Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

05 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в якому просить стягнути з відповідача вклад згідно договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) в сумі 2005,56 доларів США, 3% річних за час затримки виплати та витрати на правову допомогу. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що строк дії договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) відповідно до його умов закінчився, проте відповідач, незважаючи на його вимогу, не повернув вклад, у зв'язку з чим за прострочення виконання зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 06.01.2015 року по 27.03.2015 року в сумі 313 грн. 46 коп. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи з причин, визнаних судом не поважними. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 31 грудня 2013 року між сторонами було укладено договір-заяву № 300937/44730/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний", відповідно до якого відповідач прийняв у позивача грошові кошти в сумі 350 доларів США з подальшим його поповненням зі сплатою 11,10% річних на строк до 05 січня 2015 року (а/с 4). Відповідач умови договору не виконав та не повернув позивачу у вказаний строк вклад в сумі 2005,56 доларів США, що підтверджується довідкою від 03 березня 2015 року, виданою Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (а/с 6). Згідно із частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно частини п'ятої статті 1061 Цивільного кодексу України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми банківського вкладу, а також 3% річних є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Також, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, проте в іншій сумі, ніж просить позивач. У судовому засіданні приймав участь представник позивача [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 04.03.2015 року. До матеріалів справи додано квитанцію від 04 березня 2015 року про сплату [PERSON] 2425 грн. за надані послуги згідно договору від 04.03.2015 року про надання правової допомоги. До калькуляції вартості правової допомоги включено: юридична консультація та правовий аналіз матеріалів, складання позовної заяви та подача її до суду, участь у судових засіданнях. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про правову допомогу), висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У частині першій ст. 59 Конституції України не міститься обмежень стосовно кола суб'єктів надання правової допомоги та вимог щодо їх професійної підготовки, а у частині другій передбачено, що для забезпечення права на захист та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Статею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що компенсація витрат на правову допомогу у відповідних розмірах здійснюється за час участі особи, яка надає правову допомогу в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (у випадках, передбачених ЦПК України), під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Всупереч зазначеним вимогам в розрахунок вартості наданої правової допомоги в калькуляції включено юридичну консультацію та правовий аналіз матеріалів. Враховуючи категорію складності справ, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану при складанні позовної заяви та участі у судовому засіданні (1 годину) у розмірі 487 грн. 20 коп., в розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved