Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили про те, що вони є медичними працівниками спеціалізованого клінічного санаторію «Перемога». З 25.11.2019 по 06.12.2019 на оздоровленні у цьому санаторії перебувала [PERSON] , учасник війни, інвалід I групи, яка продовжила термін перебування у санаторії на 7 днів з 07.12.2019 по 13.12.2019. За час перебування у санаторії була обстежена і лікувалась. З 06.12.2019 у зв`язку з гострою респіраторною інфекцією, ускладненням двобічної плевропневмонією, яка була підтверджена рентгенографією, отримувала лікування за призначенням лікаря. Враховуючи стан хворої на підставі п.5.4. розділу V Положення про СКС «Перемога» від 16.12.2011 №550 було визначено, що [PERSON] потребує госпіталізації та інфузійного лікування в умовах стаціонару. Хвора оглядалась радою лікарів, перебуваючи під наглядом лікаря, який неодноразово викликав швидку для госпіталізації хворої. Проте госпіталізувати не вдалось у зв`язку з тим, що донька [PERSON] - [PERSON] , яка також перебувала в санаторії терміном з 25.12.2019 по 06.12.2019 категорично відмовила медичному персоналу та бригадам швидкої допомоги у госпіталізації своєї матері. 10.12.2019 бригада швидкої допомоги була викликана з нарядом поліції. [PERSON] поводилась агресивно, ображала медичний персонал, забороняла лікарю бригади швидкої допомоги спілкуватись з хворою [PERSON] , яка залишились на лікуванні в умовах санаторію та додатково була оглянута кардіологом та невропатологом. 13.12.2019 закінчився термін перебування [PERSON] в закладі. Стан хворої не покращився. Вона потребувала дообстеження, тому було викликано бригаду швидкої допомоги разом з поліцією. [PERSON] , її донька необґрунтовано звинувачувала медичний персонал у порушенні законодавства. Відповідач [PERSON] перебувала в санаторії по путівці терміном з 22.08.2019 по 11.09.2019 та з 25.11.2019 по 15.12.2019 разом із супровідницею [PERSON] . Під час перебування на санаторно-курортному лікуванні створювала конфліктні ситуації, порушувала режим роботи закладу, публічно ображала персонал. [PERSON] достроково залишила санаторій у зв`язку з тим, що [PERSON] морально її принижувала. Незважаючи на стан матері, яка потребувала госпіталізації з 09.12.2019, виклики швидких 09,10,11,13,16 грудня 2019 року у присутності поліції [PERSON] самовільно залишилась в санаторії, відмовилась від перевезення [PERSON] в лікувальний заклад. З метою недопущення порушень у сфері використання державних коштів на лікування [PERSON] станом на 14.12.2019 та 15.12.2019 придбання ліків 16.12.2019 здійснено за кошти [PERSON] , заступника директора з медичної частини. Проте згідно з листами на ім`я директора санаторію [PERSON] від 13.12.2019 відповідач звинувачувала [PERSON] в злочинних діях, службовому підлозі, поширенні неправдивої інформації, навмисному заподіянні шкоди здоров`ю її матері і просила звільнити з посади, позбавити кваліфікації. Відповідно із листа від 11.12.2019 відповідач звинувачує [PERSON] у службовій недбалості. Позивачі вважають, що діями відповідача принижено їх честь, гідність, ділову репутацію. Проте поширена відповідачкою інформація є неправдивою, не відповідає дійсності, медична допомога надавалась кваліфіковано та своєчасно. Ухвалою суду від 10.03.2020 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2020 позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації - задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] з листах - зверненнях на ім`я директора санаторію [PERSON] від 13.12.2019 № 84, № 79/1 від 11.12.2019, № 85 від 16.12.2019 щодо звинувачень заступника директора з медичної частини [PERSON] ( [PERSON] ) в злочинних діях з ненадання їй рентгеновської плівки її матері, службовому підлозі, розповсюдженні брехливої інформації, навмисному завданні шкоди здоров`ю її матері, в тому числі шляхом тортур, твердженні, що [PERSON] повинна бути звільнена з посади за порушення присяги, позбавлена кваліфікації та звання лікаря, в тому числі, за повідомлення неправдивої інформації в поліцію щодо перешкоджання госпіталізації [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] неправдиву інформацію шляхом направлення листів до Міністерства соціальної політики України та керівництва СКС "Перемога", а також усної заяви-вибачення на загальних зборах медперсоналу СКС "Перемога". Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 2000 грн. Визнано недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] в листі - зверненні на ім`я директора санаторію [PERSON] № 79/1 від 11.12.2019, щодо звинувачень в службовій недбалості та брехні. Зобов`язано [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] неправдиву інформацію шляхом направлення листів до Міністерства соціальної політики України та керівництва СКС "Перемога", а також усної заяви-вибачення на загальних зборах медперсоналу СКС "Перемога". Визнано недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] в присутності свідків, стосовно звинувачення у розповсюдженні пліток. Зобов`язано [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] неправдивої інформації шляхом усної заяви - вибачення на загальних зборах медперсоналу СКС «Перемога». Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 2522.40 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1681.60 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1681.60 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Ухвалою суду від 24.11.2020 скасовано заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2020, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09.12.2020 о 11 год. 00 хв. 03.12.2020 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Комаревцевій Л.В. 09.12.2020 клопотання представника позивачів про оголошення перерви залишено без задоволення. 09.12.2020 ухвалою суду заяву відповідача про повернення виконавчих листів і зв`язку із скасуванням заочного рішення в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації - задоволено. Судом ухвалено рішення щодо повернення до суду виконавчих листів № 753/2464/20 за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації без виконання на вимогу суду у зв`язку із скасуванням заочного рішення у справі №753/2464/20. Ухвала суду звернута до виконання, по справі оголошено перерву до 11.01.2021 о 11 год.30 хв. 11.01.2021 о 11 год.30 хв. в судовому засіданні оголошено перерву в зв`язку з відсутністю даних належного повідомлення позивачів до 09.02.2021 09.02.2021 в судовому засіданні суд відмовив у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про: зобов`язання [PERSON] передати рентгенівські плівки на запит поліклініки, подати висновок фтизіатра; спростувати наклеп на відповідача, про те що [PERSON] хоче вбити свою матір, сплатити моральну шкоду 50000 грн. заподіяну відповідачу та її матері знущанням і тортурами, перешкоджання лікуванням, розголошенням лікарської таємниці, створення небезпеки повторного зараження ГРВІ, нервового і серцевого зриву, інсульту, примусову проти волі матері, без погодження з відповідачем R-обстеження, підбурювання підлеглих до написань наклепів; з [PERSON] - зобов`язати спростувати неправдиву інформацію про скандал, спричинений [PERSON] , в той час як він вдався до наклепів на неї, стягнути моральну шкоду 5000 грн.; [PERSON] - спростувати неправдиву інформацію про купання відповідачем її мами вночі холодною водою, сплатити моральну шкоду, завдану ігноруванням профілактичних заходів (кварцування приміщень, видачу масок в епідемію), що завдало шкоди здоров`ю мами, вказівку медсестрам за дорученням начмеда стежити за відповідачем та її мамою, підслуховувати під дверима кімнати, відшкодувати 2000 грн., з [PERSON] спростувати наклеп і образи висвітлені ним привселюдно, що відповідач «аферистка», показування відповідачу дулі під час звернення за плівкою, стягнути моральну шкоду 50000 грн., повернути кошти за сплату маминої путівки в сумі 4285,70 грн., з [PERSON] спростувати неправдиву інформацію про те, що відповідач її примушувала доглядати маму, сплатити моральну шкоду 5000 грн., повернути кошти за путівку в сумі 6785,00 грн., з адвоката Корнєєва Є.Л. спростувати неправдиву інформацію про введення відповідачем суд в оману, зобов`язати відкликати виконавчий лист, поданий всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» з підробкою виконавчого листа, сплатити моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Винести ухвалу про проведення атестації [PERSON] , [PERSON] на відповідність займаній посаді, порушення присяги, порушення законодавства. Ухвалу направити до виконання до компетентних органів. 09.02.2021 ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання відмовлено у прийнятті зустрічного позову, зважаючи на положення ст. 188 ЦПК України. Виходячи з предмету позовних вимог по первісному та зустрічному позову, складу осіб, що беруть участь у справі, заявлені вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування, тому спільний розгляд цих позовів є недоцільним, а тому у задоволенні клопотання відповідача про прийняття зустрічного позову слід відмовити, а тому підстави для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відсутні. Відповідачу роз`яснено право на звернення до суду з позовною заявою в загальному порядку. 09.02.2021 судом вирішено клопотання про витребування доказів та їх залучення. 02.03.2021 судом, з занесенням до протоколу судового засідання, повернуто відповідачу виправлену редакцію зустрічного позову, який подано після пояснень сторін, з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу. 02.03.2021 судом вирішено клопотання, з занесенням до протоколу судового засідання. Зібрані по справі докази в силу вимог ст. 80 ЦПК України у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, відтак розгляд справи відбувся за наданими суду доказами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів підтримали заявлені позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважає їх недоведеними та безпідставними. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 3,28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до п. 18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України). Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.15 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших товарів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь, гідність фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач просить: визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] листах - зверненнях на ім`я директора санаторію [PERSON] від 13.12.2019 № 84, № 79/1 від 11.12.2019, № 85 від 16.12.2019 щодо звинувачень ступника директора з медичної частини [PERSON] ( [PERSON] ) в злочинних діях з ненадання їй рентгенівської плівки її матері, службовому підлозі, розповсюдженні брехливої інформації, навмисному завданні шкоди здоров`ю її матері, в тому числі шляхом тортур, твердженні, що [PERSON] повинна бути звільнена з посади за порушення присяги, позбавлена кваліфікації звання лікаря, в тому числі, за повідомлення неправдивої інформації в поліцію щодо перешкоджання госпіталізації [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] неправдиву інформацію шляхом направлення листів до Міністерства соціальної політики України та керівництва СКС «Перемога", а також усної заяви-вибачення на загальних зборах медперсоналу СКС "Перемога"; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 10000, 00 грн.; визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] в листі - зверненні на ім`я директора санаторію [PERSON] № 79/1 від 11.12.2019 , щодо звинувачень в службовій недбалості та брехні; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] неправдиву інформацію шляхом направлення листів до Міністерства соціальної політики України та керівництва СКС "Перемога", а також усної заяви-вибачення на загальних зборах медперсоналу СКС "Перемога"; визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] в присутності свідків, стосовно звинувачення у розповсюдженні пліток; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] неправдиву інформацію шляхом усної заяви-вибачення на загальних зборах медперсоналу СКС «Перемога», стягнути з [PERSON] на користь позивачів судовий збір. Згідно абзацу 3, п. 17 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 - інформація, зазначена у позовній заяві, чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах може бути підставою для захисту честі, гідності чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі. У пункті 17 вказаної постанови зазначено, не підлягають розгляду судами позови про захист честі, гідності, чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Як пояснила відповідач в судових засіданнях між нею та позивачем [PERSON] з 2015 року мають місце конфліктні ситуації, пов`язані з професійною діяльністю позивача під час перебування відповідача та її матері в санаторії «Перемога». При цьому, відповідач не погоджується з діями лікарів санаторію. Вказані обставини не заперечує позивач [PERSON] . Зазначені обставини відповідач виклала у зверненнях, які просять спростувати позивачі. Відтак, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Зважаючи на викладені обставини, інформація, викладена відповідачем листах не підлягає спростуванню, оскільки не містить юридичного складу правопорушення, подана відповідачем відповідно до ст. 40 Конституції України. Щодо інших доводів позовної заяви, слід зазначити, що згідно ст. 47-1 Закону України „Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Так, фундаментальними принципами Європейського Суду згідно з його практикою щодо ст. 10 Конвенції є те, що свобода вираження поглядів складає одну з важливіших підвалин демократичного суспільства. За дотримання умов п.2 ст, 10 вона застосовується не тільки до „інформації" чи „ідей", які сприймаються сприятливо, чи розглядаються як необразливі чи байдуже, але й такі, які ображують шокують чи турбують (рішення у справі „Хейдісайд про Сполученого Королівства від 07.12.1976). Зважаючи на обставини, встановлені судом, вимоги позову про спростування недостовірної інформації є такими, що не підлягають задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року - пунктом 5 передбачено, що обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 891 Цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивачів, які наведені у позові в межах наданих доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Незважаючи на вимоги чинного законодавства позивачі не надали суду доказів наявності такої шкоди та вини в цьому відповідача, а тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed