Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що він являється кредитор\\стягувач за договором №2353 від 15.09.2006 року позичальником згідно якого є [PERSON] . 01.11.2010 року відповідно до виконавчого листа Кіцманського районного суду Чернівецької області було задоволено позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Звертає увагу суду, що позивач, як стягувач, на підставі ст..625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних в період з 26.02.2017 року по 06.07.2020 року на суму 18 753,11 Євро. Звертає увагу суду на те, що в забезпечення зобов`язань 15.09.2006 року був укладений Іпотечний договір зареєстрованого в реєстрі за №899568, цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №2353 від 15.09.2006 року, в тому числі по сплаті процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 24% річних. Предметом іпотеки є квартири, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , власником яких є [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача заборгованість по відсотках в сумі 18 753,11Євро. Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу на праві власності [PERSON] , на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи», в рахунок погашення заборгованості по відсотках, яка розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦКУ, та пункту 6.5 Кредитного договору №2353 від 15.09.2006 року, за період 01.02.2017 року, по 06.07.2020 року та складає - 18 753,11Євро. Також, просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору - 8 818,65грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив. Відповідачі не скористалися своїм правом та не надали суду відзив на позовну заяву, пояснення тощо. В судове засідання відповідачі не з`явилися, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомили. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 15.09.2006 року Акціонерним товариством промислово-інвестиційним банком, відповідно до кредитного договору №2353, було надано кредит [PERSON] в сумі 25 000,00 Євро /а.с.5-7/. На забезпечення умов виконання кредитного договору №2353 від 15.06.2006 року є [PERSON] , з яким укладено Іпотечний договір зареєстрованого в реєстрі за №899568 від 15.09.2006 року /а.с.129-131/. Даний договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №2353 від 15.09.2006 року, в тому числі по сплаті процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 24% річних. Предметом іпотеки є квартири, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , власником яких є [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 01 листопада 2010 року по справі № 2-2049/10 достроково стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку заборгованість за кредитним договором № 2353 від 15.09.2006 року, що станом на 14 вересня 2010 складала 26769,56 Євро /а.с.100-101/. Рішення суду так і не виконано. Ухвалами суду від 30.03.2016 року, та 20.09.2016 року по справі № 718/726/15-ц замінено сторону (стягувана) у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 718/726/15-ц на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» /а.с.124-127/. Згідно пункту 2.2 Кредитного договору № 2353 від 15.09.2006 року укладеного з [PERSON] , за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 13 % (тринадцять відсотків) річних в євро. Згідно пункту 6.5 Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24% річних в Євро, від простроченої суми згідно ч. 2 cm. 625 ЦК України. Згідно пункту 5.2.7 Кредитного договору, у випадку прострочення Позичальником виконання зобов`язання по поверненню Банку суми боргу за цим Договором він зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу. Згідно пунктів 3.2., 3.3. Кредитного договору, нарахування банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісячно 20 числа за період з першого по останній календарний день звітного місяця, а також в день кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного в п. 2.4 Договору, та сплачуються Позичальником з дати їх нарахування до 1 числа наступного місяця... У випадку прострочення Позичальником зобов`язання по погашенню одержаного ним кредиту, проценти за користування ним продовжують нараховуватись відповідно до п. 3.3. цього Договору. Згідно пункту 7.1 Кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним ...та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору. Відповідно до п. 6.8 Кредитного договору. Будь-які протиріччя, що можуть виникнути між Сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років Умовами Кредитного договору передбачено сплата відсотків окремо за правомірне користування кредитними коштами, та окремо за неправомірне понад встановлені договором строки користування кредитними коштами в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також інфляційні витрати. Тому якщо рішенням суду від 2010 року стягнуто заборгованість за кредитним договором достроково, то наслідком цього є не припинення права нараховувати відсотки, а є право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі, адже після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості або винесення рішення суту про стягнення такої заборгованості достроково, вся заборгованість за кредитним договором стає простроченою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №444/9519/12 у Пстанові від 28.03.2018 року, де зазначено: Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Пізніше, Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду аналогічної справи №5017/1987/2012 прийняла Ухвалу від 24.01.2019 року в якій дійшла наступних правових висновків: На вирішення Великої Палати Верховного Суду поставлено питання: чи слід розглядати визначені кредитним договором проценти за неправомірне користування кредитом як передбачені статтею 625 ЦК України проценти, які боржник повинен сплатити у випадку прострочення грошового зобов`язання. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В подальшому Касаційним господарським судом Верховного Суду при розгляді даної справи в касаційному порядку винесено Постанову від 05.03.2019 року у якій зазначив наступне: Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", при чому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 1.4, 3.3, 3.5, 6.7 кредитного договору №13-65-06/212 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. Відповідно розрахунок заборгованості за Кредитним договором у відповідність до наведеної вище судової практики, та умов договору, в результаті чого заборгованість по процентах за неправомірне користування кредитними коштами яка розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пункту 6.5 Кредитного договору № 2353 від 15.09.2006 року за період з 01.02.2017 року, по 06.07.2020 року складає -18 753,11 Євро /а.с.121/ Згідно абз. 2 п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.03.2020 року «При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця)». У Постановах від 3 лютого 2016 року по справі № 6-1080цс15 та від 9 вересня 2014 року у справі № 3-71 ге 14 Верховний Суд України зазначив: «Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня». Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Тому суд, виходячи з приписів ЦК України, оскільки боржник не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно ст. 33, 38 Закону України «Про іпотеку». Дослідивши матеріали справи в судовому засіданні, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved