Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ «Українська пожежно страхова компанія» Вінницьке представництво Подільський регіональний страховий центр про стягнення страхового відшкодування. Позов мотивовано тим, що 07.02.2010 року між [PERSON] та відповідачем по справі був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АЗ №014 по програмі «Класичний». 08.12.2011 року [PERSON] надала довіреність, якою уповноважила користуватися та розпоряджатися застрахованим транспортним засобом марки TOYOTA, модель Landcruser, випуск 2006 року, чорний колір, шасі № JTEHJ09J965139773, тип ТЗ легковий універсал, за реєстраційним номером АІ7907АР [PERSON], [PERSON] та інших осіб. Про надання вище вказаної довіреності [PERSON] повідомила відповідача про внесення змін до п. 9.1 договору страхування «Експлуатанти», а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] 30.12.2011 року близько 20-21 год. на а/д Житомир Могилів Подільськ 73кв.м, [PERSON] який є «Експлуатантом» за договором страхування, керуючи автомобілем TOYOTA, модель Landcruser, не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожні умови внаслідок чого пошкодив транспортний засіб, та зїхав в кювет, чим порушив вимоги п. 12.2 ПДР України. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Про настання страхового випадку [PERSON] звернулась до відповідача з приводу виплати страхового відшкодування, але 12.03.2012 року, отримала відмову. Підставою у відмові виплати страхового відшкодування стало те, що позивач якби то під час руху намагався уникнути «зіткнення з тваринами». Але, договором страхування прямо передбаченні усі страхові випадки, а також, підстави для відмови у страховій виплаті (п.24). Крім цього, п. 26 Особливі умови вказують, що виплата страхового відшкодування не здійснюється, якщо пошкодження або втрата ТЗ та/або відбулося внаслідок ДТП при яких Страхувальник чи Експлуатант здійснили виїзд на смугу зустрічного руху в місці, де такий виїзд заборонено і/або перетин суцільної осьової лінії, якщо це не викликано крайньою необхідністю (при цьому уникнення зіткнення з тваринами не може вважатися крайньою необхідністю). Як слідує з постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності останній порушив п. 26 договору Страхування. Тобто встановлений факт, що має юридичне значення, який не підлягає доказуванню, а саме факт ДТП стався без уникнення зіткнення з тваринами з боку водія, тобто позивача. Просить стягнути з відповідача на користь позивача в якості страхового відшкодування за договором серія АЗ №014 добровільного страхування наземних транспортних засобів від 07.02.2010 року 98110,45грн. вартості відновленого ремонту. На підставі ухвали суду від 23.12.2015 року до участі в справі залучено в якості третіх осіб на стороні позивача [PERSON], [PERSON] (а.с.56). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Треті особа в судове засідання не зявились з невідомих суду причин. Враховуючи думку учасників судового процесу, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третіх осіб. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.02.2010 року між [PERSON] та АТ "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Подільського регіонального страхового центру був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АЗ № 014 по програмі "Класичний" (а.с. 5). Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Toyota Landcruiser, 2006 року випуску, з реєстраційним номером АІ7907АР. Строк дії договору з 08.02.2011 року по 07.02.2012 року. 08.12.2011 року [PERSON] надала довіреність, якою уповноважила користуватися та розпоряджатися застрахованим транспортним засобом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1242 та є дійсною до 08.12.2014 року (а.с. 7). 13.12.2011 року [PERSON] в письмовому порядку повідомила відповідача про оформлення зазначеної вище довіреності та у звязку з цим просила внести відповідні зміни у п. 9.1. договору страхування "Експлуатанти", а саме про включення до переліку експлуатантів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Цього ж дня між [PERSON] та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору страхування, згідно з якою до п. 9.1. договору - "Експлуатанти", внесено зазначених вище осіб (а.с. 10). 30.12.2011 року [PERSON], керуючи застрахованим автомобілем на 73 км автомобільної дороги "Житомир Могилів-Подільський" не врахував дорожні умови, внаслідок чого пошкодив транспортний засіб та зїхав в кювет, чим порушив вимоги п. 12.2. Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року [PERSON] був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 11). 03.01.2012 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою-повідомленням про настання страхового випадку. В даній заяві, серед іншого, зазначено, що 30.12.2011 року, рухаючись по трасі "Житомир Могилів-Подільський", заявника засліпив зустрічний автомобіль та на дорогу вибігла якась тварина (собака чи лисиця), внаслідок чого, щоб уникнути зіткнення з твариною, він вивернув кермо ліворуч та пригальмував, в результаті чого його занесло в кювет, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Аналогічні за змістом пояснення викладені [PERSON] в пояснювальній записці на імя відповідача від 03.01.2012 року, в яких, зокрема, вказано, що вони написані ним власноручно (а.с. 88). Згідно пояснень [PERSON] від 30.12.2011 року, наданих після настання дорожньо транспортної пригоди, останній зазначив, що дана пригода сталась внаслідок уникнення на їзду на тварину ( собаку чи лисицю) (а.с.89). ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" листом від 22.02.2012 року за № 1645 повідомило у відмові у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що згідно з п. 6.3.10 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) не підлягають страхуванню за цими правилами події, що сталися внаслідок уникнення страхувальником або експлуатантом зіткнення з тваринами, якщо інше не передбачено Договором страхування (а.с. 8). Згідно п. 1.3.10 договору страхування, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставах, передбачених законодавством України, договором страхування та/або правилами страхування. За змістом ч. 1 ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 991 ЦК України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування" договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Судом встановлено, що згідно з п. 26 договору страхування та п. 6.3.10 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених Головою Правління АТ "УПСК" 31.03.2009 року, до страхових випадків не відносяться події, що сталися внаслідок уникнення страхувальником або експлуатантом зіткнення з тваринами, якщо інше не передбаченоДоговором страхування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). За таких обставин, суд вважає що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 979, 991 ЦК України, Закону України «Про страхування»,

Outcome: dismissed