Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON], реєстратора Комунального підприємства "Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», Державного реєстратора Вінницької районної державної адміністрації, третіх осіб [PERSON], Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області про скасування рішення реєстратора Комунального підприємства "Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію права власності, зобовязання державного реєстратора Вінницької районної державної адміністрації внести запис про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення реєстратора Комунального підприємства "Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію права власності, зобовязання державного реєстратора Вінницької районної державної адміністрації внести запис про скасування державної реєстрації права власності, посилаючись на те, що заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.02.2014 р. залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24.06.2014р. з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті кошти у сумі 251 390 гривень згідно розписки від 2.06.2012 року та 2513 гривень 90 коп. судового збору; на користь [PERSON] стягнуто кошти в сумі 422 500 гривень згідно розписки від 16.04.2012 року та 3441 гривню 00 коп. судового збору.; на користь [PERSON] стягнуто кошти в сумі 799 000 гривень згідно розписки від 5.02.2012 року та 3441 гривню 00 коп. судового збору. Державними виконавцями було відкрито провадження згідно з постановами від 08.07.2014 р. №43936215, 09.07.2014 р№ 43935781. та 09.07.2014 р. ВП № 43935447 і накладено арешт на обєкт нерухомого майна за адресою: с. Лисогора будинок 8, Хмельницьке шосе Вінницька обл.. Вінницький р-н та проводилась процедура їх реалізації. Однак нещодавно позивачам стало відомо, що даний обєкт нерухомого майна належить вже не [PERSON], а [PERSON], що підтверджується інформацією з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.11.2014 р серії АШ № 937648. Одночасно заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.12.2011 р. було вирішено, що 1/2 частка нежитлових будівель та споруд, розташованих по вул. Хмельницьке шосе, 8, в с. Лисогора Вінницького району Вінницької області, до складу яких входить адміністративно-складські приміщення з гаражами літ. «А»№1: №1-№25 загальною площею 1127,7 кв.м.; убиральня літ. «Б»; літ. «н/я» насосна яма; №1 пожежний резервуар, №2 підпірна стіна, №3 огорожа, які значаться зареєстрованими в КП ВООБТІ в реєстровій книзі №5 за реєстровим №1 від 31.12.2008 року належить до власності [PERSON]. Також [PERSON] виділена у власніть 1/2 частка земельної ділянки площею 0,7500 га в межах згідно з планом, розташованої по вул. Хмельницьке шосе, с. Лисогора Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для комерційних потреб, кадастровий номер 0520682506:03:005:0054, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №712081 від 13.02.2007 року, виданого на ім'я приватного підприємця [PERSON], зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010782500023; та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2448 га в межах згідно з планом, розташованої по вул. Л. Українки, 4 в с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520682500:03:005:0082, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №653607 від 17.04.2010 року, виданого на ім'я [PERSON], зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011003400072, реєстрація акту здійснена реєстратором сектору реєстрації Вінницького районного відділу 25.05.2010 року; та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1848 га в межах згідно з планом, розташованої по вул. Хмельницьке шосе, 8 с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для автотехобслуговування, кадастровий номер 0520682500:03:005:0062, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №653606 від 17.04.2010 року, виданого на ФОП [PERSON], зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі №011003400073. Оскільки позивачі являються стягувачами за виконавчими провадженнями згідно з постановами від 08.07.2014 р. №43936215, 09.07.2014 р. № 43935781. та 09.07.2014 р. ВП № 43935447 і виконавчими провадженнями було накладено арешт на обєкт нерухомого майна за адресою с. Лисогора, будинок 8, Хмельницьке шосе, Вінницька область, Вінницький р-н з метою їх реалізації, позивачі мають намір задоволення своєї вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості шляхом реалізації вищевказаних нежитлових будівель та споруд. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 03.09.2015р. було встановлено, що згідно ухвали Вінницького районного суду Вінницької області, б/н, 13.10.2010, суддя Вінницького районного суду Вінницької області Гриценко І.Г., справа N22-1907/2010 р. наклала арешт на обєкт нерухомого майна за адресою: Вінницька обл., Вінницький р., с. Лисогора, Хмельницьке шосе, будинок 8: нежитлова будівля, адміністративно-складські приміщення з гаражами літ "А", приміщення №1 : 1-25, загальною пл. 1127,7 кв.м.,; убиральня літ. "Б", насосна яма літ "н/я", пожежний резервуар №1, підпірна стіна №2, огорожа №3, що належать до майна [PERSON] Таким чином, виконавчим комітетом Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області при прийнятті рішення №63 від 05.11.2012р. на підставі якого видано свідоцтво про право власності САЕ 481670 від 05.11.2012 р. не було враховано існування арешту на спірне майно. Так, з метою отримання інформації щодо скасування вищезазначеного рішення на адресу Ксаверівської сільської ради позивачами надсилався запит, на який від 11.09.2015р. їх було повідомлено, про неможливість сільською радою відмінити прийняте 05.11.2012р. рішення, оскільки свідоцтво про право власності відповідачу, видане на підставі акту органу місцевого самоврядування, який підлягає визнанню недійсним та скасуванню лише в судовому порядку. Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що відомості про право власності [PERSON] внесено до реєстру що функціонує з 01.01.2013р. Отже, Реєстраційна служба Вінницького районного управління юстиції на підставі судового рішення повинна внести інформацію до єдиного державного рєестру прав на нерухоме майно про припинення права власності за [PERSON] на нежитлові будівлі та споруди, розташовані по вул. Хмельницьке шосе, 8, в с. Лисогора, Вінницького району, Вінницької області в звязку з чим позивачі звернулися до суду. В судовому засіданні позивач (він же представник позивачів) [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задоволити, суду пояснив, що він разом з рештою позичив передав у борг [PERSON] грошові кошти, якій той не повернув і вони були змушені звернутися до суду. Заочним рішенням від 24.02.2014р. Шаргородського районного суду їх позовні вимоги були задоволені та грошові кошти по сумі позики стягнуто з [PERSON] Було виписано виконавчі листи та відкрито виконавчі провадження. На їх виконання було накладено арешти на майно [PERSON], однак в подальшому позивачі дізналися, що [PERSON] відчужив дане майно на користь [PERSON] у 2012р. через ухвалу суду про задоволення вимог [PERSON], шляхом прийняття даного майна у власність у погашення боргу. Вказаний перехід власності з [PERSON] на [PERSON] позивачі вважають таким, що порушує їх права, так як тільки за рахунок вказаного майна позивачі можуть отримати задоволення своїх матеріальних вимог за виконавчим провадженням. Відповідач в особі Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області надав суду заяву, якою справу сільська рада просить розглядати справу у відсутність їх представника, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Представник КП «Вінницьке ООБТІ» в судове засідання не зявився, надали суду заяву, якою справу просить розглядати у їх відсутність. [PERSON] до суду не зявився, неодноразово належним чином повідомлявся про явку до суду. Представник Державного реєстратора Вінницької РДА [PERSON] суду пояснила, що зазначена у позові власність не рахується за [PERSON] згідно відповідних реєстрів власником даного майна продовжує рахуватися [PERSON], а отже підстави для зобовязання внести зміни до реєстру є відсутні. При вирішенні судового спору поклалася на думку суду. Представник Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області в судове засідання не зявився, надали суду заяву, якою справу просить розглядати у їх відсутність. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, так суду пояснив, що угода про перехід до [PERSON] у власність права на вищевказані обєкти нерухомості виникло у 2010р., тобто до постановлення судом рішення про стягнення боргу за борговими розписками позивачів. Борг у позивачів був взятий [PERSON] у 2012р. та 2013р., а отже станом на момент постановлення ухвали суду про затвердження морової угоди від 14.12.2010р. ніякого права вимоги у позивачів не було, а отже вони не в праві вимагати скасування рішення сільської ради та свідоцтв, по яким не були сторонами правовідносин виниклих за мировою угодою. В задоволенні позову просить відмовити. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.11.2010 р. по справі №2-7975/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди позов було задоволено та стягнуто на користь [PERSON] 2 401700 грн. матеріальної та моральної шкоди та судові витрати (а.с.51 т.1). Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниця від 14.12.2010р. було затверджено мирову угоду між сторонами за вищевказаною цивільною справою №2-7975/10 за якою [PERSON] відмовився від матеріальних претензій та продовження виконавчого провадження відносно відшкодування матеріальної та моральної шкоди з [PERSON], яким в рахунок погашення заборгованості було передано обєкти нерухомого майна за адресою: Вінницька обл., Вінницький р., с. Лисогора, Хмельницьке шосе, будинок 8: нежитлова будівля, адміністративно-складські приміщення з гаражами літ "А", приміщення №1 : 1-25, загальною пл. 1127,7 кв.м.,; убиральня літ. "Б", насосна яма літ "н/я", пожежний резервуар №1, підпірна стіна №2, огорожа №3, а також земельна ділянка площею 0,2521 га та 0,2448 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, споруд та будівель, та земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,1848 га. (а.с.51-53 т.1). На підставі даної ухвали суду 05.11.2012р. було прийнято рішення виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради за №64 про видачу свідоцтва про право власності на вищевказані обєкти нерухомості на імя [PERSON] (а.с.50 т.1). Право власності [PERSON] на вище вказані обєкти нерухомості у вигляді адміністративно-складських приміщень з гаражами посвідчувало свідоцтво про право власності за №6 від 30.12.20008р. (а.с.23 т.1) та свідоцтвом про право власності за №2 від 05.12.2008р. (а.с.8791 т.1). На земельну ділянку площею 0,1848 га було видано державний акт на імя [PERSON] серії ЯМ №998222 (а.с.97 т.1). Також [PERSON] було проведено реєстрацію права власності на вищевказані обєкти нерухомості за ухвалою суду 05.01.2011р. (а.с.55 т.1, а.с.59-60 т.1). Як вбачається з заочного рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.02.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті кошти у сумі 251 390 гривень згідно розписки від 2.06.2012 року та 2513 гривень 90 коп. судового збору; на користь [PERSON] стягнуто кошти в сумі 422 500 гривень згідно розписки від 16.04.2012 року та 3441 гривню 00 коп. судового збору.; на користь [PERSON] стягнуто кошти в сумі 799 000 гривень згідно розписки від 5.02.2012 року та 3441 гривню 00 коп. судового збору (т.1 а.с.9-10). Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2014 року по справі № 152/2419/13-ц було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.06.2014 року (т.1 а.с.1112). Постановами державного виконавця відділу ДВС Вінницького РУЮ було відкрито виконавчі провадження від 08.07.2014 року за ВП №43936215, 09.07.2014 року за ВП № 43935781 та 09.07.2014 року за ВП № 43935447 по виконавчому листі за № 152/2419/13-ц від 07.07.2014 року (т.1 а.с.13-15). Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.12.2011 р. було визначено право власності на 1/2 частку нежитлових будівель та споруд, розташованих по вул. Хмельницьке шосе, 8, в с. Лисогора Вінницького району Вінницької області, до складу яких входить адміністративно-складські приміщення з гаражами літ. «А»№1: №1-№25 загальною площею 1127,7 кв.м.; убиральня літ. «Б»; літ. «н/я» насосна яма; №1 пожежний резервуар, №2 підпірна стіна, №3 огорожа, які значаться зареєстрованими в КП ВООБТІ в реєстровій книзі №5 за реєстровим №1 від 31.12.2008 року, а також 1/2 частки земельної ділянки площею 0,7500 га в межах згідно з планом, розташованої по вул. Хмельницьке шосе, с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для комерційних потреб, кадастровий номер 0520682506:03:005:0054, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №712081 від 13.02.2007 року, виданого на ім'я приватного підприємця [PERSON], зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010782500023; та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2448 га в межах згідно з планом, розташованої по вул. Л. Українки, 4 в с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520682500:03:005:0082, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №653607 від 17.04.2010 року, виданого на ім'я [PERSON] Михайловича, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011003400072, реєстрація акту здійснена реєстратором сектору реєстрації Вінницького районного відділу 25.05.2010 року; та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1848 га в межах згідно з планом, розташованої по вул. Хмельницьке шосе, 8 с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для автотехобслуговування, кадастровий номер 0520682500:03:005:0062, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №653606 від 17.04.2010 року, виданого на ФОП [PERSON], зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі №011003400073 вважати за [PERSON] (а.с.16-19 т.1). Решта ? залишено у власності [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06.11.2012р. вказане рішення суду було залишено без змін (а.с.20-22 т.1). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №43247363 станом на 03.09.2015р. вищевказані обєкти нерухомості рахуються за власником [PERSON] (а.с.26-28 т.1). За листом Головного управління юстиції у Вінницькій області Вінницького РУЮ від 12.10.2015р. №032-13/421 (а.с.65 т.1) реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вищевказані обєкти нерухомості за [PERSON] не проводилася. В подальшому 20.12.2012р. ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.12.2012р. ухвалу Ленінського районного суду від 14.12.2010р. про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] була скасована, справу скеровано на новий розгляд подання ВДВС РУЮ, яке ухвалою Вінницького міського суду від 06.03.2013р. було залишено без розгляду (а.с.98-100 т.1). Таким чином, судом є встановленим, що право власності на ? частину вищевказаного нерухомого майна є закріпленим рішенням Вінницького районного суду від 01.12.2011р. за [PERSON]А, що виникло в наслідок розподілу майна подружжя. Решта ? частки вказаного майна залишено у власності [PERSON] Ухвала Ленського районного суду м. Вінниця від 14.12.2010р., яка стала підставою для переходу права власності на вищевказані обєкти нерухомості до [PERSON] була скасована ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.12.2012р., в наслідок чого за ст.216 ЦК України статус майна було повернуто до попереднього стану, за яким власником даного майна в ? частині є [PERSON], а в решті ? частки залишено за [PERSON] За ст.15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, підставою для здійснення такого захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути\~\~визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно\~статті 328 ЦК України\~- право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 393 ЦК України\~Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.\~\~Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Чинним законодавством України загалом та\~Цивільним кодексом України\~і Законом України\~Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень\~зокрема передбачено ряд підстав, внаслідок яких у фізичної чи юридичної особи виникає право власності на обєкти нерухомого майна, а отже и на захист свого охоронюваного законом інтересу. Статтею 18\~Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна. Для того, щоб оформити свідоцтво про право власності на належне їй нерухоме майно у виконкомі місцевої ради особа повинна подати уповноваженому органу оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких це майно виникло чи було набуто у власність до того. Натомість уповноважений орган при достатності інформації у поданих документах про належність заявнику обєкта видає свідоцтво про право власності. Відповідно до ч. 3\~ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування»\~органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені\~Конституцією\~і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією\~і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.\~\~ У відповідності до п. 10\~ст. 59 Закону України «Про\~\~місцеве самоврядування», визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними лише в судовому порядку. Частиною 2\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Як вбачається з аналізу вказаних нормативних положень, позивачі по справі безпосередньої не були сторонами правочину в наслідок якого виник перехід права власності від [PERSON] до [PERSON] і зобовязання щодо відшкодування боргу за розписками від 02.06.2012р. від 16.04.2012р. та від 05.02.2012р. виникли у [PERSON] після постановлення заочного рішення Шаргородського районного суду 24.02.2014р. Таким чином, суд вважає, що позивачами не доведено порушення їх права на захист свого інтересу, щодо вищевказаного нерухомого майна у вигляді : нежитлових будівель та споруд, розташованих по вул. Хмельницьке шосе, 8, в с. Лисогора Вінницького району Вінницької області, до складу яких входить адміністративно-складські приміщення з гаражами літ. «А»№1: №1-№25 загальною площею 1127,7 кв.м.; убиральня літ. «Б»; літ. «н/я» насосна яма; №1 пожежний резервуар, №2 підпірна стіна, №3 огорожа, а також земельної ділянки площею 0,7500 га в межах згідно з планом, розташованої по вул. Хмельницьке шосе, с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для комерційних потреб, кадастровий номер 0520682506:03:005:0054, земельної ділянки площею 0,2448 га в межах згідно з планом, розташованої по вул. Л. Українки, 4 в с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520682500:03:005:0082, та земельної ділянки площею 0,1848 га в межах згідно з планом, розташованої по вул. Хмельницьке шосе, 8 с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для автотехобслуговування, кадастровий номер 0520682500:03:005:0062. Позивачі не є власниками чи користувачами вищевказаного майна, на не довели суду, що є сторонами спірних правовідносин, що виникли в наслідок прийняття оспорюваних рішень сільської ради та видачі свідоцтв про право власності на обєкти нерухомого майна та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку. Також позивачами не є доведеним та обставина, що вищевказане майно є єдиним майном за рахунок якого може бути задоволено матеріальні претензії позивачів до [PERSON] за виконавчими провадженнями. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. Судові витрати відшкодуванню не підлягають, в звязку з відмовою в задоволенні позову.

Outcome: dismissed