Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача комунального лікувально-профілактичного закладу "Прилуцька центральна міська лікарня" (далі-КЛПЗ), у якому просять суд зобов'язати відповідача безоплатно забезпечувати їх, які є хворими на цукровий діабет інсулінозалежним типом, інсуліном Епайдра та Лантус відповідно до потреб в обсягах визначених лікарською установою та стягнути з КЛПЗ "Прилуцька центральна міська лікарня" на їх користь 4194,36 грн. грошового відшкодування за придбані за власні кошти препарати інсуліну в травні 2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають про те, що вони є інвалідами 2-ї групи, хворіють на цукровий діабет інсулінозалежного типу, у звязку з чим потребують щоденних інєкцій інсуліну, законодавством передбачене забезпечення усіх хворих на цукровий діабет інсуліном високої якості, яке на місцях має здійснюватися закладами охорони здоровя. Відповідно до консультативних висновків їм рекомендовані інєкції інсуліну саме іноземного виробництва «Епайдра» та «Лантус». До лютого 2015 року вони були забезпечені таким інсуліном у достатній кількості, після чого забезпечення їх вищеназваним інсуліном зменшилося в декілька разів, унаслідок чого, щоб вижити, вони були вимушені за власний кошт придбавати інсулін, а тому, маючи документальні підтвердження лише на суму часткових власних витрат - 4194грн. 36 коп., просять суд задовольнити їх позовні вимоги (а.с.1-3). В судовому засіданні : позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, про що дали відповідні пояснення. представники відповідача КЛПЗ "Прилуцька центральна міська лікарня" [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов не визнали повністю та пояснили про те, що дана медична установа забезпечує інсуліном всіх хворих (в т.ч. відповідачів) у межах наявного фінансування, яке не є достатнім, а тому, на їх думку позов задоволенню не підлягає, оскільки є безгрунтовним. представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Прилуцької міськради, не вважає дії відповідача стосовно позивачів протиправними. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних обставин. Судом установлено, що позивачі тривалий час хворіють на цукровий діабет інсулінозалежного типу і до лютого місяця 2015 року належним чином забезпечувалися за місцем проживання в м. Прилуки КЛПЗ "Прилуцька центральна міська лікарня" інсуліном іноземного виробництва Епайдра та Лантус, оскільки інсулін вітчизняного виробництва їм не показаний, унаслідок ускладнень стану здоровя. Однак, відповідачем не забезпечувалися позивачі у повному обсязі призначеними видами інсуліну «Епайдра»та «Лантус», натомість їм рекомендувалося отримувати вітчизняний інсулін, який їм не показаний і не дає позитивного результату в лікуванні, у результаті чого позивачі змушені були купувати інсуліни «Епайдра»та «Лантус» і їх витрати на придбання цих ліків у травні 2015 року склали суму 4194 грн. 36 коп.. Указані обставини у повному обсязі доводяться сукупністю фактичних відомостей досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема: - копіями консультативних висновків Чернігівської обласної консультативної поліклініки комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» та Київської клініки ДУ "ННЦРМ НАМН України" відділення радіаційної ендикринології на кожного позивача, згідно яких позивачам призначено інсуліни «Епайдра»та «Лантус»(а.с.9-12); - даними копії витягу-епікризу з медичної карти комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» стаціонарно хворої [PERSON] (а.с.13); - даними листів Міністерства охорони здоров"я України та Прилуцького міського голови з приводу недостатнього забезпечсення фінансування на вказані цілі (а.с.14-16). Суд приймає до уваги заперечення проти позову зі сторони відповідача про те, що є недостатнім фінансування в поточному році за забезпечення всіх хворих на цукровий діабет - інсуліном, в т.ч. позивачів. Проте, дану обставину суд не вважає як такою, що виключає задоволення позовних вимог хворих позивачів [PERSON] та [PERSON], з огляду на наступні докази, які досліджені судом. Так, згідно Довідок КЛПЗ "Прилуцька центральна міська лікарня" про відшкодування аптеці №190 КП "Ліки України" коштів на придбання препаратів інсуліну для хворої на цукровий діабет [PERSON] за період з 01.01.2015 по 31.07.2015 вбачається, що за січень місяць профінансовано забезпечення інсуліном у повному обсязі, а наступні 6 місяців (включно по серпень) становить різницю - 8686,6 грн. між фактично отриманим інсуліном і потребою (а.с.80). Аналогічні дані недозабезпечення другого позивача-хворого [PERSON] - різниця 14178,5 грн. (а.с.81). При цьому, вирішуючи спірні правовідносини, суд вважає наявною реальну можливість відповідача КЛПЗ "Прилуцька центральна міська лікарня" забезпечити у повному обсязі, згідно потреби, кожного позивача у даній справі, оскільки, орієнтовна середньомісячна сума на одного хворого для відшкодування вартості імпортних інсулінів та налогів становить 680 грн. (а.с.87). Отже, за 7 місяців (лютий-серпень 2015р.), на час розгляду справи в суді, відповідач КЛПЗ "Прилуцька центральна міська лікарня" мав реальну можливість забезпечити кожного відповідача вищеназваним інсуліном на суму 4760 грн. (680грн. Х 7міс.), але фактично забезпечив їх за цей період у меншій сумі, а саме 3050грн. для [PERSON] та 3273грн. для [PERSON], тобто, позивач ([PERSON].) недоотримала інсуліну на суму 1710грн. (4760грн. - 3050грн. (а.с.80), та позивач [PERSON] недоотримав інсуліну на суму 1487 грн. (4760грн. - 3273грн.) (а.с.81). Сам факт придбання позивачами препаратів інсуліну "Лантус" у кількості 4шт. на суму 4194,36 грн. є беззаперечним та підтверджується копіями фіскального чеку і замовленням-дорученням від 13.05.2015 року (а.с.20-21). Отже, вищенаведеними даними спростовуються пояснення представниів відповідача КЛПЗ "Прилуцька центральна міська лікарня" про неможливість було забезпечити хворих позивачів, оскільки судом установлено, що відбулося недозабезпечення кожного позивачів навіть у вищеназваному розмірі середньомісячної суми на одного хворого для відшкодування вартості імпортних інсулінів та налогів - 680 грн., тобто, відповідно з вищенаведеними підрахунками, на суму 1710 грн. для позивача [PERSON] та 1487 грн. для позивача [PERSON] За наведених обставин, які свідчать про обґрунтованість позову, суд за потрібне позов задовольнити частково, а саме, підлягає до стягнення з відповідача в рахунок відшкодування кожному позивачу вищеназваних сум грошового відшкодування за придбані за власні кошти препарати інсуліну. Такий висновок суду грунтується на вищеназваних доказах у даній справі та норм матеріального права., а саме. За змістом ст. 3, 49 Конституції України людина, її життя і здоров'я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на охорону здоров'я, охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Згідно комплексної програми «Цукровий діабет», схваленої Указом Президента України від 21.05.1999 року, органи охорони здоров'я зобов'язано забезпечувати безкоштовно усіх хворих на цукровий діабет інсуліном високої якості. Державним фінансуванням на 2015 рік КЛПЗ "Прилуцька центральна міська лікарня" виділялись кошти для забезпечення позивачів необхідними інсулінами «Епайдра»та «Лантус», і хоча в недостатніх сумах, але достатніх для забезпечення у обсязі визначеного Протоколом засідання комісії щодо контролю за використанням субвенції на забезпечення централізованих заходів з лікування хворих на цукровий та нецукровий діабет на 2015 рік (а.с.87), чого не було забезпечнено відповідачем по відношенню до позивачів у вищеназваних сумах (1710 грн. для [PERSON] та 1487 грн. для [PERSON].). Отже, ураховуючи, поряд з вищенаведеними вимогами Основного Закону України та згаданого Указу Президента України, положення ст. ст. 5, 8, 80 Основ законодавства України про охорону здоровя, ст. ст. 13, 16, 22, 201, 270, 280, 283, ч. 1 ст.1172 Цивільного Кодексу України, суд вважає задовольнити першу вимогу позивачів (щодо зобовязання забезпечення інсуліном), та частково задовольнити другу (стосовно стягнення коштів). За правилами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути судові витрати з відповідача у розмірі 243 грн. 60 коп. Судового збору в прибуток держави, оскільки при зверненні до суду позивачі звільнені від сплати такого, як інваліди 2 групи.

Outcome: partial