Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач за первісним позовом[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомого. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.01.2015 між сторонами було укладено шлюб та у них народилася донька - [PERSON] [INFO] . 19.08.2020 даний шлюб було розірвано. Весь час їх спільна дочка проживає у квартирі разом зі позивачем за адресою [ADDRESS] . Дана квартира належить йому на праві приватної власності та в квартирі мається окрема обладнана кімната для дитини, яка відповідає нормам та забезпечення повноцінного розвитку дитини, санітарним і технічним вимогам, в якій панує атмосфера практичності та комфорту, наявні книжки, іграшки, технічні засоби для прослуховування музики. В позасудовому порядку [PERSON] звертався в службу в справах дітей для врегулювання визначення спору, проте йому було рекомендовано з вирішенням даного питання звернутися до суду, в зв`язку з чим ним і подано даний позов. 13.08.2021 на адресу суду надіслано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дочки - [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Зустрічний позов мотивує тим, що [PERSON] умисно вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні його позову, оскільки останній є двічи судимим, протягом тривалого часу і на даний час ніде не працює, не має джерел існування, має велику заборгованість по несплаті аліментів на утримання іншої його дитини - [PERSON] , [INFO] та по комунальних послугах, зловживає алкоголем, що в своїй сукупності може негативно вплинути на дитину. Твердження позивача щодо проживання спільної доньки [PERSON] разом з ним не відповідає дійсності, оскільки, хоча дочка і є зареєстрованою разом з батьком і спілкується з ним, але фактично проживає, в тому числі ночує, в квартирі разом із своєю матір"ю та своєю старшою сестрою - [PERSON] , в належній останній квартирі за адресою [ADDRESS] . В зв`язку з чим просить задовольнити її позов та стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу, що становлять 5908,00 грн. [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте його представник - адвокат Дуденок О.О. позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві. [PERSON] та її представник - адвокат Джура С.П. позовні вимоги за первісним позовом не визнали та зауважили, що малолітня [PERSON] весь час проживала з матір`ю, а з батьком перебувала лише на час проходження ремонту в квартирі, яка належить її дочці. [PERSON] характеризується з негативної сторони і задоволення первісного позову може зашкодити інтересам дитини, в зв`язку з чим просять визначити місце проживання дитини з матір`ю. Представник органу опіки та піклування Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явився, проте просив розглядати справу у його відсутності, при винесенні рішення по справі просить врахувати висновок органу опіки та піклування та виключно інтереси дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.01.2015 між сторонами було укладено шлюб та у них народилася дочка - [PERSON] [INFO] (а.с.6). 19 серпня 2020 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області (справа №742/1214/20, провадження №2/742/782/20) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до акту №93 від 19.05.2021 про фактичне проживання, не проживання без реєстрації вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зі слів сусідів, [PERSON] не проживає до півтора року (а.с.8). Квартира [ADDRESS] на праві договору дарування квартири від 20.03.2015 належить [PERSON] (а.с.9), що також підтверджується і відповідним Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10). Житло відповідає санітарно-гігієнічним нормам, створені необхідні умови для розвитку дитини. В даній квартирі проживають і мають постійне місце реєстрації позивач за первісним позовом - [PERSON] , [PERSON] - дочка сторін, [PERSON] (колишня дружина [PERSON] ) та її дочка [PERSON] , проте останні зареєстровані, але в даній квартирі не проживають, що підтверджується відповідним актом обстеження умов від 10.08.2021 (а.с.84) Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.4 та ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також, на підставі інших документів, які стосуються справи. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. При цьому, ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні перед усім дбати про інтереси дитини, у супереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів), або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, як їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («NeulingerandShurukv. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchurv. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09,«М. С. проти України», заява № 2091/13). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема, й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім, права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості, потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю. Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17. Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Однак, Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також, не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Крім того, у вищевказаних справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Тому, при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У зв`язку з цим, відсутність виняткових обставин щодо необхідності розлучення малолітньої дитини з її матір`ю, не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення Зокрема, судом встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду від 09.01.2019 у справі № 742/3695/18 (провадження № 1-кп/742/43/19) [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України (крадіжка), і призначена міра покарання у виді штрафу, вирок не оскаржувався і набрав законної сили (а.с.45-46). Вироком Прилуцького міськрайонного суду від 02.10.2020 у справі № 742/1089/20 (провадження № 1-кп/742/191/20) [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (умисне легке тілесне ушкодження), і призначена міра покарання у виді штрафу, вирок не оскаржувався і набрав законної сили (а.с.47-48). По зазначеним вище вироку Прилуцького міськрайонного суду від 09.01.2019 у справі № 742/3695/18 і вироку Прилуцького міськрайонного суду від 09.01.2019 року у справі № 742/3695/18 засудженому [PERSON] обрана міра покарання у вигляді штрафу, проте в зв"язку із відсутністю будь-яких коштів на оплату двох штрафів по 850,00 гривень, ухвалами Прилуцького міськрайонного суду від 25.04.2019 та від 08.12.2020 сплата штрафів на користь держави по 850,00 гривень розстрочувалися (а.с.49-50). Про відсутність коштів у позивача свідчить також той факт, що на даний час відносно боржника [PERSON] відкрито 9 виконавчих проваджень, що підтверджується Витягом з Державного реєстру боржників (а.с.53). На даний час [PERSON] має заборгованість по багатьом платежах за житлово-комунальні послуги, по яким судовими наказами стягнута заборгованість, що підтверджується Витягом з Державного реєстру "Судова влада" (а.с.52). [PERSON] має заборгованість в сумі 49049,15 гривень по несплаті аліментів на утримання іншої його дитини, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується постановою Прилуцького міськрайонного суду від 12.06.2019 у справі № 742/1676/19, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за несплату аліментів на утримання дитини (а.с.51). Станом на липень 2021 заборгованість по аліментам становить 115428,65 грн (а.с.72). Відносно нього Прилуцьким відділом ДВС встановлено обмеження, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 22.11.2018, про розшук майна боржника від 20.05.2021, про встановлення обмеження боржника у праві користування зброєю від 22.11.2018, про арешт коштів боржника від 09.06.2021, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 22.1 1.2018 (а.с.66-70). [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання, має можливість надати гідні умови проживання своїм дітям, оскільки проживає та зареєстрована у кв. [ADDRESS] , яка належить на підставі договору дарування квартири від 10.07.2019 її дочці - [PERSON] , в якій створені всі відповідні умови для проживання дітей, що також підтверджується актом обстеження умов проживання за зазначеною адресою від 05.10.2021 (а.с.41, 43-44, 83, 89, 90). [PERSON] є зареєстрованим суб"єктом підприємницької діяльності, надає послуги перукаря та мінікюру, отримує дохід та сплачує податки, що підтверджується дозвільними документами (а.с. 58-59). [PERSON] дбає про здоров"я доньки [PERSON] , вони спільно відвідують медичні установи, що підтверджується довідкою Прилуцької центральної міської лікарні від 03.08.2021 року № 109 (А.С.54). [PERSON] приймає активну участь у вихованні дитини, що підтверджується довідкою Прилуцького закладу дошкільної освіти № 15 від 05.08.2021 за № 01-44/55 (а.с.55). [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується довідками КНП "Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня" від 03.08.2021 за № 293 та Прилуцької ЦМЛ від 03.08.2021 за № 4 (а.с.56-57). Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку №15058 вбачається, що [PERSON] зверталася 28.09.2021 у службу 102 про підпал будинку де вона проживає, який скоїв її колишній чоловік [PERSON] . Заяву писала 15.09.2021, та її невірно зафіксували у реєстрі. Відомості про кримінальне правопорушення 16.09.2021 внесені до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.129 КК України (а.с.91-92). З наданого суду висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради від 22.10.2021 за №02-16/5136 вбачається, щона даний час дитина фактично проживає з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Для дитини створені умови для проживання, виховання та розвитку. Мати не заперечує щодо спілкування доньки з батьком, оскільки, вважає, що це відповідає інтересам дитини. За місцем проживання батька також створені належні умови для проживання [PERSON] . Враховуючи, що помешкання батька та матері знаходяться в одному дворі, дівчинка має можливість безперешкодно перебувати як у матері так і у батька. Службою у справах дітей міської ради батькам надані рекомендації стосовно створення для дитини стійкого позитивного родинного мікроклімату, адже, стан здоров`я [PERSON] потребує особливої уваги. Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи вік, стан здоров`я дитини та

Outcome: approved