Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про усунення їй як спадкоємцю після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] перешкод в розпорядженні належним останньому рухомим і нерухомим майном, яке входить до складу спадщини, шляхом зняття з нього арешту і заборони відчуження, що накладені відповідачем в межах виконавчих проваджень № 42382787, № 27572452. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що до складу спадщини входить розташована по [ADDRESS] земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га з кадастровим номером 0723310100:01:031:0249 . Проте оформити свої спадкові права на цю земельну ділянку не має можливості через накладення арешту на усе нерухоме майно спадкодавця із забороною відчуження в рамках вищевказаних виконавчих проваджень, за якими [PERSON] виступав боржником стягуваних грошових коштів в сумі 4 572,42 гривень та 428 772,03 гривень. Вказані виконавчі провадження завершені на підставі п.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" без зняття арешту і на даний час знищені за закінченням строків зберігання, тому вважає відсутніми правовими підстави для продовження такого обтяження на майно спадкодавця. Існування арешту позбавляє її права у повному обсязі користуватись і розпоряджатись спадковим майном, у зв`язку із чим захист її прав можливий лише в судовому порядку. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач на адресу суду засобами поштового зв`язку надіслала заяву про підтримання позову і розгляд справи за її особистої та її представника відсутності. Відповідач двічі належним чином був повідомлений про розгляд справи по суті, але в судове не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за відсутності його представника не сповістив. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Позивач доводилась спадкодавцю дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , а отже - є спадкоємцем першої черги в силу ст.1261 ЦК України. Із наданої Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса копії спадкової справи № 165/2018 року встановлено, що спадщину після смерті чоловіка позивач прийняла в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 04.12.2018 року. У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини увійшла розташована по [ADDRESS] земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER] : [NUMBER] , яка спадкодавцю належала на праві власності згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2008 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 656150 від 05.05.2009 року. 14.03.2018 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку. Сформованою 01.02.2019 року нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стверджено, що постановами Другого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 13.07.2011 року № 27572452 та від 14.05.2014 року № 42382787 на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. 28.02.2019 року позивач звернулась до Другого Київського відділу ДВС міста Одеса із заявою про зняття арешту з майна [PERSON] , на яку отримала відмову через те, що вона не є стороною виконавчого провадження і у відділі відсутні відомості щодо сплати боргу. Із наданої на запит суду інформації Другого Київського відділу ДВС міста Одеса від 24.05.2019 року встановлено, що на виконанні цього відділу перебувало два виконавчі провадження, за яким [PERSON] виступав боржником: -№ 27572452 за виконавчим листом Київського районного суду міста Одеси № 2-302/11 від 09.06.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Ерсте Банк" 428 772,03 гривень; -№ 42382787 за вимогою УПФУ у Київському районі міста Одеси про сплату боргу № Ф-488 від 21.02.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь держави 4 572,42 гривень. Ці виконавчі провадження були завершені 13.04.2012 року та 04.09.2014 року відповідно на підставі п.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчі документи повернуті стягувачам. У зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 виконавчі провадження були знищені. В рамках цих виконавчих проваджень на усе нерухоме майно [PERSON] був накладений арешт та оголошено заборону на його відчуження згідно постанов від 13.07.2011 року № 27572452 та від 14.05.2014 року № 42382787. Згідно даних АСВП та ЄДРВП виконавчий лист Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2011 року № 2-302/11 та вимога УПФУ у Київському районі міста Одеси від 21.02.2013 року № Ф-488 повторно на виконання до відділу ДВС не надходили. Згідно із п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (у чинній на час завершення виконавчих проваджень редакції) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч.5 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Статтею 22 Закону України "Про виконавче провадження" встановлювався річний строк для пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Отже, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Постановами відповідача від 13.07.2011 року та від 14.05.2014 року, яка винесена уже після його смерті, на усе належне [PERSON] нерухоме майно накладено арешт. Виконавчі провадження за цими двома виконавчими документами завершені на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" після смерті боржника 13.04.2012 року та 04.09.2014 року і на даний час знищені; повторно ці виконавчі документи до примусового виконання не пред`являлись і на виконанні в органах ДВС не перебувають. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Згідно із п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Позивач як спадкоємець не може реалізувати своє право спадкування, яке передбачає подальше потенційне право власника, через арешт нерухомого майна спадкодавця, який на даний час має свою дію в межах неіснуючих виконавчих проваджень. За змістом ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки належне спадкодавцю майно в порядку спадкування перейшло до позивача як єдиного спадкоємця, вона набула передбачене ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно та (або) про зняття з нього арешту. Боргові зобов`язання спадкодавця на примусовому виконанні на даний час не перебувають, а їх виконання у зв`язку із його смертю можуть бути реалізовані в порядку ст.1281 ЦК України (пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців). За викладених обставин накладений постановами державних виконавців арешт на нерухоме майно спадкодавця порушує права позивача, оскільки обмежує її права як спадкоємця і є перешкодою для оформлення спадкових прав. При цьому законних підстав для продовження цього обтяження нерухомого майна спадкодавця по справі судом не встановлено. З наведених підстав права позивача підлягають судовому захисту в порядку ст.ст.4, 5 ЦПК України шляхом зняття арешту, накладеного на нерухоме майно спадкодавця [PERSON] .. Вимога позивача про зняття арешту з рухомого майна спадкодавця до задоволення не підлягає, оскільки арешт на таке майно посадовими особами відповідача не накладався. Суд вважає, що достатнім способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є зняття арешту із нерухомого майна спадкодавця, яке не вимагає усунення перешкод в розпорядженні спадковим майном, оскільки, перш за все, позивач не набула на даний час повноцінного права власності на це майно, а по-друге, судом не встановлено дій відповідача, якими чиняться такі перешкоди. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial