Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

01. 03. 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист особистого немайнового права та відшкодування моральної шкоди, в якому просив: - визнати недостовірною, негативною та такою, що ганьбить його честь та гідність, завдає шкоди його діловій репутації, поширену [PERSON] інформацію в мережі інтернет на офіційному сайті «YouTube» в відео ролику під назвою "Губернатор [PERSON] відвідав Врадіївщину ([PERSON])", в частині висловлювання: «Загальна площа незаконно використовуваної «Каро» орної землі, яка належить мешканцям [PERSON] та [PERSON] сільської ради, становить більше 100 гектарів. Зазначені громадяни на протязі років не можуть реалізувати своє право власності на землю, оскільки їх ділянками всупереч їх волі користується «Каро». Після закінчення договорів оренди з «Каро» зясувалося, що без погодження з власниками на підставі масово підроблених додаткових угод до договорів продовжено строки оренди»; -зобовязати [PERSON] спростувати вказану інформацію в друкованому засобі інформації, а саме в місцевій газеті «Вісник Врадіївщини»; -стягнути з [PERSON] на його користь завдану незаконними діями моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 лютого 2016 року під час зустрічі губернатора Миколаївської області [PERSON] з жителями Врадіївщини, в приміщенні Врадіївської райдержадміністрації, депутатом Врадіївської міської ради [PERSON] було розповсюджено про нього недостовірну та негативну інформацію, яка порочить його честь, гідність, принижує престиж та ділову репутацію. Він зазначив, що відповідачкою та деякими активістами, в присутності невизначеної кількості осіб, було розповсюджено неправдиву інформацію щодо відкриття проти нього 68 кримінальних проваджень, третина з яких шахрайство. Однак, як зазначили останні, всі провадження відносно позивача «поховані», а правоохоронні структури відмовляються розслідувати злочини. Крім того, під час вищевказаної зустрічі неодноразово зазначалося, що з ним, як з «місцевим царьком» Врадіївського району, потрібно розпочинати боротьбу. Під час виступу відповідачка публічно довела до відома усіх присутніх негативну інформацію, в якій стверджувала, що «Каро» на підставі масово підроблених додаткових угод до договорів оренди, без волі власників, незаконно використовує понад 100 га орної землі, яка належить мешканцям [PERSON] та [PERSON] сільської ради. Відеозапис цієї зустрічі з висловлюваннями відповідачки було розміщено на офіційному сайті «YouTube» в мережі інтернет під назвою "Губернатор [PERSON] відвідав Врадіївщину ([PERSON])" (https://www.youtube.com/watch?v=aEmwxqD-qUk). У судовому засіданні 30.03.2016 року позивач повністю підтримав свої позовні вимоги, та просив суд їх задовольнити. При цьому зазначив, що цей виступ відповідачки містить неправдиву інформацію, що порочить його ім.»я, як людину, керівника « Каро», тим самим ганьбить його гідність, честь та ділову репутацію. Від цього в нього погіршилось здоров»я та він звертався до лікарів, поніс витрати на адвоката, тому просив стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 21 квітня 2016 року представник позивача у письмовій заяві про уточнення позовних вимог у порядку ст. 31 ЦПК України зменшив розмір позовних вимог та посилаючись на те, що розповсюджена інформація порочить честь, гідність, завдає шкоди діловій репутації позивачу, просив суд визнати недостовірною поширену 18.02.2016 року [PERSON] інформацію під час зустрічі з губернатором Миколаївської області в приміщенні Врадіївської районної державної адміністрації в частині висловлювання : «Загальна площа незаконно використовуваної «Каро» орної землі, яка належить мешканцям [PERSON] та [PERSON] сільської ради, становить більше 100 гектарів», зобов»язати відповідачку спростувати цю інформацію в друкованому засобі інформації, а саме в місцевій газеті «Вісник Врадіївщини», та стягнути з останньої судові витрати. Від решти позовних вимог відмовився. Відповідачка заперечила проти позовних вимог та зазначила, що вона як депутатат Врадіївської районної ради, звертаючись 18.02.2016 року до губернатора [PERSON] [PERSON], у приміщенні Врадіївської райдержадміністрації , мала право звернутись публічно до вказаної посадової особи як письмово, так і усно. Вона діяла від імені своїх виборців та тих людей, права яких [PERSON] порушував та продовжує порушувати і після рішень суддів про повернення їх земель, як законним власникам, які останній використовує незаконно, без будь-якої правової підстави. Вона звернулась до губернатора письмо і за проханням губернатора та , за браком часу, зачитала деякі висловлювання, які вона зібрала після звернень до неї жителів цих сільських рад. Інформацію, яку вона подала [PERSON], як посадовій особі, вона збирала на підставі пояснень великого кола людей, фактів порушених кримінальних справ про підроблення підписів у договорах оренди, рішень суддів різних інстанцій про незаконне використання « Каро» земельних ділянок та небажання останнього повернути земельні ділянки їх власникам. При цьому вона особисто не зверталась до [PERSON], навіть його не бачила, ніяких слів « про місцевого царька» не говорила. Також вона не розміщувала відеоролик про перебування губернатора у Врадіївщині в мережі Інтернет. Вказане звернення було в інтересах людей. Тому у задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю. Заслухав пояснення позивача та його представника, відповідачки, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідив письмові докази та речовий доказ відеозапис від 18.02.2016 року, судом встановлені наступні обставини. 18 лютого 2016 року в приміщенні Врадіївської районної державної адміністрації, яке розташоване за адресою: вул. Маяковського ( нині Незалежності) , 103, смт. Врадіївка Миколаївської області, проводився публічний захід зустріч губернатора [PERSON] [PERSON] з жителями Врадіївщини, під час якого, в присутності великої кількості людей - невизначеного кола осіб, [PERSON] звернулась з письмовою заявою депутатів - від свого імені та депутата Врадіївської районної ради [PERSON], щодо правопорушень відносно прав громадян, юридичних осіб, місцевих громад та держави з боку директора ПП ВКП « Каро» [PERSON] За проханням губернатора, [PERSON] публічно зачитала із цього письмового звернення депутатів районної ради деяку інформацію, а саме : «Загальна площа незаконно використовуваної «Каро» орної землі, яка належить мешканцям [PERSON] та [PERSON] сільської ради, становить більше 100 гектарів. Зазначені громадяни на протязі років не можуть реалізувати своє право власності на землю, оскільки їх ділянками всупереч їх волі користується «Каро». Після закінчення договорів оренди з «Каро» зясувалося, що без погодження з власниками на підставі масово підроблених додаткових угод до договорів продовжено строки оренди.» Як вбачається з відеозапису, який був долучений до справи стороною позивача, на цьому публічному заході дійсно була велика кількість людей, в тому числі [PERSON] та [PERSON], які між собою не спілкувалися та один до одного не звертались, що визнали у судовому засіданні і самі сторони. Із зазначеного доказу, дослідженого та відтвореного судом, копії письмового звернення депутатів до [PERSON] вбачається також те, що відповідачка зверталась з письмовим листом саме до губернатора [PERSON] - [PERSON], як до посадової особи. З цього письмового депутатського звернення, відповідачка зачитувала не всю інформацію, а лише її частину. Вказане звернення містить інформацію, в тому числі яка містить посилання на рішення судів різних інстанцій та офіційні відомості правоохоронних органів про внесення відомостей до ЄРДР по кримінальним провадженням за фактами звернень громадян щодо незаконного використання земель та підроблення підписів у різних договорах оренди зі сторони орендаря ПП ВКП « Каро» в особі директора цього підприємства. Як було встановлено судом, вказаний відеоролик на офіційному сайті «YouTube» в мережі інтернет під назвою "Губернатор [PERSON] відвідав Врадіївщину([PERSON])" було розміщено не відповідачкою, а іншими особами. Як зазначила відповідачка, це могли бути і журналісти, які проводили зйомку цього публічного заходу, або будь-хто із присутніх. Відповідно до посвідчення № 2 від 01.03.2016 року, [PERSON] є депутатом Врадіївської районної ради 7 скликання. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, приватне підприємство «Виробничо-комерційне підприємство «Каро», як юридична особа зареєстровано 13.12.2000 року, керівник [PERSON] Як вбачається з рішень судів України, судами різних інстанцій були встановлені факти незаконного, без будь-яких підстав, користування спірними земельними ділянками, що належать громадянам [PERSON] та [PERSON] сільських рад, зі сторони ПП ВКП « Каро», керівником якого є позивач . Обставини, встановлені цими рішеннями, які набрали законної сили, на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, та є встановленими фактами. Так, згідно -рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.02.2013 року, яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області 17.04.2013 року, судом вирішено зобов»язати ПП ВКП « Каро»повернути із свого безпідставного володіння та користування земельну ділянку площею 5, 17 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, її законному власнику [PERSON]; -рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02.10.2015 року, яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 01.12.2015 року, судами визнано недійсними правочин, додаткову угоду б/н від 01.09.2009 року між [PERSON] та ПП ВКП « Каро» на строк до 31.12.2020 року, та зобов»язано ПП ВКП « Каро»повернути із свого незаконного володіння та користування земельну ділянку площею 4, 92 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, її законному власнику [PERSON]; -рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 11.02.2016 року, судом визнано недійсною додаткову угоду, б/н від 12.08.2009 року між [PERSON] та ПП ВКП « Каро», укладену на строк до 31.12.2020 року, та зобов»язано ПП ВКП « Каро» повернути із свого незаконного володіння та користування земельну ділянку площею 5, 10 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, її законному власнику [PERSON], яка після смерті свого батька є спадкоємцем цього майна; -рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26.02.2014 року, яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2014 року, судами визнано недійсним договір оренди землі, який укладений 01.09.2007 року між [PERSON] та ПП ВКП « Каро» , та зобов»язано останнього повернути із свого незаконного володіння та користування земельну ділянку площею 6, 74 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, її законному власнику [PERSON]; -рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2015 року, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 року, судами скасовано ряд рішень реєстраційної служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права оренди ПП ВКП « Каро» земельних ділянок, що розташовані в межах території [PERSON] сільської ради та належать законному власнику [PERSON], -рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 року, судом скасовано ряд рішень реєстраційної служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права оренди ПП ВКП « Каро» земельних ділянок, що розташовані в межах території [PERSON] сільської ради та належать законному власнику [PERSON], -рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.10.2015 року, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016 року, судами скасовано ряд рішень реєстраційної служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права оренди ПП ВКП « Каро» земельних ділянок, що розташовані в межах території [PERSON] сільської ради та належать законному власнику [PERSON] -рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 06.02.2015 року, яке було частково змінено та набрало законної сили відповідно до рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27.04.2015 року, судами визнано недійсним договір оренди землі, який укладений 02.08.2010 року між [PERSON] та ПП ВКП « Каро» , та зобов»язано останнього повернути із свого незаконного володіння та користування земельну ділянку площею 4, 29 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, її законному власнику [PERSON]. Також, під час судового розгляду циільної справи за позовом [PERSON] про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки у 2013 році, судом було встановлено факт підроблення підписів від імені [PERSON] іншими особами під час підписання Типового договору оренди землі від 02.08.2010 року, укладеного з ПП ВКП « Каро», та 13.08.2013 року направлено окрему ухвалу до прокуратури Врадіївського району та Врадіївського РВ УМВС України в Миколаївській області для внесення відомостей до ЄРДР та проведення розслідування. Згідно письмового повідомлення про початок досудового розслідування, слідчий СВ Врадіївсього РВУ МВС України в Миколаївській області, [PERSON] повідомив про початок досудового розслідування по кримінальному провадженню щодо незаконного заволодіння майном СГВК « Світанок» посадовими особами ПП ВКП « Каро». Як вбачається з відповіді прокурора Миколаївської області від 04.08.2015 року №05/1-94-15 на адресу депутата Врадіївської районної ради [PERSON], Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях, розпочатих за фактами привласнення ПП ВКП « Каро» майна колишніх членів СГВК « Світанок» та підроблення підписів громадян в договорах оренди земельних ділянок за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст.358 КК України. Згідно пояснень відповідача та показань свідків, рішення судів про повернення земельних ділянок законним власникам жителям [PERSON] та [PERSON] сільських рад, тривалий час не виконувались та деякі до цього часу не виконанні по причині небажання повернення земельних ділянок їх власникам зі сторони керівництва ПП ВКП « Каро». Окрім того, як вбачається з довідки сільського голови [PERSON] сільської ради №11/02-18 від 20.04.2016 року, на запит депутата [PERSON] була надана наступна інформація, що представник [PERSON] сільської ради виступав у судах свідком порушень керівництавом ПП ВКП Каро» прав громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у сфері земельних відносин. Встановив вказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними. Так, за вимогами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим одексом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтю 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини закріплено, що « Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов»язане з обов»язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров»я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. У відповідних положеннях [PERSON] України, яка має найвищу юридичну силу, зазначається таке: Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Стаття 8. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Стаття 21. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Стаття 28. Кожен має право на повагу до його гідності.. Статтею 34 гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно ст. 68 [PERSON] України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися [PERSON] України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Аналіз норм [PERSON], ст. 10 Конвенції, яка відповідно до ст. 9 [PERSON], є частиною законодавства України, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є засновником та керівником ПП ВКП « Каро», яке є орендарем земельних ділянок в межах території Врадіївського району, в тому числі жителів [PERSON] та [PERSON] сільських рад. Відповідачка, яка мешкає в с. Новомиколаївське Врадіївського району, що відноситься до [PERSON] сільської ради, є депутатом районної ради та в силу свого статусу як депутата, є відповідальною та небайдужою особою до громадсько-соціальних проблем своїх виборців, у тому числі із земельних питань, якими займається вже тривалий час. Це також вбачається з наданої відповідачем до суду публікації в газеті «Южная правда» №43-44 від 17.04.2014 року під назвою «Земельный бунт во Врадиевке» за підписом [PERSON]. Будучи недоволеною станом розслідування кримінальних справ правоохоронними органами, куди вона неодноразово раніше зверталась офіційно, станом виконання рішень судів, які набрали законної сили, реалізовуючи своє законне право,як депутат районної ради, відповідачка звернулась з письмовим зверненням до губернатора [PERSON], коли останній відвідав Врадіївщину, а саме 18.02.2016 року у приміщенні Врадіївської райдержадміністрації у присутності невизначеного кола осіб. Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. До особистих немайнових прав фізичної особи відносяться, зокрема, право на повагу до гідності та честі ( ч. 1 ст. 270 ЦК України). За змістом ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За приписами ст.ст. 297 та 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Згідно ст. 1 Закону України Про інформацію, під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи ( далі Постанова), чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб,розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до положень п. 15 Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В той же час, п. 18 постанови визначено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ст. 40 [PERSON] України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. За вимогами ст. 140 [PERSON] України, органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. До складу районної ради входять депутати, які обираються жителями району на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Статус депутатів та їхні повноваження визначаються законом ( ст. 141 [PERSON] України). Згідно Закону України « Про місцеве самоврядування», основними принципами місцевого самоврядування є: народовладдя; законність; гласність. За вимогами ст. 49 цього Закону, депутат ради має повноваження, в тому числі, представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов'язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Повноваження депутатів, порядок організації і гарантії депутатської діяльності визначаються [PERSON] України, цим Законом, законом про статус депутата, іншими законами. Згідно положень Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат районної ради є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування. У виборчому окрузі депутат місцевої ради зобов'язаний: підтримувати зв'язок з виборцями, відповідною територіальною громадою; інформувати виборців про виконання їх доручень; брати участь у громадських слуханнях з питань, що стосуються його виборчого округу, в організації виконання доручень виборців, у масових заходах, що проводяться органами місцевого самоврядування на території громади або виборчого округу; вивчати громадську думку; вивчати потреби територіальної громади, інформувати про них раду та її органи, брати безпосередню участь у їх вирішенні. Депутат місцевої ради, який не виправдав довір'я виборців, може бути в будь-який час відкликаний ними у встановленому цим Законом порядку ( ст. 10). Також, згідно вказаного Закону, відповідачка по справі, як депутат районної ради, наділена правами, в тому числі, офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення. При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання, на невідкладний прийом, вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку. Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об'єднаннями громадян ( ст. 11) Депутат місцевої ради в межах своїх повноважень здійснює контроль за розглядом відповідними органами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, органами об'єднань громадян надісланих ним пропозицій, заяв, скарг виборців. Також, згідно ст. 15 Закону, депутат місцевої ради має право вимагати усунення порушення законності у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян, через що наділений правом звернення до відповідних органів та їх посадових осіб, керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності. У разі виявлення порушень законодавства України депутат місцевої ради звертається з цього приводу до відповідних органів державної влади ( ст. 24 Закону). За вимогами ст. 30 Закону, депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених [PERSON] та законами України. Як встановлено судом, відповідачем публічно було повідомлено інформацію про позивача, як керівника ПП ВКП «Каро», яка була зібрана відповідачем, як депутатом Врадіївської районної ради на прохання її виборців, жителів [PERSON] та [PERSON] сільських рад, на підставі фактів, встановлених рішеннями судів України різних інстанцій, офіційної інформації правоохоронних органів. І тому, відповідачка, в силу своїх повноважень, як депутат районної ради, представник органу місцевого самоврядування, мала право та зобов»язана була відреагувати на численні скарги її виборців, що вона і зробила, при нагоді, під час публічної зустрічі з губернатором в смт Врадіївка 18.02.2016 року. Що стосується наданого позивачем письмового доказу довідки [PERSON] сільської ради №137 від 13.04.2016 року за підписом сільського голови та землевпорядника, яка містить інформацію про те, що в межах території [PERSON] сільської ради самовільно захоплених ПП ВКП « Каро» земель сільськогосподарського призначення немає, то суд вказаний доказ оцінює критично та вважає, що ця інформація не спростовує фактів про незаконне, без будь-яких правових підстав використання ПП ВКП « Каро» земель жителів [PERSON] сільської ради, які встановленні у інших цивільних, адміністративних справах, по яким рішення судів України набрали законної сили та є обов»язковими до виконання будь-ким, в тому числі керівництвом ПП ВКП « Каро». При цьому, суд зауважує, що сільський голова та землевпорядник, надаючи будь-яку інформацію щодо земель громади, повинні діяти виключно в межах своєї компетенції. Про самовільне захоплення земель сільськогосподарського виробництва, достовірну інформацію в межах своїх повноважень можуть надати правоохоронні органи або Державна інспекція сільського господарства. Виключно до відома сільських рад належать повноваження щодо вирішення питань регулювання земельних відносин відповідно до закону та делеговані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів ( ст. 26, 33 Закону « Про місцеве самоврядування») Суд також зазначає, що положення ч. 3 ст. 277 ЦК України, відповідно до якої негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, виключені на підставі Закону України № 1170-VII від 27.03.2014р. Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України Про інформацію та Закону України Про доступ до публічної інформації. Тому, доводи позивача про те, що викладена відповідачем інформація є недостовірною, є безпідставними, оскільки під час свого публічного виступу та зачитування письмового звернення до губернатора [PERSON], відповідач вказав на конкретні рішенння судів та інформацію правоохоронних органів- твердження про факти. У даній справі встановлено, що існують юридичні факти, які вже раніше доведені судом, а тому інформація, яка має посилання на ці факти, не підлягає повторному доведенню та є достовірною інформацією, яка не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості . Що стосується інформації відповідача про те, «що загальна площа незаконно використовуваної «Каро» орної землі, яка належить мешканцям [PERSON] та [PERSON] сільської ради, становить більше 100 гектарів», то вказана фраза не може бути витлумачена судом, як така, що містить фактичні дані, які не відповідають дійсності, так як така інформація взята позивачем з контексту загального звернення та виступу відповідача, та цю інформацію необхідно оцінювати в цілому, включаючи зміст звернення та контекст в якому воно було розміщено. Суд вважає, що оспорюваний текст звернення та оголошення його частини відповідачем на публічному заході з вищим керівництвом Миколаївсьої області, без ніяких сумнівів стосується питань, що становлять суспільний інтерес і занепокоєння, тобто [PERSON] зіслалась на певні конкретні факти компетентних органів в порядку здійснення свого громадського мандата. Тобто, у даному випадку, відповідач діяла в інтересах суспільства. Також, суд приходить до висновку, що позивач, через свого представника, реалізовуючи своє право, передбачене ст. 31 ЦПК України, на зменшення розміру позовних вимог подання уточнених позовних вимог від 21.04.2016 року, фактично можна розцінювати як відмову від позову в розумінні суті диспозитивності цивільного судочинства. Що стосується вимоги позивача в частині спростування цієї інформації в місцевій газеті, то вона також не підлягає задоволенню, оскільки ця позовна вимога є похідною від першої вимоги. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини, Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі Соколовські проти Польщі зазначено, що свобода вираження поглядів становить одну з найважливіших основ демократичного суспільства й одну з основних умов для його прогресу і самореалізації кожної людини. Відповідно до пункту 2 статті 10, вона може бути застосована не тільки до "інформації" або "ідеї", які прихильно приймаються або розцінюються як необразливі чи байдужі, але і до тих, що викликають образу, обурення або вселяють занепокоєння. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства" . Нарешті, Європейський Суд нагадує, що стаття 10 захищає не тільки зміст ідей та інформації, але і форму, в якій вони повідомляються. Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, які понесені позивачем, йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed