Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до держави в особі Управління державної казначейської служби України у Рокитнівському районі Рівненської області, співвідповідач: Рокитнівське відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач \~зазначив,\~що 21 березня 2008 року Рокитнівським районним судом було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу у розмірі 4166 гривень. 31 липня 2008 року позивачем було подано виконавчий лист до державної виконавчої служби, де було відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем було описано і арештоване майно боржника, а саме: мопед та меблі. Відповідно до Закону «Про виконавче провадження» виконавцем було запропоновано позивачеві залишити нереалізований на аукціоні мопед. Наприкінці 2009 року він забрав мопед та 2700 гривень боргу було списано. У подальшому мала відбутися реалізація іншого майна - меблів, проте, ані боржника, ані майна за місцем проживання не було виявлено. Ухвалою Рокитнівського районного суду було оголошено розшук боржника, а 23 жовтня 2012 року позивач отримав повідомлення Рокитнівського РВ про завершення розшуку та місцезнаходження боржника. Оскільки боржник виїхала на інше місце проживання без попередження державної виконавчої служби та розтратила арештоване майно, ним було подано заяву до прокуратури Рокитнівського району про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 388 КК України - незаконні дії щодо арештованого майна. Також в заяві він просив встановити чому, розшук завершено 24.02.2011, а його повідомлено 23.10.2012. Відомості до ЄРДР були внесені прокуратурою 20.11.2013 за ст. 367 КК України - неналежне виконання своїх службових обов`язків державним виконавцем. При цьому, розслідування за фактом зникнення арештованого майна не проводилось, оскільки відомості за ст. 388 КК України до витягу ЄРДР не були внесені. З особистої розмови з прокурором Осикою Ю. П. позивач зрозумів, що досудове розслідування прагнуть провести виключно щодо дій виконавця, при тому, що у позивача претензій до виконавця не було. Позивачем було подано скаргу на бездіяльність прокурора, адже слідство за ст. 367 КК України було ініційоване ним, а дані по його заяві щодо зникнення арештованого майна та приховування результатів пошуку боржника прокурором були проігноровані. 22 листопада 2013 року Рокитнівським районним судом було частково задоволено його скаргу в частині зобов`язання прокуратури провести перевірку щодо ознак кримінального правопорушення в діях [PERSON] за ст. 388 КК України. Оскільки перевірку слід було провести відносно [PERSON] , то проведення розслідування було скеровано до Рокитнівського РВ УМВС. Щоправда, для цього позивачеві необхідно було ще раз звертатися до Рокитнівського районного суду, адже прокурором з 22.11.2013 до 02.06.2014 не було внесено відомості до ЄРДР . Провадження по справі в суді було закрито, оскільки перед засіданням прокурор повідомив, що ним було внесено відомості до ЄРДР, матеріали справи направлені до Рокитнівського РВ. Таким чином, з 02.06.2014 розпочалося досудове розслідування кримінального провадження за ст.388 КК України та 14 листопада 2014 року слідчим було винесено постанову про закриття справи. Постанова про закриття справи була ним оскаржена до Рокитнівського районного суду, ухвалою суду від 07.04.2015р. провадження по справі було закрито, адже перед засіданням прокурор передав суду повідомлення, що постанову слідчого про закриття справи ним скасована. Після цього кримінальне провадження загубилось, його шукали і обласне керівництво МВС, і обласна прокуратура. Через півроку пошуків кримінальне провадження розшукали, про що повідомили позивача. Оскільки і надалі слідчі дії у кримінальному провадженні не проводились, ним було подано до суду скаргу на бездіяльність слідчого та зобов`язання його провести всі необхідні слідчі дії, в тому числі допитати [PERSON] .. Ухвалою суду від 30.06.2016 скаргу задоволено, окрім цього, судом було надіслано ухвалу до прокуратури для відповідного реагування. Тим часом, на новому місці проживання [PERSON] було виконано рішення суду по стягненню залишку боргу і в травні 2014 року виконавче провадження було закрито в зв`язку із погашенням боргу. Майно, при цьому, так і не було знайдено та реалізоване. Через що завершення провадження відбулось в травні 2014 року, при тому, що за майном державний виконавець Рокитнівського відділу ДВС приїжджала ще в 2010-му році. Тобто, мало місце майже 4 роки простою у стягненні. У травні 2014 року відбулося завершення виконавчого провадження. А по кримінальному провадженні в другій половині 2016 року встановлено, що підходить до завершення строк зберігання матеріалів виконавчого провадження, які є доказом у кримінальному провадженні, про що позивача повідомив директор департаменту виконавчої служби у відповідь на його звернення. В цей час 22.09.2016 та 24.10.2016 прокуратурою почали надаватися вказівки слідчому. Далі мало місце тяганини у досудовому розслідуванні. Довелось знову звертатись до Рокитнівського районного суду. Ухвалою суду від 14.02.2017 було задоволено його скаргу в частині необхідності допиту державних виконавців в якості свідка, а також вирішити питання щодо долучення до кримінального провадження матеріалів виконавчого провадження. Таким чином, аби знайти матеріали виконавчого провадження позивачу довелось звертатися до директора департаменту виконавчої служби, прокуратури та суду. В подальшому, ухвалою Рокитнівського районного суду від 19.02.2018 було задоволено іншу скаргу позивача та зобов`язано слідчого внести до ЄРДР відомості за його заявою. Далі мала місце переписка з Сарненською місцевою прокуратурою. Лист від 01.11.2018 його було повідомлено що стан досудового розслідування у кримінальному провадженні перевірений місцевою прокуратурою і визнаний таким, що є вкрай незадовільним та таким, що здійснюється із грубим порушенням вимог КПК, що потребує суттєвої активації. Листом від 10.12.2019 Сарненська місцева прокуратура повідомила, що кримінальному провадженні надано повторні письмові вказівки слідчому. Станом на час звернення до суду триває сьомий рік досудового розлідування кримінального провадження. Таким чином, позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягає: 1) у відсутності переконання щодо захисту його прав з боку правоохоронних органів, зокрема, слідчими поліції, 2) в організації додаткових зусиль, направлених на відновлення своїх прав. Рівненська область - це інший регіон, аби з`їздити до Рокитного йому потрібно чимало часу та витрат. Задля встановлення ціни позову позивач орієнтується на судові рішення у аналогічних справах. Внаслідок неправомірних дій уповноваженого державного органу позивач, як заявник, зазнав душевних страждань через неспроможність передбачених законом процедур забезпечити йому захист законних прав на етапі проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, що породжує недовіру до держави в цілому та призводить до відчуття безсилля, приниження гідності людини у боротьбі з процедурами,що наповнені лише формальним змістом, необхідності витрачати додаткові зусилля на подолання таких штучно створених перешкод. Позивачеві доводилось неодноразово звертатись до прокуратури, якою скасовувалась постанови слідчого про закриття кримінального провадження, а також надавались вказівки під час проведення досудового розслідування; довелося самому встановлювати місце знаходження матеріалів виконавчого провадження, термін їх зберігання та можливості їх збереження; вчиняти дії для забезпечення їх збереження після спливу строку зберігання. Всі ці та інші дії потребували часу, зміни звичного ритму життя: поїздки в Рокитне, Рівне, відвідування прокуратури, засідань суду, керівництва слідчого управління, виконавчої служби тощо. Все це тривало і триває вже більше 6 років. Також має місце зниження ділова репутація, адже на адресу позивача протягом десяти років надходять листи із поліції, прокуратури, суду, відлік яких перейшов на п`яту сотню. На конверті не зазначається, що «позивачу» чи «потерпілому», проте, інколи вказується «судова повістка», чого неможливо приховати від колег та сусідів і не можливо всім пояснювати про зміст кожного листа. \~ \~ \~ \~Посилаючись на норми ст.ст.23,1167,1172,1174 ЦК України просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди 20\~000 гривень з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного кказначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу. Ухвалою суду від 5 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 11 листопада 2020 року Рокитнівським відділенням поліції Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області повідомлено, що Рокитнівське ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області не являється юридичною особою в розумінні ст.48 ЦПК України, а лише є відокремленим підрозділом юридичної особи Головного управління Національної поліції в Рівненській області, що в м.Рівне по вул.Хвильового,2. \~ \~ \~ \~За заявою позивача, ухвалою суду від 15 лютого 2021 року залучено до участі у справі співвідповідача Головне управління Національної поліції в Рівненській області, а Рокитнівське ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області третьою особою. 01 квітня 2021 року відповідачем Державною казначейською службою України у Рокитнівському районі Рівненської області подано відзив на позов, мотивований тим, що у матеріалах справи відсутні докази, рішення, якими визнано та підтверджено незаконність дій працівників органу досудового розслідування чи прокуратури. Управління Казначейства вважає, що позивачем не доведено з яких міркувань він виходив визначивши розмір моральної шкоди саме у сумі 20 000 гривень. Позивач у позовній заяві посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 15.08.3018 у справі № 336/115017-ц, яку називає аналогічною. Управління Казначейства заперечує таку позицію позивача, оскільки у вищевказаній справі доказом протиправності дій слідчого була ухвала слідчого судді про визнання протиправною бездіяльність слідчого, а також матеріали службового розслідування. У додатках до позовної заяви відсутні рішення суду, якими визнано та підтверджено незаконність дій чи бездіяльності працівників органу досудового розслідування чи прокуратури. Вважають, що позивач не довів тих обставин, що завдана на його думку моральна шкода стала наслідком незаконних дій або бездіяльності органу досудового розслідування чи прокуратури, адже позивачем лише перераховано обставини, у чому могла полягати шкода, проте кожен зазначений у позовній заяві факт потребує окремого доказування. Враховуючи вищенаведене, Управління Казначейства вважає позовну заяву необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з не доведенням обставин, які підлягають обов`язковому з`ясуванню під час вирішення питання про відшкодування шкоди. \~ \~ \~ \~16 березня 2021 року співвідповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області подано відзив на позов, який мотивований тим, що у провадженні відділення поліції № 2 Сарненського РВП ГУНИ в Рівненській області перебуває кримінальне провадження №42014180190000036 за ч.1 ст. 388 та ч. 1 ст. 382 КК України. Згідно довідки про кримінальне провадження наданої слідчим управлінням ГУНП в Рівненській області по вказаному кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування, кінцеве процесуальне рішення не прийнято. Проте, вважають, що позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої здоров`ю. Будь-яких доказів про страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, моральної втрати, порушення нормальних життєвих зв`язків що вимагають додаткових зусиль для організації життя, позивачем не надано. Крім того, у матеріалах справи відсутність будь - які судові рішення, які б свідчили про визнання дій чи бездіяльності слідчого під час проведення ним досудового розслідування незаконними або протиправними. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у заяві та доповнив, що він зазнав моральної шкоди внаслідок незаконних дій та бездіяльності посадових осіб правоохоронних органів, оскільки понад шість років захищає свої порушені права як учасник кримінального провадження. Будучи визнаним потерпілим, неодноразово звертався до вищих керівних органів поліції, органів прокуратури, суду. Ухвалами слідчого судді Рокитнівського районного суду неодноразово були задоволені його скарги, що свідчить про бездіяльності органу досудового розслідування. Проте, статтями 303-308 КПК України визначено чіткі повноваження слідчого судді та не надано права визнавати бездіяльність слідчого протиправною, слідчий суддя може згідно ст.307 КПК зобов`язати слідчого та прокурора вчинити певні дії. Більш того, останнім листом Сарненська місцева прокуратура також повідомила, що стан досудового розслідування кримінального провадження здійснюється вкрай незадовільно, з грубим порушенням кримінального процесуального кодексу та потребує суттєвої активізації, що ще раз свідчить про бездіяльність органу досудового розслідування. Поліція без діє, він як потерпілий, не має права втрутитися у слідство та не може вплинути на його ефективність. Таким неправомірними діями йому завдано моральної шкоди, оскільки упродовж з 2008 року та по даний час він їздить до [PERSON] за захистом своїх прав, у зв`язку з чим має місце постійної зміни ритму життя, змінився звичний спосіб його життя. Необхідні додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права, зокрема щоб подати скарги до прокуратури, суду, що вимагає додаткових затрат та часу. Більш того, він є працівником Національної академії наук України. В даному випадку має місце зниження престижу та репутації, оскільки кожен раз має пояснювати керівнику та колегам причини своєї відсутності. Моральну шкоду визначає у розмірі 20000 гривень та вважає, що така сума є співмірною тому, що кримінальне провадження розслідується понад шість років, а винна особа так і не понесла відповідальності. Представник відповідача Державної казначейської служби України Цуман І.В. заперечувала проти позову з підстав, викладених у відзиві та доповнила, що моральна шкода відшкодовується у випадку визнання дій , рішень неправомірними. Таке рішення відсутнє. Більш того, позивачем не підтверджено обґрунтування розміру моральної шкоди, чого вимагає ст.23 ЦК України. Просить враховувати ці обставини при ухваленні рішення та відмовити у позові. Представник відповідача\~Головного управління Національної поліції в Рівненській області\~ в судове засідання не з`явився. 08.04.2021 до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника співвідповідача. Одночасно зазначили, що проти позову заперечують з мотивів наведених у відзиві. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, в їх сукупності, су зазначає наступне. Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21.03.2008 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3585 гривень боргу за договором позики, 500 гривень моральної шкоди та 81 гривню судових витрат (а.с.14-15). Згідно акту опису й арешту майна від 01.09.2008, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рокитнівського районного управління юстиції Кибукевич Оксаною Степанівною при примусовому виконанні виконавчого листа №2-28, виданого 01.08.2008 Рокитнівським районним судом Рівненської області про стягнення 4166,00 грн. боргу з [PERSON] на користь [PERSON] описано і накладено арешт на майно за адресою с.Єльно, Рокитнівського району Рівненської області та встановлено обмеження права користуватися ним: продавати, міняти, відчужувати будь яким способом. Під час опису були присутні [PERSON] та [PERSON] .. Копію акту вручено [PERSON] (а.с.16-19). 07 липня 2010 року та 21 лютого 2013 року державним виконавцем здійснено виїзд по місцю проживання боржника [PERSON] в с.Єльно, Рокитнівського району Рівненської області. Зі слів матері та сусідів стало відомо, що [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до іншого міста. Описаного та арештованого майна не було виявлено (а.с.20-21). Листом №2724 від 04 серпня 2010 року державним виконавцем Кібукевич О.С. повідомлено [PERSON] про те, що при примусовому виконанні виконавчого листа №2-28 від 01.08.2008 Рокитнівського районного суду Рівненської області про стягнення з [PERSON] на його користь 4166,00 грн. боргу, було встановлено, що боржниця виїхала на постійне місце проживання за межі Рокитнівського району. Просили у 3-денний термін надати письмову згоду щодо відшкодування витрат пов`язаних з розшуком боржника (а.с.22). Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01.10.2010 розглянуто подання державного виконавця відділу ДВС Рокитнівського районного управління юстиції Кибукевич О.С., [PERSON] було оголошено в розшук (а.с.23-24) Листом №66/14749 від 23.10.2012 Рокитнівського ВП повідомлено [PERSON] на його звернення, що 10.02.2011 [PERSON] , 1983 р.н. оголошена в державний розшук. 24.02.2011 розшук останньої було припинено у зв`язку з встановленням її місця знаходження. На даний час гр. [PERSON] в с.Єльне, Рокитнівського району Рівненської області не проживає, так як зі слів місцевих жителів вона виїхала за межі Рівненської області і проживає в с.Адампіль Старочнявського району Хмельницької області (а.с.25). Встановлено, що 20.11.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості №42013190190000020 від 20.11.2013 із правовою кваліфікацією ч.1 ст.367 КК України. Згідно витягу, заявник: [PERSON] , фабула кримінального правопорушення: упродовж періоду з 01 серпня 2008 року по даний час посадові особи відділу ДВС Рокитнівського районного управління юстиції неналежно виконують свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них під час примусового виконання виконавчого листа №2-28, виданого 01.08.2008 Рокитнівським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 4177 гривень (а.с.26). Також встановлено, що 22 листопада 2013 року слідчим суддею Рокитнівського районного суду Рівненської області було задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано прокуратуру Рокитнівського району Рівненської області провести перевірку за скаргою [PERSON] від 26.09.2013 щодо наявності в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.388 КК України (а.с.28-29). Крім того, 19 лютого 2018 року слідчим суддею Рокитнівського районного суду Рівненської області було задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано орган досудового розслідування Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області внести до ЄРДР відомості по заяві [PERSON] від 25.01.2018 (а.с.53-54). З довідки про рух кримінального провадження за фактом невиконання судового рішення та незаконних дій з майном, на яке арешт встановлено, що 02.06.2014 на виконання ухвали суду прокуратурою Рокитнівського району внесено відомості до ЄРДР за №42014180190000036 від 02.06.2014 за ч.1 ст.388 КК України. Також, на виконання ухвали суду від 19.02.2018 СВ Рокитнівського відділення поліції було внесено відомості до ЄРДР за №12018180190000106 від 26.02.2018 за ч.1 ст.382 КК України. 10.05.2018 процесуальним прокурором до кримінального провадження №42014180190000036 від 02.06.2014 за ч.1 ст.388 КК України приєднано кримінальне провадження №12018180190000106 від 26.02.2018 за ч.1 ст.382 КК України. Досудове розслідування кримінального провадження здійснює СВ Рокитнівського відділення поліції (нині Відділення поліції №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області). Як встановлено, 30.07.2016 [PERSON] вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та допитано як потерпілого. 08.07.2019 додатково допитано потерпілого [PERSON] (а.с.121-123). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем неодноразово оскаржувались бездіяльність слідчого, прокурора, в тому числі оскарження постанови про закриття кримінального провадження, яка була скасована прокурором, а дії (бездіяльність) слідчого визнавались незаконними, бездіяльність слідчого, яка оскаржувалась, припинялась прокурором самостійно, що тягло за собою закриття провадження за скаргою (27-29; 30; 31-32; 34; 38-39; 49-51; 53-54). Крім того, за зверненнями [PERSON] до прокуратури Рівненської області щодо неналежного стану досудового розслідування кримінального провадження №42014180190000036 проводилась перевірка, за результатами якої прокуратура листом №04/2/2-0047-09 від 24.10.2016 інформувала, що вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування допускається тяганина у проведенні слідчих дій, у зв`язку з чим заступнику начальника управління начальнику слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області скеровано лист з метою вжиття заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим (а.с.45-46). Сарненською місцевою прокуратурою за зверненням [PERSON] проводилась перевірка щодо неналежного стану досудового розслідування кримінального провадження №42014180190000036, бездіяльності слідчого поліції та з інших питань, за результатами якої листом №36/6-22-18 від 01.11.2018 повідомлено, що стан досудового розслідування кримінального провадження перевірений та визнаний таким, що є вкрай незадовільним, здійснюється з грубим порушенням вимог ст.ст.2,9,28 КПК України та потребує суттєвої активізації. Слідчому додатково надані ґрунтовні вказівки (а.с.57-58). Досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №42014180190000036 від 02.06.2014 за ч.1 ст.388, ч.1 ст.382 КК України триває, підозра жодній особі оголошена не була, остаточне рішення не прийнято. Відтак, судовими рішеннями (ухвалами слідчого судді), які набрали законної сили та проведеними прокуратурою перевірками, встановлено системну протиправну бездіяльність слідчих СВ Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області (нині Відділення поліції №2 Сарненського районного відділу поліції),яке не є самостійною юридичною особою,проте входить до структури\~Головного управління Національної поліції в Рівненській області. Бездіяльність службових осіб та відсутність ефективного розслідування мають наслідком порушення розумних строків досудового розслідування та не притягнення винних осіб до відповідальності. Надане до позову листування з органами поліції та прокуратури як з позивачем, так і з тими органами, яким його заяви надсилались за належністю, наповнене виключно формальним змістом, по суті є відписками, які лише підтверджують викладені позивачем обставини про те, що з боку органів поліції дієвих заходів для організації ефективного розслідування кримінального провадження не вживалося, а за його зверненнями ініціювалося подальше зайве листування. Окремі слідчі дії, які проводились з періодичністю раз на рік, мали місце лише після надходження чергових скарг позивача для кримінальних проваджень їх результати практичного значення не мали. Внаслідок цього позивач упродовж з 22.11.2013, тобто з дати зобов`язання слідчого внести відомості до ЄРДР за його заявою (які внесені лише 02.06.2014), як потерпілий від кримінальних правопорушень у об`єднаному кримінальному провадженні №42014180190000036 від 02.06.2014 за ч.1 ст.388, ч.1 ст.382 КК України, до цього часу результату не отримав. Суд переконаний, що в даному випадку має місце систематичної протиправної бездіяльності посадових осіб органів поліції відносно розслідування кримінального провадження, предметом якого є умисне невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню та незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, має місце надмірна тривалість досудового розслідування кримінального провадження, оскільки досудове розслідування кримінального провадження триває понад шість років. За вказаних обставин, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у постійній зміні ритму життя, необхідності додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зниження престижу та репутації, як співробітника НАН України. Статтею 15 ЦК України \~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 20 ЦК України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України \~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України , в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174\~цього\~Кодексу). Згідно статті 1174 ЦК України\~обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до статті 23 ЦК України \~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі "Stankov v. Bulgaria, заява N 68490/01). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 920/715/17 (провадження N 12-199гс18) зроблений висновок, що "застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, , суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування". Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 2 вересня 2020 року у справі № 607/8203/18, \~провадження № 61-5344св19. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У цьому контексті суд враховує визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.85 р. у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", зазначається, що, "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Вочевидь, позивач внаслідок бездіяльності з боку уповноваженого державного органу зазнав моральної шкоди, а неспроможність передбачених законом процедур забезпечити йому захист законних прав упродовж шести років досудового розслідування кримінального провадження породжує недовіру до Держави в цілому та призводить до відчуття безсилля, приниження гідності людини у боротьби з процедурами, що наповнені лише формальним змістом, необхідності витрачати додаткові зусилля на подолання таких штучно створених перешкод шляхом судового захисту його прав. Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що позивачу завдана моральна шкода, безпосередньо пов`язана з порушенням посадовими особами органів поліції права на застосування до нього як учасника кримінального провадження належної правової процедури, яка підлягає відшкодуванню одноразово як\~компенсація втрат немайнового характеру. Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування. Відтак, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою ним довіри до Держави та її посадових осіб, що є засадами існування сучасного суспільства, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити. Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 15000 гривень, що буде достатнім для компенсації його немайнових втрат. Статтею 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відтак, кошти на користь позивача для відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути з Державної Казначейської служби України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір суд стягує з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені судом на 75%, за вказаних обставин підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1576,50 гривень.

Outcome: partial