Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житловий будинок з надвірнми будівлями, який розташований в [ADDRESS] та зняття його з реєстрації в Дубровицькому секторі Управління державної міграційної служби України в Рівненській області. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.04.2007 року вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Позивач весь час проживала зі своєю бабусею [PERSON], яка її виховувала та заповіла вищевказаний житловий будинок. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, позивач 27.10.2003 року зареєструвала його в будинку по [ADDRESS]. 07 листопада 2006 року між нею та відповідачем було розірванно шлюб. У липні 2013 року відповідач добровільно виселився та переїхав проживати в с.Бережки Дубровицького району Рівненської області. Однак, залишився бути зареєстрованим в будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задоволити. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення Від представника третьої особи до суду надійшла заява, про розгляд справи без участі представника. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], підтвердили, що відповідач [PERSON] з липня 2013 року не проживає за адресою: [ADDRESS]. Заслухавши позивача, відповідача, свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВЕК №821818, зареєстроване в реєстрі за №815 від 30 березня 2007 року, виданого Дубровицькою районною державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20 квітня 2007 року (а.с.12). Право власності позивача на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14314554 від 20.04.2007 року, виданого Комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" (а.с.13). Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 24.07.1998 року, між позивачем та відповідачем було зареєстровано Колківською сільською радою Дубровицького району Рівненської області шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №10 (а.с.6). 07 листопада 2006 року шлюб між позивачем та відповідачем, було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №116 (а.с.8). Як вбачається із витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00012725120 від 10 вересня 2013 року, дошлюбне прізвище позивача є "[PERSON]" (а.с.9). Згідно свідоцтва про зміну імені [NUMBER] від 10.10.2013 року, прізвище позивача з "[PERSON]" було змінено на "[PERSON]" (а.с.10). Як вбачається з довідки №3521 від 02.12.2014 року, виданої Колківською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, [PERSON] з 27.10.2003 року по даний час зареєстрований в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області. З липня 2013 року [PERSON] на території сільської ради не проживає (а.с.7). Згідно виписки з погосподарської книги від 04.12.2014 року №3546, виданої Колківською сільською радою, в погосподарській книзі №8, особовий рахунок [NUMBER], будинок по [ADDRESS] рахується за [PERSON] (а.с.17). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 08.11.2013 року, 07.03.2014 року, 16.07.2014 року та 30.10.2014 року [PERSON] проживає із сином по [ADDRESS] однак, а її колишній чоловік [PERSON], 1976 року народження, з липня 2013 року у її будинку не проживає (а.с.18,19,21,23). Згідно довідок №2296 від 22.07.2014 року та №3072 від 30.10.2014 року, виданих Колківською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, до складу сім'ї [PERSON], 1977 року народження, жительки [ADDRESS] входять: син - [PERSON], [INFO]. Колишній чоловік - [PERSON], 1976 року народження зареєстрований, але не проживає (а.с.22,24). З копії технічного паспорту, виготовленого станом на 13 січня 2006 року "Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації" на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], вбачається, що її власником є [PERSON] (а.с.14-16). Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Згідно вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що з липня 2013 року відповідач не проживає у будинку [ADDRESS], який на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить позивачці. При цьому, відповідач не мав з позивачем жодних домовленостей з цього приводу і не користується житлом, де він зареєстрований, понад рік. Ці обставини відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Що стосується позовних вимог позивача про скасування реєстрації, суд приходить до наступних висновків. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Частиною 3 цієї ж статті також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації. З огляду на те, що даним рішенням [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] тому вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є законною та обґрунтованою й підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved