Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та внесення змін до актового запису про народження дитини №639 від 07 березня 2012 року, вказавши прізвище дитини «[PERSON]». Вимоги за позовом обґрунтовувались тим, що з відповідачем, записаним батьком дитини, позивач в зареєстрованому шлюбі не перебувала, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Зазначила, що донька знаходиться на її утриманні, а відповідач останні два роки не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її життям та здоров'ям, а тому просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивач поданий позов підтримала повністю з підстав, викладених у ньому просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 15, 25), однак у матеріалах справи міститься копія нотаріально засвідченої заяви відповідача, в якій останній не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] Представник органу опіки та піклування та прокурор у судовому засіданні висловили думку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, що відповідатиме інтересам дитини. Третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції в Житомирській області в судове засідання свого представника не направив, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 07.03.2012 серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно із довідкою ДП «Нова Крошня» ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» №986 від 16.04.2014 року малолітня [PERSON] проживає разом з матір"ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до принципу п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитини має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням міськвиконкому від 23 липня 2014 року №281, вбачається, що батько фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тому вбачається за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] (а.с.26). З огляду викладене, враховуючи, що в судовому засіданні судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] участі у вихованні дочки не бере, дитину не провідує, її життям та здоров'ям не цікавиться, будь-якого виду допомоги на утримання дитини не надає, що свідчить про свідоме нехтування та самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, своєю поведінкою та діями відповідач засвідчив, що насправді не зацікавлений долею дитини, суд дійшов висновку про необхідність застосування крайньої міри, позбавивши [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], яка з урахуванням конкретних обставин даної справи є виправданою та необхідною виходячи з інтересів дитини. Щодо заявленої позивачем вимоги про внесення зміни до актового запису про народження дитини №639 від 07 березня 2012 року, вказавши прізвище дитини «[PERSON]», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Процедура внесення змін до актового запису про народження дитини передбачає попереднє звернення матері дитини до органу реєстрації актів цивільного стану або наявності остаточного рішення суду, а тому додаткового судового застереження не потребує. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: partial