Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. На обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що перебував з відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 2006 р. по 2007 р., від якого мають доньку [PERSON] , 2006 р.н.. Дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір"ю. Відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 17.07.2007 року , він є платником аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісяця, починаючи з 03.07.2007 року і до її повноліття. Зазначив, що з часу ухвалення вказаного судового рішення про стягнення аліментів, змінився його матеріальний та сімейний стан, оскільки він в 2010 році створив нову сім"ю та на його утриманні перебуває ще двоє дітей [PERSON] , 2014 р.н., та [PERSON] , 2011 р.н. Крім того , він і його дружина не можуть працевлаштуватися та не мають постійного доходу. Просить суд зменшити розмір аліментів з 1/4 частини на 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. У судовому засіданні позивач підтримав позов , просить його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував . Відповідач до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином та у встановлений законом строк і порядок, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, відзив не подала. У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.6) Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28.11.2007 р. шлюб між сторонами було розірвано, спільна донька залишилася проживати разом з матір`ю. ( а.с.29,34) Відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 17.07.2007 року , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.07.2007 року і до повноліття дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. (а.с.35) 17.08.2010 року [PERSON] вдруге уклав шлюб із [PERSON] , від якого у них народилися діти : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-9). Судом встановлено , що позивач [PERSON] працездатний , однак не працює , має тимчасові заробітки , на обліку у Краснокутській районній філії Харківського обласного центру зайнятості не перебуває. (а.с.10) Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначив, що з часу ухвалення судового рішення від 16.07.2007 р., його майновий та сімейний стан змінився, що свідчить про наявність підстав для зміни розміру аліментів, стягнутих судом на утримання неповнолітньої дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 4 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейногоі зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Виходячи із наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що положення ст. 192 СК України не містять вичерпного переліку обставин та підстав, що можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки частина перша вказаної норми передбачає можливість наявності інших обставин, що можуть слугувати підставою для звернення до суду із відповідним позовом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом». Із матеріалів справи вбачається, що з часу ухвалення рішення сімейний стан відповідача змінився. Так, [PERSON] створив нову сім`ю та у нього народилося двоє дітей. Вказане свідчить про наявність підстав для зміни розміру аліментів в розумінні положень ст. 192 СК України. При визначенні розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів щодо утримання всіх неповнолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів в розумінні положень ст. 192 СК України, а саме з 1/4 до 1/5 частини всіх видів доходу позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання неповнолітньої доньки, суд, з урахуванням того, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітні син та дочка від другого шлюбу, а також загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для забезпечення належного розвитку дітей, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на фінансову неспроможність позивача надавати допомогу дитині до досягнення нею повноліття, вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, які підлягають стягненню з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини. Суд враховує також, що зміна сімейного стану батька, а саме народження дітей від іншого шлюбу , не може бути безумовною підставою для зміни розміру аліментів (постанова Верховного Суду від 16.09.2020 №565/2071/19). Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. За таких підстав , суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] частково , а саме змінити розмір аліментів , встановлених рішенням суду від 16.06.2007 р. та стягнути з позивача на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, які підлягають стягненню з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини. Пояснення позивача , що він працездатний , але через відсутність роботи не має заробітку та не може працевлаштуватися і утримувати дитину , не є підставою для задоволення позову повністю та зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Під час звернення до суду судовий збір позивачем не сплачений , оскільки він звільнений від сплати судових витрат, тому на підставі ст.141 ЦПК України , судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial