Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У листопаді\~2019\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідача про\~стягнення аліментів\~на утримання\~неповнолітньої дитини\~та розірвання\~шлюбу,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що з\~21\~березня 2003\~року вона\~перебуває у\~шлюбі з\~відповідачем,\~від якого\~мають неповнолітню\~дитину [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~однак оскільки\~фактично сім`я\~розпалась,\~з відповідачем\~вони не\~проживають разом,\~останній припинив\~приймати належну\~у вихованні\~та утриманні\~дитини,\~а позивач\~не може\~самотужки забезпечити\~йому належний\~рівень утримання,\~необхідний для\~розвитку дитини, у зв`язку з чим просила суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі 3000,00 грн. щомісячно з моменту подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. На запит суду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримана інформація з відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про те, що відповідач зареєстрованим не значиться. Ухвалою судді від 11 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків, на виконання чого позивачем подана позовна заява виключно з вимогами про стягнення аліментів. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, зазначивши, що наразі син проживає в будинку її батька на [ADDRESS] із нею, оскільки в її власному будинку на [ADDRESS] неналежне опалення. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині обов`язку утримання дитини, однак заперечував визначений позивачем розмір у сумі 3000,00 грн., як такий, що не містить будь-якого обґрунтування і пояснив, що позивачу поставив умову за якої надавати кошти на дитину буде виключно після розірвання шлюбу, а до цього часу припиняє грошове утримання. Також додав, що має нестабільний дохід від підприємницької діяльності, а підприємство, де він є керівником ТОВ «Електастандарт» наразі господарської діяльності не веде. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 24 червня 2003 року, долученого до матеріалів справи в копії (а.с. 9). Наразі дитина проживає та зареєстрована з матір`ю (позивачем), що підтверджується домовою книгою домоволодіння по [ADDRESS] та про що надали пояснення сторони в судовому засіданні, зокрема, про те, що позивач з дитиною в зимовий період проживають в будинку її батька по [ADDRESS] через відсутність належного опалення будинку по [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено, що позивач працює в КЗО "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 195 комбінованого типу" ДМР з 15 вересня 2014 року. Відповідач за трудовим договором не працює, має мінливий дохід від виконання замовлень за цивільно-правовими договорами, засноване ним підприємство ТОВ «Електастандрат» за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань господарську діяльність не веде та припинено з 14 квітня 2017 року. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо стабільної сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, разом з тим, обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст. 3, ст. 4, ст. 5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року держави-учасниці\~зобов`язуються\~забезпечити дитині\~такий захист\~і піклування,\~які необхідні\~для її\~благополуччя,\~беручи до\~уваги права\~й обов`язки\~її батьків,\~опікунів чи\~інших осіб,\~які відповідають\~за неї\~за законом,\~і з\~цією метою\~вживають всіх\~відповідних законодавчих\~і адміністративних\~заходів.\~Держави-учасниці\~вживають всіх\~необхідних законодавчих,\~адміністративних та\~інших заходів\~для здійснення\~прав,\~визнаних у\~цій Конвенції. Держави-учасниці\~поважають відповідальність,\~права і\~обов`язки\~батьків і\~у відповідних\~випадках членів\~розширеної сім`ї\~чи общини,\~як це\~передбачено місцевим\~звичаєм,\~опікунів чи\~інших осіб,\~що за\~законом відповідають\~за дитину,\~належним чином\~управляти і\~керувати дитиною\~щодо здійснення\~визнаних цією\~Конвенцією прав\~і робити\~це згідно\~зі здібностями\~дитини,\~що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує згідно ст. 182 СК України стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітньої дитини, яка потребує піклування, утримання, мешкає разом із матір`ю (позивачем), перебуває на її утриманні, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, однак за трудовим договором не працює та має мінливий дохід від замовлень за цивільно-правовими угодами, інших осіб, які перебувають на його утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років 2218,00 грн. щомісяця до повноліття сина, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину, визначений чинним законодавством, позивачем суду не надано. При цьому, визначаючи розмір аліментів на неповнолітнього сина, суд виходить з того, що аліменти є тим утриманням, суть якого має саме регулярний характер, з тим, щоб за рахунок стабільності таких виплат мало місце планування бюджету з цільовим використанням за для забезпечення життєдіяльності, здоров`я та розвитку дитини, у зв`язку з чим розмір такого утримання не може залежати виключно від волі та розсуду того з батьків, який проживає окремо від дитини. Доводи відповідача про неможивість ним перевірити належність витрат наданих позивачу коштів на дитину, на висновки суду про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина не впливають, оскільки обо`язок утримання за ст .180 СК України є безумовним, не залежить від порядку їх витрачання, а контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється в порядку, визначеному ст. 186 СК України органом опіки та піклування. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial