Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

16.07.2018 Виконавчий комітет Житомирської міської ради, в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; аліменти на користь особи чи установи, яка в подальшому буде здійснювати догляд за дитиною, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ст.135 СК України. З 07.12.2017 року [PERSON], [INFO] перебуває на обліку у службі у справах дітей Житомирської міської ради як дитина, яка проживає у сім'ї, батьки якої ухиляються від виконання батьківських обов'язків. 26.06.2018 року під час планового обстеження сім'ї [PERSON] у [ADDRESS] встановлено, що мати знаходиться у вкрай неадекватному стані алкогольного спяніння, дитина перебувала у брудному одязі, спрагла, голодна. Дитину вилучено із сім'ї та поміщено до КУ "Центральна дитяча міська лікарня". Мати дитини [PERSON] злісно ухиляється від виконання обов'язків з виховання і утримання дитини, не піклується про її здоров'я та фізичний розвиток, не створює умов для проживання [PERSON], залишає доньку без догляду на тривалий час, що становить загрозу її життю і здоров'ю. Ухвалою суду від 06.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.43-44). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що відповідач взагалі не турбується про дитину, вважає причиною такого ставлення відповідача до дитини зловживання алкогольними напоями. Представник третьої особи у судовому засіданні просив позбавити відповідача батьківських прав. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона постійно проводила роботи щодо необхідності створювати належні умови для проживання дитини, однак, відповідач не змінювалась, не працювала. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, в судове засідання не з'явилась, при цьому, судом вжито заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 05.09.2018. Відповідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно інформації розміщеної на офіційному сайті Державної судової адміністрації України 29.01.2018 року щодо оголошень про виклик у суд учасників процесу, відповідно до статті 122 Господарського процесуального кодексу України, статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а в разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Пунктом 10 параграфу 2 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" ДСА України рекомендовано до 31 грудня 2018 року забезпечити створення та належне функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Враховуючи наведене, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи інформація про виклик у справі відповідача, третьої особи, свідка, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, розміщується безпосередньо судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. Відповідно до п. 15.8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.178 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, свідка, дослідивши висновок органу опіки і піклування, інші матеріали справи, оцінюючи у сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 04.07.2018 року Житомирським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.11). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, згідно ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.12). З листа начальника Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області від 05.12.2017 року вбачається, що в ході перевірки з [PERSON] проведено профілактичну роботу з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків, також відносно останньої складено адміністративний протокол №025707 від 25.01.2018 року, за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.19). Як вбачається з наказу №80 від 07.12.2017 року, малолітню [PERSON],[INFO] взято на облік Службою у справах дітей Житомирської міської ради, визначивши підставою для взяття на облік проживання дитини у сім'ї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.12.2017 №1244 "Про направлення малолітньої [PERSON] до державного дитячого закладу" [PERSON] була направлена до державного дитячого закладу за заявою матері у зв'язку із важким матеріально-побутовим становищем (а.с.29) 08.06.2018 [PERSON] звернулась до органу опіки та піклування з приводу розгляду на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради питання щодо повернення її малолітньої дочки [PERSON] з державного дитячого закладу в сім'ю (а.с.30). 12.06.2018 року дане питання винесено на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради протокол №19. Прийнято рішення підготувати висновок щодо доцільності повернення [PERSON], з Житомирського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без батьківського піклування Житомирської обласної ради, в сім'ю матері [PERSON] (а.с.34). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 07.12.2017 року від 03.05.2018 року, від 12.06.2018 року (а.с.20,21,22) вбачається, що умови проживання у квартирі [ADDRESS] задовільні, в наявності: світло, газ, вода, опалення газовий конвектор, створено умови для розвитку і виховання дитини. 23.06.2018 [PERSON] передано на подальше виховання матері. Водночас, з акту обстеження умов проживання від 26.06.2018 року (а.с.23) вбачається, що на момент відвідування дитина залишена без батьківського піклування, у зв'язку з тим, що мати перебувала у стані алкогольного спяніння, дитина голодна, спрагла, брудна, у брудному одязі, брудному памперсі, що чинило загрозу життю та здоров'ю дитини. За таких обставин, рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.07.2018 року за №729 затверджено висновок, відповідно до якого виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON],[INFO] (а.с. 37). Згідно статей 3, 18 Конвенції Про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року № 780-Х11 (далі - Конвенція) незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до частин 3, 4 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов"язків відносно дочки - [PERSON], дитина перебуває на утриманні у комунальному закладі та матір не здійснює заходів для того щоб належним чином виховувати та утримувати її, а тому суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав. Крім того, за правилами частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (Частини 1, 2 ст. 27 Конвенції). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, на підставі норм Сімейного кодексу України з відповідача підлягають до стягнення аліменти на користь особи чи установи, яка в подальшому буде здійснювати догляд за дитиною, на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн. за дві позовні вимоги немайнового та майнового характеру.

Outcome: approved