Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив визнати недійсним договір №01019 фінансового лізингу, який був укладений 05.04.2018 року між ним та ТзОВ "Максус лізинг", стягнути з відповідача 26000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 05.04.2018 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №01019, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність автомобіль Ravon r4 та передати його у власність позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні платежі. Згідно п. 1.7 договору автомобіль передається у користування позивача протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати ним на рахунок відповідача комісії за організацію договору, авансового платежу. На виконання умов фінансового лізингу позивач сплатив відповідачу авансовий платіж в розмірі 26000,00 грн. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу дає підстави дійти висновку, що в договорі повністю виключені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в ЗУ "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Договором взагалі не передбачена відповідальність лізингодавця перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. Будь-які компенсаційні виплати (утримання) на користь споживача договором не передбачені.. Відповідно до п. 9.1 договору, комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, в той же час зі змісту вказаного пункту випливає, що вказаний платіж є окремим, який зараховується у першу чергу незалежно від призначення платежу, зазначеного у квитанції про перерахування коштів лізингоодержувачем, тобто вказаний пункт договору містить суперечності, які неможливо однозначно тлумачити. Також за своєю правовою природою спірний договір є змішаним та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що підлягає нотаріальному посвідченню. Втім, договір нотаріально посвідчено не було. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.07.2018 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відповідач відзив на позов до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З метою придбання автомобіля марки RAVON R4, між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Максус лізинг" було укладено договір фінансового лізингу №01019, предметом якого є зазначений транспортний засіб, за умовами якого позивачем сплачено грошову суму у розмірі 26000 ,00 грн., яка є авансом за транспортний засіб, а відповідач в свою чергу зобов'язався передати у користування позивачу предмет лізингу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію договору, авансового платежу у разі наявності. Позивачем на виконання умов договору було проведено авансовий платіж у розмірі 26000,00 грн., про що свідчить квитанція № 1-541К від 05.04.2018 року. До істотних умов договору лізингу ЗУ "Про фінансовий лізинг" відносить умову про лізингові платежі, які, згідно з ч.2 ст.16 ЗУ "Про фінансовий лізинг", можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду Лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати Лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів зазначений в ЗУ "Про фінансовий лізинг" є вичерпним. Спірним договором визначено, що комісія за організацію Договору - першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обов'язкових платежів, що має бути сплачений Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця що має бути сплачений Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організацію Договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги Лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням Договору, в тому числі витрати, що пов'язані з пошуком Предмету Лізингу Лізингоодержувачу. Розмір Комісії попередньо погоджений сторонами та відображається у даному Договорі та Додатку №1 до Договору та становить 10% (десять) відсотків від вартості Предмета лізингу. Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про фінансовий лізинг", спори, що виникають при укладанні та виконанні лізингових договорів, вирішуються відповідно до закону. Пункт 4.1 договору №01019 порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно зі ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг", не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору. А тому, зазначений у договорі платіж Комісія за організацію Договору не відноситься до витрат Лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, як і до інших передбачених законом платежів, та умови договору про сплату позивачем такого платежу не відповідають діючому законодавству, Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень ЗУ "Про захист прав споживачів". ЗУ "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає і механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч. 5 п. 1 ст. 4 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Це означає, що ЗУ "Про захист прав споживачів" безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору, а умови договору фінансового лізингу, в свою чергу, не можуть суперечити положенням цього Закону. Положеннями ст. 8 ЦК України визначено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів "цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Виходячи із зазначеного, за аналогією до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011. Конституційний Суд України у вказаному рішенні виходив також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок введення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги . Згідно з ч. 6 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який Лізінгоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з копії Договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, Лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку сплати лізингових періодичних платежів (Додаток №1 до Договору). Кожен Лізинговий періодичний платіж включає: відсотки (проценти) за користування Обсягом фінансування у розмірі 18,49 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода Лізингодавця за отримане у лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості Предмета Лізингу). Строк Лізингу починається з моменту передачі Предмета Лізингу та підписання Акту приймання-передачі Предмета Лізингу, та закінчується через 60 (шістдесят) календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі Предмета Лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за Додатком №1 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного Договору. Пунктом 8.1. договору передбачено що сторони погоджуються, що Лізингові платежі та інші Платежі, що підлягають сплаті за цим Договором на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість Предмета Лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком комерційним банком АТ "Райффайзен Банк Аваль" при продажу долару, (надалі "обмінний курс долара до української гривні") станом на дату, коли кожен Платіж має бути сплачений. З цією метою Лізингові платежі, інші Платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та мають сплачуватись в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату оплати. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших Платежів, які мають бути сплачені Лізингоодержувачем за цим Договором на дату оплати даних платежів. Пунктом 8.5 Договору фінансового лізингу передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем на умовах,передбачених цим Договором. Планові платежі зараховуються Лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок Лізингодавця. Згідно п.10.1 Договору фінансового лізингу лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку сплати лізингових періодичних платежів (Додаток №1 до Договору). Кожний лізинговий платіж включає - відсотки (проценти) за користування Обсягом фінансування в розмірі 18,49 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода Лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу). Пунктом 10.2 Договору фінансового лізингу не визначено попередній розмір щомісячного періодичного платежу. Пунктом 17.2 Договору фінансового лізингу передбачено, що підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Змістом Договору фінансового лізингу, не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця та не встановлений строк їх сплати. Частина 2 ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачає зокрема що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору і відповідно до ч.6 ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно п.1.3 Договору фінансового лізингу, Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет Лізингу) та передати Предмет Лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.п. 1.7, 4.1 Договору фінансового лізингу, предмет лізингу передається Лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: комісії за організацію договору, авансового платежу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених в п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору. Відповідно до вимог ч. І ст.15 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Статтею 807 ЦК передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ст. 184 ЦК річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. В Договорі фінансового лізингу (п.1.1) зазначено: марка "КФМЩТ К4", комплектація СОМFORT, об'єм двигуна 1,5/ бензин, тип КПП 5 мех., привід 4х2. Проте відсутні колір, випуску, номери агрегатів - які дають можливість ідентифікувати предмет лізингу, як індивідуально визначену річ, тому це не є індивідуальними ознаками що є незамінними. Це свідчить про те що предмет лізингу в договорі не конкретизований, що унеможливлює виконання договору відповідачем. Тому при укладенні договору були порушені положення самого договору, що свідчить про те ще сторони не дійшли згоди щодо предмета лізингу. Згідно із ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім таких. що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір гоже бути визнаним недійсним у цілому. У правовій позиції Верхового Суду України у справі №6-2766цс15 зазначено, що для кваліфікації умов договору несправедливими, необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про захист прав споживачів", права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. У порушення зазначених норм статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" статтею 12 договору "Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу" встановлена жорстка відповідальність лізингоотримувача перед Лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, зокрема, встановлена відповідальність Лізингоодержувача у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору Лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Водночас, відповідальність Лізингодавця перед споживачем у вигляді одностороннього розірвання договору Лізингоодержувачем, укладеним договором не передбачено. Таким чином, споживач практично позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору що призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків. Так, згідно п. 12.1. Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7, та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% (вісімдесят відсотків) від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20% (двадцять відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається Згідно з п. 5.4 Лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю н:дповідальність в межах, встановлених цим Договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти Лізингодавця, як власника Предмета Лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, причинених навколишньому середовищу, юридичним та фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування Предмета Лізингу, або стану Предмета Лізингу протягом Строку Лізингу або протягом терміну володіння Лізингоодержувачем Предметом Лізингу, якщо він довший. Згідно з п. 5.10 договору, з дати передачі предмета лізингу Лізингоодержувач визнає і бере на себе всі ризики, пов'язані з пошкодженням або втратою, викраденням або передчасним зносом предмета лізингу чи будь-якої його частини, незалежно від причин таких подій (за винятком нормального зносу і амортизації Предмета Лізингу в процесі його експлуатації), відповідно до умов цього Договору. За пунктом 7.2 договору компанія страховика обирається Лізингодавцем. Разом з тим на підставі п.7.3 договору страхування предмета лізингу здійснюється за рахунок споживача, але на користь Лізингодавця. Пунктом 10.5 договору передбачено, що додаткові витрати, що пов'язані з реєстрацією Предмета Лізингу у відповідних державних реєстраційних органах, проходженням технічного огляду і сплатою Інших обов'язкових платежів сплачуються Лізингоодержувачем. У випадку, якщо їх несе ЛІзингодавець, вони відшкодовуються Лізингоодержувачем окремим платежем відповідно до виставленого Лізингодавцем рахунку протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту його виставляння. Таким чином, зазначені умови договору суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін, а тому завдають шкоду споживачеві, та, відповідно, є несправедливими. Відповідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (Лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (Лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить Лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із Лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане Лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Однак, як вбачається із п.1.3 Договору Фінансового лізингу, Лізингодавець лише бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу та передати його у користування Лізингоодержувачу (непрямий лізинг). Тобто навіть при усвідомленні, що укладається договір лізингу наявне введення в оману стосовно його виду, оскільки в договорі прописаний предмет непрямого лізингу. Наведені обставини є істотними стосовно згоди потенційного Лізингоодержувача на укладення договору, на умови якого в іншому випадку він би не погодився, та відповідно до п. 2 ч. 1, п.п. 1,3 ч. 2, п.п. 1,2 ч. З ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" є проявом нечесної підприємницької практики з боку відповідача. Частиною 6 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" визначається, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Укладений між сторонами договір носить назву "Договір фінансового лізингу". Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності. За ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Предметом лізингу укладеного договору є автомобіль, який відповідач зобов'язався передати позивачу у користування за плату на певний строк (визначення договору найму статтею 759 ЦК України). На виконання договору при його підписанні позивач сплатив на користь відповідача авансовий платіж 26000,00 гривень. Отримання відповідачем від позивача коштів за договором, який є нікчемним, порушує право позивача на захист власності, яке передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.26, ч. 1 ст.27 Віденської Конвенції 1986 року "Про право міжнародних договорів", ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 3 ЗУ "Про захист прав споживачів", Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та застосовується судами при розгляді справ як джерело права. Разом з тим, в укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), що є порушенням ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг", ст. 807 ЦК України та є підставою для визнання договору фінансового лізингу недійсним. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім авансового платежу у розмірі 26000,00 гривень. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому в зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 202,203,215,220,227,806,807 ЦК України, ЗУ "Про захист прав споживачів", ЗУ "Про фінансовий лізинг", ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг",

Outcome: approved