Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

У червні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. В позовній заяві позивач вказав, що 28 серпня 2017 року близько 11 години на 313 км автодороги Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка відповідач [PERSON], керуючи автомобілем Мітцубісі Паджеро, д. н. з. ВХ 4380 ЛС, рухаючись в напрямку м. Хмельницький, не врахував дорожньої ситуації, внаслідок чого виїхав па зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Фіат Панда», д. н. з. ВО1316ВН, під керуванням [PERSON], який здійснював маневр заїзду на АЗС «ВОГ». Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року у справі №678/384/18 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено вину водія [PERSON] у вказаній ДТП, внаслідок порушення п.2.3. ПДР України, що спричинило пошкодження автомобіля, належного на праві власності [PERSON] Провадження у даній справі відносно останнього закрито з підстав, передбачених статтею 38 КУпАП, тобто з не реабілітуючих підстав. Також вину водія [PERSON] у вказаній ДТП встановлено постановою від 27 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017240180000391 від 28 серпня 2017 року, винесену слідчим СВ Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області [PERSON] Внаслідок вказаної ДТП, позивачка [PERSON], як пасажир автомобіля Фіат Панда, отримала тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки, а також, що призвели до короткочасного розладу здоров'я (не більше 21 доби). Після дорожньо-транспортної пригоди позивачка [PERSON] звернулась до Чортківської центральної районної лікарні, де була змушена проходити стаціонарне лікування з 29.08.2017 по 11.09.2017 (13 ліжкоднів). Дорожньо-транспортною пригодою позивачці [PERSON] заподіяно матеріальних збитків на суму 2 541 гривень 96 копійок на придбання медичних препаратів у зв'язку з проходженням обстеження та лікуванням. Вважає, що їй також завдано моральної шкоди. Просить стягнути з [PERSON], [INFO], в користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER], завдану ушкодженням здоров'я майнову шкоду в розмірі 2 541 грн. 96 коп. (дві тисячі п'ятсот сорок одну гривню 96 коп.); стягнути з [PERSON], [INFO], в користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER], завдану ушкодженням здоров'я моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень; стягнути з [PERSON], [INFO], в користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER], понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п'яти тисяч) гривень. Відповідач [PERSON] через представника [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з твердженням позивачки на завдання їй шкоди виключно з вини відповідача, оскільки це не відповідає дійсності, а тому при ухваленні рішення просить суд врахувати наступні обставини. Підтвердженням вини [PERSON] у вчиненні ДТП, що відбулось 28 серпня 2017 року об 11 годині на 313 кілометрі автодороги Стрий Тернопіль Кіровоград Знамянка, позивачка вказує постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року у справі №678/384/18 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому вказаною постановою жодним словом не встановлено наявність вини відповідача у вчиненні ДТП. Вказаною постановою лише провадження у справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП. Постановою від 27 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12017240180000391, винесеною слідчим Шороховим О.В., також не встановлено вини відповідача. По-перше, у вказаній постанові вказано, що лише вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, справа відносно якого була закрита судом без встановлення винуватості особи. [PERSON] вважає, що у ДТП є безпосередня та більша вина водія автомобіля Панда, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], оскільки [PERSON] перед моментом ДТП здійснював маневр обгону і вже знаходився на смузі зустрічного руху, а саме [PERSON] вирішив здійснити маневр повороту наліво на АЗС «Вог», але не пересвідчився в безпечності свого маневру повороту наліво і оскільки відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху - 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та\~будь-якою\~зміною напрямку\~руху водій\~повинен переконатися,\~що це внаслідок дій водія [PERSON], який не дотримався цих вимог відбулось ДТП. Однак, на даний час у справі як відповідач вказаний лише [PERSON] Натомість як відповідач у справі [PERSON] участі не бере, хоча шкоди було завдано внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, в тому числі за участю та внаслідок дій [PERSON] Вважають, що для правильного вирішення справи у справі необхідним є призначення судової авто-технічної експертизи. яка могла дати відповідь, як водії повинні були рухатись, хто з водіїв порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чиїх протиправних дій відбулось ДТП. Вже після проведення експертизи це дасть змогу суду оцінити наявність чи відсутність вини в діях обох водіїв, встановити ступінь вини кожного з них та правильно вирішити спір. Крім цього, до участі у справі не залучено в якості третіх осіб, страхові компанії якими була застрахована відповідальність як [PERSON] (СК «Глобус») та водія автомобіля «Панда» (СК «Провідна»). Розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивачка 100 000 гривень, є надзвичайно великим та значно перебільшеним. Просить звернути увагу суду на той факт, що форма вини відповідача і наслідків завдання моральної шкоди є необережною і того, що сталось відповідач не бажав. При ухваленні рішення просить врахувати, що завдано лише ушкодження невеликої тяжкості, наслідки від яких пройшли за 21 день. Також слід врахувати, що законодавцем, зокрема, ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено розмір моральної шкоди в сумі 5% від розміру матеріальних збитків. Відповідач на даний час є пенсіонером. Має низку хвороб, тяжко хворіє і ставити питання про стягнення з нього такої суми є несправедливим. Просить врахувати вказані обставини при прийнятті рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом оголошення про виклик сторін по справі до суду. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 23 липня 2018 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] ([ADDRESS]), приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (ідентифікаційний код юридичної особи 2351013703049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25), товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (ідентифікаційний код юридичної особи 20448234, 03038 м. Київ, [PERSON], будинок 32, корпус ЛІТ. В). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] в судове засідання не зявився. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» надійшли письмові пояснення, в яких вказується, що на врегулюванні в ТДВ «СТДВ « Глобус» перебуває страхова справа щодо відшкодування шкоди, завданої [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 28 серпня 2017 року. ТДВ СТДВ «Глобус» в процесі врегулювання страхової справи зверталось до [PERSON] з листом № Цв-Цв-4417/3 від 08 грудня 2018 року, з листом № Цв-Цв-4417/4 від 25 січня 2018 року, з листом № Цв-Цв-4417/5 від 23 березня 2018 року щодо надання документів та інформації. Оскільки, згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Таким чином, страховик відшкодовує лише ту шкоду, яка перебуває в причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою. Згідно ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого. Відповідно до ст. 24.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати на лікування, необхідність здійснення яких не підтверджено відповідним медичним закладом та які не пов'язані з лікуванням травм, отриманих в результаті ДТП, не відшкодовуються. Однак, замість надання до ТДВ СТДВ «Глобус» документів в порядку Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які необхідні для формування страхової справи та прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, [PERSON] 19 квітня 2018 року звернулась до ТДВ СТДВ «Глобус» з заявою про повернення документів, які остання раніше надавало до ТДВС СТДВ «Глобус». ТДВ СТДВ «Глобус» на вимогу [PERSON] повернуло останній витримати документи та згодом отримало позовну заяву. Просить прийняти до уваги дані письмові пояснення при ухваленні рішення у справі, судове засідання провести за відсутністю представника ТДВ СТДВ «Глобус». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не зявився. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то слід зазначити наступне. 28 серпня 2017 року близько 11 години на 312 км. + 200 м. автодороги Стрий Тернопіль Кіровоград - Знамянка, [PERSON] (відповідач по справі), керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись в напрямку м. Хмельницький, не врахував дорожньої ситуації, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем Фіат Панда, д. н. з. ВО 1316 ВН, під керуванням [PERSON], який здійснював маневр заїзду на АЗС «Вог». Внаслідок ДТП автомобіля «Фіат Панда» [PERSON] (позивач по справі) отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, бою мяких тканин краю лівого ока. В постанові про закриття кримінального провадження від 27 вересня 2017 року Летичівського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області вказується, що 28 серпня 2017 року до Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що на поблизу АЗС «Вог» Летичівського району, смт. Летичів, за участю Мітсубісі та Фіат, один потерпілий - жінка. Вказане повідомлення зареєстроване в ЖЄО Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області за № 643 від 24.03.2017 та відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 214 КПК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017240180000111. Після ДТП [PERSON], [INFO], звернулась до Чортківської центральної районної лікарні, де проходила стаціонарне лікування та у зв'язку з ним було призначено судово-медичну експертизу, з приводу цього була представлена медична карта стаціонарного хворого Чортківської ЦКРЛ №4148 на імя [PERSON], дата поступлення 29.08.2017 року о 13 годині 50 хвилин в відділення № 4, дата виписки 11.09.2017 року о 10 годині з відділення №23, проведено ліжко днів 13. Відповідно до висновку судово-медичного експерта №155 від 18.09.2017 року згідно представленої медичної документації у [PERSON], [INFO], виявлено тілесні ушкодження у вигляді: підшкірних крововиливів лівої навколо-орбітальної ділянки, задньої поверхні обох ліктьових суглобів, лівого передпліччя, тильної поверхні правої кисті; осаджень шкіри не вказаних ділянках рук, рани шкіри кута лівого ока; струсу головного мозку, що могли утворитись від травмуючої дії тупих твердих предметів не виключено в строк та відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки та призвели до короткочасного розладу здоровя (не більше 21 доби). Відтак в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ніхто з її учасників не отримав значні тілесні ушкодження, які згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України №6 від 17.01.1995 року, можна було б віднести до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, у звязку з чим в даному діянні відсутня обєктивна сторона правопорушення. Звісно, що спричинення внаслідок ДТП матеріальних збитків та заподіяння легких тілесних ушкоджень не несуть за собою кримінальної відповідальності винної особи, а можуть лише розглядатись в адміністративному порядку, або в цивільному за позовом потерпілої сторони, тому в діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення а саме порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, в звязку з чим кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №1201724018000391 від 28.08.2017 року закрито у звязку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року в справі №678/384/18 встановлено, що 28 серпня 2017 року в 11 год. 00 хв. на 312 км + 200 м автодороги Стрий Тернопіль Кіровоград Знамянка, поблизу АЗС «Вог», [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], і рухаючись в напрямку м. Хмельницький, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення із автомобілем Фіат Панда, д. н. з. ВО 1316 ВН, під керуванням [PERSON], який повертав на АЗС «Вог», що спричинило пошкодження обох автомобілів, чим порушив п. 2.3 ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, - порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. У судовому засіданні встановлено, що правопорушення [PERSON] вчинив 28.08.2017 року і 27.09.2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, при цьому, адміністративний матеріал надійшов до суду 17 квітня 2018 року, тобто у строк понад 1 місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження. Тому провадження у справі відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Вказаними постановами постановою Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області про закриття кримінального провадження від 27 вересня 2017 року та постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року підтверджується вина відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а закриття справи про адміністративне правопорушення в звязку з закінченням строків адміністративного стягнення не виключає вину правопорушника у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. Дорожньо-транспортною пригодою позивачці [PERSON] заподіяно матеріальних збитків на суму 2541 гривня 96 копійок на придбання медичних препаратів у звязку з проходженням обстеження та лікуванням, що підтверджується копіями доданих квитанцій. Відповідно до ст.\~22\~Цивільного кодексу\~України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до\~ч.\~1\~статті 1166\~Цивільного кодексу\~України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 2, 5 статті 1187 Цивільного кодексу України, школа, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках (30.03.2012 року), у ході проведеного узагальнення встановлено, що відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості. Закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року\~"Про\~деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Положеннями ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у заподіянні неправомірними діями шкоди [PERSON] як позивачці, не підлягає доказуванню, оскільки встановлена постановою судді у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили і яка є обов'язковою для суду. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16 «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності». 04 \~ \~ \~ \~липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Зокрема Великою Палатою Верховного Суду надано такі роз'яснення, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Позов було подано [PERSON] 21 червня 2018 року, тобто до ухвалення вищезазначеної постанови, а згідно частини 4 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Відповідно на час подання позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди слід керуватися постановою Пленуму Верховного Суду України від 20 січня 2016року по справі № 6-2808цс15, якою Верховний Суд України розтлумачив норми права таким чином, що потерпілий має право на власний розсуд визначитися із тим, з кого стягувати заподіяну шкоду з заподіювача шкоди чи страховика, який застрахував свою відповідальність. Судом встановлено, що шкоду потерпілій [PERSON] заподіяно відповідачем [PERSON], саме їй належить право на відшкодування матеріальної шкоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, проте потерпіла не скористалась зверненням до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», про що третя особа вказала в своїх поясненнях. Питання відшкодування шкоди зі сторони страховика може бути вирішене між третьої собою та відповідачем, тому суд, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як диспозитивність (стаття 13 Цивільного процесуального кодексу України) не знаходить підстав для відмови в позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність застрахована, а приходить до висновку, що така матеріальна шкода повинна бути стягнута з відповідача в користь позивачки. Також суд не бере до уваги твердження відповідача та його представника про те, що шкоди було завдано внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, в тому числі за участю та внаслідок дій [PERSON], оскільки останній хоч і за клопотанням представника відповідача залучений до участі в справі в якості третьої особи, проте суд, виходячи з положень цивільного процесуального кодексу, не вправі з власної ініціативи виходити за межі позовних вимог та враховує те, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім матеріальної шкоди, діями відповідача [PERSON] позивачці [PERSON] також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями. Зокрема внаслідок спричинених травм позивачка [PERSON] потрапила у складну життєву ситуацію, на її утриманні перебуває неповнолітній син [PERSON], 04.11.2003 року, про що долучено довідку про склад сімї. Син позивачки на весь період її лікування був позбавлений піклування та догляду за ним. Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. При стягненні моральної шкоди суд звертає увагу на той факт, що форма вини відповідача і наслідків завдання моральної шкоди є необережною, та враховує те, що завдано ушкодження невеликої тяжкості, наслідки якого минули за 13 ліжкоднів, та положення про те, що відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено розмір моральної шкоди в сумі 5% від розміру матеріальних збитків. Відповідач [PERSON] є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням №1833202935, виданим 01 червня 2010 року, має низку хвороб, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого у Хмельницькій ООД від 19 вересня 2017 року. В звязку з наведеним з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути завдану ушкодженням здоров'я моральну шкоду в розмірі 5 000 (пять тисяч) гривень. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до вимог\~\~ч. 2 ст. 137 ЦПК\~України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.\~\~ У відповідності із ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.\~\~ Крім того, частиною 4 цієї статті визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог цієї норми закону суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані такі документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, довіреність); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги; детальний опис вчинених дій (наданих послуг). Надання суду вказаних документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правничу допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Такий підхід до компенсації витрат на правничу допомогу закладався законодавцем і застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у справі №372/1010/16-ц. У постанові від 03.05.2018 р. касаційний суд, здійснюючи розподіл судових витрат, вказав, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу (надасть договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат), то суд не матиме підстав для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката, суду надані ордер серії АА №084413, договір про надання правової допомоги від 10 травня 2018 року, та квитанція від 18 червня 2018 року на загальну суму 5000 тисяч гривень. В позові деталізовано, що консультація [PERSON] 30 хв. робочого часу - 300 (триста) грн. 00 коп.; складання позовної заяви із викопіюванням копій доказів та їх витребування для учасників судового процесу: 5 год. 00 хв. робочого часу - 3 000 грн. 00 коп.; представництво адвокатом [PERSON] позивачки [PERSON] у Чортківському районному суді Тернопільської області у справі за позовом останньої до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я: 2 год. 00 хв. робочого часу - 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 (нуль) коп., всього в сумі 5\~000 гривень. Понесені позивачкою витрати в розмірі 5000 гривень не є співмірними з сумою завданої шкоди, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на підготовку позовної заяви та виготовлення копій. До позовної заяви не додано акт приймання-передачі наданих послуг та розрахунок таких витрат. Представник позивачки не брав участь в судових засіданнях. За таких обставин, суд зменшує розмір витрат на правничу допомогу і стягує на користь позивачки 2000 гривень судових витрат, з яких 250 гривень за консультацію та роз'яснення законодавства та 1750 гривень за підготовку позовної заяви, виготовлення копій та додатків.

Outcome: partial