Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до суду до відповідачів [PERSON] про стягнення заборгованості.\~Упозові вказує, що 17 грудня 2012 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Станом на 30.09.2018 відповідач не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 358273,35 грн. Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутися до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості, проте просить стягнути частково борг у розмірі 112013,81 грн. 19 вересня 2020 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Гордієнка Ю.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що 17.12.2012 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір № б/н , відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 30.09.2018 [PERSON] не виконав свої зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 358 273,35 грн. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутися до Пирятинського районного суду Полтавської області про стягнення з [PERSON] заборгованості, проте просив стягнути борг лише частково, у розмірі 112 013,81 грн. Однак, при цьому, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові не вказує, що на підставі Договору, за заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 25.01.2016 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. було вчинено виконавчий напис № 324 про стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу в сумі 38 090,45 грн. 26.09.2017 Головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Макаренком Сергієм Володимировичем, при примусовому виконанні Виконавчого напису, було винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи божника (ВП № 52501004). На підставі Постанови, із заробітної плати [PERSON] було утримано за період з 01.10.2017 по 30.11.2018 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 38 029,50 грн та виконавчий збір у розмірі 3 174,39 грн. Таким чином, зі слів [PERSON] , він повністю виконав свої зобов`язання перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Договором ще в листопаді 2018 року. З того часу жодних претензій за Договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] не пред`являв. Звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Пирятинського районного суду Полтавської області із позовом про стягнення із нього [PERSON] заборгованості за Договором, яка вже була стягнута на підставі Виконавчого напису та Постанови, [PERSON] вважає незаконним. 15\~вересня 2020\~року до\~суду надійшла\~відповідь на\~відзив,\~у якій\~представник позивача\~вказує,\~що позивач\~звернувся до\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» з\~метою отримання\~банківських послуг,\~у зв`язку\~з чим\~підписав заяву\~№ від\~17.12.2012\~та отримав\~кредит у\~розмірі 11000,00\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок.\~Відповідач підписанням\~анкети-заяви\~позичальника приєднався\~до Умов\~та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договор і про надання банківських послуг. Щодо ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, то у анкеті-заяві відповідач особистим підписом засвідчила «Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді». Крім того, вищезазначені Умови і Правила, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку. До суду було надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Із виписки вбачається, шо відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі мови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Станом на 30.09.2018 відповідач має заборгованість у сумі 358273.35 грн. 25.01.2016 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. було вчинено виконавчий напис № 324 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу у розмірі 38090,45 грн. Виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого напису, було закрито зв`язку зі стягненням боргу в повному обсязі. Кошти, які надійшли на виконання виконавчого напису № 324 виданий 25.01.2016, були отримані через виконавчу службу та спрямовані в рахунок погашення заборгованості. Але для повного погашення заборгованості за даним кредитним договором цих коштів виявилося недостатньо. Адже внесення виконавчого напису № 324 від 25.01.2016 не зупинило дію договору та відповідно нарахування відсотків та пені. Таким чином, вищезазначене, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нарахова винесення виконавчого напису. Щодо посилання відповідача на компенсацію витрат на правову допомогу то ним не надано документального підтвердження понесених витрат направову допомогу , розрахунку таких витрат тощо. Щодо строків позовної давності, то відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пен та штрафів) був збільшений до 50 років. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 23.11.2018 до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Враховуючи викладене, просимо суд задовольнити позовні вимоги Банку в овному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву у якій просив справу слухати у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечує проти задоволення позовної заяви, та просить застосувати до позову строк позовної давності та стягнути з позивача судові витрати. Суд, дослідивши матеріали та обставини даної справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 17.12.2012 відповідачем було підписано заяву № б/н, згідно якої він приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т. 1 а.с. 9). При оформленні кредиту позичальник був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також встановленими тарифами банку т. 1 а.с.10-34), що підтверджується його підписом на заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку (т. 1 а.с. 27). Відповідно до п. 1.1.7.31. Умов та Правил надання банківських послуг строк позовної давності з приводу вимог банку з повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (т. 1 а.с.24). Відповідно до п.2.1.1.7.6 договору при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову (т. 1 а.с.30). Окрім цього, відповідно до п.2.1.1.12.6.1 "Умов та правил надання банківських послуг", при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування (а.с. 32). В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, щомісячні внески згідно договору кредиту не проводяться, а тому заборгованість станом на 30.09.2018 становить 358273,35 грн, у тому числі: - заборгованість за кредитом 10415,73 грн; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом 347757,62 грн; - заборгованість за пенею та комісією 100,00 грн (т. 1 а.с. 6-7). Проте позивач просить стягувати не всю суму, а 112013,81 грн, яка складається з наступного: -заборгованість за кредитом 10415,73 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 17.12.2012 по 28.03.2017 у розмірі 101598,08 грн. Згідно з частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад.» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 договору, банк має право вимагати дострокового виконання богових зобов`язань у разі невиконання боржником своїх зборгових та інших обовЙ`язків за цим договором (а.с. 29, 33). У ході судового розгляду встановлено, що на підставі Договору, за заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 25.01.2016 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. було вчинено виконавчий напис № 324 про стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу в сумі 38 090,45 грн (т. 2 а.с. 3, 5). 26.09.2017 Головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Макаренком Сергієм Володимировичем, при примусовому виконанні Виконавчого напису, було винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи божника (ВП № 52501004) (т. 1 а.с. 118). На підставі Постанови, із заробітної плати [PERSON] було утримано за період з 01.10.2017 по 30.11.2018 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 38 029,50 грн. та виконавчий збір у розмірі 3 174,39 грн (т. 1 а.с. 119). Таким чином, зі слів [PERSON] , він повністю виконав свої зобов`язання перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Договором ще в листопаді 2018 року. З того часу жодних претензій за Договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] не пред`являв. Відповідно до ухвали суду від 04.12.2020 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адресу суду було надіслано матеріали виконавчого провадження відповідно до якого до відділу на виконання надійшов виконавчий документ, а саме виконавчий напис № 324 від 25.01.2016 року від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. про стягнення з [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованості в розмірі 38090,45 грн. Дата відкриття виконавчого провадження 04.10.2016 року, № 52501004. 14 лютого 2019 року заступником начальника відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (Борг, виконавчий збір та витрати з боржника стягнуто в повному обсязі, кошти згідно виконавчого документа перераховано на користь стягувача, виконавчий збір та витрати на користь державного бюджету зідповідно) та виконавче провадження передано до архіву (т. 2 а.с. 23-51). Звернувшись в листопаді 2018 року до суду з позовом до [PERSON] про, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконує належним чином, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, тому строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо у рішенні щодо стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. [PERSON] заперечуючи проти позову, заявив клопотання про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності відносно заявлених вимог про стягнення пені. Так, [PERSON] згідно договору б/н отримав картку № [NUMBER] , яка мала термін дії до 10.2016 ( т. 1 а.с. 188). Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.\~258\~ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що Умови та Правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 17.12.2012 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на ці Умови та Правила погодилася відповідач, підписуючи заяву, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника немає. Збільшення строку позовної давності до п`ятдесяти років є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів підписання та ознайомлення [PERSON] з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. Так, з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду після спливу трьохрічного строку позовної давності. Банк не надав доказів ознайомлення позичальника з Умови та Правила надання банківських послуг, в яких установлено позовну давність тривалістю у 50 років, оскільки вони нею не підписані, наданий банком розрахунок не оформлений належним чином, так-як не містить прізвища та підпису посадової особи, яка має право складати такий розрахунок. Аналогічна позиція міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України № 6-738цс15 від 24.06.2015. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється в цій частині за безпідставністю. Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі та Постановою Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 753/11267/16-ц (провадження № 61-5663св18) Згідно з вимогами ч. 3 та ч. 4 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача заявив клопотання про застосування позовної давності, а тому суд вважає за можливе застосування такої. Судом встановлено, що відповідач у зв`язку з розглядом справи поніс витрати на правничу допомогу, яку її представник просив врахувати при вирішенні спору. Судом встановлено, що відповідач у зв`язку з розглядом справи поніс витрати на правничу допомогу, які його представник просив врахувати при вирішенні спору. Згідно із ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір\~витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо).\~Такі докази\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом п`яти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду за\~умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну заяву. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Попередній розрахунок понесення судових витрат у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу становить 42000 грн, наданий представником позивача 19.08.2020 з відзивом на позовну заяву (а.с. 142) та до клопотання. Так, згідно квитанції № 05/03 від 05.03.2021 та детального опису робіт (наданих послуг) відповідач сплатив адвокату грошові кошти у розмірі 42000 грн, чим виконав умови договору № 19 від 19.07.2020 про надання правової допомоги. Вказане включає в себе: попереднє опрацювання матеріалів справи, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; формування правової позиції, консультація щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи; підготовка процесуальних документів; ознайомлення з матеріалами справи; представництво клієнта в судових засіданнях. Проте, вказаний характер правничої допомоги в Розрахунку не відповідає обсягу виконаної роботи. Таким чином, враховуючи те, що дана категорія справи не є розповсюдженою, проте потребує значних затрат часу, суд дійшов висновку, що такі витрати підлягають частковому стягненню у розмірі 10000 грн. Відповідачем також понесені судові витрати, у виді сплати судового збору, за подачу заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 420 грн. 40 коп., що підлягають стягненню з позивача. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: approved