Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]; призначити її [PERSON], [INFO] опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]; стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на її [PERSON] користь, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона є сестрою відповідача, яка має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини в актовий запис про народження внесені відповідно до ст.135 СК України, яким записано їх з сетрою батька [PERSON]. З часу народження дитина проживає в їх сім'ї, яка складається з неї, батька та матері, відповідачка також зареєстрована з ними з 2014 року. Протягом трьох місяців після народження дитини відповідач намагалася виконувати батьківські обов'язки, проте надалі зникла з дому. Після досягнення дитиною річного віку, відповідач залишила дитину на їх піклування. В зв'язку з тим, що відповідач самоусунулася від виховання, розвитку та утримання свого сина не виконує своїх батьківських обов'язків, не спілкуються з дитиною, вважає, що відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], з подальшим призначенням її опікуном дитини і стягненням з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Від Служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Крім того, враховуючи малолітній вік дитини, рівень її розвитку щодо можливості висловити свою думку з приводу спору, та те що особиста участь в розгляді даної справи може завдати дитині душевного болю, надмірну емоційність та хвилювання, суд вважає, що особиста участь дитини в розгляді даної справи недоцільна. В ході судового розгляду встановлено, що позивач є тіткою племінника [PERSON], [INFO], матір'ю якого є відповідач - її сестра [PERSON], а батьком дитини записаний зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України дід [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, актовий запис № 205 (а.с. 13), свідоцтвом про укладення шлюбу батьків сторін (а.с. 17), свідоцтвами про народження позивача і відповідача (а.с. 14, 15). Судом встановлено, що з 18.05.2006 року малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS],разом з позивачем [PERSON], бабусею [PERSON] і дідусем [PERSON], де також зареєстрована і мати дитини відповідач [PERSON] але з 2014 року за вказаною адресою не проживає без поважних причин. Дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні позивача, бабусі [PERSON] і дідуся [PERSON], займається спортом і має гарні досягнення в спортивних змаганнях, що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім'ї ТОВ "ЄРЦ КП" від 30.03.2017 року (а.с. 16), особистим рахунком на квартиру (а.с.17), актом про непроживання від 03.04.2017 року КП КМР "УКОЖФ" (а.с. 18), характеристикою дитини (а.с. 22), грамотами дитини (а.с. 28-29). Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачам у виконанні ними своїх батьківських обов'язків, та наявність будь-яких їх звернень до органів міліції або Служби у справах дітей з цього приводу. Обставини свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, а саме: актом про непроживання [PERSON] з родиною останні три роки від 03.04.2017 року КП КМР "УКОЖФ" (а.с. 18), характеристикою дитини з КЗ СЗШ № 25 (а.с. 22), Актом обстеження умов проживання від 05.04.2017 року (а.с. 27), листами ПАТ КБ "Приватбанк" про наявність фінансових заборгованостей [PERSON] (а.с. 25-26). Згідно висновку Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради № 6-11/487 від 19.07.2017 року, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до подання Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради № 6-11/486 від 19.07.2017 року, останні просять призначити позивача [PERSON]. опікуном малолітнього племінника [PERSON], [INFO]. Як вбачається з наданих позивачем документів, а саме: довідкою про реєстрацію та склад сім'ї ТОВ "ЄРЦ КП" від 30.03.2017 року (а.с. 16), особистим рахунком на квартиру (а.с.17), довідкою з міста роботи КЗ СЗШ № 12 КМР від 20.04.2017 року № 79 (а.с. 21) Актом обстеження умов проживання від 05.04.2017 року (а.с. 27), характеристикою дитини (а.с. 22), грамотами дитини (а.с. 28-29), а також подання Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради № 6-11/486 від 19.07.2017 року - позивач є дієздатною особою, мешкає разом з дитиною [PERSON] і своїми батьками [PERSON] та [PERSON], має умови для проживання дитини, працює в КЗ СЗШ № 12 КМР займає посаду практичного психолога і отримує щомісячну заробітну плату, позитивно характеризується Органом опіки та піклування, немає судимостей, за своїм станом здоров'я може здійснювати виховання дитини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає вказані позивачем в позові обставини щодо самоусунення відповідача від виховання, розвитку та утримання свого сина [PERSON], ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків і не проживання з сином з 2014 року по теперішній час - достовірними і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України , батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, і одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно частини 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід дитини, повнолітні брати та сестри, інші родичі. Згідно частини 6 ст. 167 СК України, дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ч. 1 ст. 183 СК України розмір аліментів у частині заробітку(доходу) матері або батька визначається судом. Відповідно до статті 243 СК України опіка, піклування, встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування, і опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, і опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа (ст. 244 Сімейного кодексу України). Згідно із ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. В силу ст. 60 ч.3 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність з її сторони будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Докази щодо спростування таких обставин в матеріалах справи відсутні. Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи встановлені по справі обставини, тривалий час не проживання відповідача з дитиною, відсутність заперечень відповідача проти позову, з урахуванням вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на неї, як матері, обов'язків, ухилялася і продовжує ухилятися від їх виконання, у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved