Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

11 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом, в якому прохає суд винести рішення, яким визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2014 року, офіційно шлюб не реєстрували. [INFO] у них народилася дитина, [PERSON] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області 08 травня 2015 року, запис про батька дитини вчинено зі слів позивача в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме батьком дитини записано « [PERSON] », однак фактично ним є відповідач. Сторони зараз не проживають разом, хоча іноді спілкуються по телефону. Проти свого батьківства відповідач ніколи не заперечував, однак з невідомих позивачу причин добровільно внести зміни до свідоцтва про народження дитини відмовляється. До сина [PERSON] завжди відносився з любов`ю, приділяв багато уваги, займався його вихованням, створював усі належні умови для його проживання та розвитку. Відповідач також підтримував прекрасні відносини зі старшою донькою позивача [PERSON] В позивача є фото, де відповідач зображений разом з сином. Після розірвання фактичних шлюбних відносин з відповідачем, [PERSON] переїхала до смт. Комиш-Зоря Більмацького району Запорізької області, де наразі проживає. Остання неодноразово пропонувала [PERSON] разом звернутися до відділу реєстрації актів цивільного стану для внесення змін до свідоцтва про народження дитини, проте він відмовляється. В подальшому визнання батьківства відповідача дозволить стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина у разі його відмови добровільно надавати матеріальну допомогу. За даних обставин позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. 08 серпня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.( а.с.22). 31 серпня 2018 року відповідач [PERSON] скористався своїм правом, передбаченим ст.178 Цивільного процесуального кодексу України, на надання відзиву на позовну заяву, в якому зазначив, що позов [PERSON] не визнає в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказав, що він з позивачем почали фактично проживати у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2014 року. Дитина народилась у квітні 2015 року. Тож якби він був батьком дитини, то вона повинна була народились шестимісячною. Доказів того, що дитина народилась передчасно позивачем надано не було, тому він не визнає свого батьківства стосовно [PERSON] та заперечує проти позову ( а.с.25). 04 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження, у справі призначено судово-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання експертного висновку ( а.с.37-38). 30 січня 2019 року провадження у справі відновлено в зв`язку з наданням експертного висновку на адресу суду. (а.с. 63). 14 червня 2019 року у справі призначено судово-генетичну експертизу (аналіз ДНК - тест на батьківство (батько+дитина)), провадження у справі зупинено до отримання експертного висновку ( а.с.97). 08 жовтня 2019 року провадження у справі відновлено в зв`язку з наданням експертного висновку на адресу суду. (а.с.131). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона почала зустрічатись в серпні 2014 року, з жовтня 2014 року почали проживати з ним у фактичних шлюбних відносинах. Шлюб не реєстрували. В квітня 2015 року народився син, у зв`язку з тим, що [PERSON] відмовився від подання спільної заяви в органи державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації народження сина, запис про батька її сина вчинено з її слів і зазначений як " [PERSON] ". На даний час вони разом не проживають . До сина [PERSON] завжди відносився з любов`ю, приділяв багато уваги, займався його вихованням, що також можуть засвідчити фотографії , які додані нею до позову. Після розірвання фактичних шлюбних відносин з відповідачем, вона переїхала до смт. Комиш-Зоря Більмацького району Запорізької області, де наразі проживає. Вона неодноразово пропонувала [PERSON] разом звернутися до відділу реєстрації актів цивільного стану для внесення змін до свідоцтва про народження дитини, проте він відмовляється. В подальшому визнання батьківства відповідача дозволить стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина у разі його відмови добровільно надавати матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали, заперечували проти його задоволення. Відповідач [PERSON] вказав, що своє батьківство не визнає. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що з позивачем [PERSON] познайомився в серпні 2014 року, в них зав`язались близькі стосунки. З жовтня 2014 року вони почали проживати з позивачем у фактичних шлюбних відносинах. Дитина, батьківство якої прохає встановити позивач, народилась уже в квітні 2015 року, тобто через шість місяців, а не як всі діти через 40 тижнів. Доказів того, що дитина була народжена передчасно позивачем не надано, тому він стверджує , що [PERSON] не його син. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказав, що ставить під сумнів висновки проведених судово-генетичних експертиз, оскільки в них неоднозначно зазначені висновки про ймовірне батьківство [PERSON] , і висновок експерта про ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає 99,999754% не відповідає міжнародним стандартам зазначення висновку про ймовірне батьківство. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є : батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с.9). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України для призначення допомоги № 00015351958 від 08 травня 2015 року, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані за вказівкою матері згідно ч.1 статті 135 Сімейного кодексу України ( а.с.19). Сторони у справі визнали , що познайомилися у серпні 2014 року і визнали факт спільного проживання з жовтня 2014 року у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, тому вказані обставини відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно висновку експерта комплексної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №590 (к)/124(мг) від 16 січня 2019 року, кров громадянина [PERSON] відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В ізосерологічної системи АВ0. Кров громадянки [PERSON] відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А зосерологічної системи АВ0. Кров дитини [PERSON] відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В ізосерологічної системи АВ0. При імунологічному дослідженні зразків припустимого батька, матері та дитини за еритроцитарною системою АВ0 встановлено, що батьківство громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] , не виключається. Відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини для 22 із 23 досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (нематеринського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. Для одного локусу із 23 досліджених ця умова не виконується, що можливо за рахунок мутації локусу D5S818 при формуванні статевих клітин батька. Тобто, громадянин [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв"язків, за результатами дослідження 22 локусів складає не менше 99,9999999%, з урахуванням мутації в одному локусі - не менше 99,9999%. ( а.с.53-57). Згідно висновку генотипоскопічного дослідження № 23452 від 25 вересня 2019 року, біологічне батьківство учасника " [PERSON] , [INFO] " відносно учасника " [PERSON] , [INFO] ", в рамках проведеного дослідження не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає 99,999754% ( а.с.112-130). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13 пп. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є : рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Outcome: approved