Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

в позові казано, що позивачка є спадкоємцем своєї тітки [PERSON]. 20/06/2013 р. позивачка подала заяву про прийняття спадщини зазначеного спадкодавця, до якої входила квартира [ADDRESS]. Однак в квітні 2014 р. дізналась, що квартиру незаконно відчужено третім особам. 30/10/2014 р. відомості внесено в ЄРДР, кримінальне провадження № 12014090010003417. 28/10/2014 р. приватним нотаріусом зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] на підставі свідоцтва Госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду від 20/09/2000р. Згідно висновку експерта №09/07-2 від 14/04/2015 р. відтиски печатки у свідоцтві від 20/09/2000 р. виконано не печаткою Госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду, не, Обласним бюро технічної інвентаризації тому свідоцтво є підробленим. Відповідно до висновку експерта №09/03-12 від 28/02/2015 р. підпис в довідці ОБТІ в графі «[PERSON]» виконано не [PERSON] Підпис «[PERSON]» в довідці від 07/08/2014 №00567 ОБТІ виконаний не [PERSON] відповідно до висновку експерта №09/07-13 від 30/04/2015 р. відтиск прямокутного штампу виконаний не прямокутним штампом ОБТІ. Відтиск круглої печатки інженера інвентаризації нерухомого майна [PERSON] виконаний не печаткою вказаного інженера. Відтиск круглої печатки ОБТІ у довідці №00567 від 07/08/2014 р. виконаний не круглою печаткою ОБТІ. 28/10/2014 укладено договір купівлі-продажу [PERSON], якого позивач не вважає законним власником спірного майна. Тому позивач не визнає права власності [PERSON] На підстав зазначеного позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири «[ADDRESS] від 28/10/2014 р.. укладений між [PERSON] та [PERSON], скасувати запис про реєстрацію речового права, витребувати у [PERSON] спірну квартиру та визнати за позивачкою право власності на спірну квартиру. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник відповідача з`явився в судове засідання та заперечив довіреність представника позивача як було встановлено судом з надуманих підстав, а в наступному не з`являвся в судові засідання. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідачі, представник відповідача належним чином повідомлені судом про час і місце розгляду спору за їх участі. Отже вони реалізували своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідачів та представника відповідача було достатньо часу для подання суду доказів та обґрунтування їх заперечення і спростування позову. Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов`язані подати суду докази до початку розгляду справи по суті. Невиконання вказаного обов`язку покладає відповідальність за не надання суду доказів на відповідну зацікавлену сторону. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так само відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Представник відповідача подав письмове заперечення проти позову, в якому просив відмовити в позові з тих підстав, що законом позивачу не гарантовано право на визнання недійсним договорів, що є наступними після правочину із незаконного відчуження майна; відповідач не визнає права власності позивача на спірну річ; відповідач є добросовісним набувачем речових прав на спірну річ. Судом встановлено наступні обставини. 21/06/2013 р. позивачка подала заяву про прийняття спадщини [PERSON] Відповідно до довідки ОБТІ від 04/07/2013 р. згідно архівних даних на 31/12/2012 р. за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Технічний паспорт від 03/10/2000 р. на квартиру [ADDRESS] видано на ім`я [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] батьками [PERSON] зареєстровано [PERSON], [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] батьками [PERSON] зареєстровано [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] зареєстровано [PERSON] та [PERSON] 26/12/2000 р. видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] Відповідно до витягу з ЄРДР 30/10/2014 р. зареєстровано кримінальне провадження №12014090010003417 з приводу заволодіння квартирою [ADDRESS] за обставин подання підроблених документів нотаріусу. Відповідно до витягу зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно 28/10/2014 р. приватним нотаріусом Личук Т.В. зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20/09/2000 р.. виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду. Відповідно до висновку експерта №09/07-2 відтиск круглої печатки Виконавчого комітету у свідоцтві про право власності на нерухоме майно - спірну квартиру від 20/09/2000 р. виконаний не круглою печаткою Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради; відтиск круглої печатки ОБТІ у вказаному свідоцтві виконаний не круглою печаткою Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації. 07/08/2014 р. видана довідка Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації про характеристики спірної квартири. Відповідно до висновку експерта № 09/03-12 підпис в графі «Я.[PERSON]» у довідці від 07/08/20414 р., виданої від імені Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації виконаний не [PERSON], а іншою особою; підпис «[PERSON]» виконаний не [PERSON]; підпис в графі «[PERSON]» виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до висновку експерта № 09/07-13 відтиск прямокутного штампу у довідці ОБТІ від 07/08/2015 р. виконаний не прямокутним штампом ОБТІ; відтиск круглої печатки інженеру інвентаризації нерухомого майна [PERSON] виконаний не круглою печаткою [PERSON]; відтиск круглої печатки ОБТІ виконаний не круглою печаткою ОБТІ. 28/010/2014 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Личук Т.В. Відповідно до інформації Депатраменту комунального господарства, транспорту і зв`язку спірну квартиру приватизовано розпорядженням міського голови №590-р від 24/11/2000 р. та належить спадкодавцю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст. 1218 ЦК України вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. В ст. 1269 ЦК України вказано, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином належність позивача до спадкоємців спадкодавця за законом і подання нею заяви про прийняття спадщини у строк, що визначений законом для вчинення такої дії має своїм правовим наслідком прийняття спадщини та належність її позивачці з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так само відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже прийняття позивачкою спадщини є юридичним фактом виникнення у неї права власності на спірну квартиру. Разом з цим відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В п. 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В п. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У свою чергу відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так відчуження майна позивача здійснено поза її волею на підставі підроблених документів, а відповідачі не визнають право власності позивачки. Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-318цс15) статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У свою чергу відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Вчинення правочину щодо відчуження майна позивача на підстав підроблених документів вказує на його суперечність публічному порядку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким наслідком нікчемності правочину є відсутність правового захисту спірних відносин сторін, неможливість для суду зобов`язати будь-яку сторону здійснити його виконання повністю або окремих положень. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Так відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Вибуття майна від спадкоємця, який подав заяву про прийняття спадщини на підставі підроблених документів на користь третьої особи є правовою підставою для витребування спірного майна у особи, яка вважає себе добросовісним набувачем. Відповідно до п. 10 постанови №9 Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Таким чином захист прав позивача за фактичних обставин, що мали місце в даному спорі, законом передбачено здійснити на підставі положень ст. 388 ЦК України та не підлягає здійсненню на підставі ст. 216 ЦК України, про що позивач просила суд. Так само визнання права власності на спірну квартиру за позивачем є правовою підставою для скасування запису про речові права третіх осіб. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тому позов є необґрунтованим в частині прохання позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 28/10/2014 між відповідачами. В іншій частині позов обґрунтовано встановленими законом правовими підставами. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial