Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

13 листопада 2018 року на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області передано за підсудністю з Хустського районного суду Закарпатської області заяву [PERSON], заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про видачу обмежувального припису. Свою заяву обґрунтовували тим, що вони тимчасово проживають в м. Києві, і не можуть повернутись додому ([ADDRESS]) оскільки, за цією ж адресою зареєстрований і [PERSON]. Останній вчиняє по відношенню до них фізичне насильство. Вказали, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно членів сім`ї, а саме заявниці,- [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказали, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами і, перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп'яніння, вчиняє по відношенню до них домашнє насильство, яке проявляється у формі нанесення побоїв, стусанів, штовханні. [PERSON] приходить будинку з гострими та колючими предметами кидаючись по них. На грунті алкогольного та наркотичного сп'яніння постійно погрожує вбивством, підпалом, постійним переслідуванням, вимагає гроші та словесно ображає. Також, [PERSON] приводить додому своїх товаришів, які також в стані алкогольного сп'яніння поводять себе аморально, у зв'язку з чим [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не можуть знаходитись в будинку. До квітня 2018 року заявниця з сестрою та матірю проживали разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS]. З середини квітня 2018 року [PERSON] переїхав до сусіднього будинку, який отримав в спадщину від своїх батьків за адресою [ADDRESS]. Після переїзду напади [PERSON] стали ще більш агресивними та почастішали. В день батько постійно ходить навколо будинку, де проживає матір, або якщо її немає вдома то ходить по сусідам, шукаючи її. На грунті алкогольного та наркотичного сп'яніння [PERSON] виплескує безпідставну агресію, яка супроводжується застосуванням фізичного насильства до членів своєї сім`ї та інколи зовсім сторонніх осіб. У зв'язку з його неадекватною та суспільно-небезпечною поведінкою матір та сусіди неодноразово викликали працівників поліції, однак вжиті працівниками поліції заходи не мають жодного впливу. На даний час заявниця з сестрою та матірю проживають в м. Києві, і не можуть повернутись додому, оскільки бояться фізичної розправи зі сторони батька. Проте, на період з жовтня по грудень 2018 року довелося повернутися додому, у зв'язку з чим заявниці потрібен обмежувальний припис. [PERSON] - матір заявниці, громадянка Російської Федерації з посвідкою на постійне місце проживання в Україні, немає можливості проживати в окремому будинку. [PERSON] має можливість проживати окремо в будинку, який отримав в спадщину від своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 1, 3, 4, 21, 24, 26 Закону України «Про запобігання та продиії домашньому насильству», ст.ст. 3, 19, 350-1 - 350-8 ЦПК України, просили суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON], яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов'язку, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за адресою [ADDRESS]; заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання, навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. У судове засідання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не з'явились. Про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином шляхом направлення смс-повідомлень на номери телефонів, зазначених у заяві самими заявниками, зважаючи на терміновість і невідкладність розгляду даної категорії справ. Клопотань про відкладення розгляду справи та причини неявки суду не повідомили. Після подання заяви, заявники мали достатньо часу та можливостей цікавитись розглядом їхньої заяви, усунути недоліки щодо можливості суд повідомити їх. Так, Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Підпунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено, що [PERSON] має дружину [PERSON] та двох дочок: [PERSON] та [PERSON]. При розгляді даних справи, судом встановлено, що між сторонами по справі склались вкрай напружені відносини, пов'язані з неадекватною поведінкою [PERSON] Дані обставини підтверджуються характеристикою на [PERSON] виданою сільським головою с. Данилово, Хустківського району, Закарпатської області Дудаш М.І. Інших доказів щодо вчинення [PERSON] сімейного насилля суду не надано, не заявлено клопотань про їх витребування. Суд оцінює критично викладені пояснення заявника без надання належних доказів. Інших доказів на підтвердження цим обставинам суду не надала, не заявила клопотань про їх витребування, в тому числі можливості допиту свідків. Також суд вважає, що не можуть бути підтверджені лише поясненнями заявника про застосування фізичного насильства щодо інших членів сім`ї [PERSON] Зважаючи на належність, допустимість доказів, їх достатність, дані обставини мають бути підтверджені або медичними даними, або поясненнями відповідних спеціалістів, фахівців в психології. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Аналіз вищевказаних доказів свідчать про те, що між заявником, її сестрою та матірю з одного боку, а також батьком з іншого боку дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки. Водночас застосування насильства з боку [PERSON] до заявника, її сестри та матері не доведено. Враховуючи, що надані заявником докази не дають підстав дійти однозначного висновку про те, що кривдником у всіх ситуаціях, про які зазначила заявник [PERSON] є [PERSON], суд робить висновок про відсутність наразі підстав для застосування заходу тимчасового обмеження до [PERSON] у вигляді заборони перебування в місці спільного проживання; заборони наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання, навчання, роботи, інших місць частого відвідування; заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Outcome: dismissed