Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське регіональне управління" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") звернулося до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - ГУ ДКС України в Одеській області) про виключення з акту опису майна та звільнення його з-під арешту. Посилалося на те, що 12 серпня 2008 року між позивачем ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та відповідачем [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії № к-2935/а, відповідно до якого останній було відкрито кредитну лінію з лімітом в розмірі 4 940 грн, зі сплатою 25 % річних, строком до 12 серпня 2015 року. 12 серпня 2008 року між позивачем ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та відповідачем [PERSON] укладено договір № к-2935, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 16 500 дол. США зі сплатою 13,5 % річних строком до 12 серпня 2015 року. У якості забезпечення зобов'язань за кредитними договорами 12 серпня 2008 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] передала банку в заставу автомобіль марки "HYUNDAI", державний номерний знак [NUMBER], який їй належить на праві власності. Позивачу стало відомо, що постановою ВДВС Роздільнянського МРУЮ від 8 лютого 2013 року був накладений арешт на зазначений автомобіль та оголошено заборону на його відчуження. Вказана постанова була винесена у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №1570/1516/2012, виданого 31 жовтня 2012 року Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП [PERSON] на користь Державного бюджету України заборгованості з орендної плати в розмірі 3 052 грн. 55 коп. Позивач вважає, що має переважне право на задоволення своїх вимог в рахунок застави, оскільки відповідачка порушує умови виконання кредитного договору та має заборгованість, і банк позбавлений можливості звернути стягнення на предмет застави, оскільки він знаходиться під арештом. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 5 вересня 2014 року рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 квітня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015р. рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 5 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В судове засідання представник позивача Черненко М.О. не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не вказала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представники відповідачів ПАТ КБ "ПриватБанк", ГУ ДКС України в Одеській області в судове засідання не з'явились, представник ГУ ДКС України в Одеській області раніше надавав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність (Т.1 а.с.55-56), представник ПАТ КБ "ПриватБанк" про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв не надавав. Представник третьої особи ВДВС Роздільнянського МРУЮ Одеської області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Як вбачається з матеріалів справи, 12 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії № к-2935/а, відповідно до якого останній було відкрито кредитну лінію з лімітом в розмірі 4 940 грн., зі сплатою 25 % річних, строком до 12 серпня 2015 року. 12 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № к-2935, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 16 500 дол. США зі сплатою 13,5 % річних строком до 12 серпня 2015 року. У якості забезпечення зобов'язань за кредитними договорами 12 серпня 2008 року між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] передала банку в заставу автомобіль марки "HYUNDAI", державний номерний знак [NUMBER], 2008 р.в., який їй належить на праві власності. У п. 8 договору застави зазначено, що в разі неналежного виконання (несвоєчасне повернення суми кредиту, несвоєчасна сплата процентів, комісійної винагороди, несплата пені, штрафних санкцій) заставодавцем умов кредитного договору та/або договору про відкриття кредитної лінії заставодержатель має право на звернення стягнення на заставлене майно. Встановлено, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором. Постановою державного виконавця ВДВС Роздільнянського РУЮ Одеської області від 8 лютого 2013 року у виконавчому провадженні № ВП№35397567 накладено арешт на автомобіль марки "HYUNDAI", державний номерний знак [NUMBER], 2008 р.в., що належить [PERSON], та заборонено його відчуження. Статтею 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (далі - Закон) визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов?язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Статтею 11 Закону визначено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Частиною 3 ст. 12 Закону визначено, що на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 14 Закону, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 25.03.2015р., автомобіль марки "HYUNDAI", державний номерний знак [NUMBER], 2008 р.в., що належить [PERSON], знаходиться в реєстрі обтяжень після укладання договору застави транспортного засобу від 12.078.2008р. з позивачем, з 19.08.2008р. за № 7762122. Інші обтяження вказаного майна в реєстрі відсутні. Таким чином у позивача є переважне право перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а накладення арешту на спірне рухоме майно унеможливлює виконання умов кредитних договорів та договору застави шляхом звернення стягнення на заставлене майно і позбавляє права іпотекодержателя ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами. Відповідно до ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутися до суду з позовом про зняття арешту з заставленого майна. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 407 грн. 02 коп. (Т.1 а.с. 1, 92, 132). На підставі ст.ст. 319, 509, 572 ЦК України, ст.20 Закону України "Про заставу", ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.54 Закону України "Про виконавче провадження",

Outcome: approved