Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

15 лютого 2016 року заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити, що [PERSON], який помер [INFO] року є двоюрідним братом позивача. Свою заяву мотивує тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно. При зверненні до нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав розбіжності в документах, що підтверджують родинні стосунки. Зокрема, зазначено, що у спадкоємиці - [PERSON] та спадкодавця - [PERSON] рідні дід та баба не співпадають, у зв'язку із розбіжностями у документах (а.с.2-3). В судовому засіданні представник позивача адвокат Левадний О.О. уточнив, що треті особі у справі є третіми особами без самостійних вимог на предмет спору і виступають на боці позивача. Також, представник повідомив, що згідно з архівною довідкою (а.с. 34-35) в церковних метричних книгах виявлено записи про шлюб [PERSON] з [PERSON], та про шлюб [PERSON] з [PERSON] від яких згідно даних метричної книги за 1898, 1900, 1903, 1904, 1906, 1907, 1910, 1912, 1916, 1917, 1918, 1919 роки виявлено записи про народження дітей у [PERSON], зокрема, запис №57 про народження сина [PERSON], який народився та був похрещений [INFO] року та запис №47 про народження доньки [PERSON], яка народилась [INFO] року. На думку позивача, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] від якого народився [PERSON] - спадкодавець, який помер [INFO] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] від якого народилась [PERSON] (після шлюбу - [PERSON]) - позивач по справі. Оскільки в документах батька [PERSON] допущена помилка і не вірно вказано по-батькові - «[PERSON]», замість «[PERSON]», позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою про визнання факту родинних відносин між нею та померлим [PERSON] Зазначений факт необхідно встановити у зв'язку з оформленням спадщини. Вибір відповідачів позивач пояснив так, що оскільки на момент подачі позову [PERSON] та [PERSON] заперечували проти позову, а [PERSON] та [PERSON] підтримували факт спорідненості, ними було вирішено подати позовну заяву до відповідачів, вказаних в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зазначила, що позивач повністю підтримує свої позовні вимоги, пояснивши при цьому, що відповідач та її син майже ніколи не навідувались до померлого [PERSON], і зараз намагаються привласнити собі майно, що їм не належить. Також, вона повідомила, що позивач є її матір'ю і для них не настільки принциповим є питання спадщини, проте дійсно принциповим є питання відновлення справедливості. Також, вона зазначила, що сама особисто багато разів бувала в гостях у померлого [PERSON] і завжди знала, що він є двоюрідним братом її матері і членом їх родини. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав відсутності належних доказів, наданих позивачем на підтвердження факту спорідненості вказаних осіб. Також, представник зазначив, що з огляду на традиційні збігання прізвищ у осіб, які проживають в одній місцевості, жоден факт, наданий позивачами не підтверджує, що особи, вказані в архівній довідці мають відношення до батьків і родичів [PERSON] Також, представник звернув увагу на розбіжності в даті народження [PERSON] в її особистих документах, в яких дата народження зазначена як [INFO] натомість в архівній довідці дата народження вказана як [INFO] Також представник звернув увагу, що окрім архівної довідки позивачем не надано жодного документу, що підтверджував би дату народження [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являлась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, направила до суду клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовної заяви вона заперечує (а.с.20, 26-27,43). Треті особи в судові засідання жодного разу не з'являлись, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином (а.с. 20, 22, 23, 24,44-50). Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК Україні, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2015 року, позивачу [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв'язку з розбіжністю в документах, що підтверджують родинні стосунки між [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] (а.с. 5). Зазначене підтверджує, що факт, який позивач просить встановити, має юридичне значення, тобто від нього безпосередньо залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи - позивача. Судовим розглядом встановлено, [INFO] року помер [PERSON]. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією актового запису № 1511 від 11.06.1941 року, зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.06.1939 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2056, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, виданого 08.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві. Після укладення шлюбу прізвище змінено з "[PERSON]" на "[PERSON]".