Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Відповідно договору доручення № 002 від 01.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» з Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРО КОНСАЛТИНГ», представник ТОВ «ПРО КОНСАЛТИНГ» - Муха П.В. від імені ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02.10.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11227869000, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 28100,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 02.10.2017 року або достроково зі сплатою 12,90 відсотків річних за користування кредитом. 30.01.2009 року було укладено додаткову угоду № 3, відповідно до якої номер кредитного договору змінено на № 11227869001 та додаткову угоду № 2, згідно якої відповідачу було подовжено кінцевий термін повернення кредиту до 30.09.2022 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 05.10.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір іпотеки , відповідно до якого відповідач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу, розташовані за адресою: [ADDRESS]; загальна площа: 155,3 кв. м. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК». 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у зв'язку з чим до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов кредитного договору про надання споживчого кредиту у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 40092,43 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 320458,79 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11227869001 від 30.01.2009 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлові приміщення підвалу, розташовані за адресою: [ADDRESS]; загальна площа: 155,3 кв. м. , визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки, припинити право власності [PERSON] на нежитлові приміщення підвалу, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаними нежитловими приміщеннями підвалу, витребувати від [PERSON] та передати ПАТ «Дельта банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на предмет іпотеки, стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати. Представник позивача Рябченко Т.С. у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини , викладені в ньому, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився , хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України неодноразово повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява) вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача ,виходячи з вимог ст. 74 , 224 ЦПК України . Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, третя особа Реєстраційна служба України у судове засідання не з'явилась , про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до п. 2.1. договору доручення № 002 від 01.06.2013 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРО КОНСАЛТИНГ» має повноваження подавати позовні заяви від імені Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»( а.с.58-60), 02.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційний банк «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11227869000 ( а.с.10-14). Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит в сумі 28100,00 дол. США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 02.10.2017 року або достроково зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитом. 30.01.2009 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої відповідачу було подовжено кінцевий термін повернення кредиту 30.09.2022 року та додаткову угоду № 3, згідно якої номер договору про надання споживчого кредиту № 11227869000 змінено на № 11227869001 (а.с.29,30-31). 05.10.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу, розташовані за адресою: [ADDRESS]; загальна площа: 155,3 кв. м., що належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], 25.04.2005 року, за реєстром № 1813, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 25.04.2005 року, за № 567463, згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 931277, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 25.04.2005 року, зареєстрованого Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 05.05.2005 року, за № 18390, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7175229, виданого Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 05.05.2005 року (а.с.32-35). У позовній заяві ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК», однак матеріали справи не містять жодних документів на підтвердження вказаних обставин. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ( а.с.54-57). На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Законом України "Про іпотеку", а саме: статтями 33, 36, 37 та Договором іпотеки визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття Іпотекодержателем права власності на нього за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності. Згідно ст. 317 ЦК України, змістом права власності є право володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Позивачем було направлено письмову вимогу про виконання зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки та вимогу про направлення іпотекодержателю усієї наявної документації на предмет іпотеки разом з ключами, однак вимоги позивача не виконано (а.с.48-49) Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами Згідно ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 585 ЦК України, право застави виникає з моменту укладання договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст.7 ЗУ "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст.33 ЗУ "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 36 ЗУ "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; Відповідно до ст.37 ЗУ "Про іпотеку", Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 35 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких , суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, однак ні позивачем ні його представником суду не надано належних доказів , а саме розрахунок заборгованості на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 40092,43 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 320458,79 грн. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що в порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконав , внаслідок чого у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 40092,43 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 320458,79 грн., яка складається з: 24816,69 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 198359,8 грн. - заборгованість за кредитом; 15275,74 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 122098,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, при цьому представник позивача Рябченко Т.С. пояснила суду, що у позивача відсутній розрахунок вказаної заборгованості. Достатнім доказом підтвердження позовних вимог представник позивача вважає довідку АТ «Дельта Банк»( а.с.36). Суд критично ставиться до довідки позивача від 01.08.2013 року про заборгованість [PERSON] ,оскільки з вказаного документу не вбачається , яким чином банком нараховувалась заборгованість відповідачеві за кредитним договором. Аналізуючи наведені вище обставини та досліджені у судовому засіданні докази , суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення необґрунтованого позову ПАТ «Дельта Банк».

Outcome: dismissed