Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до садівничого товариства «Бджілка» Дарницького району м. Києва про визнання недійсним рішення загальних зборів такого садівничого товариства, оформлене протоколом від 22 жовтня 2017 року. Мотивуючи свої вимоги тим, що він є членом садівничого товариства «Бджілка» та власником земельної ділянки № 111 площею 0, 0600 га, яка розташована на території товариства. 22 жовтня 2017 року відбулися загальні збори членів товариства, на яких було прийнято ряд рішень, оформлене протоколом № 11, й, у тому числі, про звільнення його як голову правління від виконання обов`язків. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками (учасниками) товариства є 188 осіб, участь у прийнятті рішення на загальних зборах відповідно до інформації протоколу загальних зборів приймали 101 учасник, проте вважає, що така інформація у протоколі не відповідає дійсності та є неправдивою, оскільки йому достойменно відомо, що участь у зборах приймали близько 50 учасників, із яких вони (ініціативна група) формально зробили кворум при тому, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано 188 засновників садівничого товариства. Вважає, що вказані загальні збори проведені з порушенням статуту садівничого товариства та Закону України "Про кооперацію", тобто було порушено порядок його скликання, а прийняті на ньому рішенні є незаконні за відсутності кворуму. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , діючий на підставі ордеру про надання правової допомоги від 04 грудня 2018 року (а.с.87), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги Закону України "Про кооперацію" та статуту садівничого товариства. Представник відповідача Дем`янюк В.П. , діючий на підставі ордеру про надання правової допомоги від 15 грудня 2017 року (а.с. 49), в судовому засідання позовні вимоги не визнав уцілому та просив відповити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю. Вважаючи, що ріщення загальних зборів садівничого товариства «Бджілка», оформлене протоколом від 22 жовтня 2017 року, прийнято за наявності кворуму та за дотримання процедури скликання загальних зборів товариства, оскільки останні були скликані за ініціативою [PERSON] , як, на той час, діючим головою правління, проте з доповненим та зміненим порядком денним. Відповідачем також надано відзив на позовну заяву. У відзиві вказав, що правовий статус садового товариства згідно ст. 85 ЦК України визначається Законом України "Про кооперацію", а його правовим документом є статут, положеннями якого врегульовано порядок набуття членства в садівничому кооперативу, а також визначено діяльність його органу управління. Членство в садівничому товаристві визначається не фактом реєстрації його членів в в Єдиному державному реєстрі, а виключно за фактом виконання ними певної, передбаченої статутом процедури. Так, згідно протоколу загальних зборів товариства від 22 жовтня 2017 року та доданої до нього реєстраційної відомості, на зборах були присутні та приймали участь в обговоренні і голосуванні питань порядку денного 101 члени із 154 фактичних його членів, тобто виключна більшість від загальної їх кількості. Кількість членів садівничого товариства з дня його створення і реєстрації як юридичної особи - 05.08.1997 року не є сталою і постійно змінювалася унаслідок смерті та інших подій, що стають підставою для припинення ченства в товаристві, про що свідчить довідка товариства про кількість дійсних членів товариства станом на 31.01.2019 роуку - 154, а тому вважає, що твердження позивача про те, що рішення на загальних зборах приймалось за відсутності кворуму - є помилковим. Позивач у свою чергу надав відповідь на відзив та наполягав на своїй позиції про те, що оспорювані загальні збори проведені з порушенням статуту садівничого товариства та Закону України "Про кооперацію", тобто було порушено порядок їх скликання, а прийняті на ньому рішення, є незаконні, оскільки прийняті за відсутності кворуму, доказом того є фотознімок присутніх осіб на проведенні загальних зборів товариства, який ним додано до матеріалів справи, як доказ відсутності кворуму (а.с.113, 114). Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 22 жовтня 2017 року відбулися загальні збори членів садівничого товариства «Бджілка», на яких було прийнято рішення, оформлене протоколом № 11. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками садівничого товариства «Бджілка» є 188 осіб, та як вбачається із інформації протоколу № 11 від 22 жовтня 2017 року участь у прийнятті рішення на загальних зборах приймав 101 учасник, що відповідає кворуму відповідно до п.4.1.1 статуту товариства. Статтею 36 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на свободу об`єднання у громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей. Садове товариство є добровільним громадським об`єднанням, яке створюється для організації колективного саду, підлягає реєстрації в органах державної влади та має статус юридичної особи. Діяльність садового товариства регулюється законодавством України та його статутом. Відповідно до ст.ст. 83, 85 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у вигляді, зокрема товариств. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Кооператив є первісною ланкою системи кооперації та створюється у результаті об`єднання громадян та/або юридичних осіб для спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб, поліпшення свого економічного стану на засадах самоврядування (ст.ст.2,6 Закону України «Про кооперацію»). Згідно із статтею 4 Закону України «Про кооперацію» (далі Закон України № 1087-IV) основними принципами кооперації є, зокрема, безпосередня участь членів кооперативної організації у її діяльності, рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос). Відповідно до ст.ст.97, 98 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду. Згідно із ч.4 ст.6, ч.1 ст.13 Закону України «Про об`єднання громадян» усі основні питання діяльності об`єднань громадян повинні вирішуватись на зборах усіх членів або представників членів об`єднання. Об`єднання громадян діє на основі статуту або положення. Відповідно до статті 15 Закону України №1087-IV вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном;утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу. Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу. Чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу: не менше третини його членів; спостережної ради; ревізійної комісії (ревізора); органу управління кооперативного об`єднання, членом якого він є. Діяльність садівничих товариств (кооперативів) регулюється Законом України "Про кооперацію". Відповідно до статті 4 цього Закону кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності. Згідно статті 10 Закону України "Про кооперацію" кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. Статтею 12 Закону України "Про кооперацію" вбачається, що до основних прав члена кооперативу відносяться, зокрема, право на участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління кооперативом. Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів. Здійснення членом кооперативу права на участь у діяльності і управлінні кооперативом, в тому числі при прийнятті рішень органом управління кооперативу забезпечується, в першу чергу, порядком скликання і проведення загальних зборів членів кооперативу, передбаченим статтею 15 Закону України "Про кооперацію" та статутом кооперативу. Відповідно до статті 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. Статутом СТ "Бджілка", затвердженого рішенням загальних зборів від 23.04.2016 (протокол N 8) передбачено, що діяльність садівничого товариства базується на принципах добровільності, індивідуального та колективного членства, сполученні особистих, колективних і державних інтересів, безпосередньої участі членів товариства в управлінні його справами на основі демократії та законності. Засновники товариства, а це - 188 ділянок, з моменту його державної реєстрації є членами товариства та мають всі права та обов`язки членів товариства. Прийом громадян у члени товариства проводиться за його письмовою заявою правлінням товариства та затверджується загальними зборами членів товариства. Кожен, хто вступає у члени ттовариства, вносить вступний внесок, визначений загальними зборами товариства. Особа стає членом товариства після сплати вступного членського та цільового внеску. Правління видає кожному члену товариства членську книжку. До прав членів товариства статутом, зокрема, віднесено право приймати участь в обговоренні питань, що розглядаються на загальних зборах (зборах уповноважених) членів товариства, вносити пропозиції щодо покращення роботи та інших питань; обирати та бути обраним до правління та ревізійної комісії; здійснювати інші права, що закріплені у Статуті товариства. Член товариства має право добровільно за письмовою заявою вийти із членів товариства, так він може бути виключений з товариства з подальшим позбавленням права власності на земельну ділянку у певних випадках. Управління товариством здійснюється на основі самоуправління, відкритості, активної участі його членів у вирішенні всіх питань діяльності товариства. Вищим органом управління товариства є загальні збори. Кожен член товариства має один голос. До повноважень загальних зборів, згідно підпункту пункту 4.2 статуту віднесено обрання терміном на 3 роки правління, голову павління, ревізійну комісію, приймати правила внутрішнього розпорядку тощо. Згідно із пунктом 4.2.9 статуту рішення загальних зборів приймаються відкритим голосуванням, не менше як 75% членів товариства, присутніх на загальних зборах. Із дослідженого судом протоколу № 11 від 22 жовтня 2017 року СТ "Бджілка" встановлено, що на зборах садового товариства був присутній 101 учасник, загальні збори правомочні приймати рішення з питань, передбачених порядком денним у відповідності до п. 4.1.1 статуту. Так, загальні збори членів товариства є вищим органом управління, який правомочний розглядати і вирішувати будь-які питання діяльності товариства. Загальні збори членів товариства скликаються діючим правлінням не рідше одного разу на рік, а негійні збори - на запит ревізійної комісії або не менше ј складу членів усього товариства. Рішенням загальних зборів товариства, оформлене протоколом № 11, згідно порядку денного було передбачено: 1. обрання голови та секретаря загальних зборів членів садівничого товариства «Бджілка», 2. Перевибори голови правління садівничого товариства «Бджілка», членів правління та ревізійної комісії, 3. Скасувавання протоколу № 8 від 23.04.2016 року. Внесення змін до статуту, 4. Питання передачі електричних мереж садівничого товариства «Бджілка» у власність ПАТ «Київенерго». 5. Інші організаційні питання, й за наслідками якого вирішили: обрати головою загальних зборів [PERSON] , секретарем зборів - [PERSON]., звільнили від виконання обов`язків діюче правління у повному складі та голову правління [PERSON] , обрали нове правління у новому персональному складі, обрали головою правління [PERSON] , обрали ревізійну комісію у персональному складі, скасували протокол № 8 від 23.04.2016 року та визнали статут СТ «Бджілка» у редакції 2016 року таким, що прийнятий з порушенням законодавства та статуту товариства, затвердили нову редакцію статуту СТ «Бджілка», вирішили інші організаційні питання, за наслідками головування якого рішення прийняті за наявності кворуму та більшістю присутніх голосів (а.с.15-20, 68-75). Так, на загальні збори прибули 98 членів товариства, що підтверджується їх поіменним списком (а.с.68-75), оскільки гр. [PERSON] помилково записаний п`ять разів (102-4 = 98), як особа, яка володіє п"яти земельними ділянками, проте цей фактор не вплинув на наявність кворуму, оскільки й 98 осіб від загальної кількості присутніх членів товариства склала більше, ніж 50 %, відповідно кворум визнавався наявним. Позивач стверджує, що присутніми були близько 50 членів товариства з 188 засновників, зареєстрованих в ЄДР, посилаючись на фотознімки (а.с. 113, 114), а тому кворум відсутній, відповідно, на думку позивача, збори не відбулися, проте з такою позицією суд погодитися не може. Так, відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що на момент реєстрації садового товариства було зареєстровано 188 його засновників (учасників), при цьому зміни до їх чисельності в подальшому не вносилися, що визнається сторонами. Із довідки, затвердженої зборами членів правління СТ «Бджілка» станом на 31.01.2019 року загальна кількість - фактична чисельність членів товариства становить 154 особи, відповідно, враховуючи дійсну чисельність членів товариства, з урахуванням зазначеної кількості присутніх на оспорюваних зборах членів - 98, такі збори правомочні були приймати рішення, тобто за наявності кворуму. Згідно відомості присутніх на оспорюваних зборах, яка є додатком до протоколу від 22 лютого 2017 року, в ній наявні підписи 89 члена товариства (а.с. 68-75). Гр. Холмицький, якому належать п`ять ділянок, проставив підпис п`ять разів, що не відповідає статуту, відповідно до якого кожен член товариства має право одного голосу, при цьому незважаючи на це кількість членів товариства була достатньою для прийняття рішення, тобто при наявності кворуму. Отже, проведення загальних зборів відбулося при дотриманні кворуму, оскільки на них були присутні більше 50% членів товариства - 98 від фактичної кількості членів товариства - 154, а тому позовна заява в частині вимог про визнання загальних зборів товариства такими, що не відбулися, задоволенню не підлягає. Із доводами позивачів про те, що кворум повинен вираховуватися від зареєстрованої в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кількості учасників, тобто кількості засновників, суд не погоджується, оскільки статут товариства не містить припису про прийняття рішення загальними зборами саме за участю засновників товариства, окрім того відповідно до положень Закону України "Про кооперацію" членство в кооперативі набувається на підставі заяви, розгляд та прийняття рішення за результатами якої здійснюється відповідно до процедури, передбаченої цим Законом та статутом товариства, і посвідчується відповідним посвідченням, видача якого можлива лише реальним членам, при цьому суд погоджується з доводами відповідача, проти чого не заперечував і позивачі, що кількість членів товариства не є сталою та постійно змінюється, й реалізація членами товариства свого волевиявлення не може залежати від несвоєчасного вжиття правлінням товариства заходів, пов`язаних із внесенням змін до установчих документів товариства. Посилання позивача на те, що на загальних зборах присутніми були близько 50 членів товариства, суд до уваги не приймає, оскільки ці обставини не підтверджені належними і допустимими доказами, а саме - пропонованими позивачем фотознімками (а.с.113-114), які не відповідають вимогам належності та допустимості доказу до предмета доказування, та спростовуються дослідженими вище доказами. При вирішенні даного спору суд враховує положення пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 N 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" в якому роз`яснено, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення. З огляду на наведене та враховуючи межі судового розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову й з підстав визнання оспорюваного рішення загальних зборів з підстав недотримання порядку його скликання, оцінку якому суд надав, вважаючи, що такий порядок був дотриманий, оскільки ріщення загальних зборів садівничого товариства «Бджілка», оформлене протоколом від 22 жовтня 2017 року, прийнято за наявності кворуму та за дотримання процедури скликання загальних зборів товариства, оскільки останні були скликані за ініціативою [PERSON] , як, на той час, діючим головою правління, проте з доповненим та зміненим порядком денним, що ним визнається та не оспорюється. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню, обставини, що обгрунованого доводять позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову уцілому відсутні. Зважаючи на наслідки розгляду справи, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати поклаласти на позивача, й понесені відповідачем витрати на правову допомогу, що підтверджується актом виконаних робіт від 21 лютого 2019 року та випискою від 21 лютого 2019 року по банківському рахунку про перерахування гроових коштів у зазначеній сумі - 1 000 грн. - за надання відповідачу адвокатських послуг. Так, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст. 36 Конституції України, Закону України "Про кооперацію", 13 Закону України «Про об`єднання громадян», ст.ст. 83, 85, 97, 98 ЦК України, з урахуванням пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 N 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів",

Outcome: approved