Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що є власником змельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі державного акту від 24 травня 2002 року. Також позивач зазаначає, що третя ососба [PERSON] є власником сусідньої земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] державний акт на яку було видано 17 грудня 2007 року. На думку позивача, державний акт на право власності серії [NUMBER] від 17 грудня 2007 року на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] виданий з порушенням з порушенням встановлення меж, чим було зменшено розмір земельної ділянки позивача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо заочного ухвалення рішення не заперечує. Представник відповідача управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності. Представник відповідача Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача садового масиву "Глеваха-1" в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Третя особа та її представник в судове засідання не з'явилися, надіславши до суду записьмові заперечення. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 квітня 2001 року № 2с-332 та договору дарування земельної ділянки від 17 листопада 2001 року № 3151 належить земельна ділянка для ведення садівництва в с/м «Глеваха-1» площею 0,0606 га з кадастровим номер [NUMBER], що підтверджується листом управління Держкомзему у Васильківському районі № 5441/02-1 від 06 листопада 2012 року. [PERSON] на праві приватної власності в порядку спадкування за законом належить земельна ділянка площею 0,059 га, розташована в [ADDRESS] кадастровий № [NUMBER], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 17 грудня 2007 року управлінням земельних ресурсів у Васильківському районі. Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 червня 2015 року по справі №362/6701/13-ц встановлено, що згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2015 року № 14093/14-41/4963/15-430 (який також міститься в матеріалах справи), спірні межі земельних ділянок [ADDRESS], не відповідають межам, що зазначені у державних актах та межам встановленим в натурі (на місцевості); фактична площа земельних ділянок [ADDRESS] не відповідають площам вказаних у державних актах; земельна ділянка, якою фактично користується [PERSON] накладає на земельну ділянку, яка знаходиться у приватній власності [PERSON], накладання описано в дослідницькій частині висновку та зображено додатку № 1 до висновку; фактична межа земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], частково не відповідає межам зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 17 грудня 2007 року; невідповідність полягає в тому, що частиною земельної ділянки (площею 0,0020 га), яка належить [PERSON], фактично користується [PERSON] Фактичні межі та площа земельної ділянки, що розташована [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] не відповідав межам та площі земельної ділянки зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24 травня 2002 року; розташування будівлі сараю літ. "Б" на ділянці [ADDRESS] не відповідають п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", а саме: 1)відстань від сараю літ. "Б" до фактичної межі із суміжною земельною ділянкою коливається в межах 0,25-0,48 м, що не відповідає п. 3.25* ДЕ 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільські поселень" (див. Додаток № 1 висновку); 2) частина будівлі сараю літ. "Б" на земельній ділянці № 8 фактично розташована на сусідній земельній ділянці № 10 (див. Додаток № висновку); 3)відстань на яку будівля сараю літ. "Б" заступає за межу (згідно державно акту) сусідньої земельної ділянки № 10 коливається в межах 0,39-0,48 м, категорично не відповідає п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень" (див. Додаток № висновку) (а.с. 131-149). Відповідно до положень ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126 ЗК України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, та право на них підтверджується державними актами. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянкою, та його державної реєстрації. Пунктом в ст. 183 ЗК України встановлено, що одним з основних завдань землеустрою є встановлення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Пункт е ст.184 ЗК України також передбачає, що одним з основних завдань землеустрою є встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок. У відповідності до положень ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Частиною 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Положеннями ст.ст. 152 і 155 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельної ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки спірні межі та площа земельної ділянки [ADDRESS] не відповідають межам та площі, що зазначені у Державному акті на на право власності серії [NUMBER] від 17 грудня 2007 року та межам встановленим в натурі (на місцевості).

Outcome: approved