Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із указаним позовом в якому зазначив, що придбав автомобіль MITSUBISHI Pajero 3.0 І V6 GS 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], котрий перебував в заставі ВАТ КБ "Хрещатик" за кредитним договором №4-АВ від 20 лютого 2008 року, укладеним між ВАТ КБ "Хрещатик" та [PERSON] Посадовими особами Житомирського регіонального відділення ВАТ КБ "Хрещатик" було вирішено продати даний пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль громадянину [PERSON] за 100 000 тисяч гривень в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ВАТ КБ "Хрещатик" за кредитним договором, у зв'язку із чим між [PERSON], ВАТ КБ "Хрещатик" (в особі директора Житомирської філії Прищепи Г.А.) та [PERSON] був укладений Договір поруки №4-АВ/2. За словами позивача, цього ж дня, 24 лютого 2009 року, [PERSON] уклав із громадянином [PERSON] Попередній договір (про укладення в майбутньому договору купівлі продажу) автомобіля MITSUBISHI Pajero, реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до п.п. 2.1 якого автомобіль буде продано позивачу за ціною 100 000грн., яку [PERSON] буде вносити на рахунок ВАТ КБ "Хрещатик" в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON]. перед банком. Позивач [PERSON] вказує, що як поручитель відповідно до пп. 1.1 Договору поруки №4-АВ/2 зобов'язався відповідати перед ВАТ КБ "Хрещатик" за виконання зобов'язань [PERSON] в сумі 100 000 грн. і свої зобов'язання виконав у повному обсязі. Однак через те, що ВАТ КБ "Хрещатик" зазначило стороною договору поруки [PERSON]., прописавши у п.4.1 договору поруки його дію до повного виконання Сторонами зобов'язань за цим Договором та за Кредитним договором №4-АВ від 20 лютого 2008 року, банк відмовився після виконання позивачем своїх зобов'язань на пропозицію останнього зняти автомобіль MITSUBISHI Pajero із застави. Посилаючись на положення ст.ст. 213, 553, 637 ЦК України, з урахуванням уточнених вимог (а.с. 29-33) [PERSON] просить суд надати тлумачення пп.4.1 Договору поруки №4-АВ/2 від 24 лютого 2009 року, визнати поруку такою, що припинена за договором поруки №4-АВ/2 від 24 лютого 2009року, зобов'язати ВАТ КБ "Хрещатик" зняти з застави автомобіль MITSUBISHI Pajero 3.0 I V6 GS 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути судові витрати. Позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити. [PERSON] додав, що йому зателефонували з банку, він заплатив 100 000 грн. за автомобіль MITSUBISHI Pajero та забрав його на евакуаторі, потім відремонтував. В той день він разом із [PERSON] та його дружиною пішли до нотаріуса, де підписали зазначений вище попередній договір. Після цього всі разом направились до відділення банку і підписали договір поруки №4-АВ/2. Де наразі знаходиться автомобіль позивачу невідомо. Представник позивача додав, що договір поруки №4-АВ/2 від 24 лютого 2009 року фактично є удаваним правочином за яким його сторони насправді вчинили договір купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI Pajero 3.0 I V6 GS 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог позивача в частині зняття автомобіля із застави, пояснивши це тим, що до моменту повного виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором №4-АВ від 20 лютого 2008 року цього зробити банк не може згідно розділу 3 Договору застави. Визнав, що позивач [PERSON] виконав перед банком свої зобов'язання за договором поруки і банк не має жодних претензій до позивача. Надав відповідні письмові заперечення (а.с. 37-38). Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що його знайомий [PERSON] повідомив про те, що ВАТ КБ "Хрещатик" продає автомобіль. Свідок разом із позивачем прийшли до банку з метою огляду автомобіля MITSUBISHI Pajero, який після ДТП знаходився на штрафмайданчику ДАІ. Свідок дав показання про те, що від керуючої відділенням банку чув під час розмови із позивачем, що мова йшла саме про продаж указаного автомобіля. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідка, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ "Хрещатик" був укладений Кредитний договір № 4-АВ, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 249 900,00 гривень на строк до 19 лютого 2015 року. Зазначені обставини встановлені заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2011 у справі №2-85/2011, а відтак не підлягають доказуванню в силу ч.3 ст.61 ЦПК України (а.с. 12). 24 лютого 2009 року між [PERSON], [PERSON] та ВАТ КБ "Хрещатик" був укладений договір поруки №4-АВ/2 за умовами якого поручитель [PERSON] зобов'язався відповідати перед банком за виконання зобов'язань боржника [PERSON] в сумі 100 000,00 гривень (а.с. 9). У відповідності із положенням п. 4.1 Договору поруки №4-АВ/2 від 24 лютого 2009 року договір набуває чинності з моменту його укладання і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором та за кредитним договором №4-АВ від 20 лютого 2008 року. Позивач просив розтлумачити зміст пункту 4.1 даного правочину в контексті того, чи є [PERSON] стороною договору поруки №4-АВ/2 від 24 лютого 2009 року та до якого часу (моменту) діє договір поруки. Статтею 213 ЦК України передбачено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. З огляду на положення ст. 213 ЦК України суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині роз'яснення п.4.1 договору поруки №4-АВ/2 від 24.02.2009 та розтлумачити зміст цієї частини правочину. Судом також встановлення, що на виконання своїх зобов'язань за договором поруки №4-АВ/2 від 24.02.2009 позивачем було сплачено на користь ВАТ КБ "Хрещатик" 100 000 грн. (а.с. 37-38) Ця обставина визнається відповідачем, отже згідно ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. При цьому ч.1 ст.554 ЦК України передбачено, що У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Стаття 599 ЦК України зазначає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на зазначені вище норми цивільного законодавства України, визнання відповідачем виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Договором поруки №4-АВ/2 від 24 лютого 2009 року суд задовольняє також і вимогу позивача в частині визнання поруки такою, що припинена за вказаним вище договором поруки. Судом встановлено, що відповідно до Договору застави №4-АВ від 20.02.2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед ВАТ КБ "Хрещатик", що випливають з кредитного договору №4-АВ від 20.02.2008 року, третя особа надала в заставу банку автомобіль Mitsubishi Pajero 3.0 І V6 GS, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно п.3.1 Договору застави до виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі [PERSON] не мас права без письмової згоди ВАТ КБ "Хрещатик" розпоряджатися будь-яким чином предметом застави, а також укладати стосовно предмету застави будь-які інші угоди чи договори (а.с. 39-41). Сторони Договору застави №4-АВ від 20.02.2008 року передбачили його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором №4-АВ від 20.02.2008 року. В силу застави, відповідно до ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України). Випадки припинення права застави передбачені ст. 593 ЦК України. У відповідності із нормами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України, окрім цього суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на зміст Договору застави №4-АВ від 20.02.2008 року, на те, що гр. [PERSON] не є стороною цього договору, що нормами ЦК України та Закону України "Про заставу" не передбачена можливість зняти із застави будь-яке рухоме майно, котре є предметом застави, а також встановлені обставини невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №4-АВ від 20.02.2008 року суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо зобов'язання відповідача зняти з застави автомобіль MITSUBISHI Pajero 3.0 I V6 GS, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial