Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У лютому 2014 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулось Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 16 868 гривень 47 копійок. У травні 2014 року до суду надійшла зустрічна позовна заява за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості. В подальшому [PERSON] неодноразово уточнював свої позовні вимоги і відповідно до уточненої позовної заяви від 14 вересня 2016 року просив стягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 21 128 гривень 58 копійок. В обгрунтування первісного позову представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Сафір В.О. за первісним позовом вказав, що відповідно до укладеного договору № KRRORK03160408 від 28.03.2006 [PERSON] 28 березня 2006 року отримав від Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 6000 гривень зі сплатою відсотків на користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за даним договором виконало у повному обсязі, а саме надало [PERSON] кредит у розмірі 6 000 гривень. [PERSON] не надавав своєчасно Публічному акціонерному товариству КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору № KRRORK03160408 від 28 березня 2006 року. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 29 січня 2014 року [PERSON] мав заборгованість перед Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» у розмірі 16 868 гривень 47 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 554 гривні 47 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 191 гривня 10 копійок та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань зав договором у розмірі 9 778 гривень 45 копійок. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 16 868 гривень 47 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 554 гривні 47 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 191 гривня 10 копійок та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань зав договором у розмірі 9 778 гривень 45 копійок. Відповідач за первісним позовом [PERSON] надав суду письмові заперечення, заявивши клопотання про необхідність застосування судом позовної давності як по основній, так і по додатковим вимогам за кредитним договором посилаючись на те, що при зверненні до суду з первісним позовом Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» пропустило строк позовної давності тривалістю три роки. Строк виконання зобов'язань Відповідача перед Позивачем за кредитним договором закінчився 28.03.2008р. (п. 1.2 кредитного договору). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором і виписки з рахунку № [NUMBER] за період з 28 березня 2006 року по 22 травня 2015 року відповідач за первісним позовом здійснив останній платіж на погашення основного боргу у розмірі 915 гривень 89 копійок - 08 вересня 2010 року. При цьому сума заборгованості за основним боргом зменшилась з 1470 гривень 36 копійок до 554 гривень 47 копійок. Після 08 вересня 2010 року відповідач за зустрічним позовом платежі не здійснював і не надавав Позивачу доручення проводити погашення заборгованості за кредитом за рахунок грошових коштів, розміщених на узгоджених сторонами кредитного договору рахунках, що підтверджується п. 1.3 кредитного договору, в якому не заповнені відповідні пусті графи. Зазначає, що останнє переривання перебігу позовної давності відбулось 08 вересня 2010 року, після чого відповідач за первісним позовом не вчиняв дії, які б свідчили про визнання ним свого боргу. Вважає, що з 08 вересня 2010 року перебіг позовної давності почався заново і сплив через три роки 08 вересня 2013 року. Позивач за первісним позовом подав позовну заяву до суду лише у березні 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності. У своєму зустрічному прозові [PERSON] зазначив, що 06 березня 2008 року Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з двома заявами про видачу судового наказу, які були зареєстровані в канцелярії суду під номерами 16681 від 06.05.2008 і 16683 від 06.05.2008. Розмір вимог за обома заявами складав однакову суму 8649 гривень 08 копійок. Підставами обох заяв були правовідносини між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк»і [PERSON] за договором б/н від 29 травня 2005 року щодо надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 6 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік. Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2008 року у справі № 2-н-1051-08 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором і за судовими витратами у сумі 8689 гривень 58 копійок, в тому числі боргу за кредитом у розмірі 8649 гривень 08 копійок. Відповідно до постанови державного виконавця Жовтневого відділу ДВС КМУЮ від 26 листопада 2010 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження № 17096834 про стягнення 8689 гривень 58 копійок закінчено у зв'язку зі стягненням боргу у повному обсязі. Відповідно до іншого судового наказу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2008 року у справі № 2-Н-1047/2008р. стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором і за судовими витратами у сумі 8707 гривень 33 копійки, в тому числі боргу за кредитом 8649 гривень 08 копійок. Відповідно до постанови державного виконавця Жовтневого відділу ДВС КМУЮ від 20 травня 2010 року про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження № 17096834 про стягнення 8707 гривень 33 копійки закінчено у зв'язку з утриманням боргу у повному обсязі з заробітної плати [PERSON]. Таким чином, Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» недобросовісно здійснивши свої процесуальні права, домігся стягнення в порядку наказного провадження подвійну суму одного і того ж боргу у розмірі 8649 гривень 08 копійок. Про зазначену обставину [PERSON] стало відомо лише 17 квітня 2014 року після час ознайомлення з матеріалами наказних проваджень у зазначених справах його представником за довіреністю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2014 року заяву про скасування судового наказу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2008 року у справі № 2-Н-1047/2008р. цей судовий наказ скасовано. [PERSON] вважає, що Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» безпідставно отримало грошові кошти у розмірі 8707 гривень 33 копійки. Вважає, вказана сума повинна бути повернена банком на його користь. Крім цього [PERSON] вважає, що з 2010 року по цей час, сума інфляційного збільшення грошового зобов'язання зросла та складає 9047 гривень 78 копійок, сума 3% річних за період прострочення складає 3373 гривень 47 копійок. Вважає, що Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» зобов'язане сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 21128 гривень 58 копійок. Просить суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь зазначену суму та сплачені ним судові витрати. У судове засідання представник позивача за первісним позовом-представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] не з'явився, 30.06.2016 звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом - представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в його зустрічній заяві. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що у позовних вимогах за первісним позом необхідно відмовити, а позовні вимоги зустрічного позову підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст.27 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Проаналізувавши зазначені норми ЦПК України, суд вважає, що дана зустрічна позовна заява правомірно змінена та змінені підстава та розмір позовних вимог, що відповідає положенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», змінив назву, згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року, на ПАТ КБ «ПриватБанк» Із матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2006 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір № № KRRORK03160408 від 28 березня 2006 року та отримав від КБ «ПриватБанк» цільовий кредит на два роки у сумі 6 000 гривень на придбання побутового обладнання зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,44%. Строк виконання зобов'язань відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за кредитним договором закінчився 28.03.2008 (п. 1.2 кредитного договору). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором і виписки з рахунку № [NUMBER] за період з 28 березня 2006 року по 22 травня 2015 року відповідач за первісним позовом - 08 вересня 2010 року здійснив останній платіж на погашення основного боргу у розмірі 915 гривень 89 копійок. При цьому сума заборгованості за основним боргом зменшилась з 1470 гривень 36 копійок до 554 гривень 47 копійок. Після 08 вересня 2010 року відповідач за зустрічним позовом [PERSON] платежі не здійснював і не надавав позивачу за первісним позовом доручення проводити погашення заборгованості за кредитом за рахунок грошових коштів, розміщених на узгоджених сторонами кредитного договору рахунках, що підтверджується п. 1.3 кредитного договору, в якому не заповнені відповідні пусті графи. Таким чином, останнє переривання перебігу позовної давності відбулось 08 вересня 2010 року, після чого відповідач не вчиняв дії, які б свідчили про визнання ним свого боргу. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» довідалось або повинно було про порушення свого права на отримання від [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі основної вимоги 554 гривні 47 копійок - 08 вересня 2010 року. Строк позовної давності за цим зобов'язанням закінчився 08 вересня 2013 року. Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по основній та додатковим вимогам (проценти, пеня) щодо стягнення заборгованості у лютому 2014 року, тобто зі спливом позовної давності. Підписавши договір, відповідач за первісним позовом зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, про що зазначено в договорі. КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором № KRRORK03160408 від 28 березня 2006 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу у справі кредит у розмірі 6000,00 гривень. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед КБ «ПриватБанк»» належним чином не виконував, своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншим витратам згідно умов договору не надав, чим порушив умови договору, що й призвело до виникнення заборгованості станом на 29 січня 2014 року в загальному розмірі 16 868,47 гривень. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору. Разом з тим, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 03 лютого 2014 року. Відповідачем [PERSON] заявлено вимогу про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1,3, ст. 264 ЦК України). Таким чином, сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк»до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 16 868 гривень 47 копійок. Вирішуючи питання щодо часткового задоволення зустрічного позову, суд виходив з наступного. Судом встановлено, що у 2008 році Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з двома заявами про видачу судового наказу, які були зареєстровані в канцелярії суду під номерами 16681 і 16683. Підставами обох заяв були правовідносини між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк»і [PERSON] за договором б/н від 29 травня 2005 року щодо надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 6 500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік. Розмір вимог за обома заявами складав однакову суму 8 649,08 гривень. Підставами обох заяв були правовідносини між КБ «ПриватБанк»і [PERSON]. Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2008 року у справі № 2-н-1051-08 стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором і за судовими витратами у сумі 8689 гривень 58 копійок, в тому числі боргу за кредитом у розмірі 8649 гривень 08 копійок. Відповідно до постанови державного виконавця Жовтневого відділу ДВС КМУЮ від 26 листопада 2010 року про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження № 17096834 про стягнення 8689 гривень 58 копійок закінчено у зв'язку зі стягненням боргу у повному обсязі. Відповідно до іншого судового наказу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2008 року у справі № 2-Н-1047/2008р. стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором і за судовими витратами у сумі 8707 гривень 33 копійки, в тому числі боргу за кредитом 8649 гривень 08 копійок. Відповідно до постанови державного виконавця Жовтневого відділу ДВС КМУЮ від 20 травня 2010 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження № 17096834 про стягнення 8707 гривень 33 копійки закінчено у зв'язку з утриманням боргу у повному обсязі з заробітної плати [PERSON]. Таким чином, ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нова назва ПАТ КБ «ПриватБанк») недобросовісно здійснивши свої процесуальні права, домігся стягнення в порядку наказного провадження подвійну суму одного і того ж боргу у розмірі 8649 гривень 08 копійок. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2014 року заяву про скасування судового наказу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2008 року у справі № 2-Н-1047/2008р. задоволено, цей судовий наказ скасовано. Таким чином, підстава отримання Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» від [PERSON] грошових коштів у розмірі 8707 гривень 33 копійки відпала з набранням чинності ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2014 року. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте. Ч.2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Зустрічна позовна заява у цій справі подана [PERSON] у травні 2014 року, що свідчить про пред'явлення вимоги до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк». Відповідач за зустрічним позовом не надав суду належних і допустимих доказів того, що він повернув позивачу за зустрічним позовом грошові кошти у розмірі 8707 гривень 33 копійки. Таким чином, суд вважає, що з Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] мають бути стягнені грошові кошти у розмірі 8707 гривень 33 копійки. Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що сума грошового зобов'язання за період прострочення з 02 червня 2014 року по 02 листопада 2016 року (29 місяців) з урахуванням встановленого індексів інфляції за весь час прострочення, встановлених за даними Держстату України, складає 14 732 гривень 28 копійок з розрахунку: 8707,33 грн. х 101,0 % х 100,4 % х 102,4 % х 101,9 % х 103,0% х 103,1% х 105,3% х 110.8% х 114,0 % х 102,2% х 100,4% х 99,0% х 99,2% х 102,3% х 98,7% х 102,0% х 100,7% х 100,9% х 99,6% х 101.0% х 103,5% х 100,1% х 99,8% х 99,9% х 99,7% х 101,8% х 101,8% = 14 732,28 грн. Сума 3% річних за період прострочення з 02 червня 2014 року по 02 листопада 2016 року (29 місяців) складає 631 гривня 28 копійок з розрахунку 8707,33 грн. х 3% х 29 міс. : 12 міс. = 631,28 грн. Таким чином, суд вважає, що Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» зобов'язане сплатити [PERSON] суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 14 732 гривень 28 копійок, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 631 гривня 28 копійок. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання, щодо судових витрат, суд керується ч. 1 ст. 88 ЦПК України та стягує стороні, на користь якої ухвалено рішення з відповідача сплачені та документально підтверджені судові витрати по справі. З матеріаліів справи вбачається що [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, який необхідно стягнути на його користь з ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі викладеного,

Outcome: partial