Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені від суми несплачених аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому народилися двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.09.2012 року ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, по 500 грн. на кожну дитину, починаючи з24.07.2012 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів, в зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментах в сумі 26225 грн. Всі витрати по утриманню дітей несе самостійно, коштів не вистачає. А тому, просить стягнути з відповідача в її користь 7938 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 24.07.2012 року по 01.11.2014 року. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.09.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей позов задоволено частково, вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно по 500 грн. на кожну дитину, починаючи з 24.07.2012 року і до досягнення [PERSON] повноліття. (а.с. 8). Згідно ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. На підставі вказаного рішення позивачу був виданий виконавчий лист (а.с.9). Виконання судових рішень щодо матеріальних стягнень покладено на відповідні відділи Державної виконавчої служби. Згідно ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Із довідки старшого державного виконавця ВДВС Локачинського РУЮ вбачається, що станом на 01.11.2014 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дітей становить 26255 грн. (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Згідно ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, відповідно до вимог ст.196 СК України, наявні підстави для покладення на платника аліментів відповідальності за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені). Визначаючи розмір неустойки (пені), суд виходить із того, що пеня нараховується на суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився та не подав письмових заперечень щодо викладених у позовній заяві доводів, тим самим не спростував жодну із викладених у ній обставин. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 7938 грн. Підстав, передбачених ч.2 ст.196 СК України, для зменшення розміру неустойки судом не встановлено. Крім того, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved