Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що житловий будинок по [ADDRESS], перебуває на балансі й обслуговуванні ПАТ «Поліграфкнига» корпоративне підприємство «Державна акціонерна компанія «Українське видавничо-поліграфічне об'єднання» (ПрАТ «Поліграфкнига»). Вказує, що відповідач [PERSON] згідно договору від 02.02.1993 року, який був укладений на підставі листа начальника озброєння збройних сил України №127/131 від 22 січня 1993 року користувався кімнатою в житловому будинку, який знаходиться на балансі ПрАТ «Поліграфкнига» по [ADDRESS], термін дії якого закінчився 03.02.1996 року. Крім того, зазначає, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2184 від 01.12.2004 року відповідачу було видано ордер на жиле приміщення, а саме - кімнату № 1 у квартирі № 79 на 9 поверсі в житловому будинку по [ADDRESS], жилою площею 17,1 кв.м. (загальна - 24,6 кв.м.), однак незважаючи на ці обставини останній безпідставно зайняв кімнату №2 у квартирі №79 на 9 поверсі по [ADDRESS]. Звертає увагу суду на те, що у зв'язку з вищевикладеним, на адресу відповідача багаторазово надсилались претензії та листи із проханням, а в подальшому з вимогою - звільнити кімнату №2 [ADDRESS], однак вони залишені останнім без виконання. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки відповідач безпідставно користується житловою площею, не бажає добровільно її звільнити, змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить виселити останнього з кімнати №2 [ADDRESS] та залишити за ним кімнату №1. В судовому засідання представник позивача підтримав позов та просив його задоволити повністю з підстав, викладених в ньому. В судовому засіданні відповідач та його представник первісний позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити повністю, посилаючись на його безпідставність. Крім того, заявили зустрічний позов про визнання за ним права користування кімнати №2 [ADDRESS], мотивуючи тим, що у лютому 1993 р. за клопотанням заступника Міністра оборони України з озброєння - начальника Озброєння Збройних Сил України І. Олійника (лист від 22.01.1993 № 127/131) був укладений договір оренди на 3 роки на користування кімнатою в житловому будинку (на той час гуртожиток) на 9 поверсі по [ADDRESS], за яку я сплачував орендну плату. Вказує, що оскільки у березні 1994 р. звільнилась сусідня кімната, її було надано йому у користування, витрати за яке він ніс самостійно, однак після закінчення терміну дії вищезазначеного договору оренди житла з 31.01.1997 р. було укладено договір оренди житла на дві кімнати загальною площею 53,55 кв. м по [ADDRESS] на підставі листа від 31.01.1997 № 35/1-ВК. Крім того, вказує, що у лютому 1997 р. за згодою підприємства «Поліграфкнига» місце його проживання було зареєстровано у гуртожитку по [ADDRESS] та фактично займає площу - 2 кімнати, житловою площею 29 кв.м та загальною площею 41,8 кв.м. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки з 26.06.1997 року перебуває на квартирному обліку як учасник бойових дій, протягом 18 років користується вищезазначеною кімнатою №2, несе витрати по її утриманню, змушений був звернутись із зустрічним позовом до ПрАТ «Поліграфкнига» та просить визнати за ним право користування кімнатою №2 в квартирі [ADDRESS]. У судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали зустрічний позов та просили його задоволити з підстав, викладених у ньому. В свою чергу представник позивача за первісним позовом зустрічний позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що він необґрунтований та безпідставно заявлений. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, натомість зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS], перебуває на балансі й обслуговуванні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Поліграфкнига» корпоративне підприємство «Державна акціонерна компанія «Українське видавничо-поліграфічне об'єднання» (ПрАТ «Поліграфкнига»). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] згідно договору від 02.02.1993 року (а.с.6-7), який був укладений на підставі листа начальника озброєння збройних сил України № 127/131 від 22 січня 1993 року (а.с.5) користувався кімнатою в житловому будинку, який знаходиться на балансі ПрАТ «Поліграфкнига» по [ADDRESS]. Термін дії договору оренди закінчився 03.02.1996 року. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2184 від 01.12.2004 року (а.с.8-10) [PERSON] видано ордер на жиле приміщення - кімнату № 1 у квартирі № 79 на 9 поверсі в житловому будинку по [ADDRESS], жилою площею 17,1 кв.м. (загальна - 24,6 кв.м.), однак останній також зайняв кімнату № 2 у квартирі № 79 на 9 поверсі по [ADDRESS] і дана обставина не була спростована належними доказами стороною відповідача за первісним позовом у процесі розгляду спору. Відповідно до п.9 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Згідно з п.14 цього Примірного положення вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Пунктом 44 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Поліграфкнига» зверталось до [PERSON] із вимогою - звільнити кімнату №2 [ADDRESS], однак вони залишені останнім без виконання (а.с.11, 12). Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1917 від 20.10.2004 р. вищезазначену будівлю визнано жилим будинком з поквартирним заселенням, прийнято до комунальної власності територіальної громади м.Києва, та передано до комунальної власності територіальної громади Подільського району м.Києва. Згідно аналізу судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» - для вирішення питання, чи на законних підставах особи мешкають у гуртожитку, застосовуються загальні норми матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. У такому разі суд має застосовувати положення житлового законодавства, а саме: статей 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, згідно з якими на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Форму спеціального ордера встановлено Примірним положенням про гуртожитки. Відповідно до розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2184 від 01.12.2004 року [PERSON] видано ордер на жиле приміщення - кімнату № 1 у квартирі № 79 на 9 поверсі в житловому будинку по [ADDRESS], жилою площею 17,1 кв.м. (загальна - 24,6 кв.м.) (а.с.45-47) оскільки останній перебував на обліку з 26.07.1997 року, у складі сім'ї з 1 особи, першочергово (а.с.76), однак кімнату №2 останньому не було надано. В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України ПрАТ «Поліграфкнига» в обґрунтування позову про виселення [PERSON] з кімнати №2 [ADDRESS] було приведено достатньо доказів правомірності своїх вимог. Крім того, слід зазначити, що стосується позовних вимог ПрАТ «Поліграфкнига» що до залишення за [PERSON] кімнати №1 [ADDRESS], суд приходить до висновку, що в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що спір з цього приводу між сторонами відсутній, що підтверджується поясненнями сторін по справі. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до ПрАТ «Поліграфкнига» про визнання права користування за ним на кімнату №2 [ADDRESS], слід зазначити наступне. Відповідно до рішення Київської міської ради № 106/1083 "Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчого житлового фонду та інженерних мереж", враховуючи звернення ПрАТ "Поліграфкнига" від 15.07.2004 № 291 та беручи до увалі, що [ADDRESS] згідно 4.2 ст. 127 Житлового кодексу Української РСР, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 20.10.2004 № 1917 "Про використання будинку на [ADDRESS]": будівлю [ADDRESS] визнано жилим будинком з поквартирним заселенням та зобов'язано Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати жилі приміщення в будинку [ADDRESS] мешканцям, які в них проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку, у зв'язку з чим розпорядженням КМДА №2184 від 03.12.2004 року (а.с.45-47) [PERSON] відповідно до п.1.35 було надано житлове приміщення, а саме - на одну особу кімнату №1, жилою площею 17,1 кв.м (загальна площа - 24,63 кв.м) у квартирі №79 на 9 поверсі. Крім того, слід зазначити, що посилання [PERSON] на ту обставину, що він правомірно займає кімнату №2 [ADDRESS] у зв'язку з тим, що він є орендарем за договором оренди вказаного приміщення від 31.01.1997 року спростовується матеріалами справи, оскільки він не є стороною даного договору. В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України позивачем за зустрічним позовом в обгрунтування позову до ПрАТ «Поліграфкнига» не було приведено достатньо доказів правомірності своїх вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed