.2016 року, відповідно до Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, [PERSON] було передано земельну ділянку у власності та виділено межі такої ділянки на місцевості. [INFO] [PERSON] померла. За життя останньою не було зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку. В установлений законом строк позивач звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку з кадастровим номером 1223282500:02:002:0011 державним нотаріусом було відмовлено, оскільки спадкоємцем не було подано документ, що посвідчує право власності спадкодавця. Таким чином, позивач зазначає, що позбавлений можливості реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, зокрема через відсутність оригіналу документа на земельну ділянку, тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 19 червня 2018 року відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав (а.с.51). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згодні (а.с.50). Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.34), а також на виконання ухвали суду від 17.09.2018 року надала копію спадкової справи після смерті [PERSON] . На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано свідоцтво про смерть [PERSON] , у відповідності до якого остання померла [INFO] в м.Новомосковську Дніпропетровської області (а.с.6). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. заведено спадкову справу №346/2017, у відповідності до якої позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, подавши нотаріусу відповідну заяву (а.с.37), а в подальшому отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на певне нерухоме майно (а.с.45). В свою чергу, чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь сина [PERSON] , про що свідчить відповідна заява, наявна в матеріалах спадкової справи (а.с.38). Даних про наявність інших спадкоємців [PERSON] , померлої [INFO] , окрім позивача, судом не встановлено. Цим же нотаріусом позивачу надано повідомлення вих. №81/02-14 від 18.01.2018 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку, розташовану на території Знаменівської сільської ради, Новомосковського району Дніпропетровської області, у зв`язку з тим, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо реєстрації прав власності на спадкову земельну ділянку відсутні, крім того спадкоємцем не представлений документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку (а.с.44). У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, в матеріалах справи міститься копія Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ДП №0378611, виданого 20 жовтня 2006 року на ім`я [PERSON] - члена колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.8), який посвідчує право останньої на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Розпорядженням голови районної державної адміністрації №1279-р-08 від 05.08.2008 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як громадянці, яка має сертифікат на право на земельну частку пай в колишньому КСП «Україна» площею 2,98 в умовних кадастрових гектарах, за рахунок земель запасу на території Знаменівської сільської ради (а.с.9). Висновком управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області №79/41-16 від 26.04.2016 року [PERSON] погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.12). Відповідно до Акту відновлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі від 16.02.2016 року проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки, що передбачена для передачі у власність [PERSON] площею 3,0635 га А 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.10). Крім того, в матеріалах справи міститься довідка №4-0.23-42/110-18, видана 16.01.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру в Дніпропетровській області відділом у Новомосковському районі, в тому, що за даними Державного земельного кадастру, земельна ділянка площею 3,0635 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. [PERSON] , була сформована 22 серпня 2016 року та визначено наступний кадастровий номер 1223282500:02:002:0011. Проте речове право, станом на 16.01.2018 року на дану земельну ділянку не було зареєстровано (а.с.43). Отже, усі надані позивачем докази в сукупності з матеріалами спадкової справи свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] на законних підставах набула право на вищевказану земельну ділянку (пай), вчинила усі необхідні дії для виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), однак за життя не отримала Державного акта про право власності на землю та не зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку і за відсутності у спадкоємця документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку, державний нотаріус Новомосковської районної державної нотаріальної контори правомірно прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, і тому позивач позбавлений можливості оформити спадкове майно. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14). Так, відповідно до Основного Закону України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй. Із цього приводу Конституційний Суд України зазначив, що "відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України." (абзац другий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Отже, суд вважає, що право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця на набуття права власності на земельну ділянку (пай), в даному випадку, не може бути звужено чи обмежено. В силу ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, оскільки [PERSON] за життя на законних підставах набула право власності на земельну ділянку, однак не здійснила у встановленому законом порядку державну реєстрацію права власності за незалежними від неї обставин, а тому до позивача, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. На підставі викладеного,

Outcome: approved