Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «АРКС» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПрАТ «СК «АХА Страхування», назву якого в подальшому було змінено на ПрАТ «СК «АРКС» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту №гл187286ак8ф.18, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобіля марки «Porsche Cayenne» д/н [NUMBER] . 26.12.2018 року в м. Києві по вул. Січеславський шлях, 83, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Volkswagen Touareg» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Porsche Cayenne» д/[NUMBER], який належить ТОВ «Порше Лізинг Україна». Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим власнику автомобіля «Porsche Cayenne» д/н [NUMBER] було завдано матеріальної шкоди. Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпроветровської області від 16.01.2019 року винним у вчиненні правопорушення, внаслідок якого відбулась зазначена дорожньо-транспортна пригода, визнано [PERSON] . На підставі страхового акту №АХА2438206 від 09.01.2019 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 133986, 56 грн. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Touareg» д.н.з. [NUMBER] застраховано у ПрАТ «СК «Здорово», за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № [NUMBER] з лімітом відповідальності 100000, 00 грн. Проте, згідно витягу з бази МТСБУ поліс №АМ1967220 на дату ДТП не був дійсний, страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВ з 01.02.2018 року. На підставі викладеного представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] суму відшкодування в розмірі 133986, 56 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2019 року цивільну справу за позовом ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передано на розгляд за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14.01.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 29.04.2020 року до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує про те, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» відповідно до Полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1967220 від 04.01.2018 року з лімітом страхової суми в розмірі 10000,00 грн., а також додатково була застрахована цивільно-правова відповідальність згідно Договору ГО №161697 добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 04.01.2018 року з лімітом страхової суми в розмірі 10000,00 грн. Згідно п.10.2. Договору ГО: «... договір укладено з метою підвищення ліміту відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, нанесену майну та/або здоров`ю третіх осіб, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи факт укладення та дії на момент ДТП Договору ОСЦПВ та Договору ГО, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ "СК "Здорово" на загальну суму 200 000,00 грн., якої цілком достатньо для відшкодування завданої шкоди. Уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, страховик (ПрАТ "СК "Здорово") бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з вимогою чи в разі потреби з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Крім того, відповідач зазначає, що відсутність полісу страхування у реєстрі МТСБУ є виключно відповідальністю страхової компанії, з якою укладено договір/поліс страхування та не підтверджує припущення Позивача про те, що договір/поліс у зв`язку із відсутністю його у реєстрі МТСБУ не є чинним. Отже, чинне законодавство жодним чином не пов`язує дію договору/полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із фактом внесення/не внесення у реєстр МТСБУ, а пов`язує початок дії такого договору із наявністю відповідного поліса. Згідно інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ "СК "Здорово" є діючим та не перебуває в процесі припинення. На підставі викладеного відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позову. 07.05.2020 року від представника позивача до суду надійшла Відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що позивач перевірив поліс відповідача за № АМ/1967220 та поліс на транспортний засіб д/н № [NUMBER] в базі МТСБУ, проте поліс з таким номером та на такий транспортний засіб не було знайдено. На момент скоєння ДТП, а саме 26.12.2018 року транспортний засіб відповідача не був застрахований за полісом ОСЦПВ. Відповідно до п. 4 Договору № 161697, цей договір укладається за умови наявності чинного Договору ОСЦПВ, а оскільки поліс АМ/1967220 не був чинний, то і Договір №161697 також не діє. На підстави вищевикладеного представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача - Бойчук В.М. - в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «АРКС» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту №гл187286ак8ф.18, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та повязані із володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобіля марки «Porsche Cayenne» д/[NUMBER]. 26.12.2018 року в м. Києві по вул. Січеславський шлях, 83, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Volkswagen Touareg» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Porsche Cayenne» д/[NUMBER], який належить ТОВ «Порше Лізинг Україна». Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим власнику автомобіля «Porsche Cayenne» д/[NUMBER] було завдано матеріальної шкоди. Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпроветровської області від 16.01.2019 року винним у вчиненні правопорушення, внаслідок якого відбулась зазначена дорожньо-транспортна пригода, визнано [PERSON] . До позивача звернувся страхувальник з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши при цьому усі необхідні документи. Відповідно до страхового акту №АХА2438206 від 09.01.2019 року розмір страхового відшкодування становить 133986, 56 грн. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 133986, 56 грн., що підтверджується платіжним дорученням №527037 від 10.01.2019 року. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Touareg» д.н.з. [NUMBER] застрахована у ПрАТ «СК «Здорово» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ1967220 від 04.01.2018 року з лімітом відповідальності 100000, 00 грн. та за Договором ГО №161697 від 04.01.2018 року з лімітом відповідальності 100000, 00 грн. Відповідно до п. 10.2. Договору ГО № 161697, цей договір укладено з метою підвищення ліміту відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, нанесену майну та /або життю та здоров`ю третіх осіб, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до положень ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статтей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. При цьому, коли деліктні відносини поєднуються із правовідносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язані в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. За умов, передбачених положеннями ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Однак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю. здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, з урахуванням діючого на момент скоєння ДТП страхового полісу, а також суми матеріальної шкоди, яка не перевищує ліміту страхового покриття, суд приходить до висновку, що позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, що завдана майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи те, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована, а тому право вимоги у позивача виникло саме до Страхової компанії, а не до відповідача, а також з урахуванням достатності ліміту страхового покриття. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed