Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі за текстом «ПАТ»), в якому просить стягнути з ПАТ на свою користь: суму банківського вкладу (депозиту) у розмірі 2254,71 долари США та 3/5 частини грошових коштів, які знаходяться на картковому рахунку №2625107674584001. а саме 238,88 доларів США. В обґрунтування позову навела наступне. 5 липня 2014 року помер її, позивачки, батько [PERSON], після смерті якого вона та її мати, [PERSON], успадкували належне померлому майно, зокрема грошові кошти, які знаходяться на депозитному та картковому рахунку ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у розмірі 3720 доларів США та 398,14 доларів США відповідно. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 квітня 2015 року, виданого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON], реєстр №745, згідно якого, отримала 3/5 частини вказаних коштів. При зверненні до установи банку щоб отримати належні їй грошові кошти, було повідомлено, що з тих підстав, що для їх отримання спочатку необхідно відкрити поточні валютні рахунки, що нею було здійснено 17 та 30 квітня 2015 року (договір та анкета-заява додаються), а після їх відкриття повідомили, що є складнощі у видачі валюти, а тому умовили укласти депозитний договір з можливістю його одразу ж розірвати для можливості отримання коштів в іноземній валюті. 30 липня 2015 року, вона, позивачка, та ПАТ, в особі начальника відділення №163 [PERSON], діючого на підставі довіреності №190 від 14.03.2015 року (посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] В.), з іншої сторони, уклали договір №300131/190887/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" в доларах США (далі за текстом « «договір»). Відповідно до умов п.1.1. договору клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок №2630.3.405254.001, у сумі 2253 долари США 97 центів на строк з 30 липня 2015 року по 28 жовтня 2015 року на умовах визначених самим договором. Вищезазначена сума грошових коштів нею була передана банку 30.07.2015 року, тобто в день укладення договору. Згідно п. 6.2. договору визначається, що цей договір припиняє свою дію в таких випадках: у випадках передбачених п.п. 2.6., 2.8., 2.9., 2.11. цього договору та випадках передбачених законодавством. Відповідно до положень п. 2.6. договору сторони домовилися, що у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи клієнта протягом будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13. цього договору, банк здійснює перерахунок процентів, нарахованих за фактичний термін розміщення вкладу у тому строку з числа строків, визначених п.п. 1.1.1. -1.1. 13., в якому клієнту за ініціативою останнього достроково повертається сума вкладу, до дня, який передує його поверненню клієнту або списанню з рахунка клієнта, за ставкою із розрахунку 1% річних. Про дострокове розірвання цього договору клієнт зобов'язаний повідомити банк не менш ніж за чотири робочих дні до передбачуваної дати розірвання цього договору. Вона, позивачка, вказаний обов'язок виконала в повному обсязі, подавши в той же день, тобто 30 липня 2015 року відповідну заяву про розірвання договору та повернення банківського вкладу, а також виплату мені 3/5 частин грошових коштів з карткового рахунку №2625107674584001 у сумі 238,88 доларів США. Згідно п. 3.1.3. договору банк зобов'язується проводити нарахування процентів та їх виплату згідно п.п. 2.1., 2.3. договору і повернути клієнту за його письмовою вимогою кошти з депозитного рахунку після закінчення будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1 .-1.1.13. цього договору, та в інших випадках згідно умов договору. Вважає, що згідно вказаних положень ПАТ мав би повернути відповідну суму Вкладу на п'ятий робочий день, тобто 6 серпня 2015 року, а грошові кошти з карткового рахунку взагалі на її вимогу, оскільки останні отримані у спадок. Однак, після спливу вказаної дати ПАТ безпідставно відмовляється повернути суму вкладу та гроші з карткового рахунку, посилаючись на фінансові труднощі та відсутність грошових коштів й 6 серпня 2015 року видав лише довідку №49, яка підтверджує заборгованість, згідно якої залишок по депозитному рахунку становить 2254,71 долари США, а 3/5 частини грошових коштів на картковому рахунку становить 238,88 доларів США. Вважає такі дії та посилання відповідача незаконним, безпідставними та такими, що порушують її законні права та інтереси. Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Пунктом 4.1. договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України. Згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на частину 1 статті 509 ЦК України та зміст договору, останній є зобов'язанням. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України визначається, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (клієнта) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати клієнтові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та клієнта за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Наполягає на тому, що оскільки, відповідач не повернув у зазначені договором строки, після його розірвання, суми вкладу та не повертає грошові кошти, які знаходять на картковому рахунку, то він порушив як умови договору, так й законодавство, що регулює відносини між банком та клієнтом. У судове засідання позивачка не прибула, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в які зазначила, що позов підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: заява (а.с.8), меморіальний ордер (а.с.5), договір (а.с.6-7), договір (а.с.8-9), меморіальний ордер (а.с.10), свідоцтво про право на спадщину (а.с.12), довідка (а.с.13), заява (а.с.14). Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні: заява (а.с.8), меморіальний ордер (а.с.5), договір (а.с.6-7), договір (а.с.8-9), меморіальний ордер (а.с.10), свідоцтво про право на спадщину (а.с.12), довідка (а.с.13), заява (а.с.14) є належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про наявність у позивачки права на вклад та виконання відповідачем обовязку з повернення вкладу. Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом. Суд вважає досліджені у судовому засіданні докази достовірними. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо, досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємоповязаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. 5 липня 2014 року помер батько позивачки після смерті якого позивачка та її мати, [PERSON], успадкували належне померлому майно, зокрема грошові кошти, які знаходяться на депозитному та картковому рахунку ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у розмірі 3720 доларів США та 398,14 доларів США відповідно, при цьому позивачка отримала 3/5 частини вказаних коштів. Для вкладу позивачка відкрила поточні валютні рахунки 17 та 30 квітня 2015 року. 30 липня 2015 року, за пропозицією ПАТ, позивачка та ПАТ уклали договір №300131/190887/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" в доларах США, згідно якого ПАТ прийняв грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок №2630.3.405254.001, у сумі 2253, 97 доларів США на строк з 30 липня 2015 року по 28 жовтня 2015 року на умовах визначених самим договором. 30 липня 2015 року позивачка подала заяву про розірвання договору та повернення банківського вкладу, а також виплату мені 3/5 частин грошових коштів з карткового рахунку №2625107674584001 у сумі 238,88 доларів США. Після спливу встановленої договором дати ПАТ відмовляється повернути суму вкладу та гроші з карткового рахунку. Встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, ЦК України. Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Пунктом 4.1. договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України. Згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином договір є зобов'язанням. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України визначається, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (клієнта) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати клієнтові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та клієнта за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до умов п.1.1. договору позивачка вносить, а ПАТ приймає грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок №2630.3.405254.001, у сумі 2253 долари США 97 центів на строк з 30 липня 2015 року по 28 жовтня 2015 року на умовах визначених самим договором. Згідно п. 6.2. договору визначається, що цей договір припиняє свою дію в таких випадках: у випадках передбачених п.п. 2.6., 2.8., 2.9., 2.11. цього договору та випадках передбачених законодавством. Відповідно до положень п. 2.6. договору сторони домовилися, що у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи клієнта протягом будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13. цього договору, банк здійснює перерахунок процентів, нарахованих за фактичний термін розміщення вкладу у тому строку з числа строків, визначених п.п. 1.1.1. -1.1. 13., в якому клієнту за ініціативою останнього достроково повертається сума вкладу, до дня, який передує його поверненню клієнту або списанню з рахунка клієнта, за ставкою із розрахунку 1% річних. Про дострокове розірвання цього договору клієнт зобов'язаний повідомити банк не менш ніж за чотири робочих дні до передбачуваної дати розірвання цього договору. Згідно п. 3.1.3. договору банк зобов'язується проводити нарахування процентів та їх виплату згідно п.п. 2.1., 2.3. договору і повернути клієнту за його письмовою вимогою кошти з депозитного рахунку після закінчення будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1 .-1.1.13. цього договору, та в інших випадках згідно умов договору. Позивачка, уклавши договір з відповідачем та виконавши умови договору має право на отримання належних їй до сплати сум, але відповідач ці суми не сплачує. Суд приходить до переконання, що відповідачем порушено право позивачки на отримання належних їй банківських вкладів, а тому позивачка обґрунтовано, у відповідності зі ст.ст. 15,16 ЦК України звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 531 грн. 38 коп., виходячи з курсу гривні станом на день звернення до суду 28 серпня 2015 року - 21,31 (21,31 х 2493,59 : 100 = 531 грн. 38 коп.).

Outcome: approved