Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 14.03.2017 року, видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав померлій на підставі Договору дарування НВ 0802877 від 17.04.1998 року, зареєстрованого в реєстрі №871. Після смерті матері спадкоємцями є вона, її сестра [PERSON] та її батько [PERSON], які у встановленому законом поярдку подали до нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадщини. 21 квітня 2017 року вона спадщину прийняла, подавши до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, а також немає осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині. У березні 2018 року вона звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON], проте постановою нотаріуса від 19.03.2018 року отримала відмову у зв'язку наявними розбіжностями в написанні прізвища померлого спадкодавця в свідоцтві про смерть та в правовстановлюючому документі на спадкове майно, а саме: померла "[PERSON]", а в Договорі дарування житлового будинка прізвище вказане "[PERSON]". Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216-1218, 1220-1222, 1261, 1268-1270, 1273, 1274 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги заявлені позивачем підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з'явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 14.03.2017 року, видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою [ADDRESS] (а.с.17). За життя [PERSON] заповіту не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав померлій на підставі Договору дарування НВ 0802877 від 17.04.1998 року, зареєстрованого в реєстрі №871 (а.с.13). Після смерті матері спадкоємцями є позивач, її сестра [PERSON] та її батько [PERSON], відповідачі в даній справі, які у встановленому законом поярдку подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини. 21 квітня 2017 року позивач спадщину прийняла, подавши до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, а також немає осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині. У березні 2018 року позивач звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON], проте постановою нотаріуса від 19.03.2018 року отримала відмову у зв'язку наявними розбіжностями в написанні прізвища померлого спадкодавця в свідоцтві про смерть та в правовстановлюючому документі на спадкове майно, а саме: померла "[PERSON]", а в Договорі дарування житлового будинка прізвище вказане "[PERSON]" (а.с.18, 19). В судовому засіданні встановлено, що розбіжності в написанні прізвища спадкодавця виникли в результаті перекладу прізвища з російської мови на українську мову, оскільки відповідно до копії паспорта померлої серії [NUMBER] прізвище останньої українською мовою "[PERSON]", а російською мовою - "[PERSON]" (а.с.20, 21). При цьому, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24384817 від 09.11.2009 року власником спадкового житлового будинку вказана саме "[PERSON]" (а.с.12) Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідачами заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved