Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.03.2004 року між нею та відповідачем укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 280330, на виконання якого позивачка передала грошові кошти до Фонду фінансування будівництва (далі - ФФБ) у довірче управління відповідачу, який в свою чергу зобов'язався прийняти грошові кошти з подальшим використанням їх відповідно до правил ФФБ. Але будівництво об'єкту інвестування здійснено не було, оскільки ТОВ "САНТАННА" перебуває на стадії ліквідації і відновлення будівництва можливе лише після затвердження плану санації. 31.07.2013 року між нею та відповідачем укладено угоду про дострокове розірвання договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 280330 від 31.03.2004 року. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 22879,00 грн., матеріальну шкоду в розмірі 66 285,20 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 22879,00 грн., матеріальну шкоду в розмірі 78672,65 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., 3 проценти річних в сумі 13867,05 грн., інфляційні збитки в сумі 63627,56 грн., упущену вигоду в сумі 10900,00 грн. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Поліщук Ю.В. позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши строки позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.03.2004 року позивач уклав з відповідачем Договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 280330, згідно п.1.2 якого Довіритель бере на себе зобов'язання передати грошові кошти до ФФБ у довірче управління управителю. Управитель приймає кошти до ФФБ в довірче управління з подальшим використанням їх відповідно до правил ФФБ. За умови виконання умов цього договору довіритель набуває права вимоги на об'єкт інвестування, визначений в п. 1.5 договору (а.с. 7-9). [PERSON] перерахувала на рахунок ПАТ "АКБ "Київ" кошти в розмірі 55000,00 грн., що підтверджується свідоцтвом до договору № 280330 від 31.03.2004 року (а.с. 10). 07.11.2011 року позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просить повідомити про стан будівництва та дату його введення в експлуатацію (а.с. 11). Згідно листа публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" від 27.12.2011 року замовник по об'єкту будівництва ТОВ "САНТАННА" знаходиться в стадії ліквідації і відновлення будівництва можливе лише після затвердження плану санації компанії (а.с. 13). 31.07.2013 року між позивачем та відповідачем укладено угоду про дострокове розірвання договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 280330 від 31.03.2004 року, п.2 якого передбачено, що управитель зобов'язується повернути довірителю сплачені за основним договором кошти в сумі 32121,00 грн. протягом 30 банківських днів з дня подачі заяви про відмову від участі у ФФБ та прийняття відповідного рішення Правління та повернути кошти в сумі 22879,00 грн. в порядку, передбаченому чинним законодавством України (а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що відповідач повернув позивачу частину коштів в розмірі - 32121,00 грн. Станом на день розгляду справи відповідач решту коштів в сумі 22879,00 грн. не повернув. Відповідно до ч.1 ст. 1032 ЦК України установником управління є власник майна. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з майном" у разі порушення забудовником строків спорудження об'єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов'язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов'язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФФБ з підстав, визначених цією частиною. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з майном" управитель фонду на праві довірчої власності здійснює управління фондом та для досягнення мети управління майном, визначеної установниками цього фонду, перераховує частину отриманих коштів у напрямах, зазначених у Правилах. Для ФФБ - це фінансування будівництва, для ФОН - це здійснення операцій з нерухомістю. Решта коштів залишається в управлінні управителя відповідно до Правил фонду. Вільні кошти на поточних рахунках фонду, які тимчасово не передані на фінансування будівництва, банк-управитель має право використовувати при здійсненні банківських операцій. При цьому банк-управитель несе відповідальність за їх збереження власними коштами. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до п.2.2.2. Договору про участь у Фонді фінансування будівництва №280330 від 31.03.2004 року довіритель має право відмовитись від участі у ФФБ шляхом розірвання договору про участь у ФФБ та отримати кошти в сумі, що відповідає вартості закріплених за ним вимірних одиниць об'єктів інвестування за ціною на день подання заяви про відмову від участі у ФФБ, але не менше суми коштів, внесених довірителем до ФФБ. Судом встановлено, що позивач передала грошові кошти у довірче управління відповідачу, після укладення Угоди про дострокове розірвання договору про участь у ФФБ, відповідач повернув лише частину коштів, тому вимоги в частині стягнення коштів в сумі 22879,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання в сумі 55000,00 грн., місяцем початку прострочення є серпень 2013 року, у вересні 2013 року відповідач повернув позивачу частину грошових коштів, тому сума прострочення виконання грошового зобов'язання з вересня 2013 року складає 22879,00 грн. Згідно до ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. Перевіряючи розрахунки позивача, суд приймає до уваги роз'яснення, надані Верховними Судом України в листі № 62-97 від 03.04.1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Враховуючи, що заборгованість виникла з 31.07.2013 року, суд застосовує індекс інфляції починаючи з серпня 2013 року. Величина індексу інфляції за період з серпня 2013 року по жовтень 2014 року включно складається з наступних показників: серпень 2013 року 99,3 %, вересень 2013 року 100,0 %, жовтень 2013 року 100,4%, листопад 2013 року - 100,2 %, грудень 2013 року 100,5 %, січень 2014 року 100,2 %, лютий 2014 року - 100,6 %, березень 2014 року - 102,2 %, квітень 2014 року - 103,3%, травень 2014 року - 103,8 %, червень 2014 року - 101,0 %, липень 2014 року - 100,4 %, серпень 2014 року - 100,8 %, вересень 2014 року - 102,9 %, жовтень 2014 року - 102,4%. Згідно до ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. За період з 31.07.2013 року по 12.09.2013 року індекс інфляції становить 99,3 % (99,3% х 100,0% = 99,3 %), отже величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, тому індексація грошових доходів за цей період не проводиться. За період з 12.09.2013 по 13.10.2014 року індекс інфляції становить 117,5% (100,0 % х 100,4% х 100,2 % х 100,5 % х 100,2 % х 100,6 % х 102,2 % х 103,3% х 103,8 % х 101,0 % х 100,4% х 100,8 % х 102,9 % х 102,4% = 117,5%), тому сума інфляції за цей період складає 4003,83 грн. (22879,00 х117,5% / 100 % = 26882,83 грн. - 22879,00 грн. = 4003,83 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача. Сума трьох процентів річних за період з 31.07.2013 року по 12.09.2013 року розраховується з суми боргу 55 000,00 грн. та складає 198,90 грн. (55000,00 х 3% /365 х 44 = 198,90 грн.), сума трьох процентів річних за період з 12.09.2013 року по 13.10.2014 року розраховується з суми боргу 22879,00 грн. та складає 748,42 грн. (22879,00 х 3% /365 х 396 = 748,42 грн.), всього сума трьох процентів річних складає 947,32 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки позивачка не надала жодних доказів того, що їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 78672,65 грн., яку вона понесла у зв'язку із невчасним поверненням їй грошових коштів, тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачка не надала жодних доказів того, що вона втратила доходи в розмірі 10900,00 грн., які могла би одержати від вчасного введення гаражу в експлуатацію або понесла реальні збитки, тому позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в стравах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім цього, даною постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. В даному випадку мають місце договірні відносини, які склалися між сторонами, а договором, укладеним між позивачем та відповідачами, не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial