Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що її донька [PERSON] з 24.10.1998 року по 01.09.2009 року перебувала в шлюбі з [PERSON], від якого у них народився син [PERSON],[INFO], але шлюб був розірваний. За рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON]. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2014 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно його сина [PERSON],[INFO] Після розірвання шлюбу її донька [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з іншими чоловіками та деякий час проживала разом з нею. Останні 3 роки її онук [PERSON] проживає разом з нею. відповідач фактично залишила дитину на її повне утримання і догляд. Більше десяти років вона разом з чоловіком утримують онука, виховують його. Батьки не те, що не надають матеріальної допомоги чи не виховують дитину - навіть не цікавляться її станом здоров'я, розвитком та потребами. Тому позивач була вимушена звернутися з даним позовом до суду, в якому просила: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та призначити її піклувальником над неповнолітнім онуком; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього онука в розмірі по 300 грн. щомісячно, починаючи стягування з часу подання позову і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач свої вимоги повністю підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи шляхом публікації оголошення в газеті "Сумщина" (а.с.47,60), що відповідає положенням ч.9 ст.74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник 3-ї особи в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала та вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] та стягнення аліментів, а також зазначила, що для призначення [PERSON] піклувальником над онуком необхідне подання органу опіки і піклування з цього питання. Суд, вислухавши позивача, представника 3-ї особи, прокурора, допитавши неповнолітнього [PERSON],вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.3 Сімейного кодексу (далі СК) України дитина належить до сім'ї своїх батьків, навіть тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства", зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищевказаного Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, як їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є: [PERSON], [PERSON] (а.с.6), які на той час перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.34). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Харцизького міського суду від 15.12.2008 року, після розірвання якого [PERSON] взяла своє дівоче прізвище "[PERSON]" (а.с.58-59). В частинах 1,6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної туртоби та основним обова'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За неналежне виконання своїх батьківських обов'язків, ухилення від їх виконання, рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2014 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно свого сина [PERSON],1999 р.н (а.с.9-10). Матір неповнолітнього - [PERSON] тривалий час також ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, в зв'язку з чим [PERSON] 7 жовтня 2014 року звернулася до органу опіки та піклування Тростянецької РДА із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав її доньки [PERSON], оскільки мати неповнолітнього онука не приймає ніякої участі у вихованні свого сина: вже тривалий час з сином не проживає, не приїжджає, не телефонує, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться успіхами у навчанні, станом його здоров'я. За висновком органу опіки та піклування Тростянецької РДА за №02-11/3188 від 27.10.2014 року доцільним є позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] (а.с.7). Вищезазначену інформацію підтверджує і Білківська ЗОШ І-ІІ ступенів, де навчається неповнолітній [PERSON]. Згідно наданої інформації, [PERSON] проживає разом з бабусею та дідусем. Вихованням хлопця займається бабуся [PERSON], мати не приймає участі у вихованні та навчанні сина (а.с.13). Відповідно до довідки Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області за №851 від 29.10.2014 року неповнолітній [PERSON] постійно проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). За час проживання з 2010 року в с.Олексине Тростянецького району Сумської області [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] зарекомендували себе з позитивного боку (а.с.12). Неповнолітній [PERSON] проживає в сім'ї бабусі й дідуся, перебуваючи в належних умовах для проживання, забезпечений належним одягом та продуктами харчування, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 28.10.2014 (а.с.14). Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що його мати [PERSON] тривалий час не приїжджає до нього, не цікавиться його життям, здоров'ям, ніколи першою не зателефонує. Він сам телефонував мамі та просив повернутися додому, але вона відмовляється, тому він підтримує заяву бабусі. Статтею 3 Конвеції про права дитини від 20.11.1980 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, пергшочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Як роз'яснено в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" за №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Рішенням Європейського суду з прав людини "Савін проти України" (Страсбург,18 грудня 2008 року), зокрема зазначено, якщо рішення про відібрання дітей мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Також може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Зокрема, потрібно з'ясувати чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного чи психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід також не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних заходів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпечення цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач свої обов'язки як матір не виконує, вихованням дитини не займається, не надає матеріальної допомоги та взагалі не бажає виконувати свої обов'язки як матір, поскільки на прохання хлопчика відмовляється повернутися додому, просила не розшукувати та не турбувати її, не цікавиться ні розвитком, ні здоров'ям дитини, залишила дитину на повне утримання та догляд бабусі й дідуся, які більше 10 років утримують, виховують та піклуються про онука, тому суд вважає, що така поведінка матері заслуговує на позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] та стягнення з неї аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно до повноліття дитини. Щодо вимог позивача про призначення її піклувальником над онуком, то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою за поданням органу опіки та піклування. По даній справі подання органу опіки та піклування відсутнє, тому у суду не має підстав для задоволення даної вимоги. Крім того, відповідності до ст.88 ЦПК України, суд при винесенні рішення також вирішує питання про стягнення судового збору, а тому вважає за необхідне стягнути в доход держави з [PERSON] судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підстави викладеного та

Outcome: partial