Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

У лютому 2020 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся у суд з позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.02.2012 року відповідачка отримала кредит у розмірі 15 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала в результаті чого має заборгованість за кредитом станом на 28.01.2020 року в сумі 125 707.51 гривень, яка складається з наступного: 62107.71 грн. - заборгованість за кредитом; 62107.71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 19003.16 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 38134.38 грн. - нарахована пеня, 0.00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5962.26 грн. штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідачки на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 125 707.51 грн. та покласти на відповідача витрати пов`язані з розглядом справи у суді. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року позов задоволено, с тягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 125 707.51 грн., та судові витрати в сумі 2102.00 грн. Ухвалою суду від 07.04.2021 року скасовано заочне рішення суду від 22.04.2020 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.04.2021 року представником відповідачки до суду було подано відзив на позовну заяву. 26.05.2021 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив у разі його неявки до суду, проводити розгляд справи без його участі. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, що викладені у письмовому відзиві на позовну заяву. Вислухавши вступне слово відповідачки, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно укладеного договору б/н 02.02.2012 року відповідачка отримала кредит у розмірі 15 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Обґрунтовуючи поданий позов, АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що відповідачка належним чином не виконала умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28.01.2020 року складає 125 707.51 грн., що складається з: - 62107.71 грн. - заборгованість за кредитом; -62107.71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; -0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; -19003.16 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; -- 38134.38 грн. - нарахована пеня; -0.00 грн. - нараховано комісії, -а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5962.26 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідачки про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 11), витяг з Тарифів обслуговування кредитних «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості. Разом з тим, вказані документи не підтверджують умов кредитування та наявності заборгованості у визначеній позивачем сумі. Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису відповідачки. Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд, розглянувши справу на підставі наданих доказів, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками, пені та штрафів. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 січня 2020 року заборгованість за тілом кредиту становить 62 107.71 грн. Наданий банком розрахунок заборгованості відповідачкою не спростований. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Що стосується пояснень представника відповідачки про застосування до вимог позову строку позовної давності, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи вбачається, , що останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідачем було здійснено 15.01.2020 року, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості за договором (а.с. 10). Позивач звернувся до суду з даним позовом 25.02.2020 року, тобто без пропуску строку позовної давності. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 62 107.71 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial