Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 291\~669 гривень як безпідставно набутих на підставі вимог ст. 1212 ЦК України В обґрунтування вимог позивач вказує, що 07 червня 2012 року за усною домовленістю з [PERSON] вирішив придбати у неї належний їй автомобіль марки "Volkswagen transporter" , 2003 року випуску, тип вантажно-пасажирський-В, номер шасі № wv1zzz70z3h140010, державний номерний знак ВО 4736А, у звязку з чим передав їй 13\~330 доларів США. 07 червня 2012 року [PERSON] була оформлена нотаріально посвідчена довіреність на імя [PERSON] на управління та розпорядження вказаним автомобілем та передано даний автомобіль позивачу. 29 серпня 2012 року працівниками ДАІ було затримано та вилучено автомобіль марки !Volkswagen transporter" , 2003 року випуску, тип вантажно-пасажирський-В, номер шасі № wv1zzz70z3h140010, державний номерний знак ВО 4736А, як такий, що належить відповідачці та перебуває під арештом. У добровільному порядку відповідачка грошові кошти не повертає. Посилаючись на наведене та те, що довіреність не є договором купівлі продажу автомобіля, вважає, що кошти у розмірі 13300 доларів США, що еквівалентно 291\~669 гривень набуті [PERSON] без достатньої правової підстави та підлягають поверненню у повному розмірі. У судове засідання позивач не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо надіслав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує. \~\~Відповідачка\~\~ у судове засідання не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо надіслали суду заперечення на позов. Вказала, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірного автомобіля не був укладений з вини позивача. Окрім того, 07 червня 2012 року вона видала на імя позивача довіреність щодо розпорядження та зняття з обліку спірного транспортного засобу строком на десять років, а тому позивач мав достатньо часу, щоб здійснити реєстрацію транспортного засобу на своє імя чи продати його . Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні позову. Судом установлено, що власником автомобіля марки "Volkswagen transporter" , 2003 року випуску, тип вантажно-пасажирський-В, номер шасі № wv1zzz70z3h140010, державний номерний знак ВО 4736А є відповідачка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ВОС 067508 виданим ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області від 14 травня 2009 року. 07 червня 2012 року [PERSON] уповноважила [PERSON] та інших продати, обміняти, здати в оренду, позичку, передати в заставу, проводити технічний ремонт та інше, належний їй автомобіль марки "Volkswagen transporter" , 2003 року випуску, тип вантажно-пасажирський-В, номер шасі № wv1zzz70z3h140010, державний номерний знак ВО 4736А , строком на десять років, що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] від 07 червня 2012 року та зареєстрованою в реєстрі за № 1483. Згідно розписки від 07 червня 2012 написаної власноручно [PERSON] встановлено, що [PERSON] 07 червня 202 року передав [PERSON] в рахунок оплати по договору купівлі-продажу спірного автомобіля 13\~300 доларів США, що еквівалентно 106\~400 гривень. По даний час між сторонами спору не укладено договір купівлі-продажу автомобіля. У серпні 2013 року спірний автомобіль працівниками ДПС було затримано та вилучено на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про арешт майна боржника [PERSON], що визнається сторонами спору. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2016 року , яке вступило у законну силу, у задоволенні позову [PERSON]Я, до [PERSON] про визнання права власності на спірний автомобіль відмовлено. Однак, судом установлено, що згідно розписки від 07 червня 2012 року [PERSON] сплатив [PERSON] кошти у розмірі 106\~400 гривіень, що еквівалентно 13300 доларів США. Суд також зазначив, що між сторонами у встановленому порядку не укладався договір купівлі- продажу автомобіля. У відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чого судом першої інстанції враховано не було. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, прийшов до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з вимогам ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-122цс14). У відповідності до вимог\~\~ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до вимог ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Разом з тим, за довіреністю не передбачено можливість отримання довірителем від поручителя коштів при її укладенні, що вказує на недостатність правової підстави отримувати [PERSON] кошти від [PERSON] під час видачі доручення на управління та розпорядження автомобілем. Такі кошти [PERSON] могла б отримати, у відповідності до доручення, тільки у випадку продажу поручителями зазначеного автомобіля, а не наперед. Також не можна розглядати розписку про отримання [PERSON] коштів від [PERSON] як договір купівлі - продажу автомобіля укладений між сторонами. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин... від від 7 вересня 1998 р. N 1388 у редакції постанови Кабінету Міністрів України\~\~від 23 грудня 2009 р. N 1371 передбачено можливість реєстрації чи перереєстрації транспортних засобів на підставі документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів до яких відносяться договори\~\~та\~\~угоди,\~\~укладені\~\~на\~\~товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу\~\~\~\~ транспортних\~\~\~\~засобів,\~\~\~\~оформлені\~\~\~\~в Державтоінспекції,\~\~інші\~\~засвідчені\~\~в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; Перед продажем автомобіля власник повинен зняти його з державної реєстрації. Вказаним вимогам зазначена розписка не відповідає, а отже жодних правових наслідків від зазначеної розписки настати не могло і дії сторін не можна вважати правочином . Як свідчить аналіз матерiалiв справи, позивач передав [PERSON] кошти у розмірі 13\~330 доларів США на виконання договору купівлі-продажу спірного автомобіля, чого остання не заперечила у поданих запереченнях на позов. По даний час договір-купівлі продажу автомобіля між сторонами не укладено. Спірний автомобіль вилучений у позивача як майно належне відповідачу-боржнику та на яке накладено арешт. Відповідно до розяснень викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада .2009р "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" , не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. У даному випадку між сторонами фактично не виникли договірні відносини, тому застосування ст.1212 є підставним та обґрунтованим. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів у розмірі 13\~300 доларів США, що еквівалентно 291\~669 гривень як безпідставно отриманих на підставі вимог ст.1212 ЦК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved