Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

В червні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON]В до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення боргу. Позивач вказує, що 27.05.2014 року між нею та відповідачем укладений Договір № 331832/94944/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 370 днів в іноземній валюті, на підставі якого вона внесла кошти в сумі 2692, 21 доларів США на строк до 01.06.2015 року, коли мала отримати вклад та нараховані проценти в загальній сумі 2973,62 доларів США. 02.06.2015 року вона звернулась до Банку з метою отримання вкладу, а 04.06.2015 року отримала письмову відповідь з пропозицією звернутись до банку для подальшого обслуговування. 10.06.2015 року вона повторно звернулась до установи банку з заявою про видачу коштів, яка була прийнята, проте усно працівник банку повідомив про відсутність коштів, які до цього часу вона не отримала. Просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 2973,62 доларів США та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. В судове засідання позивач та її представник адвокат [PERSON] не з'явились, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без їхньої участі,, просили позов задовольнити стягнувши на користь позивачки заборгованість в сумі 2973,62 доларів США в розмірі, еквівалентному 62949,45 грн. за курсом долара до гривні станом на 10.06.2015 року відповідно до довідки АТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 10.06.2015 року. Представник відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив., у звязку з чим відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача та її представника, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 27.05.2014 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] укладений Договір-заява № 331832/94944/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 370 днів в іноземній валюті, згідно п. п. 1, 2 якого вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок № 2635.8.070751.004 в сумі 2692,21 долари США на строк з 27.05.2014 року по 01.06.2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів. За час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного в п. 1 цього Договору-заяви, Банк нараховує і виплачує Вкладнику проценти за ставкою 12 % річних. В п. п. 3, 4 вищевказаного договору встановлено, що випрала процентів, нарахованих на Вклад, здійснюється Банком у день закінчення строку, визначеного в п. 1 цього Договору-заяви у порядку та на умовах, викладених у п.п. 4.2, 4.3.1 Основних умов, одночасно з поверненням суми Вкладу. 02.06.2015 року [PERSON] звернулась до філії Полтавського РУ ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з заявою про повернення їй коштів з особового рахунку № 2620337590100 у розмірі, еквівалентному 62698,45 грн., проте працівниками Банку їй було відмовлено у цьому, у звязку з чим вона подала відповідну письмову заяву, зареєстровану за вх. № 2567 від 02.06.2015 року. Листом № 499 від 04.06.2015 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" повідомив [PERSON], що повернення вкладів фізичних осіб, залучених у національній валюті, строк розміщення яких закінчився, може здійснювати у готівковій формі, за наявності достатніх коштів в касі відділення, з урахуванням положень Постанови Правління Національного банку України № 160 від 03.03.2015 року "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" у межах до 150000 гривень на добу на одного клієнта. Вказаним листом запропоновано у будь-який зручний для неї час звернутися до Банку для подальшого обслуговування. 10.06.2015 року [PERSON] повторно звернулась до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з вимогою про повернення коштів, відповідна її письмова заява зареєстрована 10.06.2015 року за № 2767. З виписки ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" по особовому рахунку клієнта [PERSON] О.В.№ 2620.3.375901.001 від 10.06.2015 року вбачається, що залишок коштів на ньому становить 2973,62 долара США, що за курсом НБУ станом на вказану дату становить 62949,45 грн. Разом з тим, ані у день звернення позивача з вимогою про повернення належних їй коштів, ані на час звернення до суду з даним позовом, як і станом на час вирішення спору судом, банківський вклад та нараховані проценти їй Банком не повернуто. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Враховуючи викладене, суд приходить до переконливого висновку про те, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" безпідставно не виконав свої зобовязання перед позивачем [PERSON] щодо повернення суми банківського вкладу та нарахованих відсотків, а відтак вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню її позовні вимоги про стягнення з відповідача депозитного вкладу в сумі 2692,21 долара США, нарахованих процентів в сумі 281,41 долар США, а всього 2973,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.06.2015 року еквівалентно 62949 грн. 45 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. При вирішенні питання щодо розміру витрат на правову допомогу, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України "Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справ" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як встановлено в п. 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ"Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача надано суду квитанцію, яка підтверджує факт отримання від [PERSON] коштів в сумі 3000 грн., а також розрахунок витрат на правову допомогу, згідно з яким ним затрачено на надання позивачу правової допомоги тривалістю 5 год. 40 хв., в тому числі, консультації, вивчення та правовий аналіз матеріалів, підготовка та складання процесуальних документів (позовної заяви, запитів до органів), подача позовної заяви до суду. Враховуючи викладене, розмір мінімальної заробітної плати, встановлений Законами України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу, підтверджені квитанцією, на суму 2760 грн. 80 коп., в межах розміру компенсації витрат на правову допомогу, визначеного в ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". На підставі викладеного,

Outcome: approved