Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України. В обґрунтування заяви заявник вказав, що з моменту народження [INFO] проживає на території України. Він народився в с. Микільське Оріхівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про народження. В період з 1990 по 1994 роки він разом з батьками проживав на території Красненської сільської ради Кегичівського району Харківської області. На даний час він проживає по [ADDRESS] . Єдиним документом, що посвідчує його особу є довідка сільської ради. Він звертався в органи Державної міграційної служби із заявами про видачу паспорту громадянина України. Після проведення перевірки наданих ним документів, його особу було встановлено, однак без встановлення належність до громадянства України. На даний час він не може оформити паспорт громадянина України, зареєструвати шлюб, народження дітей, влаштуватись на роботу, оскільки у нього відсутній паспорт громадянина України. Посилаючись на наведене, просив заяву задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2021 року відкрито провадження у справі. 07 травня 2021 року представник Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області подав письмові пояснення. Вказав, що при вирішення вказаної заяви покладається на думку суду, однак просив врахувати, що у випадку наявності належних доказів заява [PERSON] підлягає до задоволення. 30 червня 2021 року [PERSON] подав заяву про уточнення вимог. Просив встановити факт постійного проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Микільське Оріховського району Запорізької області на території України станом на 24 серпня 1991 року. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили задовольнити з врахування поданих уточнень. [PERSON] пояснив, що з народження по даний час постійно проживає на території України з 2000 року по даний час. Разом із дружиною [PERSON] проживає в с. Біла Тернопільського району Тернопільської області, разом виховують спільних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Він не має паспорта та будь-яких інших документів, що посвідчують його особу, а тому не може зареєструвати шлюб, бути записаним батьком дітей та влаштуватись на роботу. Представник Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області - Дядишин Л.В. зазначила, що у вирішенні справи покладається на думку суду, однак просила врахувати доводи висловлені у поясненнях. Судом встановлено, що заявник народився [INFO] у с. Микільське Оріхівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 лютого 2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області. Батьками заявника зазначено [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з довідки за №1564 від 26 жовтня 2020 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] проживає, але не зареєстрований по [ADDRESS] . Як вбачається з листа Красненської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 17 червня 2021 року, згідно запису в домовій книзі за 1990-1994 року (запис за №74) [PERSON] , [INFO] , дійсно був зареєстрований на території Красненської сільської ради Кегичівського району Харківської області, дата та місце реєстрації в штампі не вказано. Як слідує з актів встановлення особи від 09 листопада 2018 року та висновку за результатами проведення процедури встановлення особи, складених Тернопільським РВ УДМС України в Тернопільській області, працівниками УДМС встановлено особу [PERSON] . Рішенням Тернопільського РВ УДМС України в Тернопільській області від 19 лютого 2019 року, [PERSON] відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено факт належності до громадянства України. Допитаний в судовому засіданні 30 червня 2021 року свідок [PERSON] , який є знайомим [PERSON] , підтвердив той факт, що [PERSON] з 2000 року разом з сім`єю проживає у с. Біла Тернопільського району Тернопільської області. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заява підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. В силу вимог ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України ; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України . Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Статтею 6 даного Закону визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 вказаного Закону особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України від осіб без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, є громадянином України. Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" . Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок). Відповідно до вимог п. 7 Порядку, встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Згідно з вимогами пункту 8 Порядку, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відтак, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України - 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року. Відповідно до вимог п. 10 Порядку, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] народився [INFO] на території України. Згідно записів в домовій книзі за 1990-1994 роки [PERSON] був зареєстрований на території Харківської області. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України та в інший спосіб встановити даний факт заявник не має можливості. Враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону, суд, вважає, що заява [PERSON] підлягає до задоволення шляхом встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення, у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved