Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] 04.04.2019 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на його користь суму боргу за договором позики в сумі 1550 доларів США. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, 29 листопада 2016 року, в присутності свідка [PERSON] , відповідач [PERSON] отримав у нього позику в сумі 1550 доларів США, що еквівалентно 41803,50 грн. згідно курсу НБУ на день звернення до суду, про що відповідачем 29.11.2016 року було написано відповідну розписку. Згідно вказаної заяви відповідач зобов`язався повернути позичені кошти на першу ж його вимогу. Звертаючись до відповідача неодноразово з проханням повернути позивачеві кошти, останній не реагував, а тому він 26.02.2019 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення позики. Однак, конверт повернувся до нього з відміткою "за закінченням строку зберігання". На сьогоднішній день відповідач позики не повертає, на його прохання про добровільне повернення боргу відповідач відмовив, чим підкреслює своє небажання повернути борг. Процесуальні дії вчинені судом. 04.04.2019 року зроблено запит щодо встановлення місця реєстрації відповідача, відповідь на який отримано 24.04.2019 року (а.с. 13, 14). Ухвалою від 13.05.2019 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 10.06.2019 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. (а.с. 15). Дана ухвала надсилалась сторонам по справі, позивачем отримана 18.05.2019 року. Надіслана відповідачу двічі судова кореспонденція поверталась до суду з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 18-21). 10.06.2019 року розгляд справи убуло відкладено у зв`язку з відсутністю даних про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду на 24.06.2019 року (а.с. 23-24). В судове засідання на 24.06.2019 року відповідача повідомлено про дату, час та місце судового розгляду шляхом надсилання судової повістки (а.с. 26-28) та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади (а.с. 30). 24.06.2019 року справа не слухалась у зв`язку з неможливістю забезпечити розгляд справи звукозаписувальним пристроєм і справу відкладено на 09.08.2019 року (а.с. 31). В судове засідання на 09.08.2019 року надіслана відповідачу тричі судова кореспонденція поверталась до суду з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 33-37, 39). Крім цього, відповідача повідомлено про дату, час та місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади (а.с. 38). Доводи учасників справи. В судовому засіданні 09.08.2019 року позивач та його представник - адвокат Габрівський П.В. позовні вимоги підтримали та доповнили, що позивач повторно 11.06.2019 року скерував відповідачу поштою письмову вимогу про повернення грошових коштів. У зв`язку з тим, що відповідач навмисне не отримує від нього поштову кореспонденцію (конверт повернувся з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання"), ним було надруковано повідомлення в місцевому часописі "Галицька Зоря", в якому він вимагав повернення позики у відповідача за розпискою від 29.11.2016 року та просив з`явитись у судове засідання на 09.08.2019 року до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Крім цього, позивач зазначив, що за час знаходження справи на розгляді в суді, мав неодноразові зустрічі з відповідачем, в яких повідомляв йому про своє звернення до суду, просив повернути борг, однак відповідач на його прохання не реагує, а тому просять провести заочний розгляд справи та задоволити їхній позов. В судове засідання відповідач був повідомлений за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Дрогобицького міськрайонного суду. Однак, на розгляд справи відповідач не з`явився без поважних причин та не повідомила суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.. Стислий виклад обставин встановлених судом. Як вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2016 року, в присутності свідка [PERSON] , відповідач [PERSON] отримав у [PERSON] позику в сумі 1550 доларів США, про що відповідачем 29.11.2016 року було написано відповідну розписку (копія, а.с. 7), оригінал якої оглянуто та досліджено в судовому засіданні. Згідно вказаної розписки відповідач зобов`язався повернути позичені кошти на першу вимогу позивача. 26.02.2019 року та 11.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення позики, які надіслав поштою. Однак, адресовані відповідачу конверти повернулись з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 8-10, 29, 41-42). 27 червня 2019 року позивачем було надруковано повідомлення в місцевому часописі "Галицька Зоря", №28 (а.с. 43), в якому він вимагав повернення позики у відповідача за розпискою від 29.11.2016 року та просив з`явитись у судове засідання на 09.08.2019 року до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Позиція суду. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 29 листопада 2016 року, в присутності свідка [PERSON] , відповідач [PERSON] отримав у нього - [PERSON] позику в сумі 1550 доларів США, про що відповідачем 29.11.2016 року було написано відповідну розписку і зобов`язався повернути позичені кошти на першу ж вимогу. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка відповідача від 29.11.2016 року про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом досліджено в судовому засіданні зміст вказаної розписки [PERSON] від 29.11.2016 року і встановлено, що предметом позики були грошові кошти в сумі 1550 доларів США та сторонами визначено строк виконання зобов`язання - перша вимога позивача, яку він здійснив 26.02.2019 року. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Як встановлено судом, відповідач не виконав умов договору, після вимоги позивача від 26.02.2019 року та від 11.06.2019 року - не повернув позивачу кошти в сумі 1550 доларів США. При цьому суд вважає, що позивач виконав своє зобов`язання щодо пред`явлення вимоги відповідачу про повернення коштів, оскільки двічі надсилав таку вимогу відповідачу засобами поштового зв`язку по вказаній у розписці адресі проживання відповідача, однак той її безпідставно не отримував,а також здійснив письмове повідомлення про повернення боргу в місцевому часописі "Галицька Зоря", №28 (а.с. 43). Таким чином суд приходить до переконання, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання з 26.02.2019 року. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, права [PERSON] порушені невиконанням зобов`язання відповідачем [PERSON] , тому підлягають судовому захисту, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем - позивачем гроші в сумі 1550 доларів США, став зобов`язаний повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений розпискою строк. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Отже, оскільки судом встановлено що предметом позики були грошові кошти в сумі 1550 доларів США, проти чого позивач не заперечив у поданому відзиві, а тому суд знаходить підстави для задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 1550 доларів США, що еквівалентно на час постановлення судового рішення 39246,00 грн. (1550 доларів х 25.32 грн.) Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати, зокрема по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. та оплаті оголошення в газеті (а.с. 44) в сумі 50,00 грн., а всього - 818,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved