Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного Кредитно-заставного договору від 05 грудня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7944,93 доларів США на строк до 04.12.2013 року. З урахуванням погашення заборгованості за рахунок заставного майна та зменшення заборгованості Банком шляхом часткового списання заборгованості відсотків та пені, відповідач відповідно до Додаткової угоди зобовязався погасити залишок боргу до 29.06.2016 року. Однак відповідач продовжив неналежним чином виконувати свої обовязки з погашення боргу, у звязку з чим станом на 10.11.2014 року утворилася заборгованість у сумі 6804,30 доларів США, що за курсом 14,80 складає 100703,67 у тому числі: - заборгованість а кредитом-2470,19 доларів США; - заборгованість по процентам за користування кредитом -1,61 долар США; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором -3992,40 доларів США; - штраф/ фіксована частина - 16,89 доларів США; - штраф/процентна складова/ - 323,21 долар США; Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] та його поручителя [PERSON] у судовому порядку. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 серпня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто на його користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитом 2470,19 доларів США, за процентами 1,61 доларів США, а всього 2471,80 доларів США, що за курсом НБУ на 10.08.2015 року/ 21,089882/ становить 52129,97 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» порушує питання про скасування ухваленого рішення в частині незадоволення позовних вимог про стягнення штрафів та пені з [PERSON], мотивуючи свої доводи порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а саме посилаючись на те, що відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, суд усупереч вказаної норми повністю відмовив у стягненні пені та штрафів. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в зазначеній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що, апеляційна скарга публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного Кредитно-заставного договору від 05 грудня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7944,93 доларів США на строк до 04.12.2013 року. З урахуванням погашення заборгованості за рахунок заставного майна та зменшення заборгованості Банком шляхом часткового списання заборгованості відсотків та пені, відповідач відповідно до Додаткової угоди зобовязався погасити залишок боргу до 29.06.2016 року. Однак відповідач продовжив неналежним чином виконувати свої обовязки з погашення боргу, у звязку з чим станом на 10.11.2014 року утворилася заборгованість у сумі 6804,30 доларів США, що за курсом 14,80 складає 100703,67 у тому числі: - заборгованість а кредитом-2470,19 доларів США; - заборгованість по процентам за користування кредитом -1,61 долар США; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором -3992,40 доларів США; - штраф/ фіксована частина -16,89 доларів США; - штраф/процентна складова/ -323,21 долар США; Боржник [PERSON] зобовязання виконував не належним чином, платежі здійснював не за графіком, не у повному обсязі та не вчасно, що призвело до утворення станом на 10.11.2014 року заборгованості в розмірі 6804,30 доларів США. Вимоги позивача належно обґрунтовані умовами кредитного договору та положеннями Цивільного кодексу України. Суд врахував заяву [PERSON] про звільнення його від неустойки з огляду на тяжке матеріальне становище. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив із того, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку із чим підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 2470,19 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 1,61 долар США; Рішення у цій частині не оскарджується. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені у сумі 2470,19 доларів США суд першої інстанції, посилаючись на ч.3 ст. 551 ЦК України звільнив від неустойки [PERSON] з огляду на його тяжкий матеріальний стан/ з 01.01.2014 року по 31.03.2015 року відповідач не працював, пенсію та допомогу по безробіттю не отримував/, а також у звязку з тим, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Проте погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, або змінює рішення у разі невідповідності висновків суду обставинам справи. Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.ч. 1, 2ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідно дост. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Ухвалене у справі судове рішення у частині відмови у стягненні пені не відповідає цим вимогам. Суд першої інстанції правильно встановив, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, але частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити, розмір неустойки, а не звільнити, за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення штрафів, суд першої інстанції, виходив із положень ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Встановивши, що [PERSON] зареєстрований у [INFO], суд дійшов висновку, що на вказані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції», а тому позовні вимоги в частині стягнення штрафів не підлягають задоволенню, що відповідає положенням цього Закону, оскільки відповідно до п. 14.9. кредитного договору № КТНЗАD40301266 від 05.12.2008 року укладеного між ПАТ КБ ПРИВАТБАНКОМ з [PERSON] штраф нараховується при порушенні позивачем будь якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів та Банк має право нарахувати штраф у розмірі 250 грн. плюс 5 % від невиконаного зобовязання, а як вбачається з матеріалів справи штрафи/ фіксована частина та процентна складова/ нараховані станом на 10.11.2014 року, тобто у період дії Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги у частині того, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову щодо стягнення штрафів на підставі ч.3 ст.551 ЦК України оскільки ці твердження не ґрунтуються на матеріалах справи. Апеляційним судом встановлене, що відповідно до Кредитного договору КТНЗАD 40301266 від 05.12.2008 року та Додаткових угод / а.с.12-16,39-40/, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 7944,93 доларів США на строк до 04.12.2013 року та у разі неналежного виконання зобовязань за договором останній зобовязався сплатити пеню та штрафи. . З урахуванням погашення заборгованості за рахунок заставного майна та зменшення заборгованості Банком шляхом часткового списання заборгованості відсотків та пені, відповідач відповідно до Додаткової угоди зобовязався погасити залишок боргу до 29.06.2016 року. Однак відповідач продовжив неналежним чином виконувати свої обовязки з погашення боргу, у звязку з чим станом на 10.11.2014 року утворилася заборгованість у сумі 6804,30 доларів США, що за курсом 14,80 складає 100703,67 у тому числі: - заборгованість а кредитом-2470,19 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом -1,61 долар США;- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором -3992,40 доларів США;- штраф/ фіксована частина -16,89 доларів США;- штраф/процентна складова/ -323,21 долар США; Відповідно до п.14.2.,14.3. кредитного договору № КТНЗАD40301266 від 05.12.2008 року укладеного між ПАТ КБ ПРИВАТБАНКОМ з [PERSON] пеня нараховується при порушенні будь яких із грошових зобовязань в розмірі 0,15% в день від суми непогашеного платежу за кредитом, але не менше 1 грн. Згідно п.4.2. вказаного договору при розрахуванні заборгованості необхідно виходити з умов 360 днів в році. Як вбачається з матеріалів справи/ а.с.4-7/, період за який позивач просив стягнути пеню та штрафи з 13.06.13 року по10.11.2014 року. Приймаючи рішення про звільнення відповідача від сплати пені суд першої інстанції узяв до уваги тільки майновий стан відповідача, не врахував ступінь виконання зобов'язання боржником, який зобовязання виконував не належним чином, платежі здійснював не за графіком, не у повному обсязі та не вчасно, що призвело до утворення станом на 10.11.2014 року заборгованості в розмірі 6804,30 доларів США., не врахував інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Тому рішення у цій частині незаконне та підлягає скасуванню з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Відповідно до положення ст..2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» де передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053 на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до яких входило м. Краматорськ Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053. Тобто відповідно до Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції» за період з 14.04.14 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або/ штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення анти терористичної операції. У звязку з тим, що розпорядження КМУ від 30.10.2014 року зупинене 5 листопада 2014 року Банк повинен був не нараховувати, або скасувати відповідачу нараховану пеню та штраф/ процентну складову/ за період з 14 квітня 2014 року по 4 листопада 2014 року, а позов підлягав задоволенню у частині стягнення пені за період з 13.06.13 року по 13.04.14 року та з 5 листопада 2014 року по 10 листопада 2014 року у сумі 68172,41 грн. з розрахунку: Усього пені нараховане за період з 13.06.13 року по 10.10.2014 року у сумі 3992,40 доларів США. Пеня за період з 14.04.14 року по 04.11.2014 року: 2471,32 х 0,15 х 205 : 100 =759,93 доларів США. Підлягає стягненню: 3992,40доларів США - 759,93 доларів США =3232,47 доларів США, що за курсом НБУ на 10.08.2015 року становить:68172,41 грн. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню у частині відмови у стягненні пені за період з 13.06.13 року по 13 квітня 2014 року та з 5 листопада 2014 року по 10 листопада 2014 року у сумі 3232,47 доларів США, що за курсом НБУ на 10.08.2015 року становить:68172,41 грн. з ухваленням у цій частині нового рішення. Підставами для цього у відповідності п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. У решті частині - судове рішення залишено без змін.

Outcome: partial