Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства « Банк Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та відповідачем у будь якій формі не укладено та не існує договору про відкриття кредитної лінії № 7-2227-098К від 29.09.2008 року, та відповідно не отримувалося грошових коштів за вказаним договором. Волевиявлення позивача на укладення кредитного договору не було, що підтверджено висновками двох судових почеркознавчих експертиз у іншій справі про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Крім того, відсутні інші обставини з яких можуть виникнути цивільні права та обов'язки між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та позивачем стосовно видачі та отримання кредиту. Просив суд задовольнити його вимоги у обраний ним спосіб захисту, а саме визнати недійсним договір про відкриття кредитної лінії № 7-2227-098К від 29.09.2008 року, який ніколи не підписувався та грошові кошти за яким не отримувалися. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовну заяву підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просить її задовольнити. Представник відповідача позов не визнав і просить позов залишити без задоволення посилаючись на ті обставини, що договір між сторонами є укладеним, а висновки експертиз, які покладені в основу заявленого позову, визнані судом апеляційної інстанції недостатньо обґрунтованими. Крім того, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 31.03.2013 року ухвалено рішення про повне задоволення вимог Банку «Фінанси та кредит» і у вказаному рішенні надано оцінки тим доводам позовної заяви, які стали підставою для подання позову про визнання кредитного договору недійсним. Крім того, позивач жодним доказом не довів той факт, що кредитний договір ним не підписувався, проте чисельна кількість доказів доводить, що [PERSON] звертався до Банку з наміром про отримання кредиту, надавав необхідні документи, залучав родичів до кредитних правовідносин, укладав договори на забезпечення Кредитного договору, здійснював їх виконання - погашення кредиту. Крім того, договір іпотеки та договір поруки не визнані недійсними і діють. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення слухання справи суду не надано. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши матеріали цивільної справи № 2-169/11, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. Згідно ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із матеріалів справи у провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебувала справа № 2-169/2011 за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року у задоволені позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2013 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено. Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ „Банк „Фананси та кредит про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки та звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2013 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2013 року у цій справі скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відхилено. Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки та звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 року скасовано, справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки та звернення стягнення на предмет іпотеки направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07.04.2015 року рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року по цій справі скасувано і ухвалено нове рішення про задоволення позову ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 91). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.08.2015 року відмовлено позивачу у відкритті касаційного провадження. Як встановлено судовим рішенням суду апеляційної інстанції від 07.07.2015 року у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки та звернення стягнення на предмет іпотеки, 29 вересня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 7-2227-098К з лімітом кредитування на суму 250 000 грн. з оплатою по процентній ставці 22% річних, на підставі якого [PERSON] отримав кредитні ресурси (транш) у сумі 156 000 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту до 29 вересня 2018 року. За умовами п.3.2 договору позичальник зобов'язувався в строк до «10» числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості в розмірі згідно до графіку зниження розміру заборгованості, визначеному у додатку № 1 до договору. Також умовами кредитного договору встановлена пеня у розмірі 1% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29.09.2008 року між банком [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого [PERSON] прийняла на себе зобовязання відповідати перед банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29.09.2008р. між банком та [PERSON] та [PERSON] укладений іпотечний договір № 7-2227-098І, за яким останні передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м.. У зв'язку з тим, що [PERSON] своєчасно і належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором відповідачам були направлені рекомендованими листами претензії щодо необхідності дострокового погашення заборгованості, яка станом на 12.03.2009 року складала заборгованість за кредитом - 156 000 грн., прострочені відсотки 14 150 грн. 91 коп., пеню 8 660 грн.03 коп., які залишилися без задоволення, а станом на 31 березня 2010 року утворилась заборгованість у сумі 241 235 грн. 32 коп., яка складається з: 18570 грн. 20 коп. сума несплачених відсотків за кредитом, 156000 грн. сума позичкової заборгованості за кредитом, 66 665 грн. 12 коп. сума несплаченої пені за прострочку відсотків, щомісячної комісії і кредиту. У процесі апеляційного перегляду рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №2-169/11 [PERSON] заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для з'ясування належності йому підписів, посилаючись на те, що договір не підписував, кошти не отримував, отже не може нести відповідальності за невиконання умов кредитного договору, який він не укладав. У справі проведено дві судово-почеркознавчи експертизи, за висновками першої еспертизи зазначено, що підписи від імені [PERSON] у графі позичальник у договорі про відкриття кредитної лінії № 7-2227-098К, укладеному 29.09.2008 року між [PERSON] та ПАТ „Фінанси та Кредит, у графі позичальник у заяві про видачу готівки виконанні не [PERSON]./ т.1 а.с. 162-166 /; за висновками другої експертизи зазначено, що не виявилося можливості встановити чи [PERSON] чи іншою особою виконанні підписи в Договорі про відкриття кредитної лінії № 7-2227-098К від 29.09.2008 року у зв'язку з тим, що досліджувані підписи прості у виконані, мало інформовані та не мають достатньо суттєвих окремих ознак підписів, а підпис в заяві на видачу готівки № 7-478 від 29.09.2008 року виконаний не [PERSON]., а іншою особою з наслідуванням підписам [PERSON]./ т.2 а.с. 87-100 /. При цьому за висновком додаткової судової почеркознавчої експертизи № 24-14 від 12.03.2014 року ознак навмисної зміни почерку при виконанні підписів, виконаних в графах "___ [PERSON]." договору про відкриття кредитної лінії № 7-2227-098К, укладеного 29 вересня 2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON], "Позичальник ___ [PERSON]." додатку № 1 до вказаного договору "Графік зниження заборгованості" та "Підпис отримувача" примірнику № 1 заяви на видачу готівки № 7-478 від 29 вересня 2008 року (Банк отримувача - філія "Запорізьке РУ" ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", отримувач [PERSON]), не виявлено / т.2 а.с.95 /. [PERSON] при укладені кредитних договорів та видачі кредитних коштів не зобов'язано отримувати від позичальників зразку їх підпису, а у дослідницькій частині додаткової судової почеркознавчої експертизи № 24-14 від 12.03.2014 року судовим експертом відповідно до ч.5 ст.147 ЦПК України встановлено, що [PERSON] має декілька варіантів підписів / т.2 а.с.94/. Тому, виходячи із презумпції правомірності правочину(ст.204 ЦК), судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] було укладено кредитний договір з ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит № 7-2227-098К від 29.09.2008 року і отримано грошові кошти за цим договором, при цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах цивільної справи № 2-169/11 маються документи, які в їх сукупності та за своїм змістом підтверджують укладання [PERSON] кредитного договору № 7-2227-098К від 29.09.2008 року. (а.с.94) Крім того, виходячи із презумпції правомірності правочину(ст.204 ЦК), неоспорювання [PERSON] своїх підписів на вказаних вище документах за весь розгляду справи, суд апеляційної інстанції вважав доведеним виникнення та невиконання зобов'язань останньої щодо погашення заборгованості за кредитним договором 7-2227-098К від 29.09.2008 року. Отже, встановлені судом обставині в силу ч.3 ст.61 ЦК України не підлягає доказуванню. Звертаючись до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії позивач послався на те, що між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» у будь-якій формі не укладено та не існує договору про відкриття кредитної лінії. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частин 1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані). Статтею 215 ЦК України визначено, що нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність договору без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1ЦК)). Разом із тим, судом апеляційної інстанції у рішенні від 07.07.2015 року встановлено, що [PERSON] було укладено кредитний договір з ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит № 7-2227-098К від 29.09.2008 року і отримано грошові кошти за цим договором і вказані обставини відповідно до ст. 61 ЦК України не підлягають доказуванню. Окрім того, як встановлено судом апеляційної інстанції в матеріалах цивільної справи № 2-169/11 маються документи, які в їх сукупності та за своїм змістом підтверджують укладання [PERSON] кредитного договору № 7-2227-098К (а.с.94). Відтак, звернення до суду [PERSON] з позовом про визнання договору недійсним з наведених у позові підстав, є фактично намаганням позивача переоцінити досліджені судами докази і переглянути судове рішення, яке набрало законної сили за тими ж обставинами, які досліджувалися судом апеляційної інстанції та їм було вже надано відповідної правової оцінки, у тому числі запереченням [PERSON] проти позову про стягнення заборгованості, шляхом подання окремого позову. Інших підстав для визнання договору недійсним позовна заява не містить. Варто зазначити, що посилання позивача на п.8 ППВСУ від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з врахуванням предмету заявлених вимог є недоречними, оскільки у п. 8 вказаної постанови роз'яснено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами другою, третьою та четвертою ст. 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, на підтвердження позовних вимог, а позов є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed