Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернуласяся до суду з вищевказаною заявою, з вимогою: - встановити юридичний факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та проживав по день смерті за адресою: м. Макеївка, Горняцького р-ну, Донецької обл., місце смерті м. Макеївка, Горняцького р-ну, Донецької обл., Україна. Заявник обґрунтовує свою заяву наступними обставинами. [INFO] помер чоловік заявника [PERSON] на тимчасово окупованій території України - м. Макеївка, Горняцького р-ну, Донецької обл. Свідоцтво про смерть [PERSON] було видано на тимчасово окупованій території, у зв`язку із чим не визнається на території України, а органи ДРАЦС відмовляються на його підставі реєструвати факт смерті особи, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою, оскільки іншого порядку встановлення даного факту чинним законодавством не передбачено, а від цього залежать майнові права заявника. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 07.07.2021 призначено розгляд справи за правилами окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання заявник не з`явилася, однак надала заяву, в якій зазначила про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги підтримала просила суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувало проти задоволення вимоги заявника. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. 16.12.2015 Горняцьким відділом РАЦС м. Макеївська Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції, так званої "Донецької Народної Республіки" було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] , відповідно до якого встановлено, що [INFO] в м. Макеївка, Горняцького р-ну, так званої "Донецької Народної Республіки" помер [PERSON] , [INFO] . [PERSON] являвся чоловіком заявниці, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.10.2008. Заявник позбавлена можливості проведення державної реєстрації смерті свого чоловіка, оскільки документи на підтвердження його смерті були видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Законом України від 16.09.2014 № 1690-VІІ Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей , Постановами Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VІІІ Про визначення окремих районів міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядком місцевого самоврядування та № 254-VІІІ; Про визнання окремих районів міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями , Указу Президента України від 7 лютого 2019 року № 32/2019 Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях до населених пунктів, які є тимчасово окупованою територією віднесено м. Макіївка Відповідно до ст.ст. 315, 317 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхнім представником до суду за межами такої території. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду. Також, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia", "Ila § cu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. За викладених обставин, свідоцтво про смерть та довідка про смерть [PERSON] із урахуванням інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо окремих питань застосування ЗУ від 04.02.2016 року "Про внесення змін до ЦПК України щодо встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території", наведеної вище практики ЄСПЛ, як виняток, беруться судом до уваги підчас розгляду даної справи. У абзаці першому п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Судом встановлено, що проведення державної реєстрації смерті [PERSON] заявником не вбачається за можливе в будь-якому органі РАЦС на території підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті останньої. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для реалізації її майнових прав. З урахуванням вищевикладеного, з метою захисту прав заявника, суд вважає, що заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, оскільки лише такий спосіб надасть можливість заявнику реалізувати свої майнові права. Згідно пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного та

Outcome: approved