Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила зобовязати не чинити їй перешкоди, що полягають в встановленні нею огорожі на межі розмежування між земельними ділянками, що розташовані по вул. Анікушкіна, 17 (далі Земельна ділянка № 1) та вул. Зарічна, 7 м. Новоград-Волинський (далі Земельна ділянка №2), а також стягнути 752 грн. матеріальної шкоди та 3\~000 грн. моральної шкоди та судові витрати понесені нею при подачі позову. В обґрунтування позову зазначила, що на межі розмежування її Земельної ділянки №1 та Земельної ділянки №2, яка належить відповідачу, нею було установлено огорожу з сітки, яку останній самовільно зніс, і по теперішній час не дає змоги встановити, чим порушує її право на користування належною їй землею. Звернення до органів місцевого самоврядування з метою врегулювання даного спору, жодних результатів не дали і їй було рекомендовано звернутись до суду для відновлення порушених її прав, тому вважає, що має усі законні підстави щодо відновлення її порушеного права на користування частиною належної їй Земельної ділянки №1, шляхом відновлення та встановлення огорожі, незаконно знесеної відповідачем, до визначеної правовстановлюючими документами межі. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач та її представник надіслали письмову заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання не прибув. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судова повістка про виклик до суду отримана ним особисто 13.06.2017. Про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у\~ справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником Земельної ділянки №1, на підставі Рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області «Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» від 04.06.2015 року № 753. Цільове призначення Земельної ділянки №1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 6). Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, яке оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» (ст.ст. 125, 126 ЗК України). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.01.2017 року за позивачем зареєстроване право власності від 28.12.2016 року на Земельну ділянку №1 за № 18462207 (а.с.8). Відповідач [PERSON] проживає в будинку по вул. Зарічній, 7, в м. Новоград-Волинський, який належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], та яким відповідно належить Земельна ділянка №2. Загальним планом зовнішніх меж Земельної Ділянки позивача, пояснювальною запискою директора Новоград-Волинське міське земельно-кадастрове бюро при виконавчому комітеті Новоград-Волинської міської ради Житомирської області та актом обстеження Земельної Ділянки від 08.09.2015 року, проведеним державною інспекцією сільськогосподарського господарства в Житомирській області, встановлено самовільне захоплення відповідачами частини Земельної Ділянки площею 0,0052 га шляхом встановлення на ній металевого паркану та використання даної частини земельної ділянки для власних потреб (а.с.7,12, 13). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно з положеннями ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними (ст. 106 ЗК України). З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що право [PERSON], як власниці Земельної ділянки №1, порушене внаслідок знесення відповідачем огорожі розмежуванні її земельної ділянки та Земельної ділянки №2, яка йому не належить, що перешкоджає позивачу користуватися належним їй майном, а відтак підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, тобто шляхом надання згоди на встановлення огорожі. Щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до листа Новоград-Волинського ВП ГУНП № 1540 від 08.12.2015 року, в ході розгляду звернення гр. [PERSON] було встановлено, що при опитуванні гр. [PERSON] 20.05.1983 року, проживаючого по вул. 1-й провул. Зарічний, 7 м. Новоград-Волинський, пояснив, що дійсно порізав сітку огорожі та викинув стовпчики даної огорожі, так як на його думку огорожа була поставлена незаконно на території домоволодіння його матері [PERSON] (а.с. 11). Вартість пошкодженої відповідачем сітки складає 752 грн., що підтверджується товарним чеком від 20.11.2015 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що саме з вини відповідача позивачу було завдано матеріальні збитки, тому позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 752 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди, то такі, на думку суду, не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до положень ст. 23 ЦЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з положеннями\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 грн., позивач не надала суду достатніх і належних доказів на підтвердження таких вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: partial