Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

14 травня 2018 року позивач звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про визнання недійсними договорів оренди землі. В позові зазначила, що на праві власності їй належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,5582 га, 1,0623 га, 2,7355 га і 4,0290 га, розташовані в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Вказані земельні ділянки вона самостійно не обробляла, а за усною домовленістю відповідач користувався ними і самостійно виготовив технічну документацію. В кінці грудня 2017 року їй стало відомо, що належні їй на праві власності земельні ділянки перебувають в оренді у відповідача, у відповідності до договорів оренди від 08 грудня 2009 року, строком на 48 років. Посилаючись на те, що спірні договори не відповідають її внутрішній волі, оскільки вона їх не укладала і не підписувала, з терміном договорів була не ознайомлена, орендну плату не отримувала, позивач просила суд визнати недійсними договори оренди землі, укладені з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, а її представник Терлецька\~Т.О. направила заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязіта не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Щодо викликів в судові засідання, то такий відмовлявся від отримання судових повісток, відзиву на позовну заяву та витребуваних судом доказів не надав, про причини неявки та невиконання ухвали про витребування доказів не повідомив. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, доходить наступного. Судом встановлено, що відповідно до державних актів на право власності, виданих на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 05 серпня 2009 року, позивач є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме земельної ділянки площею 7,5582 га, кадастровий номер [NUMBER], земельної ділянки площею 1,0623 га, кадастровий номер [NUMBER], земельної ділянки площею 2,7355 га, кадастровий номер [NUMBER], земельної ділянки площею 4,0290 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що також підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29 грудня 2017 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексними номерами 110413831, 110404069, 110432235 і 110436062 від 12 січня 2018 року (а.с.5-24). Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №№ 121560920, 121562016, 121561659 та 121561321 від 23 квітня 2018 року, на підставі договорів оренди землі від 08 грудня 2009 року, позивач [PERSON] передала вищевказані земельні ділянки в оренду фермерському господарству "В.В.К." строком на 48 років. Укладені договори зареєстровані державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області 05 січня 2018 року, номери записів про інше речове право 24360566, 24358288, 24357074 та 24362500 (а.с.25-28). Факт реєстрації договорів оренди земельних ділянок підтверджується також копіями вищевказаних договорів, наданих сектором державної реєстрації Березнегуватської районної державної адміністрації 21 листопада 2018 року (а.с.61-63,64-66,67-69,70-72). Однак, факт укладення договорів оренди землі позивач заперечує, вказує, що волевиявлення на укладання договору, домовленості шляхом безпосереднього спілкування з представником відповідача щодо істотних умов договору, в неї не було, договорів оренди вона не підписувала та примірники договорів у неї відсутні. Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Крім того, частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст.84 вказаного Кодексу учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня вручення ухвали. Частина 10 зазначеної статті передбачає, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Судом, ухвалою від 26 вересня 2018 року, за клопотанням представника позивача, у сектора державної реєстрації Березнегуватської районної державної адміністрації та фермерського господарства "В.В.К.", а також супровідним листом від 20 листопада 2018 року з відділу у Березнегуватському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області витребовувалися оригінали оспорюваних позивачем договорів, однак від сектору державної реєстрації надійшли лише копії договорів, оскільки оригінали після державної реєстрації були повернуті відповідачу, від відділу у Березнегуватському районі Головного управління Держгеокадастру надійшов лист про відсутність договорів, а відповідач оригіналів договорів до суду не направив, ухвала суду повернулася разом із поштовим відправленням з відміткою:"Адресат не проживає". З огляду на викладене, враховуючи невиконання відповідачем ухвали суду про витребування оригіналів оскаржуваних договорів, що позбавляє позивача можливості заявити клопотання про призначення експертизи, для виявлення справжності її підпису, суд доходить висновку про визнання факту не підписання позивачем договорів оренди землі від 08 грудня 2009 року. За такого, у позивача було відсутнє вільне волевиявлення на розпорядження належними їй земельними ділянками, укладання оспорюваних договорів не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона не надавала згоду на їх укладення, оспорюванні договори не підписувала, що свідчить про порушення норм ст.ст.203, 215 ЦК України і є підставою для визнання їх недійсними та задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved