Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні. В позовній заяві зазначено, що 10.09.2015 р. між позивачем та [PERSON] укладено шлюб. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 26.09.2018 р. шлюб між подружжям розірвано. Під час шлюбу позивачем та [PERSON] квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. На даний час у зв`язку зі смертю [PERSON] у Першій вінницькій державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа №63870327. Спадкоємцями, які подали заяви про вступ у спадщину, є малолітній син спадкодавця та позивача [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON] . З метою захисту своїх майнових прав, а також законних прав та інтересів малолітнього сина, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , а також стягнути із відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1445 грн. 18 коп. 22.08.2019 р. у даній справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 20.09.2019 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Службу у справах дітей Вінницької міської ради та здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.10.2019 р. витребувано у Першій вінницькій державній нотаріальній конторі письмовий доказ - копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 27.11.2019 р. витребувано у ДФС України інформацію, щодо перетину митного кордону України та проходження митних процедур в період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року [PERSON] . Ухвалою суду від 31.07.2020 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , його законний представник [PERSON] . У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначила, що не визнає вимоги позову [PERSON] в повному обсязі, оскільки спірне майно придбане її покійним сином за власні кошти, поділу не підлягає та є особистою приватною власністю [PERSON] , що підтверджується наступними фактами та доказами. [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . 08.06.2016 [PERSON] продав дану квартиру у м. Лобня та при розмові повідомив, що вартість проданої квартири становить більше одного мільйона гривень, які останній привіз із собою у м. Вінницю. 22 липня 2016 р. [PERSON] вніс грошову суму в розмірі 578072 грн. за купівлю спірної квартири, а 06.04.2017 р. за ним зареєстровано право власності на дану квартиру. Таким чином, [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] за власні кошти, які не були спільно набутими під час шлюбу, а були його особистими коштами. У відповіді на відзив позивач заперечила доводи відповідача, зазначивши, що вони не підтвердженні жодними належними та допустими доказами, оскільки суду не було надано доказів обміну валюти та її переміщення через кордон, проте відповідно до законодавства України та Російської Федерації такі документи є обов`язковими. Спірна квартира була куплена за спільні кошти її та [PERSON] , а також її матері. Позивач стверджує, що [PERSON] привіз до Вінниці лише 7000 дол. США, а рештою коштів він розрахувався з боргами, які становили близько двох мільйонів російських рублів. Також [PERSON] з дитинства було хворе серце. Він неодноразово лікувався та робив операцію на що також було витрачено близько 2000 доларів США. Оскільки, коштів [PERSON] було недостатньо для купівлі спірної квартири, а також її ремонту, придбання меблів та сантехніки, позивач вклала для придбання квартири 5000 доларів США власних збережень та 25 тисяч грн., які отримала, як допомогу при народженні сина. Так як і цих коштів було недостатньо мати позивача, яка будучи учасником (засновником) ТОВ "Поділляагротранс" отримала велику суму девідендів та подарувала позивачу 10000 дол. США, які остання передала [PERSON] для купівлі квартири. Окрім того, про відсутність у [PERSON] коштів для ремонту та оснащення квартири свідчить його від"їзд на заробітки до Чехії, де останній помер від серцевого нападу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила суд його задовільнити, надла пояснення аналогічні викладеним у відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кугутюк О.В. позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Бойко М.П. в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечувала, пояснила що визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , буде сприяти захисту прав та інтересів малолітнього [PERSON] . Свідок [PERSON] (мати позивача) повідомила суду, що у 2015 році позивач та покійний [PERSON] одружились, жили у свідка до купівлі власної квартири, оскільки у них не було можливості винаймати житло. У 2016 році [PERSON] продав квартиру у пімосков"ї, де у нього були борги. Після переїзду до України у позивача почались проблеми зі здоров`ям. На придбання спірної квартири надавала позивачу грошові кошти, які отримала у формі девідендів. [PERSON] з Російської Федерації привіз 7000 доларів США, з яких 2000 витратив на лікування. Мати померлого ніколи не цікавилась сином та онуком. Оскільки грошей на облатування квартири не було, [PERSON] був вимушений поїхати за кордон на заробітки. Свідок [PERSON] (знайомий [PERSON] ) повідомив суду, що у 2016 р. померлий звернувся до нього з проханням порадити де можна знайти роботу, оскільки не вистачало коштів на квартиру. Свідок [PERSON] (подруга позивача) повідомила суду, що їй відомо, що у [PERSON] була квартира у Російській Федерації та що він мав борги. Просив чоловіка про підробіток, оскільки йому не вистачало коштів на придбання власного житла. Потім поїхав на заробітки у Чехію, оскільки не вистачало коштів на квартиру. Мати і брат [PERSON] не брали у часті у його житті. Коли він приїхав додому з Російської Федерації, то матір не дозволила йому проживати у неї, щоб не витрачати додаткові кошти на опалення будинку, тому останній жив у свого друга. Свідок [PERSON] (подруга позивача) повідомила суду, що [PERSON] позичив кошти на купівлю квартири в Москві, однак борг повнісю не віддав, а роботу втратив, тому був вимушений продати квартиру та віддати залишок боргу. [PERSON] привіз із Москви лише 7000 дол. США, частину з яких було витрачено на його операцію та лікування. Свідок [PERSON] (двоюрідний брат [PERSON] ) повідомив суду, що допомагав [PERSON] перевозити речі з с. Кирнасівки у квартиру в м. Вінниці. Свідку відомо, що квартира купувалася за кошти [PERSON] . Операція на серці проводилась також за його кошти. В м. Москві він займався євроремонтами, а квартиру в м. Лобня, Московської області, Російської Федерації купив за кошти від поділу майна з першою дружиною. Боргів у позивача не було. Свідок [PERSON] (син відповідачки) повідомив суду, що у 2016 р. допомагав братові [PERSON] перевозити гроші з Російської Федерації. [PERSON] повідомляв матері, що у нього був мільйон гривень. Свідок з Російської Федерації перевозив 10000 дол. США, які йому передав [PERSON] . Він не па`ятає ким працював покійний у м. Москві. Повернувся в Україну, тому що розлучився із дружиною. Після цього проживав у с. Кирнасівка у кума. У Чехію поїхав відпочивати, оскільки мав кошти. З тещою був у неприязних відносинах. Заслухавши сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10.09.2015 року до 26.09.2018 року, що підтверджується заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2018 у справі №127/7654/18. (а.с. 17) У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . (а.с. 16) Відповідно до довідки № 294 від 08.10.2019, виданої ТОВ "Барлінек-інвест", [PERSON] з 06.03.2009 по даний час працює у ТОВ "Барлінек-інвест" на посаді агент з митного оформлення. (а.с. 115) Згідно із відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивач [PERSON] з 1 кварталу 2009 року по 4 квартал 2016 року отримувала доходи з таких джерел, як ТУ ДСАУ в Вінницькій області та ТОВ "Барлінек-інвест". Як вбачається з довідки виданої управлінням соціального захисту населення Вінницької міської ради № 3568 від 30.09.2019, позивач з 02.2016 по 02.2019 отримала 41280 грн. щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №84665225 від 10.04.2017 р., право власності на квартиру [ADDRESS] , 06.04.2017 р. зареєстровано за [PERSON] . Підстава для виникнення права власності: договір про сплату пайових внесків у ЖБК «Буковина 2», серія та номер: 22/2, виданий 22.07.2016, а також додаткова угода №1 до договору про сплату пайових внесків у ОК «ЖБК Буковина 2» №22/2 від 22.07.2016 та додаткова угода до договору про сплату пайових внесків у ОК "ЖБК Буковина 2" №40\\2 від 06.08.2016. (а.с.14-15) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Чеської Республіки, зареєстрованого в книзі реєстрації актів про смерть відділу РАГС Міської адміністрації Чеська Ліпа , район Чеська Ліпа , в томі 20, рік - 2019, на сторінці 134 за номером 41. (а.с. 103) Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 20.12.2013 р. ЗАТ «Моноліт» в якості продавця передав, а [PERSON] як покупець прийняв в користування квартиру в багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 56) 19.08.2014 покупець [PERSON] прийняв у власність (купив) однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Продаж вчинено за 2827481 російський рублів 48 копійок, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири № 3846-27052014 від 19.08.2014 (а.с. 57) 08.06.2016 [PERSON] відчужив квартиру за адресою: [ADDRESS] за ціною 3400000 російський рублів, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.06.2016 р. та передавальним актом від 08.06.2016 р. (а.с. 60-61) Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 07.03.2019 р. заведено спадкову №152/2019 щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 94-110) Із листа Державної митної служби України №08-3/30-04/8.19/9663 від 13.08.2020 вбачається, що згідно з базами Держмитслужби інформація щодо декларування валютних цінностей [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] у період з 01.05.2016 р. по 31.12.2016 р. не виявлена. Дані щодо протоколів про порушення митних правил на гр. [PERSON] відсутні. (а.с. 227) Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 396/746/16-ц. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України і сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктами 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, для вирішення спору, який виник між сторонами, суду необхідно з`ясувати обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати джерело і час його придбання. Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає непереконливими доводи відповідача про те, що спірна квартира придбана за особисті кошти її покійного сина, які останній отримав від продажу квартири у м. Лобня, Московської області виходячи з наступного. Як було зазначено вище, діючим законодавством України допускається визнання особистою приватною власністю дружини, чоловіка майна, набутого нею, ним за час шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідачем не надано доказів підтвердження факту купівлі спірної квартири покійним сином [PERSON] саме за кошти отримані від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Також суд критично ставиться до свідчень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони не є належними і достовірними, суперечать один одному та іншим доказам, які містяться в матеріалах справи. Отже, аналізуючи у сукупності всі досліджені в судовому засіданні докази, відповідачем ніяким чином не спростовано той факт, що квартира [ADDRESS] була придбана під час шлюбу подружжя, за їх спільні кошти, тобто є їх спільним сумісним майном. Згідно ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Належні, допустимі докази того, що між позивачем та померлим [PERSON] існував будь-який шлюбний договір чи будь-яка домовленість відносно спірного майна відсутні. Статтями 60, частиною першою статті 70, СК України визначено порядок поділу майна подружжя. Таким чином, позивачу відповідно до вищевказаних норм законодавства належить право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Отже, враховуючи, що спірна квартира набута у власність [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1445 грн. 18 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved