Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

У січні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року. Під час перебування у шлюбі у них з відповідачем народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу їх спільні діти залишились проживати разом з нею та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2016 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. на кожного з дітей щомісячно. При цьому вказувала, після постановлення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, відповідач ухилявся від виконання свого обов`язку щодо матеріального утримання дітей, у зв`язку із чим по даному були внесені відомості до ЄРДР по факту вчинення відповідачем кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і лише після цього він почав здійснювати періодичні відрахування на сплату аліментів, розмір яких є недостатнім для забезпечення потреб дітей. Враховуючи вищевказане, а також вказуючи на те, що її матеріальне становища в порівняні із тим, що існувало на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, суттєво погіршилося, оскільки на даний час змінились усі соціальні стандарти, збільшився як мінімальний розмір заробітної плати так і прожитковий мінімум для дітей, зросли потреби дітей у зв`язку з їх віком, необхідністю розвитку здібностей, відвідування гуртків, просила про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення. Крім того, в обґрунтування підстав для збільшення розміру аліментів зазначала, що вона працює в дошкільному навчальному закладі, де отримує заробітну плату яка є навіть меншою від законодавчо встановленого мінімуму, а тому немає можливості самостійно забезпечувати дітей. Також зазначала, що їх дитина [PERSON] на даний час знаходиться на лікування та обстеженні в закладі охорони здоров`я з діагнозом «міопія ока», у зв`язку з чим потребує додаткових коштів на лікування, спеціального режиму лікування. Крім того, діти відвідують різні гуртки, зокрема [PERSON] займається волейболом, а син [PERSON] панкратіоном та футболом, що обумовлює необхідність також стягнення додаткових витрат з відповідача на утримання дітей. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила збільшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2016 року та стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожного з дітей, починаючи з часу звернення до суду з даним позовом і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дітей періодично по 500 грн. для оплати лікування, гуртків та навчання. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 травня 2020 року позов [PERSON] задоволено частково: змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожного з дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення кожним з дітей повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. В подальшому, відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, яке ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 вересня 2020 року скасовано та призначено судовий розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 24 вересня 2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів до 2500 грн. на кожну дитину не визнає, оскільки на даний час він не має постійного місця проживання та зареєстрований в Центрі зайнятості, де отримує відповідну допомогу, розмір якої недостатній для сплати аліментів у розмірі 2500 грн. на кожну дитину. Крім того,позивачем належними доказами не обґрунтовано розміру аліментів, який вона просить стягнути на утримання дітей. В подальшому у письмових поясненнях адвокат відповідача вказав, що останній частково визнає вимоги позивача в частині збільшення розміру аліментів та має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 1150 грн. на кожну дитину, тобто 50% мінімального прожиткового мінімуму, а також погоджується виплатити позивачу додаткові витрати на придбання ліків та окуляр для дитини в розмірі 1272 грн. В частині стягнення періодично додаткових витрат на лікування, гуртки та навчання просив відмовити у зв`язку із ненаданням позивачкою відповідних доказів на підтвердження понесення таких витрат. Позивач в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Від представника відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, просив позов задовольнити частково. \~ \~ \~ \~На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували між\~собою в\~зареєстрованому шлюбі,\~який рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року між ними розірвано (а.с 11). Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей -\~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). На підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.07.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто \~аліменти на утримання їх спільних дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.01.2016 року до досягнення дітьми повноліття (а/с 7). Дане рішення суду набрало законної сили. В подальшому, на підставі вищевказаного судового рішення судом видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. В ході примусового виконання вказаного виконавчого листа у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 01.03.2017 року становила 20800 грн. та відповідні відомості були внесені в ЄРДР №12018260090000080 від 24.03.2017 року, розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (а/с 14). Станом на 01.07.2020 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей становить 50542,09 грн., що підтверджується відповідною довідкою про розрахунок заборгованості по аліментам (а.с 89). Так, положеннями ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. \~ \~ \~ \~Крім того, ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. \~ \~ \~ \~Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, ст. 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Крім того, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При цьому, положеннями ст.\~192\~СК України визначено, що\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів визначений судовим рішенням не вважається незмінним. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, відповідно до положень ст. 192 СК України\~особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дітей позивачка зазначала, що на даний час її матеріальне становища в порівняні із тим, яке існувало на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, суттєво погіршилося. Крім того, на даний час діти подорослішали та в силу їх фізичного розвитку значно змінилися їх потреби, і для забезпечення їх фізичного, культурного, духовного розвитку необхідні значні кошти. Також вказувала на те, що змінились й соціальні стандарти, збільшився мінімальний розмір заробітної плати, а також прожитковий мінімум для дітей й відповідно коштів в сумі 800 грн. не вистачає для забезпечення дітям розвитку здібностей, відвідуванням гуртків, тощо й відповідно зважаючи на те, що вона також несе витрати по утриманню житла, сплату комунальних послуг, придбання харчування, одягу тощо, просила збільшити розмір стягнення аліментів на утримання дітей та про стягнення додаткових витрат. Так, з матеріалів справи убачається, що позивач працює в ДНЗ №2 на посаді вихователя та її дохід за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року становить 33721,62 грн. та розмір середньомісячної заробітної плати становить 8000 грн. 35 коп. ( а.с. 87). В свою чергу, відповідач [PERSON] на час розгляду справи проживає у м. Київ та перебуває на обліку в Київському міському центі зайнятості з 8 жовтня 2020 року, де отримує відповідну допомогу по безробіттю в розмірі 774 грн. 20 коп., що підтверджується наданими відповідачем довідками. Крім того, як убачається з наданих позивачем доказів, а саме копій медичних карток у дітей наявні ряд захворювань, з метою лікування яких позивачка несе додаткові витрати на придбання ліків та проведення обстеження. До того ж відповідачем не спростовано доводи позивача в тій частині, що саме вона несе усі витрати щодо утримання житла, в якому проживають діти, сплачує комунальні послуги, а також несе витрати по придбанню одягу та харчування дітям й відповідно наведені обставини, зважаючи на рівень соціально-економічного розвитку в країні, розмір мінімальної заробітної плати та здороження цін, дані обставини є безумовним підтвердженням погіршення майнового стану позивача як одержувача аліментів в порівняні з тим, яке було у неї на момент визначення розміру аліментів. Враховуючи вищевказане, суд вирішуючи спір по суті, зокрема в частині наявності правових підстав для збільшення розміру аліментів, зважаючи на матеріальне становище позивачки, а також те, що саме на позивачці лежать усі повсякденні обов`язки та відповідальність по утриманню та вихованню дітей, сплати комунальних послуг й відповідно з моменту винесення рішення суду\~від 12.07.2016 року змінився розмір як мінімального заробітку так і прожитковий мінімум для дітей й відповідно діти подорослішали та їх потреби щодо фізичного, матеріального та культурного характеру значно зросили, приходить до висновку про наявність правових підстав для збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дітей. Крім того, збільшуючи розмір стягнення аліментів на утримання дітей, суд приймає до уваги й інтереси дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення та розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати в сумі 1150 грн. є недостатнім для утримання дітей, які проживають із позивачкою. При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, а його доводи в тій частині, що він є тимчасово безробітний не звільняє його обов`язку здійснювати утримання своїх дітей. Крім того, оцінюючи матеріальне становище відповідача та його спроможність сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі, суд не приймає до уваги надану відповідачем довідку про доходи, а саме отримання ним допомоги по безробіттю в розмірі 774 грн. як доказ його матеріального становища й відповідно відсутність коштів для сплати аліментів, оскільки ця довідка не спростовує того факту, що відповідач отримує неофіційні доходи та в значно більшому розмірі. При цьому, факт отримання інших доходів відповідачем підтверджено й його частковим визнанням позову та висловленням згоди на сплату аліментів на утримання дітей у розмірі по 1150 грн. на кожну дитину, а також сплату позивачці додаткових витрати на придбання ліків та окуляр для дитини в розмірі 1272 грн., що свідчить про отримання відповідачем інших доходів, розмір яких значно перевищує виплату по безробіттю. Таким чином, суд враховуючи усе вищевказане, а також встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на положення ст. 182 СК, відповідно до якої \~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини , приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які підлягали стягненню\~з відповідача [PERSON] на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2016 року й відповідно визначаючи розмір аліментів, суд враховуючи обставини справи, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожного з дітей, оскільки даний розмір аліментів буде відповідати інтересам дітей та не порушуватиме прав сторін. \~ \~ \~ \~ Згідно п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача у новому розмірі з моменту звернення до суду з даним позовом задоволенню не підлягає та аліменти слід стягувати у збільшеному розмірі з моменту набрання рішенням суду законної сили. Щодо вимог позивача про періодичне стягнення з відповідача грошової суми в розмірі по 500 грн. в якості додаткових витрат на дійте для оплати лікування і відвідування гуртків та навчання, слід зазначити наступне. Так, відповідно до положень ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, саме в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття. Разом з тим, позивачка заявляючи вимогу про періодичну сплату відповідачем 500 грн. додаткових витрат не надала суду доказів розвитку у дітей відповідних здібностей, зокрема відвідування ними спортивних гуртків про які вказано у позовній заяві та розмір витрат, які позивач несе на оплату таких гуртків. При цьому, як убачається з матеріалів справи, [PERSON] було проведено медичне обстеження зору та встановлено діагноз міопія слабкого ступеня обох очей, а також виписано рецепт на окуляри та медичне лікування, а іншій дитині проводилося УЗД щитоподібної залози. Дійсно, хвороба дитини є безумовною обставиною, яка вказує на наявність додаткових витрат, яких вона потребує у зв`язку з обстеженням та лікуванням, разом з тим, позивачка додаючи квитанції на разове придбання ліків, окулярів та разове медичне обстеження дітей, не навела у позові конкретного обґрунтування вимог щодо необхідності періодичної сплати 500 грн. додаткових витрат та з яких саме платежів ця сума буде складатися, а також не підтверджено потребу дітей періодичного лікування та медичного обстеження та конкретного розрахунку суми витрат щомісячно чи періодично на лікування дітей. Таким чином, позивачкою не надано суду доказів наявності підстав для стягнення з відповідача на їх користь грошової суми в розмірі 500 грн. у зв`язку із вказаною хворобою доньки, а також не вказано з якою саме періодичністю та в якій сумі вона несе або очкує понести витрати на обстеження чи лікування дитини та чому саме в такому розмірі, а тому суд позбавлений можливості оцінити дану обставину з точки зору принципу розумності та пропорційності, й відповідно в даному випадку відсутні підстави для задоволення вимог позивача про періодичне стягнення з відповідача додаткових витрат в розмірі 500 грн. При цьому, враховуючи заявлену позивачкою вимогу про періодичне стягнення з відповідача додаткових витрат в сумі по 500 грн., суд не приймає до уваги часткове визнання відповідачем в цій частині позовних вимог та готовність виплати на користь позивачки 1272 грн., оскільки суд розглядає спір виключно в межах позовних вимог, однак вимог щодо одноразового стягнення коштів на придбання окулярів та ліків (додаткових витрат) [PERSON] не заявлялося. За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, а відомості про те, що відповідач відноситься до категорії осіб, які звільненні від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial