Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 05 грудня 2006 року вона працювала у Приватному акціонерному товаристві «Азовелектросталь», цех № 105. Наказом № 49-К від 02 грудня 2014 року її було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України. Розрахунок при звільненні з нею досі не проведений, заборгованість по заробітній платі становить 4368,14 гривень. Посилаючись на діюче законодавство, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4368,14 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення у справі. 28 грудня 2015 року від відповідача в особі представника за довіреністю [PERSON] надійшли письмові заперечення проти позову, в яких останній зазначає, що відповідач визнає позов частково. Вказує, що заборгованість по заробітній платі позивачці сплачена повністю, 25, 28 та 29 вересня 2015 року, в сумі 4368,14 гривень. Позивачка у день звільнення, 02 грудня 2014 року, не працювала, а з вимогою про проведення з нею розрахунку звернулась до підприємства 03 вересня 2015 року, отже розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має починатись з 03 вересня 2015 року. Остаточний розрахунок був проведений із позивачкою 29 вересня 2015 року. Отже кількість днів затримки розрахунку становить 18 днів. Середньоденна заробітна плата позивачки становить 101,25 гривень. Таким чином, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку дорівнює 1822,50 гривень. Просить позов задовольнити частково, в межах стягнення з ПрАТ «Азовелестросталь» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1822,50 гривень; в задоволенні інших позовних вимог відмовити. 19 січня 2016 року до суду надійшла заява [PERSON], в якій вона зазначила, що заборгованість по заробітній платі дійсно виплачена їй у повному обсязі. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 03 грудня 2014 року по дату остаточного розрахунку, 29 вересня 2015 року. Просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача до суду не прибув невідомих суду причин. Заяви про розгляд справи за його відсутності, або відкладення судового засідання від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 233 КзПП України\~у разі порушення\~\~законодавства про\~\~оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом\~\~про стягнення належної\~\~йому заробітної плати без обмеження будь яким\~\~строком. Згідно до\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~\~ст. 47 КЗпП України\~\~роботодавець\~\~зобовязаний в день звільнення\~\~видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника\~\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки, серія БТ-1 № 7200985, позивач [PERSON], [INFO], у період з 05 грудня 2006 року по 02 грудня 2014 року працювала у ПрАТ «Азовелектросталь» на посаді готувача заправних, вогнетривких матеріалів та термічних сумішей 2 розряду, цех № 105. Наказом № 49К від 02 грудня 2014 року позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України. Згідно повідомлення головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 3618 від 07 грудня 2015 року, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 07 грудня 2015 року відсутня, остаточний розрахунок із нею проведено 29 вересня 2015 року, що також визнається позивачкою. Відповідно до ч.1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд виходить з того, що обовязок із виплати заборгованості по заробітній плати покладається на роботодавця незалежно від звернення працівника із відповідною вимогою. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці» щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Таким чином, приймаючи до уваги, що заборгованість із заробітної плати позивачці сплачена лише 29 вересня 2015 року, що не спростовується відповідачем, доказів, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з вини відповідача, суду не надано, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 03 грудня 2014 року (день, наступний за днем звільнення) по 29 вересня 2015 року (день остаточного розрахунку). При цьому суд враховує правову позицію з цього питання, яка міститься в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України № 6-4379св10 від 23 лютого 2011 року. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми, виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді Так, згідно довідки головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 3616 від 07 грудня 2015 року, середньомісячна заробітна плата із розрахунку двох останніх місяців, що передували звільненню, становить 2025,07 гривень, середньоденна 101,25 гривень. Вказаний розрахунок проведений відповідно до положень п. 2, 4, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих у безперервному режимі з 8-годинним робочим днем, норма тривалості робочого часу позивачки відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №9884/0/14-13/13 від 04 вересня 2013 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижні становить: з 03 грудня по 31 грудня 2014 року - 21 робочий день. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижні становить: у січні 2015 року 20 робочих днів, у лютому 2015 року 20 робочих днів, у березні 2015 року 21 робочий день, у квітні 2015 року - 21 робочий день, у травні 2015 року 18 робочих днів, у червні 2015 року 20 робочих днів, у липні 2015 року 23 робочих дні, у серпні 2015 року 20 робочих днів, з 01 вересня по 29 вересня 2015 року 21 робочий день. Загалом з 03 грудня 2014 року по 29 вересня 2015 року норма тривалості робочого часу в днях становить\~205 днів (21+20+20+21+21+18+20+23+20+21). Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 205 днів х 101,25 гривень = 20756,25 гривень. Таким чином, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, в межах стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 03 грудня 2014 року по 29 вересня 2015 року, в сумі 20756,25 гривень, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів. Крім того, за положеннями ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави\~\~підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 гривень. На підставі ст. ст.\~\~47,\~115,\~116 КЗпП України,

Outcome: partial