Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПРАТ «Північний гірничо збагачувальний комбінат» (далі Відповідач 1), ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач 2) про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, в розмірі 131200,00 грн, з кожного з відповідачів. В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював з 01.01.1998 року по 22.06.1994 року на ПРАТ «ПІВНГЗК» та з 18.05.1999 року по 10.07.2009 рік на ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Внаслідок неналежних умов праці отримав професійне захворювання - нейросенсорна приглухуватість справа другого ст. (з помірним зниженням слуху), зліва третього ст. (зі значним зниженням слуху), внаслідок чого змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У звязку з професійним захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки. Він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у звязку загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Перебуваючи на лікуванні, він не міг та не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання та біль, порушення душевної рівноваги, що виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця йому має бути відшкодована моральна шкода завдана ушкодженням здоровя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, з підстав зазначених у письмових запереченнях. Представник відповідача ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» проти позову заперечувала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки посилання позивача щодо втрати нормальних життєвих звязків не підтверджено документально, зазначена сума моральної шкоди зазначена позивачем є необґрунтованою, оскільки жодних медичних документів про розладу здоровя, повязаних з психологічним станом позивачем до позовної заяви не надано. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював у шкідливих умовах праці на підприємстві «Північний гірничо збагачувальний комбінат» (на теперішній час ПРАТ «Північний гірничо збагачувальний комбінат»): з 01.01.1988 року по 22.06.1994 року машиністом насосних установок 5 розряду збагачувальної фабрики №1, на підприємстві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з 18.05.1999 року по 10.07.2009 року слюсарем по ремонту обладнання дільниці №5 по ремонту обладнання фабрики окомкування дільниці окомкування цеху по ремонту технологічного обладнання (трудова книжка а.с. 9-11). У квітні 2010 року на підприємстві ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» було проведено розслідування хронічного професійного захворювання: нейросенсорна приглухуватість справа другого ст. ( з помірним зниженням слуху), зліва третього ст. (зі значним зниженням слуху). ( а.с. 7-8). П.16 зазначеного акту вказані обставини, за яких виникли професійні захворювання, підставою для встановлення професійного характеру захворювань, також послугував профмаршрут роботи позивача на підприємствах відповідачів (а.с. 8). Відповідно до п.19 акту керівництво відповідачів порушили законодавство про охорону праці , гігієнічні регламенти і нормативи під час роботи на них позивача, зокрема ст. 153 КЗпП України, ст.13 ЗУ «Про охорону праці». Згідно копії Довідки огляду МСЕК Серія 10 ААА №002581 від 31.05.2010 року, [PERSON] встановлено 20% втрати професійної працездатності з 25.05.2010 року по 01.06.2011 року (а.с.5). Згідно копії Довідки огляду МСЕК Серія 10 ААА №070559 від 14.06.2011 року, [PERSON] встановлено 20% втрати професійної працездатності з 01.06.2011 року, безстроково (а.с.6). Згідно\~статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до Закону України «Про «Охорону Праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. З матеріалів справи, а саме медичних документів, встановлено, що позивач внаслідок професійного захворювання відчуває загальну слабкість, втому, постійні болі. Перебуваючи на лікуванні, він не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання та біль, порушення душевної рівноваги, що виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань у позивача, знаходить також своє підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємствами - Відповідачами внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 20%, наявність професійного захворювання, період роботи у відповідачів в умовах впливу шкідливих виробничих факторів 14 років 1 місяць, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахування стажу роботи позивача на кожному з підприємств, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача 1, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 4000 грн, з Відповідача 2 в сумі 6000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставіст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір з Відповідача 1 у сумі 256,00 грн, Відповідача 2 у сумі 384,00 грн, пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial