Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції у Львівській області про визнання батьківства та внесення запису про батька до актового запису про народження дитини. В обгрунтуванні заявлених вимог покликається на те, що він в період з жовтня 2012 року по жовтень 2014року включно перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах. В подальшому, між ними виникли непорозуміння і вони перестали зустрічатись. Через деякий час він побачив відповідачку яка була у стані вагітності, та запитав, чи не являється він батьком її майбутньої дитини, нащо відповідач заперечила. [INFO] у відповідачки народився син, який був зареєстрований як [PERSON] . Зважаючи на те, що шлюб між ним та відповідачкою не був зареєстрований, відомості про батька дитини у Книгу реєстрації народжень було внесено зі слів матері. Він неодноразово запитував відповідачку, хто є біологічним батьком її сина, проте, вона уникала відповіді. Влітку 2019 року відповідачка повідомила йому проте, що [PERSON] є його рідним сином, а він є біологічним батьком [PERSON] .. Він запропонував відповідачці внести за їх спільною заявою зміни в актовий запис про народження дитини, вказавши його, батьком [PERSON] , однак, відповідачка відмовилася від його пропозиції. Оскільки, він являється біологічним батьком [PERSON] , він бажає брати участь у вихованні, утриманні та навчанні сина. Хоче забезпечити дитині належні умови для розвитку та бути справжнім батьком для свого сина. З квітня 2017року по вересень 2019року, з дозволу відповідачки він щотижня приходив до сина, гуляв з ним, приносив йому іграшки,одяг, та солодощі, відповідачка не чинила йому перешкод, оскільки вважала його батьком дитини, дитина любила його і бажала спілкування з ним. В травні місяці 2019року відповідачка повідомила його що у неї є інший чоловік, однак, щодо побачень з дитиною в цей період не заперечувала. В вересні місяці 2019року, відповідачка повідомила його проте,що не бажає щоб він бачився в подальшому із сином. На даний час син проживає з відповідачкою та її теперішнім чоловіком. Він іншої сім`ї не створив. До сина відноситься, як до єдиної люблячої дитини. Хоче з ним постійно бачитися, проте, відповідач чинить йому перешкоди. Зважаючи на те, що з відповідачкою врегулювати спір в добровільному порядку не вдалося, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та свого сина. Просить ухвалити рішення, яким внести зміни в актовий запис №10, складений Виконавчим комітетом Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області 06 серпня 2015 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] і зокрема у графі "дані про батька дитини" вписати: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, українець, проживає за адресою: [ADDRESS] . Прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просить позовну заяву задовольнити. Відповідачка 25.01.2021року в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила в задоволенні таких відмовити за безпідставністю. Крім цього, пояснила що в період спільного проживання із позивачем, в них були погані відносини, оскільки позивач чинив відносно неї психологічне насильство. Крім цього, в цей період, з метою уникнення вагітності вона вживала протизаплідні таблетки, тому її дитина не може бути сином позивача. З травня місяця 2019року вона перебувала у відносинах з її теперішнім чоловіком, який любить її сина як рідного. Що стосується генотипоскопічної (генетичної) експертизи, вважає, що така не була проведена з тих підстав, що експерт не повідомив її про час і місце проведення такої. Крім цього, зазначила, що її син негативно реагує на медичний персонал, оскільки, у нього є страх, пов`язаний з лікуванням зубів та анурез.З цих підстав вона зверталася на консультацію з сином до психолога, що підтверджується довідкою від 04.11.2020 року, наданою дитячим психологом БФ Шпиталю ім.А. Шептицького. Вважає, що на даний час проведення будь-яких маніпуляцій, в тому числі експертизи є неможливим, оскільки, це може нашкодити дитині. На даний час вона створила іншу сім`ю та перебуває у зареєстрованому шлюбі, син почав звикати до її чоловіка, як до батька. Вважає, що поданий позивачем позов є нічим іншим як бажанням зіпсувати її відносини в сім"ї. В подальшому, в судові засідання відповідач не з`явилася від її представника надійшла заява, у якій сторона відповідача просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги залишити без задоволення. Представник Яворівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районы Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував клопотання про розгляд справи у його відсутності. При прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, допитавши в якості свідка психолога [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що 20.10.2020року відповідачка привела до неї на консультацію у БФ Шпиталь ім.А. Шептицького свого сина [PERSON] , дитина присіла біля мами на дивані, однак на контакт не вийшла, тому була запрошена на наступну консультацію. Під час наступної консультації 04.11.2020року дитина вийшла на контакт, вона в ігровій формі провела заняття, але на її вимогу відкрити рот, показати зубчики, не відкрив, оскільки, у нього були страхи пов`язані із лікуванням зубів. Із малюнків які малював [PERSON] було видно що у дитини є страхи. Зі слів матері їй відомо що у дитини є анурез, після стресу в лікарні. Після спілкування з нею дитина не була заляканою. Було рекомендовано матері продовжити роботу дитини з психологом, уникати стресогенних ситуацій, та проконсультуватись у лікаря-невропатолога. Викладене у довідці від 04.11.2020року підтримала. Крім цього, додатково поянила що більше вона з дитиною на консультаціях не бачилась, і їй не відомо в якому стані на даний час перебуває дитина, оскільки, пройшло багато часу, дитина могла забути це, оскільки таке характерно для дітей чи перерости, це залежить від оточення в якому вона знаходилась та уваги до неї. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони в період з жовтня 2012року по жовтень 2015року зустрічалися, час від часу разом проживали та у них були близькі стосунки. [INFO] [PERSON] народила сина, [PERSON] , що підтверджується копією акту цивільного стану Яворівського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 25.09.2021 року,згідно якого, 06.08.2015року було зареєстровано факт народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №10. Відомості про батька дитини вказані зі слів матері та записані відповідно до вимог частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01 липня 2020 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 01 липня 2020 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зареєструали шлюб актовий запис №1018. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка і дружини(відповідачки) - [PERSON] . З довідки від 04.11.2020 року, наданої дитячим психологом БФ Шпиталю ім..А. Шептицького І.Холод вбачається, що [PERSON] зверталася на консультацію із сином [PERSON] , [INFO] , 20 жовтня 2020 року із скаргами на виражену негативну реакцію на медперсонал та страхи, пов`язані з лікуванням зубів та анурез. На першій зустрічі, хлопчик на контакт не йшов, очі були наповнені сльозами, при тому, що психолог не була в халаті, він категорично відмовився показати зубчики, проте, на другій зустрічі хлопчик краще йшов на контакт, натомість відмовися відкрити рот навіть граючись в пісочниці. Психологом рекомендовано продовжити роботу з психологом, уникати стресових ситуацій та звернутися на консультацію до лікаря-невропатолога. Як з`ясовано в судовому засіданні, в подальшому дитина не відвідувала психолога, що й не заперечувалось відповідачкою в судовому засіданні, та не спростовано доказами . Із слів психолога яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка слідує, що пройшло достатньо часу, дитина могла перерости страх, який був пов`язаний із лікуванням зубів чи забути такий, якщо дитина перебуває в хорошому оточенні, оскільки це характерно для дітей. Крім цього, свідок зазначила, що уже під час їх другої зустрічі в листопаді 2020року дитина без боязні йшла на контакт. У даному провадженні судом за клопотанням позивача, тричі виносились ухвали, а саме, 11.03.2020року, 02.04.2021року 28.09.2021року про призначення генотипоскопічної (генетичної) експертизи, проте такі не були проведені з тих підстав, що відповідачка [PERSON] у зазначений час не з`явилася з дитиною в експертну установу для відібрання зразків букального епітелію та проведення молекулярно-генетичної експертизи, однак через неявку відповідачки з дитиною до експертної установи на експертизу такі проведені не були. Згідно листа Яворівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 02.04.2021 року відділом ДРАЦС в актовий запис про народження [PERSON] №10 від 06.08.2015 року, складеного виконавчим комітетом Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області внесено зміни на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.01.2021 року про усиновлення. Тобто, знаючи про розгляд даної справи та уникаючи проведення експертиз та участі в розгляді даної справи, з підстав поганого самопочуття, відповідач надала дозвіл на усиновлення дитини [PERSON] чоловіком з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, а саме, [PERSON] , не повідомивши про це в судовому засіданні під час розгляду даної справи. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодекс. Згідно з пп. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пунктом 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання передбачено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ст. 128 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Вирішуючи питання про доведеність факту кровного споріднення між позивачем і дитиною суд виходить з наступного. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Посилання відповідачки на довідку психолога, яка навіть не являється висновком психолога до уваги не приймає, оскільки, на переконання суду, пройшло значно багато часу, і як ствердила в судовому засіданні психолог яка була допитана в якості свідка , дитина могла перерости страх, який був пов`язаний із лікуванням зубів чи забути такий, якщо дитина перебувала в хорошому оточенні, оскільки це характерно для дітей. Будь-яких інших належних доказів того, що визнання позивача біологічним батьком може завдати дитині негативні психологічні наслідки, стороною відповідача суду не надано. Разом з тим, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статей 89 і 110 ЦПК України, згідно з якими суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами. Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року). Однак, стороною відповідача не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності об`єктивних причин, які виключають можливість проходження дитиною [PERSON] ДНК-тесту. У частині першій статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На переконання суду, системне та неодноразове ухилення відповідачки від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи шляхом нез`явлення її до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання встановити об`єктивну істину за допомогою висновку щодо походження дитини, та спростувати доводи позивача про його батьківство щодо дитини. Крім цього, слід звернути увагу на те, що в рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.01.2021року про усиновлення, відповідачка покликається на те, що вона являється матір`ю одиночкою, а особу батька її дитини не встановлено, не зважаючи на те, що 16.12.2019 року відкрито провадження у даній справі в якій вона являється відповідачем , про визнання батьківства позивача відносно її сина [PERSON] .. Посилання відповідача є лише приводом для ухилення від проведення вказаної експертизи. Суд констатує, що факт ухилення відповідачки від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи у справі шляхом неодноразової неявки до експертної установи для відбору зразків, при наявності необхідних для цього умов, унеможливило проведення вказаної експертизи, при тому, що сторонам було роз`яснено про наслідки ухилення від участі в експертизі. Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Зважаючи на те, що Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року), тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ, враховуючи обставини справи, покази свідків, що між собою не узгоджуються, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Зазначене узгоджується з роз`ясненнями Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 201/11183/16-ц (провадження № 61-23601св18). Разом з тим, при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. На переконання суду біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини і це відповідатиме інтересам дитини. Разом з тим, дитина досягла 7 років, рівень психічного розвитку дитини такого віку дає можливість аналізувати ситуацію, що за сприяння матері (відповідачки) здатне забезпечити дитині можливість сформувати правильне ставлення до біологічного батька та подолати почуття "психологічної дистанції" у стосунках з ним. Суд вважає, що не відповідає інтересам дитини поведінка матері (відповідача по справі) , дії якої направлені на повне виключення біологічного батька з життя своєї дитини у зв`язку із створенням нової сім`ї, які привели до фактичного припинення стосунків між дитиною та можливим її біологічним батьком. Таким чином, з урахуванням встановлених у справах обставин та досліджених доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про те, що оскільки запис в свідоцтво про народження дитини [PERSON] про батька останнього був зроблений за вказівкою матері на підставі ч. 1ст. 135 Сімейного кодексу України, із застосування наслідків ухилення від проведення призначеної судом експертизи, визначених ст. 109 ЦПК України, суд вважає встановленим кровне споріднення між позивачем по справі та дитиною [PERSON] . Враховуючи наведене позивача слід визнати батьком дитини [PERSON] та внести зміни в актовий запис №10, складений Виконавчим комітетом Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області 06 серпня 2015 року про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши в графі "батько" [PERSON] , [INFO] , громадянин України, українець, проживає за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає або ні, її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. Обґрунтування позовних вимог позивач зводить лише до позиції, що він є біологічним батьком, а тому повинні бути внесені відповідні зміни у прізвищі дитини, не беручі до уваги інтереси дитини. Суд вважає, що позовні вимоги в частині внесення змін в актовий запис щодо зміни прізвища дитини не можуть бути задоволені, оскільки це не відповідатиме інтересам дитини. Дитина ідентифікує себе з прізвищем « [PERSON] », зміна прізвища може негативно вплинути на емоційний стан дитини, крім того, відмова у задоволенні позову в цій частині, жодним чином не вилине на обсяг прав, інтересів та обов`язків позивача щодо дитини. Отже, в цій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial