Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] міська рада Київської області, звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачем всупереч вимог п. б) ст. 80, п. а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України на частині земельної ділянки по вул. 60 років Жовтня, 55 в м. Сквира було встановлено паркан та дві каналізаційні ями. Частина паркану знаходиться на земельній ділянці, яка віднесена до земель загального користування, а саме призначена для проїзду від вул. Мельника до вулиці 60 років Жовтня у м. Сквира, а також є єдиною можливістю доступу/проїзду до приватизованих земельних ділянок третіх осіб по справі [PERSON] та [PERSON]. Земельна ділянка по вул. 60 років Жовтня, 55 в м. Сквира була приватизована на ім'я відповідача [PERSON], але ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року було задоволено касаційну скаргу [PERSON] та скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 20.03.2014 року і залишено в силі рішення Сквирського районного суду Київської області від 19.12.2013 року. Відповідно до рішення суду першої інстанції: 1) визнано протиправним та скасовано рішення [PERSON] міської ради Київської області за № 1597-43-V від 26.08.2010 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] по вул. 60-річчя Жовтня, 55 в м. Сквирка 2) визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 748470, площею 0,0823 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою Київська область, м.Сквира, вул. 60-річчя Жовтня, 55, виданий на ім'я [PERSON]; 3) визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 748469, площею 0,10 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою Київська область, м. Сквира, вул.60-річчя Жовтня, 55, виданий на ім'я [PERSON] Рішенням сесії [PERSON] міської ради від 12.03.2015 року № 1355-61-VІ "Про скасування рішення сесії міської ради № 1597-43-V від 26.08.2010 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] по вул. 60-річчя Жовтня, 55 в м. Сквира, виготовлену ТОВ "Будпроект", м.Сквира" було скасовано рішення сесії міської ради № 1597-43-V від 26.08.2010 року. [PERSON] міською радою Київської області було направлено лист від 19.11.2014 року до гр. [PERSON] з вимогою знести паркан, який розміщений на землях загального користування в термін до 01.12.2015 року, але відповідач відмовився виконувати дану вимогу. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що гр. [PERSON] відмовляється від знесення паркану та двох каналізаційних ям, що призводить до перешкоджання у використанні земель загального користування, а саме унеможливлює проїзд [PERSON] та [PERSON] до власних земельних ділянок. А тому, у зв'язку із відсутністю належної ширини проїзду по вул. 60 років Жовтня, 55 в м. Сквира, під'їзд транспорту іншим шляхом ніж через проїзд землями загального користування від вул.Мельника до вул. 60-річчя Жовтня, 55, м. Сквира на яких розміщений паркан та дві каналізаційні ями, неможливий. Відтак, представник позивача посилаючись на ст.ст. 78, 80, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 27, 118, 119 Цивільного процесуального кодексу України просить суд зобов'язати гр. [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки шляхом знесення частини паркану та двох каналізаційних ям за адресою: м. Сквира, вул. 60-річчя Жовтня, 55, що розміщені на землях загального користування. В судовому засіданні представники позивача, [PERSON] міської ради Київської області, підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені вище. Треті особи по справі, [PERSON], [PERSON] та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] міської ради Київської області підтримали у повному обсязі. В ході розгляду судом даної справи, треті особи, - [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ч. 1 ст. 34 Цивільного процесуального кодексу України подали до суду позовну заяву про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Доповнюючи позовні вимоги [PERSON] міської ради Київської області, зазначили, що при приватизації земельних ділянок відповідачем [PERSON] частково увійшли землі загального користування населених пунктів, зокрема вулиці, проїзди, шляхи. Крім того, [PERSON] та [PERSON] створюють перешкоди у проїзді до власних земельних ділянок паркан, що розміщений з північної сторони та частково з східної сторони домоволодіння [PERSON] та дві каналізаційні ями з північної сторони домоволодіння. На підставі ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 391 Цивільного кодексу України, просили суд зобов'язати [PERSON], зокрема, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування, шляхом знесення двох каналізаційних ям та паркану з північної сторони його домоволодіння, паркану з східної сторони його домоволодіння (за винятком паркану, що на сході межує з земельними ділянками [PERSON] та [PERSON]С.) за адресою: м. Сквира, вул. 60-річчя Жовтня, 55, Київської області. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] міської ради Київської області та третіх осіб по справі не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити повністю. Надали суду письмові заперечення з яких вбачається, що позивач не згоден із тією обставиною, що після скасування на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/2244/13-ц державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЯМ № 748470, площею 0,0823 га та ЯМ № 748469, площею 0,10 га, вони набули статусу земель загального користування. Мотивами таких заперечень, як вважає відповідач [PERSON], є ті обставини, що спірний паркан, який за вимогами позивача потрібно частково знести, є власністю позивача і встановлений він в межах розмірів земельної ділянки для індивідуального будівництва жилого будинку і обслуговування господарських споруд, площею 0,1 га по вул. Мельника, 29, м. Сквира (яка за рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 25.09.2006 року за № 111 змінилася на вул. 60 річчя Жовтня, 55), яка надавалася відповідачеві у власність на підставі рішення виконкому [PERSON] районної ради народних депутатів від 29.09.1994 року за № 40 "Про затвердження рішень виконкомів міських і сільських рад народних депутатів про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків громадянами м.Сквира та в селах району", виданого на підставі розгляду рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 "Про надання земельних ділянок для індивідуального будівництва жилих будинків та дозвіл на їх будівництво громадянам м. Сквира". Крім того, згідно із складеним та належним чином засвідченим Актом виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24, на присадибній земельній ділянці площею 0,10 га, що знаходилася за адресою вул. Мельника, 29 у м. Сквира, межі земельної ділянки на даній місцевості були закріплені межовими знаками, які були здані забудовнику на зберігання. Рішення [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за №24 та [PERSON] районної ради народних депутатів від 29.09.1994 року за № 40 на даний час чинні. Дані обставини встановлені ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року у справі № 6-23080 св 14, а тому не підлягають доказуванню. Посилання позивача щодо неправомірного користування земельною ділянкою площею 0,10 га, що надана відповідачу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою вул. 60 річчя Жовтня, 55 (колишня вул. Мельника, 29) у м.Сквира, а відтак і неправомірного встановлення спірного паркану біля будинку, який перешкоджає під'їзду [PERSON] та [PERSON] до власних земельних ділянок, вважає безпідставними та необгрунтованими. Вважає, що даний пішохідний прохід не є проїздом чи вулицею і не має жодного правового статусу, який йому було б надано рішенням органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що рішенням Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/2244/13-ц від 19.12.2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого 1) визнано протиправним та скасовано рішення [PERSON] міської ради Київської області за № 1597-43-V від 26.08.2010 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] по вул. 60-річчя Жовтня, 55 в м. Сквирка 2) визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 748470, площею 0,0823 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою Київська область, м. Сквира, вул. 60-річчя Жовтня, 55, виданий на ім'я [PERSON]; 3) визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 748469, площею 0,10 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою Київська область, м. Сквира, вул.60-річчя Жовтня, 55, виданий на ім'я [PERSON] Рішенням апеляційного суду Київської області від 20.03.2014 року рішення Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/2244/13-ц від 19.12.2013 року скасовано, у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року у справі № 6-23080 св 14 було задоволено касаційну скаргу [PERSON] та скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 20.03.2014 року і залишено в силі рішення Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/2244/13-ц від 19.12.2013 року. Судом касаційної інстанції в ухвалі зазначено та із матеріалів справи вбачається, що рішенням [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 "Про надання земельних ділянок для індивідуального будівництва жилих будинків та дозвіл на їх будівництво громадянам м. Сквира" відповідачу [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,1 га по вул. Мельника, 29 у м. Сквира для індивідуального будівництва жилого будинку і обслуговування господарських споруд. 28.02.1994 року було складено та належним чином засвідчено Акт виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24, на присадибній земельній ділянці площею 0,10 га, що знаходилася за адресою вул. Мельника, 29 у м. Сквира, межі земельної ділянки на даній місцевості були закріплені межовими знаками, які були здані забудовнику на зберігання. На підставі рішення виконкому [PERSON] районної ради народних депутатів від 29.09.1994 року за № 40 "Про затвердження рішень виконкомів міських і сільських рад народних депутатів про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків громадянами м.Сквира та в селах району", виданого на підставі розгляду рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 "Про надання земельних ділянок для індивідуального будівництва жилих будинків та дозвіл на їх будівництво громадянам м. Сквира", затверджено рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 та дозволено [PERSON] будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Мельника, 29 у м. Сквира на земельній ділянці площею 0,10 га. Зобов'язано забудовника [PERSON] на протязі одного місяця одержати у районного архітектора будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку, будівництво розпочати після оформлення технічної документації на право забудови житлового будинку та попереджено гр. [PERSON], що будівництво з порушенням плану забудови земельної ділянки чи типового проекту забороняється. Рішення [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 та [PERSON] районної ради народних депутатів від 29.09.1994 року за № 40 на даний час чинні та не скасовані у встановленому законодавством порядку. У матеріалах справи наявний Паспорт на забудову земельної ділянки у м.Сквира по вул. Мельника, 29, що виділена [PERSON] міською радою Київської області, виданого на ім'я [PERSON] та План обласного відділу по справам будівництва та архітектури, виданого на підставі [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 щодо відведення [PERSON] земельної ділянки в безстрокове користування під забудову житлового будинку з господарськими будівлями, а саме, хліва, вбиральні, погреба. У даному Плані вбачається заїзд до городів суміжних землевласників (землекористувачів). Вказаний план засвідчений у встановленому законодавством порядку. 03.08.1998 року [PERSON] міською радою народних депутатів Київської області [PERSON] та [PERSON] були видані державні акти на право приватної власності на земельні ділянки серій ІІ-КВ № 114742 та ІІ-КВ № 114743, площі яких, відповідно, по 0,089 га., що розташовані по вул. 60-річчя Жовтня у м. Сквира Київської області, цільове призначення яких: ведення особистого підсобного господарства, зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №№137, 114. У матеріалах справи також наявний: 1) витяг з рішення виконкому [PERSON] міської ради за 2001 р. № 45 про передачу [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Мельника, 29 у м. Сквира, де у п. 2 цього рішення зазначається, що остаточний розмір земельної ділянки потрібно визначити у технічній документації по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки громадян; 2)витяг з рішення [PERSON] міської ради від 11.07.2003 року про надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 0,02 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Мельника, 29 у м. Сквира. Згідно абз. 2 даного рішення доручено Білоцерківській регіональній філії Київського регіонального центру земельного кадастру виготовити технічну документацію по виготовленню державних актів на право приватної власності на землю. Рішенням виконкому [PERSON] міської ради Київської області від 25.09.2006 року за № 111 вул. Мельника, 29 змінилася на вул. 60 річчя Жовтня, 55. Рішенням сесії [PERSON] міської ради Київської області від 12.03.2015 року за №1355-61-VІ "Про скасування рішення сесії міської ради № 1597-43-V від 26.08.2010 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] по вул. 60-річчя Жовтня, 55 в м. Сквира, виготовлену ТОВ "Будпроект", м. Сквира" було скасовано рішення сесії міської ради № 1597-43-V від 26.08.2010 року. [PERSON] міською радою Київської області було направлено лист від 19.11.2014 року до гр. [PERSON] з вимогою знести паркан, який розміщений на землях загального користування в термін до 01.12.2015 року, але відповідач відмовився виконувати дану вимогу. Крім того, у відповідності до позовних вимог, позивач зазначає про демонтування і двох каналізаційних ям, які вказані згідно Робочого проекту зовнішнього водопостачання та каналізування житлового будинку № 55 по вул. 60 років Жовтня у м.Сквира Київської області, складений ТОВ "Будпроект", м. Сквира у 2010 році, де зазначені Технічні умови № 48 від 17.11.2010 року на підключення проектуючого об'єкту житлового будинку до міської водомережі та каналізації до комунальних систем водопроводу і каналізації міста Сквира Київської області, затвердженого комунальним підприємством "Сквираводоканал". Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала на посаді начальника інспекції містобудування та архітектури [PERSON] РДА Київської області та розглядаючи питання щодо єдиного під'їзду до власних земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства третіх осіб по справі [PERSON] та [PERSON], зробила висновок що у третіх осіб не має можливостей під'їзду до власних земельних ділянок. Свідок вважає, що на момент видачі державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства [PERSON] та [PERSON], під'їзд до даних земельних ділянок існував, але після видачі державних актів відповідачеві [PERSON], він зник. [PERSON] міська рада Київської області від вулиці 60 років Жовтня до вулиці Мельника не може побудувати проїзд, оскільки огородження земельної ділянки відповідача [PERSON] та інших суміжних земельних ділянок землевласників (землекористувачів) перешкоджають прокладанню такої дороги (проїзду). Генеральний план м. Сквира від 1977 року за № 41, затверджений рішення виконкому [PERSON] міської ради Київської області, і на даний час він діючий. Іншої документації, яка б зазначала про проведення планувальної забудови даного масиву не має. Згідно ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень" ширина смуги руху проїздів на вулицях і дорогах місцевого значення повинна бути не менше 3,03,5 метра, а кількість смуг проїзної частини не менше проїздів не менше 12. На думку свідка, [PERSON] міська рада дане питання повинна спеціально вивчити та скласти планувальну документацію, яка вулиця у перспективі повинна бути прокладена від вулиці 60 років Жовтня до вулиці Мельника, і на яку відстань огородження відповідача заступає (заходить) до земель загального користування [PERSON] міської ради Київської області. Свідок вважає, що існуюче огородження земельних ділянок відповідача [PERSON], яке стоїть при під'їзді до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] заважає благоустрою міста та доступу [PERSON] та [PERSON] до власних земельних ділянок. Щодо огородження зі східної сторони з боку земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] то свідок вважає, що дане огородження могло б залишитися. Щодо огородження із південної та західної сторони, то свідок вважає, що огородження із західної сторони заважає виходу з вулиці 60 років Жовтня до вулиці Мельника, а із південної сторони частково заважає, але наскільки заважає огородження, свідку невідомо, оскільки на даний час відсутні матеріали відповідної містобудівельної документації та планувальної документації розміщення відрізку перспективної вулиці, яка з'єднає у подальшому існуючу вулицю 60 років Жовтня з вулицею Мельника. Щодо місцезнаходження каналізаційних ям то свідок вважає, що вони могли б знаходитися на проїжджій частині вулиці не заважаючи руху. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO] та є матір'ю відповідача. Свідку відомо, що біля домогосподарства відповідача ніколи не було проїзду (дороги). Крім спірного під'їзду до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], є ще під'їзд від вул. Кибенка, звідки землекористувачі під'їжджали сільськогосподарськими транспортними засобами для оранки городів з боку даної вулиці. Від вулиці 60 років Жовтня відстань заїзду до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] не ближча, ніж від вул. Кибенка. Земельна ділянка [PERSON] та [PERSON] на даний час не обробляється. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідача [PERSON] він знає як сусіда. Свідку відомо, що проживаючи по сусідству з [PERSON] з 1994 року, біля його будинку ніколи не було дороги для транспорту, а завжди була стежка для пішоходів, а від вулиці 60 років Жовтня до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] відстань приблизно 20 (двадцять) метрів, а від початку огорожі [PERSON] до тих самих земельних ділянок відстань приблизно 40 (сорок) метрів. У цьому році земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] не були засіяними нічим, позаростали бур'янами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її сватом, який із 1991 року почав будуватися. Свідку відомо щодо місця розташування земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] С.В. Щодо спірної дороги (заїзду) біля будинку [PERSON], то її (його) там ніколи не було, там була тільки стежка. Дорога від вул. Мельника до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] далі не була продовжена. Земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] останні десять років нічим не засаджуються і не засіюються, там росте бур'ян. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він тривалий час проживає у [INFO]. Відповідача [PERSON] свідок особисто не знає, але постійно проходить біля його будинку. Свідок пояснив, що спірної дороги біля домоволодіння відповідача [PERSON] на якій проїжджав би транспорт не існувало, а завжди була стежка для проходу пішоходів. Межових знаків, що розмежовують земельні ділянки [PERSON] та [PERSON], не має. Суд, дослідивши всі обставини справи, надані сторонами та третіми особами по справі докази, обставини встановлені ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року у справі № 6-23080 св 14 та рішенням Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/2244/13-ц від 19.12.2013 року та їх висновки, вважає відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було зазначено вище, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року у справі № 6-23080 св 14 було задоволено касаційну скаргу [PERSON] та скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 20.03.2014 року і залишено в силі рішення Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/2244/13-ц від 19.12.2013 року. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що обставини, які встановлені ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року у справі № 6-23080 св 14 обов'язкові для суду, що розглядає вказаний цивільно-правовий спір. Зокрема, суд касаційної інстанції вказав, що Апеляційний суд скасувавши рішення суду першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, не врахував, що [PERSON] міська рада Київської області надаючи відповідачеві у власність земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,0823 га, не врахувала, що їх межі виходять за лінії розмітки (червоної лінії розмітки) земель загального користування до вул. 60-річчя Жовтня, 55, м. Сквира та займають проїзд до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], чим порушено їх право. Аналізуючи вказані висновки, суд вважає, що при скасуванні рішення суду апеляційної інстанції, касаційним судом було взято до уваги саме порушення [PERSON] міською радою Київської області земельного законодавства, і в ньому не йшлося про порушення відповідачем містобудівного законодавства. Як було встановлено судом вище, рішенням [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 "Про надання земельних ділянок для індивідуального будівництва жилих будинків та дозвіл на їх будівництво громадянам м. Сквира" відповідачу [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,1 га по вул. Мельника, 29 у м. Сквира для індивідуального будівництва жилого будинку і обслуговування господарських споруд. 28.02.1994 року було складено та належним чином засвідчено Акт виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24, на присадибній земельній ділянці площею 0,10 га, що знаходилася за адресою вул. Мельника, 29 у м. Сквира. На підставі рішення виконкому [PERSON] районної ради народних депутатів від 29.09.1994 року за №40 "Про затвердження рішень виконкомів міських і сільських рад народних депутатів про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків громадянами м. Сквира та в селах району", виданого на підставі розгляду рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 "Про надання земельних ділянок для індивідуального будівництва жилих будинків та дозвіл на їх будівництво громадянам м.Сквира", затверджено рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 та дозволено [PERSON] будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Мельника, 29 у м. Сквира на земельній ділянці площею 0,10 га. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 67 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XІІ (чинний на час винесення рішень [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за №24, від 29.09.1994 року за № 40 та Акту виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника) громадянам за рішенням, зокрема міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах - 0,1 гектара. За ст. 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XІІ, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, заборонялося. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XІІ право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] у порушення вимог ст. 22, ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XІІ, не одержавши та не зареєструвавши у [PERSON] районній раді народних депутатів державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га по вул. Мельника, 29 у м. Сквира надану йому рішенням [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за №24 "Про надання земельних ділянок для індивідуального будівництва жилих будинків та дозвіл на їх будівництво громадянам м. Сквира" приступив до використання земельної ділянки, а саме, розпочав будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також, всупереч вимог ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XІІ [PERSON] районна рада народних депутатів без з'ясування обставин отримання відповідачем [PERSON] державного акту на присадибну земельну ділянку винесла рішення від 29.09.1994 року за № 40 "Про затвердження рішень виконкомів міських і сільських рад народних депутатів про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків громадянами м. Сквира та в селах району". Із матеріалів справи вбачається, що рішення [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 та [PERSON] районної ради народних депутатів від 29.09.1994 року за № 40 на даний час чинні та не скасовані у встановленому законодавством порядку. Із матеріалів справи не вбачається, що до моменту скасування рішення [PERSON] міської ради Київської області за № 1597-43-V від 26.08.2010 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] по вул. 60-річчя Жовтня, 55 в м. Сквира, виготовлену ТОВ "Будпроект", м. Сквира" та Державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 748470, площею 0,0823 га та серія ЯМ № 748469, площею 0,10 га, орган місцевого самоврядування та інші компетентні контролюючі органи містобудування зверталися до відповідача [PERSON] щодо незаконності забудови житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Мельника, 29 у м. Сквира, яка у подальшому за рішенням виконкому [PERSON] міської ради Київської області від 25.09.2006 року за № 111 змінилася на вул. 60 річчя Жовтня, 55. Крім того, у матеріалах справи наявний Паспорт на забудову земельної ділянки у м.Сквира по вул. Мельника, 29, що виділена [PERSON] міською радою Київської області, виданого на ім'я [PERSON] та План обласного відділу по справам будівництва та архітектури, виданого на підставі [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.02.1994 року за № 24 щодо відведення [PERSON] земельної ділянки в безстрокове користування під забудову житлового будинку з господарськими будівлями, а саме, хліва, вбиральні, погреба. Вказане свідчить про правомірність забудови за вищевказаною адресою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки іншого всупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України ні позивачем ні третіми особами по справі у судовому засіданні не доведено, і докази неправомірності такої забудови судом відповідно до вимог ЦПК України не здобуті. Частиною 3 ст. 140 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Пунктами а), б) ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Частиною 1, п. а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (вулиці, проїзди, шляхи). Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д)застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 1, пункти б), г), д) ст. 152 ЗК України). Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. (ч.ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України). За змістом ст. 20 Закону України "Про основи містобудування" регулювання земельних відносин у містобудуванні здійснюється відповідно до земельного законодавства. До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування (ст. 38 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ). Згідно ст. 39 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ (із змінами і доповненнями) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 6 Закону України "Про основи містобудування" відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", "Про архітектурну діяльність", "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", "Про землеустрій", іншими нормативно-правовими актами. Державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством (ст. 7 Закону України "Про основи містобудування"). За ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 Закону України "Про основи містобудування" до компетенції міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій. Місцеві ради вирішують інші питання у сфері містобудування відповідно до закону До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб. Планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема прогнозування розвитку територій, забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій, обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням, взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій, визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об'єктів, встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об'єктів, проведення моніторингу забудови, ведення містобудівного кадастру, здійснення контролю у сфері містобудування. Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів. Містобудівна документація розробляється на паперових і електронних носіях на оновленій картографічній основі в цифровій формі як набори профільних геопросторових даних у державній геодезичній системі координат УСК-2000 і єдиній системі класифікації та кодування об'єктів будівництва для формування баз даних містобудівного кадастру (ст. 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України "Про основи містобудування", п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для, зокрема вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. За ст. 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій здійснюється, зокрема на місцевому рівнях та зокрема відповідними органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються, зокрема міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Як передбачає ч. 1 ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території. Згідно вимог п. 1-3 ч. 4 ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Як встановлено із пунктів 6, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" лінії регулювання забудови - це визначені в містобудівній документації межі розташування будинків і споруд відносно червоних ліній, меж окремих земельних ділянок, природних меж та інших територій, а червоні лінії - це визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення. Абзацом 3 п. 7.26 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" ("Мережа вулиць і доріг") передбачено, що територія вулиць і доріг всіх категорій, відокремлюється від інших функціональних територій поселень за фіксованими границями червоними лініями. Розбивочні креслення червоних ліній призначаються для забезпечення регулювання і містобудівного контролю при забудові, реконструкції і благоустрої поселень, при відведенні земельних ділянок, встановленні умов їх використання. Розрахункові параметри вулиць і доріг міст слід приймати за таблицею 7.1, відповідно до якої вулиці і дороги місцевого значення повинні мати проїзди, ширина смуги руху яких повинна мати не менше 3,03,5 м. Вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування (ч. 2 ст. 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"). Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутня містобудівна та планувальна документація (затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій, а саме планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації мікрорайону за місцем розташування будівництва відповідача та земельних ділянок третіх осіб по справі), а в ній відомості, які могли б підтвердити зміст позовних вимог позивача та третіх осіб по справі щодо ліній регулювання забудови домоволодіння відповідача [PERSON], а саме меж розташування його будинку і споруд по вул. 60 річчя Жовтня, 55 відносно червоних ліній пунктів геодезичної мережі меж існуючих земель загального користування [PERSON] міської ради Київської області по вулиці 60 років Жовтня, м Сквира (майбутньої запроектованої вулиці яка з'єднає у подальшому існуючу вулицю 60 років Жовтня з вулицею Мельника), які б розділяли розташування будинку і споруд відповідача відносно вказаних червоних ліній, меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] та інших суміжних землекористувачів (землевласників). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Всупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України із матеріалів справи не вбачається, і позивачами не надано доказів на підтвердження тих обставин, на якій відстані від безпосереднього домоволодіння відповідача [PERSON] по вул. 60-річчя Жовтня, 55 (житлового будинку, господарських будівель та споруд) знаходяться землі загального користування [PERSON] міської ради Київської області, яку вони мають площу та протяжність, де фактично знаходиться паркан (огорожа) та дві каналізаційні ями відповідача, яким чином дані об'єкти, зокрема, паркан (огорожа) заступають (заходять) на територію земель загального користування [PERSON] міської ради Київської області та на яку відстань, яка частина паркану заважає вільному проїзду до власних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Відсутність вищевказаної містобудівної документації, також, підтвердила допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка працює на посаді, начальника інспекції містобудування та архітектури [PERSON] РДА Київської області. Судом виконано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, відповідно до яких суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, суд вважає, що всупереч ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України позивач [PERSON] міська рада Київської області та треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] не обґрунтували та не довели суду ті обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням належних та допустимих доказів, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Виходячи з вищевказаного,

Outcome: dismissed