Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи тим, що17 листопада 1992 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з адміністрацією фабрики "Ремобувь", його дядя [PERSON] придбав у власність приміщення і обладнання майстерні № 72 за адресою: [ADDRESS]. Він помер [INFO] року і після його смерті відкрилась спадщина, яка складалася із: автомобіля марки "ЗАЗ 968 МБ" та спірного приміщення майстерні №72. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] була його мати - [PERSON], яка і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 грудня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, проте тільки на автомобіль. Однак особа що прийняла частку спадщини має право на всю спадщину. [INFO] року [PERSON], яка є його бабою, померла. 20 листопада 1997 року він особисто звернувся до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, що в цілому складається з половини квартири [ADDRESS]. Виходячи з викладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на приміщення колишньої майстерні №72 в порядку спадкування після [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, та позивач [PERSON] не з'явились, надавши до суду заяву про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог у повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи та вивчивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 1992 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з адміністрацією фабрики "Ремобувь", [PERSON] придбав у власність приміщення і обладнання майстерні № 72, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 24,5 м2. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим [INFO] року міським відділом запису актів громадянського стану міста Харкова, актовий запис № 2909. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалася із: автомобіля марки "ЗАЗ 968 МБ" та спірного приміщення майстерні №72. Єдиним спадкоємцем після його смерті була його мати - [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 грудня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна, що належало [PERSON], який помер [INFO] року, є його мати - [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 11 грудня 1995 року Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 20720. 20 листопада 1997 року до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач - [PERSON], онук спадкодавця. 20 листопада 1997 року за реєстровим №5-5140 державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, що в цілому складається з половини квартири [ADDRESS]. Відносини спадкування, як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. На підставі положень ст. 525 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Таким чином, часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, а тому відносини спадкування регулюються чинним на той час ЦК УРСР (в ред. 1963 року). Спадкуванням за змістом норми статті 524 ЦК УРСР є перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб в порядку, передбаченому правила цього Кодексу. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР ( в ред. 1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до приписів статей 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто незалежно від оформлення права на спадщину. Таким чином, суд дійшов висновку, що після смерті [PERSON] все належне останньому майно одноособово успадкувала його мати - [PERSON], а відповідно до позивача перейшло право власності на спірне нерухоме майно після її смерті. За даними технічного паспорту на громадський будинок нежитлова будівля літер "Б-1" по [ADDRESS], виготовленого службовою особою Бюро технічної інвентаризації ТОВ "КОНСУЛАТ", станом на 25 грудня 2015 року складається з: приміщення №1 «коридор», площею 5,5 м2; приміщення №2 «майстерні», площею 13,9 м2; приміщення №3 «підсобна», площею 5,1 м2, а всього загальною площею 24,5 м2, і її адресу визначено як №20-А. Процедурою видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, визначеною у розділі 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від З березня 2004 р. № 20/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за № 283/8882, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Як вбачається з пояснень позивача, він не може прийняти у спадщину спірні приміщення майстерні №72, у зв'язку з тим, що його право власності як спадкоємця на спадкове майно не визнається, бо спадкодавцем у встановленому законом порядку не було отримано свідоцтво про право власності на ці спірні приміщення, яке б підтверджувало його право власності на спірну нерухомість. За наведених обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, яка складається із приміщень: №1 «коридор», №2 «майстерня» та №3 «підсобне», в нежитловій будівлі літера «Б-1» по [ADDRESS] Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд дійшов висновку, що визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved