Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Терра Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, стягнення компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року позивача поновлено на роботі на посаді начальника управління методології ПАТ «Терра Банк», відповідача зобов'язано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Однак рішення суду відповідачем досі не виконано, позивач не поновлена на посаді, середній заробіток за час вимушеного прогулу на її користь не виплачений. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04 грудня 2014 року по 23 грудня 2014 року у сумі 25582,06 грн., після початку процедури ліквідації за період з 24 грудня 2014 року по 23 січня 2015 року у сумі 18524,94 грн., та з 24 січня 2015 року по дату фактичного поновлення на роботі, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати у сумі 882,14 грн.; стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористану відпустку за період з 12 травня 2014 року по 23 грудня 2014 року в сумі 12012 грн., за період з 24 грудня 2014 року по 23 січня 2015 року у сумі 1801,80 грн.; стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу при звільненні за скороченням при ліквідації підприємства у розмірі посадового окладу у сумі 16614 грн.; зобов'язати відповідача надати можливість відпрацювати два місяці згідно з ст. 49-2 КЗпП України або отримати додаткову компенсацію до вихідної допомоги в разі договірного звільнення у розмірі 33228 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10000 грн. та компенсацію, розраховану на підставі індексу зростання цін на споживчі товари та тарифів на послуги, у сумі 10908,19 грн. за період до 23 січня 2015 року. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначила, що розрахунок розміру позовних вимог здійснений на підставі середньоденного заробітку у сумі 882,14 грн. Відповідач у судове засідання явку свого представника не забезпечив, ухвалу про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви отримав, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином. 16 лютого 2015 року від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом було відмовлено за необґрунтованістю. Копію позовної заяви відповідач отримав 19 січня 2015 року, а тому у представників було достатньо часу для направлення на адресу суду заперечень проти позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року, позов [PERSON] задоволено частково, позивача поновлено на посаді начальника управління методології «Терра Банк», стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 121622,33 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання. Позивач звернулася до ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про поновлення [PERSON] на посаді начальника управління методології «Терра Банк». Постановою державного виконавця від 15 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження (ВП № 45816143). У зв'язку з невиконанням рішення суду в частині поновлення позивача на посаді державним виконавцем накладено штраф у сумі 850 грн. на підставі постанови від 21 січня 2015 року. (а.с. 51-52) За правилами ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, рішення суду в частині поновлення позивача на займаній посаді відповідачем не виконано. Позивач просить розрахувати середній заробіток за час затримки розрахунку, виходячи з розміру середньоденного заробітку, який зазначається банком у касаційній скарзі на рішення суду про поновлення позивача на займаній посаді. Середньоденна заробітна плата позивача становить 882,14 грн. Рішення Апеляційного суду міста Києва про поновлення позивача на посаді набуло законної сили 03 грудня 2014 року. Час затримки за період з 03 грудня 2014 року по 17 лютого 2015 року складає 52 робочих дня. Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі дорівнює у загальній сумі 45871,28 грн. Суд не погоджується з розрахунками позивача в цій частині, оскільки [PERSON] було невірно розраховано кількість днів затримки виконання рішення суду. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Матеріалами справи підтверджено, що позивача було незаконно звільнено з займаної посади, за рішенням суду апеляційної інстанції [PERSON] поновлено на роботі. Незважаючи на набуття судовим рішенням законної сили, таке не було виконано відповідачем, позивач на роботі не поновлена, а також на її користь не виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. Такими діями банку позивачу були завдані моральні страждання, нею втрачені нормальні життєві зв'язки, принижено її гідність та честь позивача, підірвано ділову репутацію, що в цілому вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] у сумі 2000,00 грн., яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, додаткової компенсації до вихідної допомоги, компенсації, розрахованої на підставі індексу зростання цін на споживчі товари та тарифів на послуги, суд вважає, що такі вимоги є такими, що передчасно заявлені позивачем, оскільки обов'язок відповідача по сплаті вищевказаних компенсацій та допомог може виникнути лише після поновлення позивача на займаній посаді та відновлення між сторонами трудових правовідносин. Відтак, суд вирішує відмовити позивачу у задоволенні позову у зазначеній частині. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03 грудня 2014 року по 17 лютого 2015 року у загальній сумі 45871,28 грн., та 2000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав наведених вище.

Outcome: partial