Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 грудня 2003 року у Відділі РАЦС Доманівського РУЮ Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2019 року шлюбні стосунки з відповідачем припинені, останній пішов з родини та проживає окремо. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки між ними втрачено почуття любові і поваги один до одного, а тому просить суд шлюб розірвати та залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] ". В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач в поданій заяві просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала, на примирення не згодна, зазначила, що подружні та сімейні стосунки з відповідачем припинили з жовтня 2019 року, а з листопада 2020 року проживають окремо, діти проживають разом з нею; просила залишити їй прізвище " [PERSON] " та не стягувати з відповідача судові витрати. Відповідач також у своїй заяві просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, вказавши, що на примирення не згоден, дійсно подружні та сімейні стосунки з дружиною припинили з жовтня 2019 року, з листопада 2020 року проживають окремо, діти проживають разом з позивачем. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 17 грудня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Доманівського районного управління юстиції між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 92); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 17 грудня 2003 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] , виданого Козубівською сільською радою Доманівського району на підставі актового запису № 02 від 20 січня 2005 року та серії [NUMBER] , виданого Горохівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області на підставі актового запису №10 від 23 квітня 2008 року, відповідно (а.с. 6-7). З жовтня 2019 року шлюбні відносини між подружжям припинені за втрати почуття любові і взаємоповаги один до одного, спільного господарства не ведуть, з листопада 2020 року проживають окремо; діти проживають разом з позивачем, чого не заперечували сторони у своїх заявах. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved