Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

17.07.2020 року позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просила суд позбавити відповідачів батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів їхнього заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] та рідною бабцею [PERSON] , [INFO] . Онука тривалий час знаходиться на її утриманні. Відповідачі не навідуються до доньки, матеріально не допомагають. Своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку щодо виховування та утримання дитини до досягнення нею повноліття, не виконують та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідачі зовсім не цікавляться розвитком своєї доньки, станом її здоров`я, не дбають про її інтереси. Донька відповідачів має захворювання - цукровий діабет 1-го типу. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 207 від 29.03.2013 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 224 від 29.03.2013 року над дитиною встановлено опіку та позивача призначено її опікуном. Посилаючись на вказані обставини, вона звернулася в суд з вказаним позовом. Ухвалою суду від 05.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження, копії ухвали направлені сторонам по справі. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача - адвокат Березюк О.С. надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були вчасно та належним чином повідомлені про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подали, відзиву на позовну заяву не надіслали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зі згоди представника позивача, а також враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові конверти, які повернулися на адресу суду з відміткою листоноші про відсутність адресата за адресою проживання, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, відповідачі [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 207 від 29.03.2013 р. [PERSON] , [INFO] , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування та відповідно до рішення Виконкому Миколаївської міської ради № 224 над малолітньою [PERSON] встановлена опіка і призначено позивача [PERSON] опікуном дитини. Відповідно до копії корінця медичного висновку № 725 від 22.05.2017 року про дитину-інваліда до 18 років, [PERSON] встановлений діагноз: "цукровий діабет, тип 1, вперше виявлений, відповідає розділу ІІ пункту 3, підпункту 3.3 Переліку медичних показань", дійсний до 30.06.2025 року. Відповідач [PERSON] , згідно наданої суду копії вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31.01.2013 року, була визнана винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України та на підставі ст. 70 КК України була засуджена до 4 років позбавлення волі. Відповідно до копії вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.02.2012 року відповідач [PERSON] , був визнаний винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України йому було призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк - 3 роки і 1 місяць з конфіскацією 1/2 частини належного останньому майна. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , від 16.06.2021 року № 4199/02.02.01-22/25/14/21, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . У названому висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради також зазначено, що відповідач [PERSON] з 25.03.2020 р. перебуває на "Д" обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: "наркоманія опійна 2 стадія". [PERSON] з 02.07.2014 р. перебуває на "Д" обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: "наркоманія опійна 2 стадія". Зазначили, що спеціалістами служби відповідач [PERSON] надав письмове пояснення, в якому зазначив, що з 2010 року є наркозалежним, ніде не працює, не має бажання та можливості займатися вихованням і утриманням доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики служби не з`явилася, жодних пояснень не надала. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідачі свідомо не виконують своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч.1 - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції "Про права дитини" зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вимог ч. 2 ст. 166 СК України та ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в інтересах дитини, суд вважає доцільним задовольнити позов [PERSON] і позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та стягнути з них аліменти на її утримання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що особи позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Суд також роз`яснює відповідачам, що відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів.

Outcome: approved