Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

ПАТ "Ідея Банк" (далі - позивач) через представника за довіреністю (а.с. 51, 106) Олешек О.М. звернулося до суду з позовом до [PERSON] . (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2) про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що між позивачем та відповідачем-1 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит, у тому числі на купівлю транспортного засобу. Строк користування кредитними коштами за кредитним договором становив до 13 січня 2021 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю автомобіля, а частина на фінансування страхового платежу та інших витрат, пов`язаних з його купівлею. Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого відповідач мав сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів. Кредитні кошти надано відповідачу-1 в користування зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 21,99 % та сплатою всіх інших обов`язкових платежів за договором. В порушення вимог кредитного договору відповідач-1 допустив заборгованість, яка станом на 17 вересня 2018 року становить 117467,00 гривень. Крім того, у забезпечення виконання кредитних зобов`язань між відповідачем-1 та позивачем укладено договір застави транспортного засобу, що належав відповідачу-1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На підставі вказаного договору було зареєстровано обтяження на вказаний транспортний засіб у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За умовами вказаного договору застави, відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Однак всупереч зазначеному, та без письмової згоди позивача, заставодавцем, тобто відповідачем-1, було відчужено предмет застави відповідачу-2. Водночас у своїх письмових поясненнях представник позивача детально роз`яснила походження сум складових заборгованості за кредитним договором, коли та за яких підстав отримано страхове відшкодування щодо предмету застави, а саме вказаного автомобіля, та як це страхове відшкодування використане. Надала обґрунтування неможливості віджудження позивачем заставленого рухомого майна з посиланням на практику Верховного Суду. Враховуючи викладене та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача-1 заборгованість за кредитним договором; вилучити у відповідача-2 та звернути стягнення на предмет застави, що йому належить, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; стягути з відповідача-1 і відповідача-2 на свою користь сплачений судовий збір. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року прийнято відмову позивача від частини позовних вимог, що стосуються звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля "Kia Rio" (д.н.з. [NUMBER] ), 2013 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ПАТ "Ідея Банк" будь-якій третій особі покупцю від імені власника) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ "Ідея Банк" усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо) та провадження у справі в цій частині закрито. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні доводи, викладені в позовній заяві і письмових поясненнях з урахуванням відмови від частини позовних\~вимог,\~що стосуються\~звернення стягнення\~на предмет\~застави, підтримала повністю. Категорично заперечила доводи відповідача-1 про продаж автомобіля позивачем. Відповідач-1 у судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечив. Стверджував, що автомобіль не реалізовував. Після дорожньо-транспортної пригоди позивач за допомогою евакуатора забрав автомобіль, і він його більше не бачив. Крім того, страхове відшкодування також отримав позивач. До ДТП відповідач-1 не мав заборгованості, сплачував кошти вчасно. Протягом двох років після ДТП у позивача до нього претензій щодо несплати кредиту не було, що свідчить про реалізацію ним автомобіля. Відповідач-2\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~шляхом розміщення\~оголошенняна офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 177-178), однак до суду не прибув, відзив на позов, заяв чи клопотань не надіслав. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Судом встановлено, що 13 січня 2014 року між позивачем та відповідачем-1 укладено кредитний договір № 910.25815 строком на 84 місяці (а.с. 10-14). Відповідно до п. 1 § 1 кредитного договору відповідачу-1 надано кредит в сумі 115015,94 гривень, який складається з двох частин: фінансування купівлі автомобіля - 108505,60 гривень та фінансування страхового платежу за договором страхування життя позичальника - 6510,34 гривень. Кредит надано на придбання транспортного засобу марки "Kia Rio", 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] . При цьому умовами договору передбачено сплату змінної процентної ставки у розмірі 21,99% в рік, зі сплатою одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 199,00 грн., що сплачується у день укладення договору (п.п. 1, 2, 8 § 3 кредитного договору). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі - видав відповідачу відповідно до пп. "а" п. 1 § 1 кредитного договору фінансування на купівлю автомобіля у сумі 108505,60 гривень, що підтверджується копією меморіального ордеру від 14 січня 2014 року № 910.25815 (а.с. 25). Як визначено пп. "а" п. 1 § 5 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі настання хоча б одного з таких випадків: втрати чи знищення або пошкодження транспортного засобу / предмету застави; передачу в наступну заставу транспортного засобу, без згоди банку; відчуження та іншого розпорядження транспортного засобу без згоди банку; прострочення сплати чергового ануїтетного платежу чи його частини більш ніж за один календарний місяць; несвоєчасного та/або неналежного укладення договору страхування транспортного засобу; у разі розірвання банком договору; неподання або несвоєчасне подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника; порушення позичальником будь-яких інших умов договору та в інших випадках, передбачених законодавством (а.с. 11). Відповідач-1 взяті на себе за договором зобов`язання не виконав, тому станом на 17 вересня 2019 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 117467,00 гривень, що складається з основного боргу - 31054,59 гривень, простроченого боргу - 20121,75 гривень, прострочених процентів - 53171,93 гривень, строкових процентів - 168,25 гривень; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань - 9500,00 гривень; інших штрафних санкцій - 3450,48 гривень (а.с. 43). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем-1 23 січня 2014 року укладено договір застави транспортного засобу. Предметом вказаного договору став автомобіль марки "Kia Rio" (д.н.з. [NUMBER] ), 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області 11 січня 2014 року, що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області 11 січня 2014 року (а.с. 27-28). Пунком 2 § 5 вказаного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя однім із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі. З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 27 січня 2014 року № 43282896 вбачається, що на підставі договору застави транспортного засобу від 23 січня 2014 року № 272 накладено обтяження на автомобіль марки "Kia Rio" (д.н.з. [NUMBER] ), 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , із такими реквізитами: вид обтяження - приватне обтяження; тип обтяження - застава рухомого майна; відомості про обмеження відчуження - за погодженням з обтяжувачем; обтяжувач - позивач; боржник - відповідач-1; термін дії обтяження - 27 січня 2019 року (а.с. 32-33). В подальшому позивач продовжив термін дії обтяження до 4 січня 2024 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 4 січня 2019 року № 58022266 (а.с. 130). Однак, судом встановлено, що згідно з листом ГСЦ МВС України від 20 березня 2018 року № 31/7579, 6 травня 2015 року вказаний автомобіль перереєстровано за [PERSON] , а 8 жовтня 2015 року перереєстровано за відповідачем-2. (а.с. 39). Порядок реєстрації та перереєстрації транспортних засобів визначений Постановою Кабінету Міністрів України (далі - Порядок) від 7 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів". Так, відповідно до п. 25 Порядку, державна реєстрація придбаних у розстрочку транспортних засобів проводиться згідно з цим Порядком із внесенням до свідоцтва про реєстрацію відповідного запису (запис "розстрочка" повинен міститися в довідці-рахунку або акті приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6). Згідно з п. 41 Порядку, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, що придбані у розстрочку без надання відповідних документів про остаточний розрахунок. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна (ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"). Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Так, п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3 і 4 ЦПК України). Судом встановлено, що 15 грудня 2014 року за участі транспортного засобу, що є предметом застави у даній справі, під керуванням відповідача-1 сталася дорожньо-транспортна пригода. Вказаний автомобіль був застрахований за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 10 січня 2014 року № 202.14.2212149. Після ДТП він вважався конструктивно знищиним, у зв`язку з чим з суми страхового відшкодування була вирахувана вартість "залишків" транспортного засобу у пошкодженому стані, яка склала 52220,00 гривень. При цьому страхове відшкодування в розмірі 69849,80 гривень було розраховане, виходячи з страхової суми застрахованого транспортного засобу на дату події (135632,00 гривень), за вирахуванням ринкової вартості пошкодженого автомобіля (52220,00 гривень) та безумовної франшизи (13562,20 гривень), про що свідчить лист ТДВ "Експрес Страхування" від 30 січня 2015 року № 385 (а.с. 218). Враховуючи існуючу непогашену кредитну заборгованість відповідача-1 перед позивачем, останній звернувся із листом до ТДВ "Експрес Страхування" про направлення страхового відшкодування на рахунок банку позивача (а.с. 219). Вказане страхове відшкодування в розмірі 69848,80 ТДВ "Експрес Страхування" перерахувало позивачу в рахунок погашення кредитної заборгованості. Крім того, 827,50 гривень перераховано за заявою відповідача-1 за послуги евакуатора (а.с. 215). Водночас відповідачем-1 не доведено належними і допустимими доказами факт передачі автомобіля позивачу, тому його пояснення про відчуження автомобіля позивачем суд оцінює критично. Таким чином, на час відчуження і передачі вказаного автомобіля іншим особам, він перебував у заставі, відповідне обтяження було зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і доказів наявності у відповідача-1 дозволу (згоди) обтяжувача на відчуження предмету застави, як і доказів виконання заставодавцем обовязку письмово повідомити заставодержателя про відчуження та/або перебачу предмета застави іншим особам, у справі немає, а позивач надання такої згоди заперечує, що знайшло підтвердження під час судового розгляду. Тож заставодавець, тобто відповідач-1 не мав права відчужувати та передавати автомобіль іншим особам. З огляду на викладене, відповідач-2 не може вважатися добросовісним набувачем вказаного автомобіля, оскільки набув його у власність із установленим договором застави майна від 23 січня 2014 року № 272 щодо автомобіля обтяженням. Виходячи з наведеного, позивач звернувся з позовом до відповідача-1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу, що належить відповідачу-2, обравши один із належних способів захисту порушеного права, передбачених законом і договором. Вибір способу захисту порушеного права є виключним правом позивача. Поза тим, визначальними в справі є встановлені та не спростовані факти наявності, державної реєстрації і чинності відповідного обтяження (обмеження), встановленого на підставі чинного договору, безвідносно до іншого відчуження предмету застави всупереч положенням закону, умовам договору та дії відповідача-1. До того ж відповідач-1 не спростовував у належний процесуальний спосіб розрахунку заборгованості, пред`явленої до стягнення, не навів своїх розрахунків і жодним чином не довів його необґрунтованості, хоча, як і відповідач-2, не мав перешкод для реалізації своїх прав на належний захист. Враховуючи викладене, суд, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у рівних частинах у розмірі 881,00 гривень з кожного.

Outcome: approved