Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.04.2019 р., 06.09.2019 р., 21.08.2010 р. між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, внаслідок якого позивач передав в позику відповідачці грошові кошти в сумі 23 662 доларів США. Угода між сторонами підтверджується власноручно написаними відповідачкою розписками. Позивач зазначає, що в розписці на 10 000 доларів США від 21.08.2020 року гарантом повернення боргу зазначений [PERSON] . Згідно розписок відповідачі зобов`язані повернути позивачу на вимогу отриману суму позики. На даний час відповідачі відмовляються повертати борг. 03.09.2020 року відповідачці [PERSON] позивачем була вручена претензія про повернення боргу по розпискам. Позивачем була отримана відмова від відповідачів і незгода з претензіями. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 23 662 доларів США або 673 000 грн. по курсу НБУ на 27.11.2020 року та судові витрати в розмірі 6 797 грн. 30 коп. 01.12.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 23-24). 29.09.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності)ас. 27-28). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06.04.2019 року відповідачкою [PERSON] складено розписку про отримання у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 662 доларів США та зобов`язується повернути з продажу квартири (а.с. 8). 06.09.2019 року відповідачкою [PERSON] складено розписку про отримання у борг в позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США та зобов`язується повернути всю суму позики на вимогу позикодавця. Розписка складена в присутності свідка [PERSON] (а.с. 7). 21.08.2020 відповідачкою [PERSON] складено розписку про отримання у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США та зобов`язується повернути всю суму позики на вимогу позикодавця. Розписка складена в присутності свідка і гаранта повернення боргу [PERSON] (а.с. 6). 03.09.2020 року відповідачкою [PERSON] отримано претензію про повернення боргу за розписками, в якій остання зазначила, що не погоджується з претензіями (а.с. 5). Відповідно до вимог статей 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інший речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачка не виконали взяті на себе зобов`язання, не повернули позику а ні в установлений договором термін, а ні в подальшому. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання маж бути виконане у гривнях. Судом , не вбачається задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] боргу за договорами позики від 06.04.2019 р., 06.09.2019 р., 21.08.2010 р. , оскільки згідно зазначених вище розписок, боргові зобов"язання на себе взяла відповідачка [PERSON] і зобов"язувалася їх повернути в зазначений строк, що підтверджується копіями розписок, які знаходяться в матеріалах справи, а тому в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу, суд відмовляє. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідачка [PERSON] у визначені договором позики строки не повернула в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial