Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], де третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про поділ майна, посилаючись на те, що позивач [PERSON] з травня 1990 року почав проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Саме з цього часу сторони почали вести спільний бюджет та господарство. У 2007 році в період спільного проживання вказана квартира була приватизована на [PERSON] Однак в дану квартиру [PERSON] та [PERSON] разом купували речі, килими, кондиціонер, меблі та всі необхідні у побуті речі. В період спільного проживання в 1996 році за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] та на вклади в ПАТ КБ «Приватбанк» по заповідальному розпорядженню. Спадкоємцем після померлої є її син [PERSON]. Однак позивач вважає себе теж спадкоємцем першої черги після померлої дружини [PERSON], а тому він звернувся до нотаріальної контори, де йому пояснили, що свідоцтво про право на спадщину він зможе отримали лише після встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Тому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] з травня 1990 року по день смерті останньої, а саме до [INFO] року; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] року; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартира [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] року; визнати за позивачем право власності на вклади по заповідальному розпорядженню по Договору № SAMDN01000706738048 по вкладу у ПАТ КБ «Приватбанк» у 2009 році; Договір №SAMDN01000709139585 та Договору № SAMDN010007129974; Договору № SAMDN180000712997245; Договору № SAMDN80000711042277 укладених у 2010 році, згідно якого в разі смерті вкладника цими вкладами розпоряджається [PERSON] (а.с.1-4, 40-43). Відповідач за первісним позовом [PERSON] не погодився із позовом та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, на квартиру [ADDRESS]; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, на квартиру [ADDRESS]; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року на грошові кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» за відкритим 21.06.2006 картковим рахунком [NUMBER] з відповідними відсотками; за депозитним договором від 22.11.2010 №SAMDN180000712997245, рахунок [NUMBER] з відповідними відсотками; за депозитним договором від 23.11.2012 №SAMDN8000073064697, рахунок [NUMBER] з відповідними відсотками; за депозитним договором від 31.12.2012 №SAMDN80000731910537, рахунок [NUMBER] з відповідними відсотками; за депозитним договором від 19.01.2013 №SAMDN80000732341173, рахунок [NUMBER] з відповідними відсотками та стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір (а.с.97-101). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити. Крім іншого пояснили, що на квартиру [ADDRESS] [PERSON] претендує як спадкоємець 4 черги; в квартирі [ADDRESS] є його ? частина як в майні чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, інша ? частина є спадковим майном; на грошові кошти він має право в повному обсязі по заповідальним розпорядженням. Зустрічний позов визнали частково, а саме в частині яку успадковує відповідач після смерті матері. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечували, вважаючи вимоги безпідставними та наполягали на задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі. В судове засідання 08 грудня 2014 року [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися. [PERSON] надав суду заяву щодо відкладення справи у зв'язку з хворобою його представника [PERSON] Доказів поважних причин своєї неявки та не явки свого представника в судове засідання 08 грудня 2014 року не надав. Оскільки всі сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд, враховуючи строки розгляду справи, вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із ч.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. У даній справі позивачем [PERSON] визначено предметом поділу квартира [ADDRESS], яка була придбана по договору купівлі-продажу від 11.10.1996 (а.с.30,107), тобто під час дії норм КпШС, що діяли до 01 січня 2004 року, та Закону України «Про власність». В свою чергу саме вимога поділу майна обумовила заявлення вимоги про встановлення юридичного факту. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (ст. 256 ЦПК України 2004 року), однак з урахуванням того, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. До набрання чинності цивільним процесуальним кодексом України в редакції 2004 року, встановлення таких фактів законом не передбачалося. Зважаючи на це, суд відзначає, що сам по собі факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року не створює юридичних наслідків, як в разі відсутності вимог про поділ майна, набутого у цей період, так і за наявності таких, оскільки виникнення права спільної власності за нормами КпШС УРСР пов'язані з встановленням факту створення сторонами спільної часткової власності на майно та визначення ступеня участі в цьому сторін працею й коштами. Позивачем за первісним позовом [PERSON] не надано належних та допустимих доказів своєї участі у придбанні квартири [ADDRESS], а саме працею або коштами, а відтак, вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю сторін з травня 1990 року по 01 січня 2004 року та визнання квартири [ADDRESS] спільним майном чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають. Посилання позивача за первісним позовом [PERSON] на пояснення свідків щодо встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року, не може бути прийнято до уваги, оскільки жодний із допитаних в судовому засіданні свідків не надав покази стосовно ступеня участі в придбанні квартири [ADDRESS] працею й коштами [PERSON] та [PERSON], кожним окремо. Крім того, відмовляючи у задоволенні первісного позову в частині визнання квартири [ADDRESS] спільним майном [PERSON] та [PERSON], суд звертає увагу також на той факт, що в цей період [PERSON] перебував в іншому шлюбі. Так, відповідно до ст.44 КпШС УРСР шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 1991 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Разом з тим, у встановленому законом порядку державна реєстрація розірвання шлюбу укладеного між [PERSON] та [PERSON] відбулася лише в 2014 році (а.с.46). Вирішуючи вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до [INFO] року, суд не знаходить підстав для задоволення таких вимог, оскільки встановлення такого факту не породжує юридичних наслідків. Судом також встановлено, що [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 17 вересня 2013 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1450 (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 червня 2007 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням від 01 червня 2007 року №4/391-07, квартири [ADDRESS], яка належала останній на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.1996, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 6789, а також грошові вклади в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.104,106,107,108,5-8,109). Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Доказів того, що [PERSON] протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві [PERSON], яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані, позивачем за первісним позовом [PERSON], суду не надано. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] не була людиною похилого віку, не перебувала в безпорадному стані, до останнього обслуговувала себе сама, не потребувала матеріальної допомоги, захворіла раптово, до смерті хворіла два тижні, що не заперечували сторони в судовому засіданні - [PERSON] та [PERSON] та підтвердили допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с.110). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. від 20 серпня 2014 року відмовлено позивачу за зустрічним позовом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючи документи на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] (а.с.113). Оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] використав позасудовий шлях оформлення спадкових прав і отримав відмову, він вимушений був звернутися до суду. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, при наявності спадкоємця першої черги, який у встановленому законом порядку від спадкування не усунений, інші підстави, які б давали право суду змінити черговість спадкування, в суді під час розгляду справи не встановлено. Таким чином, оскільки спадкоємцем першої черги є відповідач за первісним позовом [PERSON], то зустрічний позов в частині визнання за [PERSON], ІПН [NUMBER], право власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 49,4 кв.м., а також право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 37,0 кв.м. підлягає задоволенню, а первісний позов [PERSON] щодо визнання його спадкоємцем четвертої черги та визнання за ним права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог сторін - [PERSON] та [PERSON] на право спадкування грошових вкладів, то в цій частині обидва позову не підлягають задоволенню з огляду на таке. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на ім'я [PERSON] у Індустріальному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» відкриті депозитні рахунки: 21.06.2006 за картковим рахунком [NUMBER]; за депозитним Договором від 22.11.2010 №SAMDN180000712997245, рахунок [NUMBER]; за депозитним Договором від 23.11.2012 №SAMDN8000073064697, рахунок [NUMBER]; за депозитним Договором від 31.12.2012 №SAMDN80000731910537, рахунок [NUMBER]; за депозитним Договором від 19.01.2013 №SAMDN80000732341173, рахунок [NUMBER], що підтверджується відповіддю ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.06.2014 за Вх. № 2131/02-14 (а.с.109). Відповідно до частин 1,2 статті 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. За життя [PERSON] розпорядилася вкладами та зробила заповідальне розпорядження зазначеними вище вкладами на ім'я [PERSON] (5-8,109). Оскільки заповідальні розпорядження у встановленому законом порядку не визнані недійсними, то позовні вимоги [PERSON] в цій частині у зв'язку з викладеним не підлягають задоволенню. В абз.2 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Оскільки позивачем за первісним позовом [PERSON] не надано доказів відмови нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину стосовно спірних грошових коштів, які обліковуються на вкладах ПАТ КБ «Приватбанк», то його позов в цій частині до суду є передчасним. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України cудові витрати за первісним позовом компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача за первісним позовом [PERSON], за зустрічним позовом, з урахуванням часткового задоволення, з [PERSON], ІПН [NUMBER], на користь [PERSON], ІПН [NUMBER], слід стягнути понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1973 грн. 88 коп.

Outcome: partial