Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

18 липня 2014 року КС "Реал Кредит" звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 січня 2008 року між КС "Реал Кредит" та [PERSON] було укладено договір кредиту №19/08-1/В, відпровідно до якого позивач надав відповідачу цільовий кредит в розмірі 16500,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. 21 січня 2008 року між КС "Реал Кредит", [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручителі зобов»язались відповідати перед кредитодавцем в повному обсязі за виконання позичальником зобов»язань, що виникають згідно договору кредиту. Станом на 07.07.2014 року сума неповернутого кредиту становить 14481,21 грн., несплачені проценти складають 60916,90 грн., а загальна сума становить 75398,11 грн. Оскільки в добровільному порядку вирішити спір не вдається, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути суму боргу та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Лисюк Т.І. підтримала позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засідання заперечив проти задоволення позову про стягнення заборгованості з поручителів, зазначивши, шо позивачем пропущено строк позовної давності та порука є припиненою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 січня 2008 року між КС "Реал Кредит" та [PERSON] було укладено договір кредиту №19/08-1/В, відпровідно до якого позивач надав відповідачу цільовий кредит в розмірі 16500,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом (а.с. 6-7). Згідно п. 2.1. Кредитного договору кредит надається строком на 36 фактичних місяців від дати отримання Позичальником кредиту. Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) становить 0,1918% за день від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Згідно п. 3.3. Кредитного договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься щомісячно рівними частинами у відповідності з домовленістю до графіку здійснення платежів. Відповідно до п. 5.1.9 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний у випадку прострочення сплати частинами або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користуванням кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Відповідно до пункту 6.2. Кредитного договору порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушеннями умов, визначених змістом цього Договору. Згідно ст. 6.3 Кредитного договору при простроченні погашення кредиту та/або процентів за користування кредитом згідно графіка платежів Кредитодавець має право нарахувати пеню в розмірі 1% від суми прострочення зобов»язання по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом за кожен день прострочення. Відповідно до п. 9.2. Кредитного договору цей Договір вступає в силу з моменту підписання його обома Сторонами та діє до повного виконання Сторонами власних обов'язків за цим Договором. 21 січня 2008 року між КС "Реал Кредит", [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручителі зобов»язались відповідати перед кредитодавцем в повному обсязі за виконання позичальником зобов»язань, що виникають згідно договору кредиту (а.с. 8). Згідно п. 1.2. Договору Поруки, в разі невиконання Позичальником зобов'язань за Договором №19/08-1/В, Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитодавцем, як солідарні боржники. Впродовж терміну дії Кредитного договору відповідач [PERSON] частково сплачувала заборгованість за кредитом, а саме 16.05.2008 року було сплачено тіло кредиту в розмірі 2018,79 грн. та проценти за користування кредитом 5056,21 грн. (рух коштів по кредиту наведено в картці по кредитному договору). У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Сума заборгованості [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором №19/08-1/В від 21 січня 2008 року станом на 07.07.2014 року складає: сума неповернутого кредиту - 14481,21 грн.; несплачені проценти - 60916,90 грн. Загальна сума заборгованості становить 75398,11 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається що 21.03.2011 року Банком було надіслано на адресу [PERSON], [PERSON], [PERSON] досудова вимога про погашення заборгованості за Кредитним договором №19/08-1/В від 21.01.2008 року, із відповідними повідомленнями про вручення: [PERSON] - за зазначеною адресою не проживає; замість [PERSON] отримав батько; замість [PERSON] отримала дружина (а.с. 60-74). 15.04.2014 року Банком знову було надіслано на адресу [PERSON], [PERSON], [PERSON] досудова вимога про погашення заборгованості за Кредитним договором №19/08-1/В від 21.01.2008 року (а.с. 11-13). Та відповідно наявні повідомлення про вручення отриманні замість [PERSON] дружиною, а замість [PERSON] батьком (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся із письмовим повідомленням-вимогою до відповідачів про погашення кредитної заборгованості вперше 21.03.2011 року, тобто протягом шестимісячного строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до пункту 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/ вручення йому вимоги про погашення боргу ( залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 36 фактичних місяців від дати отримання Позичальником кредиту. Кредит отримано [PERSON] 21.01.2008 року, згідно видаткового касового ордеру від 21.01.2008 року (а.с. 9). Тобто строк виконання основного зобовязання до 21.01.2011 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 21.01.2011 року, протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічна правова позиція викладено в постанові Верховного суду України №6-53цс14 від 17.09.2014 року. Отже, на момент звернення до суду порука [PERSON] та [PERSON] за зобов'язаннями [PERSON] припинилася, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача до поручителів, що не звільняє від відповідальності останню. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). В матеріалах справи відсутня заява [PERSON] про застосування строку позовної давності до позовних вимог КС «Реал Кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором №19/08-1/В від 21.01.2008 року, а тому у суду відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог. Крім того, 25 серпня 2011 року відповідачем була здійснена проплата в розмірі 200 гривень, що свідчить про часткове виконання договору з боку відповідача та переривання строку позовної давності. Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; за ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; за ч. 2 цієї Статті, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В зв"язку із частковим задовленням позову, судові витрати слід стягнути з відповідача за користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial