Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" - Купець К.С. звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKA1GA00000006 від 12.07.2006 року на предмет іпотеки, а саме будинок загальною площею 138,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Крім цього позивач просить виселити з вищевказаного будинку відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в ньому зі зняттям останніх з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб. Відповідачем [PERSON] 24.09.2012 року та 10.01.2013 року було подано до суду викладені в письмовій формі заперечення проти позову, відповідно до яких, остання вважає позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" безпідставними, незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. На обґрунтування своїх заперечень, відповідач вказує на порушення кредитором при зверненні до суду загального строку позовної давності, який відповідно до ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк яких не визначений або визначений моментом вимоги починається від дня, коли у кредитора виникає право вимоги про виконання зобов'язання, а саме в період починаючи з 10.09.2007 року по 10.09.2010 року. Крім цього, відповідач [PERSON] вказує на те, що ПАТ КБ "Приватбанк" було змінено зобов'язання за кредитним договором без її згоди, як поручителя, в результаті чого збільшено обсяг її відповідальності, а отже відповідно до п.1 ст. 559 порука повинна бути припинена. Крім цього зазначає, що позивачем не було вжито жодних заходів щодо: врегулювання питань з виниклої заборгованості з самим позичальником кредитних коштів, інформування її як поручителя про існування заборгованості за кредитним договором. В зв'язку з викладеним, просить суд відмовити позивачу в частині задоволення позову, яка стосується звернення стягнення на майно, витребування довідки про склад сім'ї, примусового виселення проживаючих з будинку, що є предметом іпотеки. Представник ПАТ КБ "Приватбанк" - Олексик В.В. в судове засідання не з'явився, але від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутності та зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в зв'язку з терміновим виїздом за межі країни. Крім цього подала викладене в письмовій формі заперечення проти позову, відповідно до якого вважає позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" безпідставними, незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. (а.с. 73-75) Відповідач [PERSON], відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду даної справи, до суду повторно не з'явився, про поважність причин неявки суду не відомо, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, а тому за згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, постановивши заочне рішення. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до кредитного договору MKA1GA00000006 від 12.07.2006 року ПАТ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 10460 доларів США зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення до 12.07.2010 року. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки від 12.07.2006 року. Згідно даного договору банку передано в іпотеку належне відповідачу на праві власності нерухоме майно: будинок загальною площею 138,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-17; 20-23). Згідно розрахунку заборгованості станом на 21.03.2012 року у відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість в розмірі 28081,37 доларів США, з яких: 9988,44 доларів США - заборгованість по кредиту; 10732,95 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 260,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7099,98 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань (а.с. 8-9). Згідно з вимогою від 18.04.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідачів було надіслано лист про наявність заборгованості по кредитному договору MKA1GA00000006 від 12.07.2006 року та повідомлено про наслідки у разі її несплати (а.с. 29-30). Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов"язаний виконати свій обов'язок. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 1050 ч.1, ч. 2 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553- 559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Збільшення процентної ставки за договором про іпотечний кредит в односторонньому порядку було правомірним, оскільки договір укладено сторонами на власний розсуд із дотриманням вимог чинного на той час законодавства (лютий 2008 року) та з повідомленням позичальника в порядку, встановленому кредитним договором. Рішення банку про підвищення процентної ставки з 01 лютого 2009 року прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банком змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким ЦК України доповнено статтею 1056-1, а тому зазначені норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. (постанова від 19 грудня 2011 року № 6-63 цс 11). Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі -покупцеві. Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON], а останній належним чином не виконує умови кредитного договору № MKA1GA00000006 від 12.07.2006 року, а тому позовні вимоги позивача про звернення стягнення на майно є підставними і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем в ході розгляду справи позовну вимогу стосовно виселення з будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] всіх осіб, що мешкають без надання іншого жилого приміщення не доведено, зокрема не визначені особи, які проживають в даному будинку, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved