Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ "Банк Демарк" (а.с.1-4), в подальшому збільшила розмір позовних вимог (а.с.17), остаточно просить стягнути з відповідача 57 718 грн грошових коштів за договорами банківського вкладу станом на 26.01.2015 року, з них: суму залишку вкладу з відсотками в розмірі 17 416,69 грн , суму 24% річних понад строк дії договору в розмірі 11 900,63 грн, суму 3% річних в розмірі 1 487,71 грн, суму інфляційних витрат в розмірі 16 897,97 грн, 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 15 грн за надану інформацію, зобов'язати відповідача здійснити донарахування суми завданих збитків через знецінення грошей (суму інфляційних втрат, пеню, суму трьох відсотків річних) після визначення остаточної дати виплати. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що в липні 2014 року між нею та ПАТ "Банк Демарк" було укладено договори банківського вкладу (депозиту) № 657526 від 21.07.2014 року, № 656479 від 15.07.2014 року та № 656228 від 14.07.2014 року на загальну суму 210 000 грн строком на два місяці, зі сплатою 24% за користування коштами. Вказує, що по закінченню строків дії договорів вона звернулася до банку з заявами про повернення коштів в повному обсязі, але дані вимоги до цього часу не виконані в повному обсязі. Посилаючись на ст. 625 ЦК України вважає, що їй повинно бути виплачено 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції. Вказує, що через неправомірні дії відповідача щодо неповернення коштів їй завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, при цьому посилалась на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суду не відомо. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суду не відомо. У відповідності до ст. 169 ЦПК України суд визнав можливим справу розглянути у відсутності представника відповідача та представника третьої особи за наявними в матеріалах справи доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 14.07.2014 року між позивачем та ПАТ "Банк Демарк" було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 656228 (а.с.5), відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику вкладні (депозитні) рахунки для залучення коштів у сумі 100 000,00 грн. зі строком зберігання вкладу 2 місяці, з датою повернення 15.09.2014 року. Як вбачається з квитанції від 14.07.2014 (а.с.6), позивачем було внесено кошти за вказаним договором в сумі 100 000,00 грн. Також, 15.07.2014 року між позивачем та ПАТ "Банк "Демарк" було укладено договір строкового вкладу (депозиту) №656479 (а.с.9), відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику вкладні (депозитні) рахунки для залучення коштів у сумі 50 000,00 грн. зі строком зберігання вкладу 2 місяці, з датою повернення 15.09.2014 року. Як вбачається з квитанції від 15.07.2014 (а.с.10), позивачем було внесено кошти за вказаним договором в сумі 50 000,00 грн. Крім того, 21.07.2014 року між позивачем та ПАТ "Банк "Демарк" було укладено договір строкового вкладу (депозиту) № 657526 (а.с.7), відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику вкладні (депозитні) рахунки для залучення коштів у сумі 60 000,00 грн. зі строком зберігання вкладу 2 місяці, з датою повернення 22.09.2014 року. Як вбачається з квитанції від 21.07.2014 (а.с.8), позивачем було внесено кошти за вказаним договором в сумі 60 000,00 грн. Питання повернення вкладів регулюється зазначеним договором та ЦК України. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч.1,2 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. 16.09.2014 року та 21.09.2014 року позивач звернулася до відповідача із заявами про повернення грошових коштів та нарахованих процентів за вищезазначеними договорами строкового вкладу по закінченню строку договорів (а.с.6, 8, 10). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.09.2014р. № 102 запроваджено з 29.09.2014 р. по 29.12.2004 року тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Демарк" [PERSON]. Рішенням № 170 від 29.12.2014 продовжено строк тимчасової адміністрації у Банку "Демарк" до 29.01.2015 та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банку "Демарк" [PERSON] до 29.01.2015 включно. Судом встановлено, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через Ощадбанк 03.12.2014 року та 04.12.2014 року позивачу виплачено гарантовану суму вкладу - 200 000 грн. (а.с. 23). Даний факт сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що відповідач на день звернення позивача до суду не в повному обсязі виконав свої зобов'язання за вищезазначеними договорами строкового банківського вкладу. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Єahin і Perihan Єahin проти Туреччини)». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Однак, в порушенні цих норм, позивач позбавлений можливості користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк, в порушенні вимог договору, відмовляється повернути позивачу. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що строком виплати вкладу є 15.09.2014 року та 22.09.2014 року, а тимчасову адміністрацію в банку було запроваджено лише 29 вересня 2014 року, а тому суд знаходить вимоги позивача щодо стягнення 10 000 грн залишку суми вкладу за договорами строкового банківського вкладу № 656228 від 14.07.2014 року, № 656479 від 15.07.2014 року та № 657526 від 21.07.2014 року, з урахуванням виплачених коштів в сумі 200 000 грн (а.с.23), обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до п.1.3 вказаних договорів, за користування коштами, банк щомісяця нараховує проценти на суму вкладу з розрахунку 24 % річних та сплачує шляхом перерахування на поточний рахунок, що є рахунком завантаження, відкритий у Банку "Демарк", щомісячно другого робочого дня наступного місяця. У відповідності до п.4.2 вказаних договорів проценти нараховуються з дня, наступного за днем надходження суми вкладу на депозитний рахунок, до дня, який передує його поверненню вкалдинку, і тільки до дати, зазначеної у п.1.1 договору. Згідно ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначені наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Як вбачається з наданого депозитного рахунку (ощадна книжка) станом на 26.09.2014 року розмір нарахованих відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) № 656228 від 14.07.2014 року становить 3 570,06 грн (3 567,16 грн + 2,9 грн) (а.с.11 зв.). Розмір нарахованих відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) № 656479 від 15.07.2014 року, згідно депозитного рахунку (ощадна книжка) станом на 26.09.2014 року становить 1 752,17 грн (1 750,71 + 1,46 грн) (а.с.11 зв.). Розмір нарахованих відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) № 657526 від 21.07.2014 року, згідно депозитного рахунку (ощадна книжка) станом на 26.09.2014 року становить 2 099,53 грн (2 098,82 + 0,71 грн) (а.с.11). Загальний розмір нарахованих, але не виплачених відсотків станом на 26.01.2014 року за договорами строкового банківського вкладу № 656228 від 14.07.2014 року, № 656479 від 15.07.2014 року та № 657526 від 21.07.2014 року становить 7 421 грн. 76 коп.. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення 7 421 грн. 76 коп. нарахованих, але не виплачених відсотків за вищезазначеними договорами строкового банківського вкладу до запровадження тимчасової адміністрації є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення відсотків за період після запровадження 29.09.2014 року тимчасової адміністрації до 26.01.2015 року (в межах заявлених позовних вимог) та 3% річних в розмірі 1 487,71 грн, суми інфляційних витрат в розмірі 16 897,97 грн слід відмовити, оскільки п.п.3, 5 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено не здійснення нарахування відсотків, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку під час здійснення тимчасової адміністрації, ст. ст. 530, 536, 625 ЦК України прийняті до набрання чинності Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і суперечать цьому Закону. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, і відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення договору ПАТ «Банк «Демарк» встановлені укладеним між сторонами договором та нормами цивільного законодавства, які регламентують положення про банківській вклад. Вказаними нормами не передбачено відшкодування моральної шкоди за наявності правовідносин, що склалися між сторонами; не передбачають такої відповідальності банку і положення укладеного між сторонами договору банківського вкладу. За таких обставин, вимоги про відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на законі, а тому в цій частині позову слід відмовити. В частині вимог про стягнення витрат за надання інформації в сумі 15 грн, суд відмовляє, оскільки відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст. 87 ЦПК витрати, пов'язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, несе сторона, яка заявила клопотання про вчинення цих дій. Виходячи з аналізу зазначених норм процесуального права, до судових витрат відносяться витрати за вчинення дій, необхідних для розгляду справи, після відкриття провадження у справі, оскільки такі дії проводяться за клопотанням сторони у справі. Згідно ж матеріалів справи виписки по рахункам були зроблені ще до звернення [PERSON] до суду з позовом, а тому понесені нею витрати не є судовими витратами в розумінні статей 79, 87 ЦПК України. Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити донарахування суми завданих збитків через знецінення грошей (суму інфляційних втрат, пеню, суму трьох відсотків річних) після визначення остаточної дати виплати, то виходячи зі змісту ч.1 ст. 3 ЦПК України, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, тобто підставою звернення з вимогами про захист прав у особи виникає лише після їх порушення, а позивач, заявляючи дану позовну вимогу, звертається за захистом права, яке може бути порушено у майбутньому, а тому в цій частині позову слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає судовий збір (від сплати якого позивач звільнений) у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial