Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

11 грудня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ „Лізингова компанія „Автофінанс" про захист прав споживача, застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, в якому просив ухвалити рішення, яким, застосувавши наслідки недійсного (нікчемного) правочину - договору фінансового лізингу № 01/14-00500 від 15.11.2014 року, стягнути з відповідача на його користь 28000 гривень, посилаючись на те, що 15.11.2014 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати у власність трактор МТЗ-82.1, зазначений у п.1.3 договору і передати йому предмет лізингу у користування на строк та на умовах, передбачених договором. При здійсненні підприємницької діяльності відповідач залучає кошти для придбання товару у лізинг, проте всупереч вимог ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг» здійснює свою діяльність без відповідної ліцензії. Вважає таку діяльність відповідача незаконною, такою, що полягає у приховуванні інформації щодо відсутності ліцензії для здійснення фінансових послуг. Вважає, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману. Крім того, договір фінансового лізингу не був відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України нотаріально посвідчений, тому вважає такий договір нікчемним. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позовну заяву [PERSON], в якому позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» здійснює свою діяльність, а саме надає послуги з фінансового лізингу на підставі довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Державною комісією з урегулювання ринків фінансових послуг України, ліцензія на надання таких послуг їм не потрібна, так як не передбачена законодавством. Також чинне законодавство не вимагає нотаріального посвідчення договорів лізингу. За таких обставин, вважає пред'явлений позивачем позов безпідставним і необґрунтованим. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до частин 1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Судом встановлено, що 15.11.2014 року позивач уклав з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" договір № 01/14-00500 фінансового лізингу з додатками. Відповідно до п. 1.3 укладеного договору фінансового лізингу (надалі - договір) лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ-82.1, вартістю 280000 грн., у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу ) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця (п. 1.5 договору) до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача згідно з умовами даного договору. Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Відповідно до додатку № 1 до договору фінансового лізингу шомісячний платіж становить 11666,67 грн., комісія за організацію та оформлення договору - 28000 грн. а.с.12 15.11. 2014 року позивач сплатив ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 28000 грн., як комісію за організацію та оформлення договору. а.с.17 Договір фінансового лізингу укладений з [PERSON], як з фізичною особою. а.с.8 Відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ « Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ч.2 ст.2 Закону). Зміст позовної заяви, пояснення позивача та його представника свідчить про те, що в обґрунтування вимог про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину позивач зазначав такі підстави, як здійснення відповідачем діяльності без відповідної ліцензії, що є нечесною підприємницькою практикою, оскільки вводить споживача в оману при укладенні договору фінансового лізингу та недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст.799 ЦК України. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди (п.2 ч.1, п.5 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживача»). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» лізингові компанії віднесені до фінансових установ. При цьому лізингові операції в Україні проводять як фінансові компанії, так і лізингові компанії, які не зареєстровані як фінансові установи. Згідно з довідкою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11 вересня 2012 року № 1217, ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» взята на облік як юридична особа, яка має право надавати послуги з фінансового лізингу (а.с.35, тобто за своїм правовим статусом не є фінансовою установою. Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати фінансові послуги, регулюється Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 року № 21 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України15.07.2005 р. за № 761/11041 ( з відповідними змінами). Відповідно до підпункту 1.3.1 пункту 1.3 Положення фінансова послуга з фінансового лізингу (послуга з фінансового лізингу) - операції з фінансовими активами, які полягають в набутті юридичною особою (лізингодавцем) у власність речі у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передачі цієї речі у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) на підставі договору фінансового лізингу. Таким чином доводи позивача про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики через відсутність ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, є безпідставними і не ґрунтуються на законі. Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно з ст.6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфами 1 та 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору. Таким чином позов є безпідставним та не підлягає задоволенню . На підставі Законів України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг", Про фінансовий лізинг", «Про захист прав споживачів», ст.ст.203, 215, 692, 697, 806 ЦК України,

Outcome: dismissed