Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

08 серпня 2017 року до суду з позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 03 листопада 1999 року був укладений шлюб, зареєстрований Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №185. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якої записаний [PERSON]. Сім'я розпалась у січні 2014 року з причин різних поглядів на життя, нерозуміння одне одного, в зв'язку з чим були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. При таких обставинах позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше сумісне проживання та збереження сім'ї неможливе. Просить шлюб розірвати та залишити їй прізвище « [PERSON]». Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала повністю(а.с. 19). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі(а.с.20). Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, згідно ст. 197 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно до ст.110 Сімейного Кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 03 листопада 1999 року був укладений шлюб, зареєстрований Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №185 (а.с.18). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину[PERSON], [INFO], батьком якої записаний [PERSON] (а.с.17). Сім'я розпалась у січні 2014 року з причин різних поглядів на життя, непорозуміння одне одного, в зв'язку з чим були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. При таких обставинах позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше сумісне проживання та збереження сім'ї неможливе. Майнового спору та спору по вихованню дитини сторони не мають. Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається - ч.1 ст.24 СК України. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги ч.1 ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження ... є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом - ч.3,4 ст.56 СК України. Відповідно до ст.104, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивач наполягає на розлученні та не згодна на примирення, а відповідач не заперечує проти заявлених вимог позивачки. Тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що при реєстрації шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]" і наполягає після розірвання шлюбу мати прізвище "[PERSON]", її клопотання слід задовольнити, відповідно до положень ст. 113 СК України.

Outcome: approved