Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] державного університету внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 10487,99 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що наказом Прикарпатського юридично інституту [PERSON] державного університету внутрішніх справ від 25 липня 2009 року №219 "Про зарахування на навчання", [PERSON] було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання. Наказом ПЮІ ЛьвДУВС від 31 серпня 2011 року №345 о/с курсанта третього курсу ПЮІ ЛьвДУВС [PERSON] було зараховано для подальшого проходження служби та навчання до ЛьвДУВС. Після цього, між ЛьвДУВС, УМВС України в Рівненській області та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до умов даного договору [PERSON] був зобов'язаний у випадку звільнення з ОВС протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, затрачені на його утримання у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом УМВС Украни в Рівненській області від 30 січня 2015 року №31 о/с [PERSON] було звільнено з ОВС за власним бажанням. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві вказує на можливіть розгляду справи на його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Згідно довідок на поштовоих конвертах з повідомленнями, які повернулися на адресу суду, "відповідач відмовився від одержання". (а.с.22-23, 25-26). Згідно ч.8 ст.78 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки від Відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову або ж доказів добровільної сплати заборгованості, тому суд, дослідивши докази його належного повідомлення про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за її відсутності та постановлення заочного рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Прикарпатського юридично інституту [PERSON] державного університету внутрішніх справ від 25 липня 2009 року №219 "Про зарахування на навчання", [PERSON] з 06 серпня 2009 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання. за напрямом підготовки (спеціальностями): 6.030401 "Право" (а.с.4). Згідно наказу [PERSON] державного університету внітрішніх справ МВС України №345 о/с від 31 серпня 2011 року, [PERSON] було зараховано для подальшого проходження служби та навчання на факультет громадської безпеки у [PERSON] державному університеті внутрішніх справ з 30 серпня 2011 року (а.с.5). Згідно пунктів 2.3.6 та 3.2 договору "Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України", який був укладений між виконавцем [PERSON] державним університетом внітрішніх справ МВС України в особі ректора полковника міліції [PERSON], замовника УМВС України в Рівненській області в особі начальника полковника міліції [PERSON] та громадянина України [PERSON], останній був зобов'язаний у випадку звільнення з ОВС протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, затрачені на його утримання у вищому навчальному закладі МВС України (а.с.6-7). Згідно вигяту з наказу Управління МВС України в Рівненській області №31 о/с від 30 січня 2015 року, лейтенанта міліції [PERSON] дільничного (М-179942), дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області звільнено на підставі рапорту за власним бажанням (а.с.8). Згідно довідок-розрахунків №12 від 24 квітня 2015 року та №45 від 06 березня 2016 року (а.с.9,11), сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] в ПЮІ ЛьвДУВС за період з 01 вересня 2009 по 31 серпня 2011 року становить 2751,50 гривень, а за час утримання в ЛьвДУВС за період з вересня місяця 2011 року по серпень місяць 2012 року - 7736,49, всього 10487,99 гривень. Пунктом 1 статті 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня №313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України" визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно статті 529 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи вищевиклаладене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача, а тому позов слід задоволити. Відповідно до положень статті 214 Цивільного процесуального кодексу України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому необхідно стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1378 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved