Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.12.2013 року між сторонами було укладено договір № ДФО-36-161687 строкового вкладу "Актив 4D", відповідно до умов якого, позивач 31.12.2013 року внесла кошти в сумі 500,00 гривень та 03.02.2014 року - 40000,00 гривень на строк до 30.04.2014 року з процентною ставкою 22,5% річних з щомісячною їх сплатою. Позивач 29.04.2014 року, зверталась до відповідача із письмовою заявою про видачу коштів готівкою, проте кошти повернені не були. Окрім того, зазначає, що банк самовільно перерахував зазначені кошти, а саме 40500,0 гривень на її особистий поточний рахунок № 26202500100538. 25 червня 2014 року вона в черговий раз звернулася із заявою до банку про повернення вкладу з поточного рахунку, але такі повернені не були. Позивачка зазначила, що зі свого рахунку № 26202500100538 частину вкладу по даному договору в сумі 10000,0 гривень перевела 08.05.2014 року на власний картковий рахунок, та 23.05.2014 року зняла кошти у розмірі 30,0 гривень. Оскільки добровільно відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, тому просить позов задоволити. 07.11.2014 року позивачем уточнено позовні вимоги, відповідно до яких, просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 37957,69 гривень, в тому числі 30470,00 гривень основна заборгованість за вкладом, 3568,75 гривень відсотки за користування коштами, 475,83 гривень - 3% річних, 3443,11 гривень - інфляційні втрати (а.с.65-68). Позивач [PERSON] 24 листопада 2014 року в судове засідання не з'явилаcя, подавши при цьому заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про отримання повістки, а тому згідно зі ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 31.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ "КБ "Актив-Банк" було укладено договір № ДФО-36-161687 строкового вкладу "Актив 4D" із процентною ставкою 22,5% річних з щомісячною сплатою процентів та із поверненням вкладу в термін до 30.04.2014 року (а.с.6). Як вбачається з копії квитанції № 365 (а.с.7), на виконання умов договору позивачем внесено на рахунок банку 31.12.2013 року - 500,0 гривень, та з копії квитанції № 8530 (а.с.8), на виконання умов договору позивачем внесено на рахунок банку 03.02.2013 року - 40000,0 гривень. Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з ч.5 ст.1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Як вбачається з представлених позивачем заяв (а.с.9, 11-12, 15), остання неодноразово зверталась до відповідача із заявами про повернення коштів шляхом видачі готівкою в касі банку. Судом встановлено, що відповідачем кошти готівкою виплачені не були. Однак банком самовільно перераховані кошти в розмірі 40500,0 гривень на особистий поточний рахунок позивача № 26202500100538, з якого 08.05.2014 року 10000,0 гривень позивачем були перенесені на власний картковий рахунок. Верховний Суд України сформулював правову позицію від 25.12.2013 року по справі № 6-140цс13, згідно з якою визначив, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Тому визначальним фактором, що підтверджує виконання банком обов'язку повернути вклад та нараховані проценти є не лише їх перерахунок на поточний рахунок, але й надання вкладнику реальної можливості розпорядитись цими коштами. У випадку, якщо такої можливості надано не буде, обов'язок банку по поверненню коштів вважається не виконаним. Таким чином суд вважає спростованою позицію відповідача щодо виконання ним умов договору у спосіб здійснення перерахунку коштів на поточний рахунок. Представлені виписки по особовому рахунку позивача не підтверджують реальної можливості позивача розпоряджатись своїми коштами, і тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів за договором банківського вкладу та нарахованих відсотків є обґрунтованими. У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідачем було порушено умови договору та перерахунок коштів у порядку визначеному позивачем не здійснено, та не забезпечено можливість користування такими, тому суд вважає підставним вимоги позивача про застосування до відповідача положень ч.2 ст.625 ЦПК України. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.72-73), із врахуванням 100-денного прострочення виконання зобов'язання, розмір заборгованості становить 37957,69 гривень, в тому числі: 30470,00 гривень - розмір заборгованості за вкладом, 3568,75 гривень - відсотки за користування коштами, 475,83 гривень - 3% річних, 3443,11 гривень - інфляційні втрати. Верховним Судом України сформульовано правову позицію від 29.05.2013 року по справі № 6-39цс13, згідно з якою обґрунтованими є вимоги про стягнення процентів за договором банківського вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 379,58 гривень.

Outcome: approved