Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

06.12.2016 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.03.2008 року в загальній сумі 18894 грн. 66 коп. та судових витрат. Короткий зміст та обґрунтування позову 03.03.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість у сумі 18894 грн. 66 коп., яка складається з наступного: - 1291,69 грн. - заборгованість за кредитом; - 13465,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 887,84 грн. - штраф (процентна складова), яку добровільно відповідач не погашає, тому позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Рух справи у суді Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2017 року по цивільній справі №495/9594/16-ц позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволений. З [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.03.2008 року в загальній сумі 18894 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 66 коп. (шістдесят шість) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.. 05.02.2020 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2017 року по цивільній справі №495/9594/16-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2020 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2017 року по цивільній справі №495/9594/16-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості прийнята до свого провадження та призначена до розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2020 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2017 року по цивільній справі №495/9594/16-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - задоволена. Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2017 року по цивільній справі №495/9594/16-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - скасовано та справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2020 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Короткий виклад позицій сторін по справі Представник позивача у судове засідання не зявився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі, але до суду надані пояснення, з яких вбачається, що відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання нею свого боргу перед банком, згідно розрахунку заборгованості клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких внесено 22.12.2013 року, що підтверджується випискою з рахунку. Позивач звернувся з позовом до суду 30.11.2016 року (позов зареєстровано 06.12.2016 року) до спливу позовної давності, тобто строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, крім того, обставини на які посилається відповідач у заяві не відповідають дійсності. Відповідач в судове засідання не зявилась, повідомлялась, причини неявки суду не відомі. Відповідачем до суду надані письмові пояснення з яких вбачається, що формування штрафу у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості є подвійною відповідальністю за одне і теж саме порушення. Незаконність визначення цієї суми полягає в тому, що вона створює подвійну відповідальність відповідача перед банком, що забороняється ст.61 Конституції України відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, відповідач просила застосувати строки позовної давності, оскільки кредитний договір укладено 03.03.2008 року, інформації про дату останнього платежу, повернення заборгованості не встановлено, строк кредитної картки не визначено, а позивач звернувся до суду з позовом через 8 років, тобто після спливу строків позовної давності. З вказаних підстав відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. В зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст.89 ЦПК України). Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до укладеного договору б/н від 03.03.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2., п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. В свою чергу відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитом не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість у сумі 18894 грн. 66 коп., яка складається з наступного: - 1291,69 грн. - заборгованість за кредитом; - 13465,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 887,84 грн. - штраф (процентна складова). На теперішній час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання та заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Відповідач у письмових поясненнях просила суд застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність. У відповідності до положень ст.256 ЦК України та згідно ст.257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Даний правовий висновок висловлено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 р. у справі № 6-2322цс16. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.03.2008 року, наданого АТ КБ «Приватбанк», судом встановлено, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено 22.12.2013 року в розмірі 370 грн. 00 коп., що відображено в графі "сума погашення за наданим кредитом", а з позовом до суду позивач звернувся 06 грудня 2016 року, тобто у межах встановленого ст.257 ЦК України строку позовної давності, а отже, підстав для застосування строків давності до позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" судом не встановлено, а тому заява відповідачки задоволенню не підлягає.

Outcome: approved