Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

12 травня 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № DZHCAK13450006 від 26.03.2008 року в розмірі 18055,55 доларів США, що за курсом 23,28 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.03.2015 року складає 420333,10 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9262,05 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 933,88 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 180,08 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 6809,52 доларів США, а також штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,74 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 859,28 доларів США. Позивач також просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 3654 грн. 13.08.2015 року Баглійським районним судом (суддя Литвинчук В.П.) ухвалено заочне рішення у справі, яке переглянуто судом, який його ухвалив, згідно ухвали від 30.03.2016 року і справу призначено до розгляду в загальному порядку. В обґрунтування позовних вимог, уточнених протягом судового розгляду заявою від 20.03.2017 року, позивач посилається на те, що 26 березня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DZHCAK13450006, згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 14014,82 доларів США, який складається з частини кредиту у розмірі 13600,00 доларів США з метою придбання позичальником автомобілю, частини кредиту у розмірі 136,00 доларів США з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту, частини кредиту у розмірі 6,83 доларів США з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, з частини кредиту у розмірі 272,00 доларів США з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, а також у розмірі 6902.00 доларів США для сплати чергових страхових платежів, винагороди у розмірі 272.00 доларів США за надання фінансового інструменту, що сплачувалась в момент видачі кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 2,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів на термін до 25.03.2015 р., а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № DZHCAK13450006 між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 24 березня 2015 року становить 18055,55 доларів США і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9262,05 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 933,88 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 180,08 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 6809,52 доларів США, а також штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,74 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 859,28 доларів США. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Від відповідачів [PERSON], [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", третя особа [PERSON] про визнання недійсним договору поруки, в якій просять суд визнати недійсним Договір поруки від 26.03.2008 року, укладений між поручителем - [PERSON] та кредитором [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк»; визнати недійсним Договір поруки від 03.04.2013 року укладений між поручителем - [PERSON] та кредитором [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк»; в задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити. В обгрунтування позовних вимог зазначили, що між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено Договір поруки від 26.03.2008 року, згідно до якого позивач [PERSON] виступає поручителем перед відповідачем за виконання позичальником - третьою особою - [PERSON] на суму кредиту у розмірі 21 171,91 доларів США в той самий час як реальна сума кредиту позичальника - [PERSON] склала суму кредиту у розмірі 14 014,82 доларів США. Таким чином, відповідач ввів в оману позивача [PERSON] про реальний обсяг відповідальності поручителя перед відповідачем. Між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено Договір поруки від 03.04.2013 року, згідно до якого позивач [PERSON] виступає поручителем перед відповідачем за виконання позичальником - третьою особою - [PERSON] на суму кредиту у розмірі 20 916,83 доларів США в той самий час як реальна сума кредиту позичальника - [PERSON] склала суму кредиту у розмірі 14 014,82 доларів США. Таким чином, відповідач ввів в оману позивача [PERSON] про реальний обсяг відповідальності поручителя перед відповідачем. Позивачі до 14.01.2016 року, тобто до моменту отримання заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.08.2015 року, не знали обсяг реальної відповідальності третьої особи - [PERSON] перед відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк» на суму у розмірі 14 014,82 доларів США. Враховуючи викладене, відповідач ввів в оману позивачів стосовно обсягу реальної відповідальності третьої особи перед відповідачем, в звязку з чим безпідставно, без відома позивачів збільшив обсяг відповідальності за договорами поруки. В наданих до суду письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву, підтриманих у судовому засіданні під час судового розгляду, представник ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. В обгрунтування заперечень зазначив, що договори поруки містять положення про ознайомлення зі всіма положеннями забезпечуваного порукою кредитного договору № DZHCAK13450006 від 26.03.2008 року, а отже, поручителі повністю усвідомлювали рівень відповідальності за основним зобов'язанням та у разі непогодження з окремими положеннями, в тому числі за ціною кредитного договору та її відображення у договорах поруки, мали три роки (строк позовної давності) на оспорювання відповідних договорів. До того ж, поручителі вводять суд в оману, адже ототожнюють суму кредитної лінії за кредитним договором, яка включає надані кошти на споживчі цілі та кредитну лінію на сплату страхових платежів, та суму коштів, що надана боржникові у момент укладання кредиту. В договорах прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов'язки сторін договору та багато іншого. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договорів поруки, звіривши їх із положеннями кредитного договору, поручителі отримали повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписали Договори поруки. Також у судовому засіданні представник позивача за первісним позовом повідомила, що автомобіль як предмет застави, на який звернуто стягнення, на час розгляду справи судом не продано, але оцінено в 151000 грн. і виставлено на реалізацію. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримав зустрічний позов, пояснив також, що відповідач [PERSON] не володіє українською мовою, так як не вивчала її, тому підписуючи договір, не розуміла його змісту. Автомобіль вилучено банком у відповідача [PERSON] в 2013 році і з цього часу він зберігається в невідомому відповідачеві місці, він ним не користується і не контролює його стан. Вилучення здійснювалось на підставі рішення суду про звернення стягнення на автомобіль. З часу вилучення банком здійснювалась неодноразово оцінка автомобіля, але його не реалізовано. Крім того, відповідач [PERSON] пропонував банку покупця, але автомобіль так і не був проданий. Таким чином банк за три роки не реалізував предмет застави автомобіль, який за цей час постійно втрачав свою вартість, тепер же вимагає повністю стягнути суму боргу без урахування вартості вилученого майна. Вважає, що такі дії є несправедливими, призводять до подвійного стягнення. Просить у позові банку відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав зустрічний позов, у задоволенні первісного позову просив відмовити, оскільки вважає, що банк діє незаконно, повернувши собі автомобіль і при цьому вимагаючи стягнути з нього цілком суму боргу за кредитом. Погоджувався з оцінкою автомобіля, здійсненою станом на 2013 рік, коли його було вилучено, але за черговою оцінкою банку автомобіль коштує майже таку ж суму і як і раніш не проданий, при цьому курс гривні знизився втричі і відповідно автомобіль знецінився. Даних про те, що банк шукав покупця і чому не продано автомобіль немає. Вважає, що банк не має права вимагати від нього відшкодування боргу за кредитним договором без урахування вартості автомобіля за оцінкою на час його вилучення. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № DZHCAK13450006 (л.с.17-22), згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 14014,82 доларів США, який складається з частини кредиту у розмірі 13600,00 доларів США з метою придбання позичальником автомобілю Chevrolet Lacetti NF 2008 року випуску, частини кредиту у розмірі 136,00 доларів США з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту, частини кредиту у розмірі 6,83 доларів США з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, з частини кредиту у розмірі 272,00 доларів США з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, а також у розмірі 6902.00 доларів США для сплати чергових страхових платежів, винагороди у розмірі 272.00 доларів США за надання фінансового інструменту, що сплачувалась в момент видачі кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 2,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів на термін до 25.03.2015 р., а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № DZHCAK13450006 між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки (л.с.24, 25). Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 24 березня 2015 року становить 18055,55 доларів США і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9262,05 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 933,88 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 180,08 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 6809,52 доларів США, а також штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,74 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 859,28 доларів США. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Ст. ст. 6, 627 ЦК України встановлює принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Договори, як кредитно-заставний, так і договори поруки укладено за добровільним волевиявленням сторін, що ними не оспорювалось у суді, і обставин, які б свідчили про невідповідність договору засадам добросовісності, розумності та справедливості, передбаченим ч. 3 ст. 509 ЦК України, під час судового розгляду не встановлено. Тому суд вважає необгрунтованими твердження представника відповідача [PERSON] відносно неволодіння українською мовою, що нібито позбавило її розуміння суті та змісту договору. Відповідно підстав для задоволення зустрічного позову суд не знаходить. Згідно заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за договором № DZHCAK13450006 від 26.03.2008 року укладеним між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] звернуто стягнення на предмет застави : автомобіль Chevrolet Lacetti NF 2008 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], шляхом безпосереднього продажу ПАТ КБ ПриватБанк з правом укладення договору купівлі-продажу зі зняттям з реєстраційного обліку в органах ДАІ, а також надання ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. (л.с.125). Ухвалою від 21.03.2014 року за заявою позивача судом усунуто описку у рішенні суду та зазначено номер кузова автомобіля. Згідно акту від 09.12.2013 року (акт містить виправлення в даті складання) автомобіль Chevrolet Lacetti NF 2008 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] вилучений у [PERSON] представниками ПАТ КБ ПриватБанк (л.с.60) для подальшої оцінки та продажу. Згідно звіту про оцінку автомобіля, що є предметом застави за вказаним вище договором, від 14.02.2013 року, автомобіль оцінено в 71500 грн. Представником позивача за первісним позовом у судовому засіданні надано звіт про оцінку автомобіля від 14.06.2017 року, згідно з яким його вартість становить 151000 грн. Також повідомлено, що автомобіль як предмет застави, на який звернуто стягнення, на час розгляду справи судом не продано. Відповідно до інформації, витребуваної судом за клопотанням представника позивача за первісним позовом, від Територіального сервісного Центру № 1244 Регіонального сервісного Центру в Дніпропетровській області МВС України, зазначений вище автомобіль зареєстровано за [PERSON], арешти та заборони на відчуження відсутні (л.с.193). Таким чином будь-які об`єктивні перешкоди для реалізації предмету застави заставодержателем відсутні. Згідно ст. 591 Цивільного кодексу України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, оскільки при наявності судового рішення від 20.12.2011 року предмет застави не реалізовано заставодержателем без посилання на наявність поважних причин протягом тривалого часу (понад три роки), при цьому заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в цілому, без урахування вартості (оцінки) вилученого предмету застави, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог за первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки їх задоволення об`єктивно може призвести до подвійного стягнення боргу з відповідача [PERSON] та безпідставного і надмірного стягнення коштів зі співвідповідачів [PERSON], [PERSON] Виходячи з викладеного, ст. ст. 257, 261, 526, 527, 530, 549, 553 559, 572 593, 629, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України,

Outcome: dismissed