Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

ТОВ "Вердикт Капітал" (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2), [PERSON] (далі - відповідач-3) про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 27 жовтня 2011 року між відповідачем-1 та ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") був укладений кредитний договір № 1482-ЧД, за умовами якого позивач надав відповідачу-1 кредит у розмірі 12840 дол. США зі сплатою 11,50 % річних. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем-2, відповідачем-3 укладено договори поруки від 08 лютого 2008 року № 1482-ЧД та 06 лютого 2015 року № 1482-ЧД/3, за умовами яких поручителі зобов`язалися нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 22 жовтня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 127938,71 грн., яка складається із 88704,32 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 7991 грн. нараховані 3% річних; 31243,39 грн нарахована пеня за обліковою ставкою НБУ. 03 жовтня 2018 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив на користь ТОВ «Вердикт Капітал» своє право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 127938 грн. 71 коп. та судові витрати у розмірі 1921 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач-1 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, посилаючись на норми ЦК України, проти задоволення позову заперечив з огляду на те, що відповідно до п. 3.2 кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути як кредитні ресурси, отримані за цим договором так і проценти до 07 лютого 2015 року, разом з установленням строку дії договору сторони встановили строки виконання зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Зазначив, що у доданих до позову документах відсутні відомості про здійснення позичальником будь-яких платежів на виконання умов договору, також відсутні відомості банку про загальну суму сплачених грошових коштів в рахунок погашення заборгованості. Вказував, що позивач мав право вимагати дострокового погашення заборгованості у випадку не виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, однак звернувся до суду лише у листопаді 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні (а.с.79-82). Представник відповідача-3 [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просила застосувати строк позовної давності, оскільки строк виконання зобов`язання щодо повернення позивачу кредитних коштів та сплати процентів визначається до 07 лютого 2015 року. Крім того відсутні відомості щодо вжиття Банком будь-яких заходів щодо захисту своїх інтересів та врегулювання спірних відносин до 03 жовтня 2018 року включно, тобто до дати відступлення ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитним договором. В зв`язку з цим просить відмовити в позові повністю та стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем-3 на професійну правничу допомогу (а.с.87-88). Представник позивача у відповіді на відзив просила наданий відзив на позовну заяву відповідача-1 відхилити за необґрунтованістю, позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що банк виконав умови договору, а позичальник отримавши кредитні кошти, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Разом з тим зазначив, що позичальником було прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3% річних у солідарному порядку з відповідачів. Крім того, вказує на той факт, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності (а.с.101-104). Згідно зі змістом відповіді на відзив відповідача-3 представник позивача вказала, що договір поруки укладається саме для забезпечення виконання основного зобов`язання, а поручитель відповідає перед кредитором за загальним правилом солідарно із позичальником. Зазначив, що Банк має право здійснювати нарахування інфляційних та 3% річних згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. Вважає, що вимоги щодо стягнення 3% річних з відповідачів нараховані в межах строків загальної позовної давності, ґрунтуються на нормах матеріального права. Враховуючи те, що борг за основним зобов`язанням не погашено, то боржник і поручителі несуть солідарну відповідальність перед кредитором, в зв`язку з чим просив відзив відхилити, а позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, представник відповідача-1 [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності, оскільки кредитний договір був укладений на строк до 07 лютого 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2019 року. Відповідач-2 в судове засідання не з`явилася, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Поштове відправлення з копією ухвали суду та позовною заявою і доданими до неї документами, що надсилалося на адресу її реєстрації, повернулося без вручення. Відповідач-3 в судове засідання не з`явився подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність за участі його представника. Представник відповідача-3 [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності оскільки сторони у кредитному договорі встановили строк дії договору до 07 лютого 2015 року. Заслухавши пояснення представника відповідача-1, представника відповідача-3, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідні до них правовідносини. 08 лютого 2008 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] уклали кредитний договір №1482-ЧД. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу-1 кредит у розмірі 12840 дол. США з кінцевим терміном повернення не пізніше 07 лютого 2015 року. Відповідно до умов договору за користування кредитними коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,50% річних згідно п. 5.1 кредитного договору, в забезпечення зобов`язань позичальника за договором приймається застава автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO TC58U, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] , виданого Золотоніським ВРЕР ВДАІ УДАІ УМВС у Черкаській області, дата реєстрації 07 лютого 2008 року (а.с.8-15). 08 лютого 2008 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1482-ЧД від 08 лютого 2008 року, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки №1482-ЧД (а.с.18-21). 06 лютого 2015 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1482-ЧД від 08 лютого 2008 року, між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки №1482-ЧД/3 (а.с. 22-25). Відповідно до договорів поруки №1482-ЧД від 08 лютого 2008 року та № 1482-ЧД/3 від 06 лютого 2015 року, укладених між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] , [PERSON] , останні зобов`язалися перед банком відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед банком, що виникли з кредитного договору №1482-ЧД. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. 03 жовтня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив на користь ТОВ «Вердикт Капітал» своє право вимоги заборгованості за вказаним вище кредитним договором (а.с.35-37). За таких обставин, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги та застави до Відповідача в обсязі та на умовах, що існували у Первісного Кредитора та Заставодержателя. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем-1 умов кредитного договору станом на 22 жовтня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 127938,71 грн., яка складається із 88704,32 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 7991 грн. нараховані 3% річних; 31243,39 грн нарахована пеня за обліковою ставкою НБУ. Згідно п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) відповідно до ст. 610 ЦК України. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Як передбачено ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. ТОВ "Вердикт Капітал" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості - 28 листопада 2019 року, а відповідач-1 та відповідач-3 подали до суду заяви, в яких просили відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст.257 ЦК України до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Згідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, починається після несплати чергового платежу. ТОВ "Вердикт Капітал" звернулося із позовом до суду 28 листопада 2019 року, відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема його п.3.2. та п.3.3. остаточний термін повернення кредиту 07 лютого 2015 року, тобто після спливу визначеної договором кінцевої дати повернення кредиту (07 лютого 2015 року), а тому суд дійшов висновку про сплив позовної давності. Правова позиція та аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, за якою у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Тому, враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що судом не встановлено дій відповідача, які б переривали перебіг строку позовної давності, а тому суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення суми сплаченого судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed