Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 травня 2016 року о 12.00 годині в місті Маріуполі на перехресті вулиці Голубенко та вулиці Таганрозької відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Винним у ДТП визнано відповідача [PERSON], що підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 червня 2016 року. У результаті ДТП автомобіль марки ЗАЗ модель 1103 державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу, отримав технічні ушкодження, чим йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. На час ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON], винного у ДТП, була застрахована у ПрАТ«Страхова компанія «Нова». Він звертався із письмовою заявою до страховика [PERSON] стосовно виплати йому страхового відшкодування, однак отримав листа з ПрАТ «Страхова компанія «Енергорезерв», згідно якого було зазначено, що ПрАТ «Страхова компанія «Енергорезерв» з 01 січня 2014 року, як страховий агент ПрАТ «Страхова компанія «Нова» здійснювала посередницьку (агентську) діяльність з обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності та мала право від імені страховика ПрАТ «Страхова компанія «Нова» укладати внутрішні договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі поліс). За укладеними (реалізованими) полісами ПрАТ «Страхова компанія «Енергорезерв» мала право здійснювати збір документів, необхідних для виплати ПрАТ «Страхова компанія «Нова» страхових відшкодувань та надавала інші, повязані з цим послуги. Однак, 05 травня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Нова» була позбавлена членства в Моторному (транспортному) страховому бюро України і на підставі п.52.4 ст.52 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» втратила право укладати будь-які договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. ПрАТ «Страхова компанія «Енергорезерв» виключена з реєстру страхових агентів ПрАТ «Страхова компанія «Нова». Однак, на його звернення до Моторного (транспортного) страхового бюро України, як гаранта відшкодування страхових виплат, останній повідомив, що на даний час ПрАТ «Страхова компанія «Нова» офіційне не визнана банкрутом. В наслідок чого, він як потерпіла особа звернувся за відшкодуванням шкоди до винної особи у ДТП, а саме відповідача [PERSON] та просить стягнути матеріальну шкоду у сумі 9080,17 гривень, яка підтверджується звітом № 00655 від 01.06.2016 року та згідно з вимогами ст..ст.23, 1167,1187 ЦК України просить стягнути із відповідача [PERSON] моральну шкоду в сумі 3000 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] письмових заперечень на позов до суду не подав, у призначений час в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, хоча про місце і час судового розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 4 ст.61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що постановою Орджонікдзевського районного суду міста Маріуполя від 07 червня 2016 року, 19 травня 2016 року о 12.00 годині, [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], рухався по вулиці Голубенко міста Маріуполя, збоку вулиці Таганрозької міста Маріуполя, в напрямку вулиці Мерзляка. При виїзді на перехрестя, у результаті ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, [PERSON] не надав дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ 1103 державний номерний знак АН 33 79АК, під керуванням [PERSON], який рухався по перехрестю зліва направо та завершував рух через перехрестя, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, а позивачу спричинена матеріальна шкода. У звязку з цим [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення (а.с.6). Відповідно до звіту №00655 від 01.06.2016, який було складено оцінювачем [PERSON] та який суд розцінює як незалежну оцінку майна згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу КТЗ ЗАЗ 110307 (державний реєстраційний номер [NUMBER]) внаслідок пошкодження станом на 01 червня 2016 року, без урахування 20% ПДВ складає 7566,81 гривень ( з врахуванням 20% ПДВ складає 9080,17 гривень) (а.с.7-24). На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ 2410, державний номер [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «СК «Нова», згідно поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8229906 від 14.03.2016 року строком до 28.03.2017 року. Відповідно до Полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 100000 гривень, розмір франшизи становить 500 гривень (а.с.25). Відповідно до вказаного договору (Полісу) страховик забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Позивач просить відшкодувати вартість відновлювального ремонту в сумі 9080,17 гривень (з врахуванням 20% ПДВ) та стягнути її з винної особи, а саме відповідача [PERSON] Щодо зазначених вимог, суд виходить з наступного. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із п.4 Постанови ВССУ від 1 березня 2013 року N 4, «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). З огляду на наведе, суд дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача [PERSON], як винної особи, підлягає стягнення вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля позивача, яка підтверджена належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи, а саме звітом № 00655 від 01.06.2016 року. Задовольняючи вимоги позивача таким чином, суд виходить з того, що сама по собі можлива наявність договору страхування укладеного між страховою компанією та [PERSON], не спростовує висновків суду про відшкодування шкоди потерпілому саме з винної особи та не позбавляє можливості відповідача [PERSON], в майбутньому звернутися до страховика з вимогою про відшкодування зазначених витрат, в порядку регресу, зокрема, при умові виконання ним інших умов Закону № 1961-IV . До такого висновку суд дійшов також з огляду на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Такі висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України (Постанова від 26 жовтня 2016 року № 6-954/16ц). Окрім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] на час розгляду даної справі в суді відновив свій транспортний засіб, але ремонт робив у приватній особи, тому документів витрачених коштів на відновлюваний ремонт, суду не надав. Оскільки, при розгляді справи судом доказів про понесення витрат на оплату робіт з відновлення автомобіля платником податку на додану вартість позивачем не надано, суд вважає необхідним зменшити вартість відновлювального ремонту в розмірі 9080,17 гривень, на суму ПДВ, та стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 7566,81 гривень. Обговорюючи питання про компенсацію моральної шкоди, заявленої позивачем, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 16 ч. 2 п. 9 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ч. 2 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема за пунктом 3 у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд, вважаючи доведеним факт спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON] знаходить переконливими його доводи щодо незадовільного психологічного стану, душевних страждань і переживань, змушену зміну звичного укладу життя через пошкодження власного транспортного засобу. Суд в даному випадку враховує тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, субєктивну оцінку самого позивача його порушених благ, і, зважаючи на положення ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає за адекватне відшкодувати позивачу моральну шкоду у сумі 3000 грн., яка підлягає стягненню із відповідача [PERSON] У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1102,40 гривень (за вимоги майнового і немайнового характеру).

Outcome: partial