Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Заявники звернулись з вказаною заявою, якою просили суд встановити юридичний факт, а саме їх приналежність до польської національності шляхом внесення відповідних змін до актових записів про народження останніх, вказавши національність як "полька". В судове засідання сторони у справі не з'явились. Заявники спрямували до суду заяви за змістом яких заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи направила до суду заяву про слухання справи за її відсутності, заяву визнала частково, та заперечила у її задоволенні в частині внесення змін до актових записів про народження. Отже судом вирішено проводити слухання справи у відсутність учасників судового розгляду. Суд проаналізувавши матеріали справи встановив наступні факти. [INFO] народилась одна із заявників, [PERSON] (а.с.27). Інша заявник у даній справі [PERSON], дошлюбне прізвище якої "[PERSON]" (а.с.16-17) є матір'ю [PERSON] [PERSON] та [PERSON], які являлись прадідом та прабабою [PERSON], факт чого підтверджується наявними в матеріалах справи документами, за національністю були поляками (а.с.30). В обґрунтування заяви [PERSON] та [PERSON] вказують, що встановлення даного факту необхідно їм для виготовлення Карти поляка та задля безперешкодного виїзду за кордон для спілкування з ріднею, знайомства з культурою та традиціями іншої країни. Держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України (ст. 11 Конституції України). Фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 300 ЦК України). До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається (ст. ст. 3, 11 Закону України "Про національні меншини"). Аналіз вищевикладеного дає суду підстави для часткового задоволення даної заяви з огляду на слідуюче. Як вбачається з матеріалів справи заявники мотивують направлену заяву тим, що встановлення факту приналежності до національності необхідно для збереження роду та має для останніх велике значення, дозволить їм відвідувати у Республіці Польщі близьких родичів. Вказують, що звернення до суду є єдиним можливим способом захисту своїх не визнаних прав, оскільки в позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану неможливо. Судом встановлено і це підтверджується відповідними документами, що рідні заявників, а саме прапрадід та прапрабаба, а відтак і інші родичі заявника зі сторони матері, за національністю є поляками, а тому є всі підстави вважати, що [PERSON] та її матір [PERSON] мають належність до польської національності. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні заяви в частині внесення заінтересованою особою у даній справі змін до актових записів про народження заявників враховуючи наступне. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано ст. 23 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. 19 Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану" та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5. Згідно з п.1.1 зазначених Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Таким чином, законодавством визначений чіткий порядок внесення змін до актових записів та порядок оскарження відмови у внесенні таких змін, який, в свою чергу, заявниками дотриманий не був. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial