Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису з метою припинення домашнього (побутового) насильства в порядку статті 350-2 ЦПК України, в якій просить: Видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: - заборонити [PERSON] , [INFO] , РНКОПП: [NUMBER] , перебувати в житловому [ADDRESS] , який винаймає [PERSON] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися ближче ніж на 100 (сто) метрів до місць проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалої [PERSON] . Свою заяву обґрунтовує тим, що заявник є матір`ю двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьком дітей є громадянин Сірійської Арабської Республіки [PERSON] , [INFO] . Заявником до Білгород-Дністровського міськраойонного суду Одеської області подано позов про розірвання шлюбу із вказаною особою. [INFO] року батько дітей [PERSON] приїхав до матері заявника, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , поводив себе дуже агресивно, використовуючи нецензурну лексику, на її зауваження, він став штовхати її та ображати. Все це відбувалось на очах малолітніх дітей. Після чого вона викликала працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення. Постановою суду від 15.01.2019 року по справі № 495/10406/18 [PERSON] був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч.2 КУпАП. Проте, вказане покарання не зажадало ніяких наслідків. 29.04.2019 року він в телефонній розмові погрожував заявнику вбивством. Але, навіть після цього [PERSON] не зупинив свої протиправні дії та 09.05.2019 року під час свята Дня Перемоги прилюдно на вулиці намагався насильно заштовхати її до свого автомобілю. Заявник чинила опір, чіплялась за колеса, кликала на допомогу. В решті решт заявнику вдалось вирватися та викликати поліцію. За даним фактом був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Однак, все одне батько дітей заявника продовжує психологічний тиск на неї та погрожує фізичною розправою. До вказаних погроз додалась ще є його постійна ідея - позбавити дітей заявника, про що він постійно вказує. Заявник реально допускає те, що погрози нанести тілесні ушкодження заявнику та навіть позбавити її життя, [PERSON] може втілити в реальність. За відсутності сторонньої допомоги з боку державних органів заявник не в змозі самостійно забезпечити свій захист та вплинути на поведінку [PERSON] . Вважає, що зазначені нею факти насильства з боку [PERSON] мають ознаки фізичного, економічного та психологічного домашнього насильства, що може призвести до непередбачуваних негативних наслідків по відношенню до неї особисто так і негативно впливає на морально-психологічний стан доньок, та з метою запобіганню насильства, є всі підстави видати обмежувальний припис строком на шість місяців. З огляду на викладені обставини щодо наявності фізичного, психологічного насильства, яке чинить [PERSON] відносно заявника, вважає, що вона та її малолітні діти, як жертви такого насильства, потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2019 року по справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. До суду завник [PERSON] надала до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути вказану заяву у її відсутність. Вимоги заяви підтримала. У судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явився, був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав. Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . До поданої заяви в обґрунтування своїх вимог [PERSON] додає копію заяви від 13.11.2018 року до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.01.2019 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП за фактом здійснення насилля в сім`ї. Крім того, заявник у своїй заяві посилається на те, що 09.05.2019 року за фактом сварки між сторонами заявником були викликані співробітники поліції та відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення, однак заявником в обгрунтування таких тверджень не додані відповідні докази. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. З постанови суду від 15.01.2019 року не вбачається, яким формам насилля піддавалась заявник, а також до заяви [PERSON] не надано відповідних доказів звернення до відділу поліції після притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, на які вона посилається у своїй заяві. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Аналізуючи викладене, судом зазначається, що заявником не надано належних та достатніх доказів вчинення щодо неї психологічного, економічного та фізичного насильства, а судом встановлено, що між заявником та заінтересованою особою існує спір щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що заявником на підтвердження викладених в заяві фактів не надано належних та достатніх доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою та настання тяжких наслідків його вчинення, тому суд приходить до висновку про не обґрунтованість заяви та відмови у видачі обмежувального припису відносно [PERSON] .

Outcome: dismissed