Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив звільнити з-під арешту автомобіль «MAN» модель NUTZFAHRZEUGE, 1998 року випуску, тим ТЗ: Бортовий - С, № кузова/шасі: [NUMBER], державний номер [NUMBER], накладений державним виконавцем Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 21540379 від 24.09.2010р. В обґрунтування позову зазначив, що 17.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], укладений кредитний договір №16/СП-06. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] передав в заставу ПАТ КБ "Приватбанку" автомобіль марки «MAN» модель NUTZFAHRZEUGE, 1998 року випуску, тим ТЗ: Бортовий - С, № кузова/шасі: [NUMBER], державний номер [NUMBER]. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором у [PERSON] виникла прострочена заборгованість. ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ "Акцент-Банк", [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором в рахунок заборгованості у розмірі 114378,31 грн. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.03.2013 року №202/19292/13-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 114378,31 грн. було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «MAN» модель NUTZFAHRZEUGE, 1998 року випуску, тим ТЗ: Бортовий - С, № кузова/шасі: [NUMBER], державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ "Приватбанк" з правом його продажу ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. 24.09.2010 року Червонозаводським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було накладено арешт на заставне майно банку. Позивач вважає, що арешт майна порушує його права, як заставодержателя, оскільки право застави у позивача виникло раніше винесення постанов відповідачем про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити на підставі тих доказів, що зазначені в позові. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Червонозаводського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили про відсутність заперечень проти позову. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 17.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], укладений кредитний договір №16/СП-06. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] передав в заставу ПАТ КБ "Приватбанку" автомобіль марки «MAN» модель NUTZFAHRZEUGE, 1998 року випуску, тим ТЗ: Бортовий - С, № кузова/шасі: [NUMBER], державний номер [NUMBER]. (а.с.4-14) Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна заятава зареєстрована 18.09.2007 року (а.с.8). Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.03.2013 року звернуто стягнення на спірне майно, а саме: автомобіль марки «MAN» модель NUTZFAHRZEUGE, 1998 року випуску, тим ТЗ: Бортовий - С, № кузова/шасі: [NUMBER], державний номер [NUMBER], в рахунок погашення боргу [PERSON] на користь позивача. (а.с.30-32). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.09.3010р. державним виконавцем Червонозаводського ВДВС Здоровко О.І. відкрито виконавче провадження № 21540379, на підставі виконавчого напису нотаріуса №1377, виданого 20.03.2009 року, та накладено арешт на спірний автомобіль, що належить [PERSON] (а.с.29) Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами. Отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Положеннями статті 16 Закону України "Про заставу" передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Згідно ст. 589 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу» у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу», застава виникає з моменту укладання договору застави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. Відповідно до ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої, п'ятої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника в гривні та іноземній валюті, інші цінності. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Згідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Згідно з частиною третьою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Судом встановлено, що право застави у позивача виникло 17.04.2006 року, згідно кредитного договору. Положеннями ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За таких обставин вимога ПАТ КБ "Приватбанк" про зняття арешту з предмета застави підлягає задоволенню.

Outcome: approved