(а.с. 5). Згідно з копією Свідоцтва про народження (що містить запис «запис відновлена»), серії [NUMBER] від 11.01.1951 року, актовий запис № 11, [PERSON] народилась [INFO] року батьками [PERSON] вказані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.8, 55). Слід зазначити, що відповідачем в судовому засіданні було надано на огляд суду оригінал вказаного свідоцтва про народження. Позивач та його представники стверджували, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. На підтвердження, було надано архівні довідки №02-1705 від 20.08.2015 року, №02-1704 від 20.08.2015 року та №02-198 від 03.02.2016 року. Відповідно до довідки №02-1704 від 20.08.2015 року в метричній книзі церкви Іоанна Предтечі с. Великі Дмитровичі Київського повіту і губернії за 1898 рік виявлено запис №57 про народження [PERSON] який народився та був похрещений [INFO] року, батьками якого зазначені: селянин села [PERSON] та його законна дружина [PERSON]. Відповідно до довідки №02-1705 від 20.08.2015 року в метричній книзі церкви Св. Іоанна Предтечі с. Великі Дмитровичі Київського повіту та губернії за 1912 рік виявлено запис №47 про народження доньки [PERSON], яка народилась [INFO] року, батьками якої зазначені: селянин села [PERSON] та його законна дружина [PERSON]. Відповідно до довідки №02-198 від 03.02.2016 року яких в метричних книгах церкви Св. Іоанна Предтечі с. Великі Дмитровичі Київського повіту та губернії за 1898 рік виявлено запис №7 про шлюб [PERSON] з [PERSON] від якого згідно даних метричної книги за 1898, 1900, 1903 виявлено запис № 57 про народження сина [PERSON], який народився та був похрещений [INFO] року, батьками якого зазначені: селянин села [PERSON] та його законна дружина [PERSON]. Також, в метричній книзі церкви Різдва Пресвятої Богородиці с. Нові Безрадичі (присілок Старі Безрадичі приписний) Київського повіту та губернії за 1903 рік, виявлено запис №45 про вступ у шлюб [PERSON] з [PERSON]. У метричних книгах церкви Св. Іоанна Предтечі с. Великі Дмитровичі Київського повіту та губернії за 1904, 1906, 1907, 1910, 1912, 1916, 1917, 1918, 1919 роки, виявлено запис №47 про народження доньки [PERSON], яка народилась [INFO] року, батьками якої зазначені: селянин села [PERSON] та його законна дружина [PERSON]. При цьому, відповідачем надано копію реєстраційного листка до паспорту [PERSON], виданого 17.01.1946 року, в якому зазначено дату народження - [INFO] року (а.с. 54); копію форми №4 свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.57); копію трудової книжки, заповненої 11.01.1939 року на [PERSON] [INFO], яка народилась у 1913 році; посвідка про шлюб [PERSON] та [PERSON] 21.06.1939 року (а.с.59), копію метричної довідки про охрещення сина [PERSON] та [PERSON] (а.с.60). Оригінали цих документів були надані на огляд суду. Тобто, згідно з наданими документами [PERSON] народилась [INFO] батьками [PERSON] вказані - [PERSON] та [PERSON]. Тоді як в архівних довідках, наданих позивачем йде мова про [PERSON], яка народилась [INFO] року, батьками якої зазначені: селянин села [PERSON] та його законна дружина [PERSON]. Позивачі не оскаржують дійсності свідоцтва про народження та інших документах, наданих позивачем проте, на їх думку, дата народження [PERSON] була вказана в них - помилково, так само, як було допущено помилку в по-батькові її матері та батька. Проте за відсутності доказів, що свідчать про зазначену помилку, та з урахуванням наданих доказів, суд не може дійти висновку, що [PERSON] яка є матір'ю [PERSON] і [PERSON], про яку йде мова в архівних довідках є однією і тією ж особою. Що стосується [PERSON], судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 01 лютого 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.02.1985 року, про що в книзі реєстрації актів про уклдання шлюбів зроблено актовий запис про укладання шлюбу № 109. Дівоче прізвище [PERSON] зазначено - [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копії Свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 833, серії [NUMBER] від 24.01.2015 року, батьками [PERSON] вказані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно із довідкою № 02-174 від 20.08.2015 року, виданої Центральним державним історичним архівом Державної архівної служби України батьками [PERSON] вказані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Інших доказів взаємозв'язку між батьком [PERSON] та [PERSON] суду не було надано. Окрім того, на підставі ч.3 ст. 58 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, зокрема, копії свідоцтв на [PERSON], [PERSON], які не затверджене належним чином, копію паспорту Російської Федерації [PERSON] Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Разом з тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову щодо встановлення юридичного факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed