Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

08.07.2020р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" (третя особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. №3-5). Одночасно із позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Касьян О.В. (діє на підставі ордера серія АЕ №1028306 від 08.07.2020р. - а.с. №20) про витребування доказів, в якому представник просив витребувати у приватного нотаріуса Київського МНО Хари Н.С. документи, які надавалися ТОВ "Росвен Інвест Україна" для одержання виконавчого напису №12886 від 07.04.2020р. щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 208 857грн. 48коп. на користь "ТОВ Росвен Інвест Україна" (а.с. №23) . Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.07.2020р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №24). Цією ж ухвалою задоволено заяву представника позивача про витребування доказів та витребувано приватного нотаріуса Київського МНО Хари Н.С. документи, які надавалися ТОВ "Росвен Інвест Україна" для одержання виконавчого напису №12886 від 07.04.2020р. щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 208 857грн. 48коп. на користь "ТОВ Росвен Інвест Україна". 22.07.2020р. від представника позивача - адвоката Касьяна О.В. надійшла заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В., оскільки рішення по даній цивільній справі може вплинути на права та обов`язки приватного виконавця, який займається примусовим виконанням оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 03.08.2020р. задоволено заяву представника позивача, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимирова (а.с. №30). На виконання ухвали суду від 13.07.2020р. від приватного нотаріуса Київського МНО Хара Н.С. до суду надійшли завірені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис №12886 від 07.04.2020р. (а.с. №36-63). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.10.2020р. відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України постановлено про перехід до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до ТОВ "Росвен Інвест Україна" (треті особи-приватний нотаріус Київського МНО Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Табінський О.В.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №65). В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилався на те, виконавчий напис №12886 від 07.04.2020р. вчинено з грубим порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, за необґрунтованими вимогами стягувача, оскільки розмір заборгованості, який зазначено у виконавчому написі за кредитним договором №500286468 від 26.06.2012р., укладений між позивачем та ПАТ "Альфа-Банк", право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Росвен Інвест Україна" за договором факторингу №2013-1 від 23.12.2013р. розрахований з пропуском загального строку позовної давності, враховуючи, що умовами кредитного договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів. Оскільки договором передбачені окремі самостійні зобов`язання (щомісячні платежі), які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту строку його порушення. Крім того, стягувач не направляв боржнику жодної вимоги про усунення порушень кредитного договору і доказів протилежного нотаріусу надано не було. Також стягувачем для вчинення напису, не було надано затвердженого законодавством переліку документів, які підтверджували безспірність заборгованості за договором, а в свою чергу, нотаріус не перевірив надані йому для вчинення напису документи, отже вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги стягувача. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12886 від 07.04.2020р. щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" заборгованості у розмірі 208 857грн. 48коп., а також вирішити питання про стягнення з відповідача понесені позивачем судові витрати. Відповідач ТОВ "Росвен Інвест Україна" не скористався своїм правом подати суду відзив на позовну заяву в строки встановлені ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.07.2020р. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. та приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Табінський О.В. також не скористалися правом на надання суду пояснень щодо предмету позову та доказів на їх обґрунтування. В судове засідання 02.02.2021р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№76). 02.02.2021р. суду надійшла заява представника позивача - адвоката Касьян О.В., в якій представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. №86). В судові засідання 03.12.2020р. та 02.02.2021р. відповідач ТОВ "Росвен Інвест Україна" двічі поспіль не з`явився, про дату та час слухання був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№ 68, 79) при причини неявки суд не сповістив. 22.12.2020р. від третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. до суду надійшло клопотання, в якому вона просила розглядати справу за її відсутності з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства (а.с. №84). Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Табінський О.В. про дату та час слухання був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№70,80), про причини неявки суд не сповістив, заяв чи клопотань до суду не направив. Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позовну заяву. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку письмовим доказам в сукупності з положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд встановив наступне. 26.06.2012р. між [PERSON] та ПАТ "Альфа-Банк" укладений кредитний договір №500286468 за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 150 000 грн. на умовах строковості зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 25% річних з кінцевим терміном повернення 27.06.2017р. Платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інші за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах визначених цим договором та згідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього договору та невід`ємною його частиною (а.с. №61). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його сконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом позовної заяви обставини укладення кредитного договору №500286468 від 26.06.2012р. отримання кредитних коштів позивачем не заперечувалися, а отже відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 23.12.2013р. між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Росвен Інвест Україна" було укладено договір факторингу №2013-1, відповідно до якого ТОВ "Росвен Інвест Україна" перешли всі права та обов`язки за кредитним договором №500286468 від 26.06.2012р. укладеним [PERSON] та ПАТ "Альфа-Банк" (а.с. №49-51). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 07.04.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №12886 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" заборгованості за кредитним договором №500286468 від 26.06.2012р. в розмірі 208 407,48 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 198 993,63 грн. прострочена заборгованість по відсоткам - 9 413,85 грн. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України "Про нотаріат" в розмірі 450 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню складає - 208 857,48 грн. У виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 10.04.2017р. по 07.02.2020р. (а.с. №37). Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.88 цього Закону нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮУ від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. Глави 16 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Відповідно до пункту 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.10.2018р. справа N 61-10285св18. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а саме - засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, докази надіслання боржнику та отримання ним повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Також, виходячи з умов кредитного договору №500286468 від 26.06.2012р. та Графіку платежів (а.с. №10) розмір суми кредиту, який був отриманий позичальником складає 150 000 грн., при цьому згідно виконавчого напису прострочена сума заборгованості за сумою кредиту становить вже 198 993,63 грн., що свідчить про спірність даної вимоги, оскільки як свідчать документи, які були надані стягувачем для вчинення виконавчого напису, додаткові угоди щодо збільшення суми кредиту між кредитором та позичальником не укладалися. Крім того, станом на дату вчинення виконавчого напису строк виконання всіх грошових зобов`язань за кредитом настав 27.06.2017р. При цьому, враховуючи розмір заборгованості позичальника тільки за основною сумою кредиту та розмір щомісячного платежу по тілу кредиту, можливо дійти висновку, що прострочення сплати щомісячних платежів визначених у Графіку платежів мало місце до закінчення строку повернення кредиту в повному обсязі, а тому існує спірність щодо перебіг строку виникнення у стягувача права вимоги за окремими платежами. Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 06.05.2020р. у справі за № 320/7932/16-ц, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при вчинені виконавчого напису у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON] станом на 07.04.2020р. був безспірним. В постанові Верховного Суду від 23.01.2018р. у справі № 310/9293/15ц зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису №12886 від 07.04.2020р. встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. за № 1172. Відповідно п.2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів") для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа №826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017р. колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі № 910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами". Отже, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 07.04.2020р. не врахувала, що станом на 07.04.2020р. Постановою КМУ №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі є нечинні, а тому повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат". Зважаючи, що сам виконавчий напис містить вказівку на те, що його вчинено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", дає підстави стверджувати, що не посвідчений нотаріально кредитний договір №500286468 від 26.06.2012р. не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не може підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №12886 від 07.04.2020р. таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову та огляду на те, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у більшому розмірі, а саме у розмірі 2 088 грн 57 коп (а.с. №2), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. Зайве сплачений судовий збір у розмірі 1 247 грн.77коп. позивачу може бути повернуто лише за його окремою заявою (п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір"). На підставі викладеного,

Outcome: approved