Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

У листопаді 2017 р. позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу зі вказаним позовом. Ухвалою від 22.10.2018 року Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу вказану справу було направлено до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу на підставі п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. 23.11.2018 р. суддею Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Красюк К.І. вказану справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 20.12.2018 року протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з відпусткою по вагітності та пологам судді Красюк К.І., вказану справу передано в провадження судді Лиходєдова А.В., та ухвалою від 21.12.2018 року прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю чоловіка в зв'язку з професійним захворюваннямобґрунтовані наступним. [INFO]. помер її чоловік [PERSON]. Її чоловік працював в шкідливих умовах праці у ПрАТ «ПівнГЗК» протягом 9 років 11 місяців, внаслідок недосконалості робочих місць, отримав професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легенів 2-го ступеню. Довідкою МСЕК від 17.02.2017 р. серії АА № 0000170, встановлений причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням. У зв'язку зі смертю її чоловіка, вона зазнала моральних страждань, оскільки її сім'я залишилась неповноцінною, що призвело до зміни звичайного розкладу життя. Вважає, що за таких обставин з боку відповідачів їй має бути відшкодована моральна шкода, завдана смертю її чоловіка. Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областінадав відзив на позов, в якому зазначив, що чоловік позивача працював у ПрАТ «ПівнГЗК» та під час виконання трудових обов'язків він отримав професійне захворювання, від якого помер 11.09.2016 р.. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЗУ № 1105-XIV від 23.09.1999 р. у разі смерті потерпілого члени його сім'ї мають право на отримання від Фонду страхових виплат (одноразової допомоги, пенсії у зв'язку з втратою годувальника) та послуг пов'язаних з похованням померлого. Таким чином, вказаним Законом, передбачено виключний перелік страхових виплат, які повинні здійснюватися Фондом членам сім'ї померлого потерпілого, і виплата сум відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна членам сім'ї застрахованого смертю останнього, не передбачена. Посилання позивача на п. «є» ст.ст. 21, 28, ч. 3 ст. 34 Закону не обґрунтовані, оскільки визначеними нормами передбачена можливість відшкодування моральної шкоди безпосередньо потерпілому працівнику. Крім того, Законом України № 717-V від 23.02.2007 р. внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві…», відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Згідно п. 2 ч. 44 Розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 р.» - У Законі України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»: у пункті 3 розділу ХІ «Прикінцеві положення»: після абзацу третього доповнити новим абзацом такого змісту: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується винною особою. Актом Н-1 винним визнано підприємство. А, з 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідно до ч. 7 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із: 1)страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; 2)страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3)страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4)страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Таким чином, вбачається, що оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому, відсутні підстави для покладення на Відділення обов'язку здійснювати таку виплату. Згідно ч. 8 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Відповідач Приватне акціонерне товариство «Північний ГЗК»відзив на позов не надало. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що чоловік позивача - [PERSON] працював: 09 років 11 місяців машиністом млина у ПрАТ «Північний ГЗК» в умовах впливу на організм шкідливих факторів, а саме: пил з вмістом двоокису кремнію від 10 до 70 % в концентраціях: 2,4-3,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (а.с. 14-16). Працюючи протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, [PERSON] отримав професійне захворювання. З дослідженого акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29.11.2004 р. слідує, що позивачу встановлено основний діагноз: хронічне обструктивне захворювання легенів ІІ ст., фаза затяжного захворювання, дифузний пневмосклероз, ЛН І (першої) ст. J 68.4, та супутній діагноз: ІХС, стенокардія напруження ІІ ф.к.л Дифузний кардіосклероз, СН ст. І 20.8. Також визначено винуватість адміністрацію підприємства - відповідача ПрАТ «ПівнГЗК», в порушенні законодавства про охорону праці (а.с. 14-16). Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.09.2016 року - [PERSON] помер [INFO] у віці 65 років (а.с. 7). Згідно протоколу патологоанатомічного дослідження № 141 від 12.09.2016 р. КЗ «Криворізька міська лікарня № 7» було встановлено причину смерті, а саме: ракова інтоксикація; злоякісне новоутворення правої легені; пильовий бронхіт (профзахворювання) (а.с.9-10). Згідно з довідкою про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом серії АА № 0000157 від 17.02.2017 р. встановлений причинний зв'язок смерті [PERSON], [INFO] з отриманим професійного захворювання (а.с. 8). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Згідно статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов'язку відповідач не виконав. Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду - наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього. Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Враховуючи встановлений родинний зв'язок позивача та померлого [PERSON], суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підприємством ґрунтуються на ч.2 ст. 1168 ЦК України. Таким чином, підлягає відшкодуванню моральна шкода з підприємства на користь позивача. У відповідності до ст. 23 ЦК України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди в зв'язку зі смертю чоловіка, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є дружиною померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю чоловіка, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості, вважає за можливе стягнути з відповідача ПрАТ «Північний ГЗК» на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 150 000 грн., що буде еквівалентом завданим моральним стражданням, оскільки ця сума відповідає обставинам справи, а також зазначеним принципам. Щодо позовних вимог до відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, суд вважає їх необґрунтованими та такими які не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № ХІV від 23.09.1999 р. суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою особою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування. Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. № 3235-ІV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України № 489-V від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію вказаних норм Закону України № 1105-ХІV, які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки. Законом України від 23 лютого 2007 р., що набрав чинності з 20 березня 2007 р., до Закону України № 1105-ХІV внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду. Законом України від 28 грудня 2014 р. Закон України № 1105-ХІV було викладено у новій редакції, у тому числі було змінено назву вказаного Закону на Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Зазначений Закон України № 1105-ХІV у новій редакції зі зміненою назвою Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 01 січня 2015 р.. Оскільки позивач звернулася до суду з позовною вимогою до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області в особі: Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області у листопаді 2017 р. тобто після набрання чинності новою редакцією Закону України № 1105-ХІV, то вона не має права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, оскільки за положеннями частини восьмої статті 36 зазначеного Закону України № 1105-ХІV передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, тобто обов'язок з її відшкодування покладено на роботодавця. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 13.06.2018 р., 08.08.2018 р. у справі № 210/1463/16-ц, провадження № 61-7203зпв18 та у справі № 210/136/17, провадження № 61-34542св18. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача ПрАТ «Північний ГЗК» судові витрати - 640 грн. 00 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. ст.1167, 1168 ЦК України,

Outcome: partial