Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У січні 2016р. [PERSON] звернувся до суду із уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що він є відповідальним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] проте в даній квартирі більше року не проживає. Позивач зазначав, що в даній квартирі зареєстровані та фактично проживають [PERSON] із неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], та [PERSON] Крім того, в квартирі також зареєстровані та не проживають він та його донька, [PERSON] Стверджував, що на протязі 2014-2015років відповідачі отримують житлово-комунальні послуги, однак їх не оплачують. У результаті, за вказаний період ним, інвалідом І групи, самостійно сплачено вартість усіх комунальних послуг, спожитих відповідачами у розмірі 13925,17 грн. Посилаючись на те, що оскільки вони з [PERSON] комунальними послугами не користуються, так як фактично в зазначеній квартирі не проживають, то відповідачі повинні нести витрати за користування квартирою та комунальними послугами, а тому просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку витрати за комунальні послуги в сумі 11140,00 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце слухання справи повідомлялись належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.37,38,42,43, 64,65). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, доводи позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення сплачених витрат на оплату житлово-комунальних послуг підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що спірні відносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-1У (далі-Закон №1875-1У), Житловим Кодексом УРСР, Цивільним Кодексом України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є відповідальним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрацію від 14.01.2016р. (а.с.16). Встановлено, що у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають члени сім`ї позивача, а саме донька позивача [PERSON] із неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], та його син [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрацію від 14.01.2016р. (а.с.16). Крім того, за зазначеною адресою також зареєстровані, проте не проживають [PERSON] та його донька [PERSON] Відповідно до довідки МСЕК [PERSON] є інвалідом першої групи по зору безстроково (а.с.8). Із наявних в матеріалах справи квитанцій судом встановлено, що позивачем за житлово-комунальні послуги у квартирі [ADDRESS] за період 2014 та 2015 роки було сплачено 8284,30 грн., а саме: - за послуги теплопостачання та гарячу воду - 3663,22 грн. (а.с. 17, 21 зв.,23); - борг за воду - 1550,67 грн. (а.с.18); - за водопостачання та каналізацію - 544,52 грн. (а.с.20, 21, 22, 23); - за послуги Одесліфт - 35, 55 грн. (а.с.20, 21зв., а.с.53зв.); - за теплопостачання - 1374,83грн. (а.с.20, 21зв.,22, а.с.53зв.); - за вивіз сміття - 68, 25грн. (а.с. 20, 21 зв., а.с. 53зв.); - за УБПТ - 671,80 грн. (а.с. 20, 21, 22, 23, 53зв.); - за техобслуговування домофону - 375,46 грн. (а.с.22). Інші витрати, які позивач просить стягнути з відповідачів матеріалами справи не підтверджуються, оскільки відсутні квитанції про їх оплату. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач комунальних послуг зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеною нормою закону споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 68 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно до ст. 64 ЖК УРСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в встановлені строки. Відповідно до статей 7,13 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок відповідачів оплачувати надані послуги передбачено також п.12 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства № 65 від 01 липня 1994р. Згідно зі змісту ст.32 Закону №1875-1У плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховуються виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Встановлено, що житлово-комунальні послуги відповідачам надавалися, а відповідачі їх споживали, проте не оплачували. З матеріалів справи вбачається, що тільки позивач, який є інвалідом 1 групи сплачував у повному обсязі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. За таких обставин, суд вважає що позивач має право вимоги до відповідачів відносно стягнення з них суми витрат за оплачені позивачем житлово-комунальні послуги, так як останні є споживачами житлово-комунальних послуг і повинні нести витрати по їх оплаті. Судом встановлено, що в порушення вимог діючого законодавства, відповідачі не приймають участи у оплаті комунальних послуг за утримання будинку, прибудинкової території, та за надані комунальні послуги в добровільному порядку, оскільки всі витрати несе позивач. Крім того, встановлено, що між відповідачами та виконавцем житлово-комунальних послуг немає письмового договору на надання житлово-комунальних послуг, так як особовий рахунок відкритий на позивача, який даними послугами не користується, оскільки в квартирі не проживає. Проте послуги надаються відповідачам, які їх приймають, але добровільно їх не оплачують. Таким чином, відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати вартості отриманих відповідачами послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 01.10.1992р. визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачами не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядились на свій розсуд. За таких обставин, суд вважає що [PERSON] має право вимоги до відповідачів відносно сплачених ним житлово-комунальних послуг та отриманих відповідачами, які підтверджені належними та допустимими доказами на загальну суму 8284,30 грн., так як останні зареєстровані за зазначеною адресою та є споживачами житлово-комунальних послуг. Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову про стягнення з відповідачів сплачених витрат на оплату житлово-комунальних послуг, за 2014-2015 роки, в сумі 8284,30 грн. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, судовій збір в розмірі 551,20 грн., підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках.

Outcome: partial