Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними рішень Бортниківської сільської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки загальною площею 0,6978 га і зобовязання повернути земельні ділянки загальною площею 0,6978 га до земель комунальної власності (експертною вартістю 177008 грн.), посилаючись на те, що відповідачі є власниками 3-х земельних ділянок загальною площею 0,6978 га на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки, проте проведено Фастівською міжрайонною прокуратурою перевіркою встановлено, що 25.06.10 сесія Бортниківської сільської ради взагалі не проводилася, рішення № 27-01-5 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності відповідачів [PERSON]Г та [PERSON] на земельні ділянки загальною площею 2,6229 га у тому числі спірні земельні ділянки площею 0,6978 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства депутатами сільської ради не приймалося, як і на інших сесіях, які відбувалися в 2010 році. Питання щодо затвердження вищевказаної технічної документації та матеріалів інвентаризації сільською радою не розглядалось. Також, вказані обставини встановлені вироком Фастівського міськрайонного суду від 23.05.2013 року у кримінальній справі №1/381/26/13 за обвинуваченням Бортниківського сільського голови [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст..ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник проти позову заперечують, посилаючись на те, що підставою для представництва прокурором інтересів держави у суді є наявність порушень, або загрози порушень економічних, політичних або інших державних інтересів внаслідок протиправних дій чи бездіяльності фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними та державою. На думку позивача, не відповідає дійсності і не ґрунтується на вимогах закону посилання позивача на нібито наявність порушень державних інтересів в зв»язку з отриманням відповідачами земельних ділянок, оскільки рішенням апеляційного суду Київської області від 26.11.2012 року встановлено, що «Фастівський міжрайонний прокурор Київської області, який звернувся до суду в інтересах держави із вказаним позовом, не доведено наявності або загрози державним інтересам внаслідок протиправних дій відповідача із-зі відсутності самих цих протиправних дій». На думку відповідача, позовна вимога про визнання недійсним рішень сільської ради від 23.07.2009 року, 19.06.2008 року про безкоштовну передачу у власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок є безпідставною, необґрунтованою та недоведеною, оскільки жодним належним доказом не підтверджено, що при отриманні цих рішень відповідачами були порушені вимоги будь-яких законів і правових актів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник Бортниківської сільської ради в судове засідання не з»явився, надав суду заяву, якою просить справу вирішити згідно чинного законодавства та слухати справу в його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками 3-х земельних ділянок загальною площею 0,6978 га на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих 20.09.2010 року, а саме: [PERSON] - земельної ділянки площею 0,2062 га кадастровий номер земельної ділянки 3224980401:01:002:0095 в межах Бортниківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 155224, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за№ 01:10:958:05731; [PERSON] - земельної ділянки площею 0,2500 га (кадастровий номер земельної ділянки 3224980401:01:002:0094) в межах Бортниківської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 155223, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:10:958:05730; [PERSON] - земельної ділянки площею 0,2416 га (кадастровий номер земельної ділянки 3224980401:01:002:0096) в межах Бортниківської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 155222, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:10:958:05729. У вказаних державних актах на право власності на земельну ділянку підставою для їх видачі зазначено рішення XXVII сесії V скликання Бортниківської сільської ради від 25.06.10 № 27-01-5. Відповідно до вимог п. 34 ч.І ст. 26, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин приймаються органами місцевого самоврядування виключно на сесіях рад. Проведеною Фастівською міжрайонною прокуратурою перевіркою встановлено, що 25.06.10 року сесія Бортниківської сільської ради не проводилася, рішення № 27-01-5 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON]Г та [PERSON] на земельні ділянки загальною площею 2,6229 га у тому числі спірні земельні ділянки площею 0,6978 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства депутатами сільської ради не приймалося, як і на інших сесіях, які відбувалися в 2010 році. Питання щодо затвердження вищевказаної технічної документації та матеріалів інвентаризації сільською радою взагалі не розглядалось. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Водночас, згідно з ч.ч. 6-10 ст. 118 Земельного кодексу України -громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальноївласності для ведення особистого селянського господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації, подають до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки заяву (заяву про вибір місця розташування земельної ділянки), у якій зазначають про бажані розміри та мету її використання. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення, який розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт. Розроблений проект землеустрою погоджується з відповідними державними контролюючими органами, у передбачених чинним законодавством випадках проходить державну експертизу землевпорядної документації, після чого подається на розгляд відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування для прийняття остаточного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. В порушення вищевказаних вимог чинного земельного законодавства, замість прийняття відповідних попередніх рішень про надання дозволів на розробку технічних документацій із землеустрою чи відповідних проектів землеустрою щодо відведення спірних земель, рішенням Бортниківської сільської ради від 19.06.08 без номера [PERSON] безкоштовно надано у власність земельну ділянку розміром 0,2424 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах Бортниківської сільської ради, а рішенням від 23.07.09 без номеру [PERSON] безкоштовно надано у власність земельну ділянку площею 0,4562 га, з яких 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і 0,2062 га - для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначених рішень Бортниківської сільської ради вищевказані громадяни 20.05.10 уклали угоду з ПП «Фірма «Перший крок» про виконання топографо-геодезичних робіт та виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою. Водночас встановлено, що вищевказані громадяни раніше не користувалися зазначеними спірними земельними ділянками, у звязку з чим не мали права у даному випадку скористатися спрощеним порядком оформлення земель у власність через їх приватизацію на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельних ділянок. Відповідно до п. в) ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» землеустрій проводиться в обовязковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій» у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, порядок складання яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04 № 677, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не розробляється, зокрема, лише у тому разі, коли земельна ділянка надається у власність або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення і її межі визначено в натурі (на місцевості). Перевіркою встановлено, що незважаючи на те, що межі спірних земельних ділянок, наданих у власність [PERSON] та [PERSON] ніколи раніше не визначались в натурі (на місцевості) як окремо визначені земельні ділянки, відповідний проект землеустрою щодо відведення їм у власність земельних ділянок в установленому законом порядку останніми не розроблявся, Комісією з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою у Фастівському районі не погоджувався та на сесії Бортниківської сільської рад не затверджувався. Таким чином, в порушення вимог ст.ст. 116, 118, 151, 184, 186 Земельного Кодексу України, ст.ст. 20, 50 Закону України «Про землеустрій», п. 34 ч. 1ст. 26, ст. 59 Закону України «Промісцеве самоврядування в Україні» із земель комунальної власності незаконно вибуло 2,6229 га земель, експертна грошова оцінка яких становить 626 284 грн. Вказані вище обставини і факти: щодо відсутності у відповідачів права на приватизацію спірних земельних ділянок; про надання Бортниківським сільським головою завідомо неправдивих довідок про те, що відповідачі з 2008-2009 років постійно користуються спірними земельними ділянками по вул. Буйка в с. Бортники Фастівського району Київської області, які були використані останніми під час приватизації спірних земельних ділянок, з метою неоформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який передбачає отримання погодження від органів містобудування та архітектури, природоохоронного та санітарно-епідеміологічного органу, органу охорони культурної спадщини; про те, що 25.06.10 27 сесія Бортниківської сільської ради 5 скликання не проводилася, як і на інших сесіях сільської ради, щодо затвердження технічної документації та матеріалів інвентаризації не розглядалося; про те, що відповідне рішення № 27-01-5 від 25.06.10 про затвердження технічної документації із землеустрою депутатами сільської ради не приймалося,- достеменно встановлено вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2013 у кримінальній справі № 1/381/26/13 (1027/2244/12) за обвинуваченням Бортниківського сільського голови [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст. 364 ч. 2, ст. 366 ч. 2 КК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вказані обставини та факти, зазначені у вироку, доказуванню у цій справі не підлягають. Крім цього, вказані факти підтверджуються поясненнями свідків - депутатів сільської ради. Водночас, оскільки на цей час [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] добровільно відмовилися від земельних ділянок, належним їм на праві приватної власності площею 1,9251 га експертною вартістю -49 276 грн., про що свідчать рішення Бортниківської сільської ради . \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, суд критично ставиться до твердження представника відповідачів про існування рішення апеляційного суду Київської області між тими ж сторонами, з тих самих підстав і про той самий предмет спору. Оскільки, як вбачається зі змісту названого рішення по справі № 22-ц-4825/2012 позивачем по справі є Фастівський міжрайонний прокурор в інтересах Бортниківської сільської ради та головного управління Держкомзему в Київській області. Також підстави, з якими прокурор звертається з позовом по даній справі суттєво відрізняються від попередніх, зокрема тим, що вироком Фастівського міськрайонного суду від 23.05.2013 року, який набрав законної сили, встановлено відсутність рішень Борнтиківської сільської ради на підставі, яких видавались державні акти на земельні ділянки відповідачам, як такових, проте у 2012 році ці обставини встановлені не були і судом при постановленні рішення не досліджувались та оцінка їм не надавалась.. На переконання суду, сторони по справі теж змінились. Ст.. 152 Земельного кодексу України визначено способи захисту прав на земельні ділянки. Так, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно вищевказаної норми закону захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Слід зазначити, що державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. А тому, у спорах, повязаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Так, відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно зі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої зобовязана повернути потерпілому це майно в натурі. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Враховуючи, що 01.01.2013 набув чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI, з цього часу землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Так, відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші обєкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. За таких обставин, та зважаючи на той факт, що спірні земельні ділянки розташовані в межах населеного пункту с. Бортники Бортниківської сільської ради Фастівського району Київської області, вони повинні бути повернуті [PERSON] та [PERSON] як безпідставно набуте майно до земель комунальної власності територіальної громади вищевказаного населеного пункту. Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є обєктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до статті 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 121 Конституції України, ст.ст. 20, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави у суді. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор здійснює в суді представництво інтересів держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Інтереси держави у цьому спорі порушуються через те, що видача вищевказаних трьох державних актів на право власності на земельну ділянку на підставі завідомо неправдивого, підробленого рішення органу місцевого самоврядування грубо суперечить принципам регулювання земельних відносин з Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України, ст.ст. 1, 5 Земельного кодексу України, порушує передбачені земельним законодавством повноваження органів місцевого самоврядування на розпорядження землями державної власності, а також спричиняє державі матеріальні збитки у великих розмірах. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.11 № 459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Держсільгоспінспекція України. Разом з тим, ст.ст. 6, 9, 10 зазначеного Закону, якими передбачено повноваження згаданого органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної і комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння. Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.11 № 459/2011. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень, щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача. Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду загальної юрисдикції, прокурор предявляє цей позов у інтересах держави як самостійний позивач. Окрему увагу, суд звертає на вимогу представника відповідача виконати приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і застосувати при розгляді даної справи рішення Європейського суду "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 року в якому зазначено, що «самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної протиправної поведінки самого покупця». Суд вважає таке посилання представника відповідачів на рішення Європейського суду неприйнятним для даної справи, а саму позицію відповідачів з цього приводу хибною, з огляду на наступне. Дійсно, у вищеназваному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що "самі по собі порушення органами публічної влади допущені при визначенні умов та порядку приватизації...", а з даної цивільної справи вбачається, що мова йде не про порушення під час проведення приватизації , а взагалі відсутність рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування про передачу відповідачам у власність земельних ділянок, тобто відсутні правові підстави для отримання громадянами земельних ділянок. Вказані обставини доведені, як вироком суду так і показами свідків. Враховуючи викладене,

Outcome: approved