Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на предмет іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.02.2008 року між ВАТ «Кредипромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 09/020/08-Склн з додатковими угодами до нього, згідно з яким останній отримав грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 650 000 грн. під 15 % річних до 20.02.2018 року. В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Кредипромбанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір № 09/020/І08-Склн від 21.02.2008 року, згідно з яким банку передано в іпотеку належне відповідачу нерухоме майно - частину приміщення ІІ-го поверху торгового комплексу /В-4/, а саме, приміщення [ADDRESS]. ПАТ «Дельта банк» на підставі відповідних договорів придбав у ВАТ «Кредипромбанк» право вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами, а тому являється новим кредитором у зобов?язаннях. Однак, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання. Станом на 13.10.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становить - 669 636 (шістсот шістдесят дев?ять тисяч шістсот тридцять шість) грн. 42 грн. (в тому числі: 482 311,25 грн. - борг по тілу кредиту, 187 325,17 грн. - борг по відсоткам). На підставі наведеного, просить суд, у рахунок погашення заборгованості в розмірі 669 636,42 грн. за кредитним договором № 09/020/08-Склн від 21.02.2008 року, що укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], звернути стягнення на належний відповідачу предмет іпотеки: частину приміщення ІІ-го поверху торгового комплексу /В-4/, а саме, приміщення [ADDRESS], шляхом передачі предмету іпотеки іпотекодержателю у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі. Представник позивача Ліпкевич І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав зазначених у заяві. Просив суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав із підстав, зазначених в письмових запереченнях. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Заслухваши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 533, 546, 553, 554, 626, 629, 631, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України, Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В ст. 1048 ЦК України, передбачено право позикодавця на одержанння від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором. Судом встановлено, що 21.02.2008 року між ВАТ «Кредипромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 09/020/08-Склн з додатковими угодами до нього (далі - кредитний договір), згідно з яким останній отримав грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 650 000 грн. під 15 % річних до 20.02.2018 року (а.с. 7-27). Відповідно до змісту п.п. 3.1., 3.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити повернення одержаної суми кредитів та відсотків у визначений договором строк та спосіб (а.с. 8-9). Пунктом 3.16. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними у разі невиконання зобов?язань, передбачених цим договором (а.с.10). Згідно вимог ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Кредипромбанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір № 09/020/І08-Склн від 21.02.2008 року, згідно з яким банку передано в іпотеку належне відповідачу нерухоме майно - частину приміщення ІІ-го поверху торгового комплексу /В-4/, а саме, приміщення [ADDRESS] (а.с. 14-19). Згідно п.п. 4.2 договору іпотеки передбачено, що у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с. 15). Відповідно до п. 4.3. іпотечного договору, у випадку настання випадків, передбачених п. 4.2. даного договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов?язання, забезпечені іпотекою не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: набуває право власності на майно (а.с.36). Із матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.09.2012 року, що набрало законної сили, встановлено факт неналежного виконання відповідачем [PERSON] та поручителем [PERSON] своїх обов?язків щодо повернення кредиту, у зв'язку з чим з них стягнуто борг в сумі 511 861,56 грн. (а.с.61-65). В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України вказані обставини доказуванню не підлягають. У зв?язку із невиконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, станом на 13.10.2014 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 669 636,42 грн. (в тому числі: 482 311,25 грн. - борг по тілу кредиту, 187 325,17 грн. - борг по відсоткам) (а.с. 38). Отже, відповідач істотно порушив вимоги ст. ст. 526, 527, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, умови кредитного договору та договору іпотеки, в зв'язку з чим утворилась зазначена заборгованість. Судом встановлено, що від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» на підставі відповідних договорів купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року перейшло право вимоги за укладеними між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] кредитним договором № 09/020/08-Склн від 21.02.2008 року та іпотечним договором № 09/020/І08-Склн від 21.02.2008 року (а.с.42-48, 74, 81-83). У відповідності до вимог ст.19 Закону України «Про іпотеку» позивач належним чином зареєстрував зміну особи іпотекодержателя (а.с.116). Із матеріалів справи також вбачається, що у виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення суду про стягнення з відповідача боргу, також проведено заміна стягувача на ПАТ «Дельта Банк», як правонаступника кредитора (а.с.69-70, 90-92). Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» згідно вимог ст..512, 514 ЦК України являється новим кредитором у зобов'язаннях із [PERSON], що випливають із вищевказаних кредитного та іпотечного договорів. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Із матеріалів справи вбачається, що 12.08.2014 року позивачем на адресу відповідача надсилався лист з вимогами про необхідність погашення суми заборгованості по кредиту, в яких вказані попередження банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог про усунення порушень умов іпотечного договору (а.с.39-40). Відповідач вимоги банку не виконав, вказавши, що вважає іпотечний договір фактично розірваним (а.с.41). Наявність неточностей у листі банку щодо дати укладення кредитного договору, на що вказував відповідач, на думку суду, не впливають зміст листа вцілому, так як позивачем вірно вказано суму боргу, предмет іпотеки та наслідки невиконання боржником своїх зобов?язань щодо повернення боргу. Отже, позивачем дотримано правила звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", а тому підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості відповідача. При цьому суд враховує ту обставину, що відповідачем тривалий час без поважних причин не виконується рішення суду про стягнення 511 861,56 грн. боргу за кредитним договором, так як за час примусового виконання вказаного рішення сплачено лише 11 600 грн. боргу (а.с.95 зворот). В даному випадку, при укладенні кредитного та іпотечного договорів сторони погодили, що відшкодування кредитної заборгованості у разі порушення боржником своїх зобов?язань буде відбуватися за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 39 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. На підставі вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п.п.4.3. іпотечного договору суд вважає, що звернення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки слід задовольнити шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю за вартістю предмета іпотеки, визначеною на момент передачі його у власність іпотекодержателю на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Щодо визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем, то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, так як, такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки не передбачений п.п. 4.3. іпотечного договору. При цьому суд враховує ту обставину, що наявність судового рішення про стягнення з відповідача на користь кредитора заборгованості за кредитним договором в даному випадку не звільняє [PERSON], як боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє позивача, як кредитора, права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13, що згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судом. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial