Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

17 вересня 2014 року [PERSON] в особі представника - [PERSON], звернувся до суду з позовом до ДП «Благодатне», Міністрерства аграрної політики та продовольства України, третя особа - [PERSON] про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі. 17 березня 2015 року позивач зменшив розмір позовних вимог та просив визнати його звільнення з посади директора ДП «Благодатне», згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №151-п від 11 вересня 2014 року незаконним. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог [PERSON] зазначив, що 15 вересня 2014 року від [PERSON] йому стало відомо про звільнення з посади директора ДП «Благодатне» за одноразове грубе порушення трудової дисципліни, згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відповідно до наказу Міністра аграрної політики та продовольства України за №151-п від 11 вересня 2014 року. Підставою для звільнення є службова записка Департаменту землеробства від 08 вересня 2014 року №13-1-25/331, лист ДП «Благодатне» від 05 вересня 2014 року. Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, посадові особи Департаменту землеробства Міністерства аграрної політики та продовольства України грубо порушили вимоги Конституції України. Листом державного підприємства «Благодатне» від 05.09.2014 №05/09 за підписом [PERSON] на вимогу Міністерства аграрної політики та продовольства України, яка викладена у листі Міністерства аграрної політики та продовольства України № 37-13-1-13/13531, було повідомлено про стан кредиторської заборгованості за товари, роботи та послуги, розрахунках з бюджетами всіх рівнів, заробітній платі, розрахунках зі страхування. Жодних відомостей про одноразове грубе порушення трудової дисципліни директором [PERSON] в листі ДП «Благодатне» від 05.09.2014 №05/09 не міститься. Якщо вважати за одноразове грубе порушення трудової дисципліни наявність кредиторської заборгованості за товари, роботи та послуги, розрахунках з бюджетами всіх рівнів, заробітній платі, розрахунках зі страхування (в т.ч. ЄСВ), вказана заборгованість виникла до 2010 року, тобто до призначення [PERSON] виконуючим обов'язки директора ДП«Благодатне», крім того, ці дії не можна розцінювати як одноразове грубе порушення трудової дисципліни. Крім того, на час призначення [PERSON] заборгованість перед бюджетом складала близько до 2200000 грн., за 8 місяців керівництва [PERSON] заборгованість перед бюджетом була зменшена більш ніж на 1500000 грн., та станом на червень 2014 року, склала 690 000 грн. Звільнення з підстав, передбачених ч. 1 п. 1 ст. 41. КЗпП України є дисциплінарним стягненням, а у відповідності з положеннями ч. 1. ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен відібрати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. У випадку звільнення з посади [PERSON] жодні пояснення не вимагались. Згідно з положеннями частини 1 статті 223 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Станом на 17 вересня 2014 року копія наказу про звільнення та належним чином оформлена трудова книжка [PERSON] не вручені. З зазначених підстав, [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому та вказав, що звільнення [PERSON] є незаконним, будь-яких відомостей про одноразове грубе порушення трудової дисципліни позивачем з боку Міністерства аграрної політики та продовольства України не надано. У наказі №151-п від 11 вересня 2014 року не наведено в чому саме полягає неналежне виконання [PERSON] покладених на нього обов'язків та є підставою для звільнення з підстави п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначив, що [PERSON] на даний час продовжує працювати на посаді виконуючого обов'язки директора ДП "Благодатне", а тому питання про поновлення його на посаді ним не порушується. Представник ДП «Благодатне» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У письмових запереченнях ДП "Благодатне" від 26 вересня 2014 року, просили відмовити у задоволенні позову, вказали, що посилання [PERSON] є безпідставними та не відповідають вимогам діючого законодавства. (а.с.33) Представник Міністерства аграрної політики та продовольства України у судове засідання не з'явився, просили провести розгляд справи за його відсутності з урахуванням поданих письмових заперечень в яких зазначили наступне: [PERSON] працював виконуючим обов'язки директора ДП «Благодатне» з 2013 року. 11 вересня 2014 року наказом Міністра аграрної політики та продовольства України № 151-п «Про звільнення [PERSON]» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, згідно ч. 1 п. 1 ст. 41 КЗпП України, на підставі службової записки Департаменту землеробства міністерства від 8 вересня 2014 року №13-1-25/331, пояснень [PERSON] від 5 вересня 2014 року №05/09, позивач був звільнений з посади виконуючого обов'язки директора ДП «Благодатне». Трудовий договір між Мінагрополітики України і позивачем укладений з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 203 від 19 березня 1993 року «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» та вимог Статуту державного підприємства «Благодатне». Так, Статутом підприємства передбачено, що наймання на посаду директора підприємства здійснюється на контрактній основі. Частина 3 ст. 21 КЗпП України, визначає контракт як особливу форму трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Всупереч встановленим законодавством нормам застосування контрактної форми трудового договору для державних підприємств, позивач заяви про укладення контракту, при прийнятті на посаду директора ДП «Благодатне» і до моменту звільнення не подавав. Позивач при призначенні на посаду виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Благодатне» байдуже поставився до наявної на підприємстві кредиторської заборгованості, усвідомлював і передбачав настання його відповідальності за шкоду, нанесену державі і працівникам підприємства, але легковажно розраховував уникнути відповідальності, а тому не подав заяви про укладення контракту, в якому можна було б передбачити права і обов'язки сторін, відповідальність за кредиторську заборгованість підприємства. Твердження позивача про те, що його звільнення з роботи здійснено під час перебування у щорічній черговій відпустці не ґрунтується на законодавстві України. Відповідно до ст. 79 КЗпП України, Закону України «Про відпустки» працівники не мають права використовувати відпустки в час, визначений ними за своїм розсудом. Графіками визначається місяць початку використання відпустки. Дата початку відпустки узгоджується працівником і власником або уповноваженим ним органом. При цьому на власника або уповноважений ним орган покладається обов'язок письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Позивач, отримавши 4 вересня 2014 року листа директора Департаменту землеробства Мінагрополітики України від 4 вересня 2014 року № 37-13-1-13/13531 щодо надання пояснень про заборгованість станом на 1 вересня поточного року, що виникла на державному підприємстві "Благодатне", без письмового погодження Мінагрополітики України про дату початку відпустки, в односторонньому порядку за своїм розсудом сам собі надав відпустку з 8 вересня 2014 року, видавши наказ №271-к від 5 вересня 2014 року «Про надання відпустки [PERSON]». Письмове звернення [PERSON] до Мінагрополітики України від 25 серпня 2014 року № 25/08 про надання щорічної відпустки на З0 днів з 8 вересня 2014 року до міністерства не надходило, письмової згоди про дату початку відпустки за відпрацьовані позивачем 11 місяців на державному підприємстві «Благодатне» виконуючому обов'язки директора державного підприємства «Благодатне» [PERSON] міністерством не надавалося, що свідчить про відсутність належних доказів у позивача про законність перебування у відпустці. Пунктом 4 частини 1 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності" встановлено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на неповноважність посадових осіб Департаменту землеробства щодо вирішення кадрових питань, шляхом подання службової записки. Однак пунктом 4 наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 39 від 23 січня 2014 року «Про повноваження щодо управління об'єктами державної власності, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначено: «Установити, що укладання, розірвання та продовження контрактів з керівниками державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерства, проводиться Міністром аграрної політики та продовольства України за поданням керівників самостійних структурних підрозділів міністерства, що здійснюють координацію їх діяльності, в межах повноважень та за погодженням з Управлінням державного майна." Пунктом 3 частини 1 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що уповноважені органи управління затверджують статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, і господарських структур та здійснюють контроль за їх дотриманням. Для оперативного вирішення питання про звільнення працівників державного підприємства «Благодатне» в Статуті підприємства передбачено делегування керівнику підприємства функції прийняття та звільнення з посад працівників підприємства, проведення розрахунку з працівниками та видачі їм трудових книжок, які зберігаються на підприємстві, та копій наказів про звільнення. Вважали, що позивачем умисно не виконаний обов'язок пунктів 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» щодо отримання на підприємстві під розписку в журналі обліку трудової книжки, яка підтверджує роботу на державному підприємстві «Благодатне» та є підставою для проведення розрахунку з ним при звільненні за рахунок коштів підприємства. Крім того, стверджуючи про незадовільний стан справ на підприємстві, що виник до прийняття обов'язків керівника, позивачем не надано жодного доказу стосовно того, що він вжив будь-які заходи щодо погашення кредиторської заборгованості та заборгованості по загальнообов'язковим платежам до бюджету, надання міністерству графіка погашення існуючої заборгованості, загальна сума якої складає майже 3000000 грн., що стало підставою звільнення його з роботи. Оскільки з боку [PERSON] не надано доказів вжиття дієвих заходів з його боку, як виконуючого обов'язки керівника підприємства, щодо виконання прийнятих зобов'язань із забезпечення організації діяльності державного підприємства, у тому числі по виконанню завдань, передбачених законодавством, Статутом, з метою здійснення заходів по поліпшенню розрахунків підприємства, доводи позивача для скасування наказу Мінагрополітики України № 151-п від 11 вересня 2014 року є необгрунтованими і не відповідають законодавству. Вислухавши пояснення представника позивача, ознайомившись із запереченнями проти позову, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Cудом встановлено, що наказом Міністра аграрної політики та продовольства України №178-п від 10 жовтня 2013 року, [PERSON] призначено виконуючим обов'язки директора ДП «Благодатне». ( а.с. 67) 11 вересня 2014 року наказом Міністра аграрної політики та продовольства України № 151-п «Про звільнення [PERSON]» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, згідно ч. 1 п. 1 ст.41 КЗпП України, на підставі службової записки Департаменту землеробства міністерства від 8 вересня 2014 року №13-1-25/331, пояснень [PERSON] від 5 вересня 2014 року № 05/09, [PERSON] був звільнений з посади виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Благодатне». (а.с.4) На виконання ч. 3 ст. 21 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України №203 від 19 березня 1993 року «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», Статуту ДП «Благодатне», контракт із [PERSON] не укладався. Однак, як вбачається з копій опису цінної кореспонденції, відмітки поштового відділення, [PERSON] 17 жовтня 2013 року, 25 грудня 2014 року та 25 лютого 2014 року на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України направлено пакет документів, зокрема заяву і проект контракту. (а.с. 123) В подальшому, а саме 03 лютого 2014 року [PERSON] видано наказ з визначенням про те, що оскільки на його неоднаразові звернення з проханням укласти контракт Міністерство аграрної політики та продовольства України не відреагувало, він приступає до виконання обов'язків директора ДП «Благодатне» на умовах безстрокового трудового договору. ( а.с. 122) У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. З коментованої ч. 1 ст. 41 КЗпП України вбачається, що під її дію підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад (характер дії або бездіяльності працівника, і істотність наслідків порушення трудових обов'язків, і особливості причинного зв'язку між порушенням і його наслідками, і форма вини). Водночас тягар наслідків може дати підстави для кваліфікації дій працівника як грубого порушення трудових обов'язків навіть за наявності необережної вини. Крім перерахованих особливостей розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, при звільненні керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків мають бути додержані інші загальні вимоги трудового законодавства України. Так, відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Також встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Крім того, згідно з вимогами ст. 149 КЗпП України до прийняття рішення про звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків у нього мають бути витребувані письмові пояснення. Не можна звільнити за порушення, яке вже потягнуло застосовування інших видів дисциплінарних стягнень. Згідно з позицією Верховного суду України, яка була викладена в Ухвалі від 21 липня 2010 року, характер проступку та обставини, за яких його вчинено, не свідчать про те, що таке порушення трудових обов'язків є грубим. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх рішеннях звертають увагу, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення є вчинення особою разового грубого порушення трудових обов'язків, а не триваючого порушення, зокрема, неналежне виконання своїх обов'язків тощо. Так, підставою звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, як вбачається з копії наказу №151-п від 11 вересня 2014 року є службова записка Департаменту землеробства від 08 вересня 2014 року з якій, зокрема визначено, що керівник ДП «Благодатне» не виконує вимог наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №39 від 23 січня 2014 року «Про повноваження щодо управління обєктами державної власності, що належить до сфери управління Міністрства аграрної політики та продовольства України» та письмові пояснення [PERSON] від 05 вересня 2014 року, з яких вбачається, що кредиторська заборгованість станом 01 вересня 2014 року по ДП «Благодатне» складає 2912264,96 грн., а саме - 1499475,92 грн. та 705617,28 грн. - за товари, роботи та послуги, утворилась до 2009 року; сума - 689677,37 грн., - взаєморозрахунки з бюджетом, мала місце до 01 січня 2013 року; розрахунки зі страхуванням у сумі 17494, 39 грн., утворилась до 01 січня 2013 року. ( а.с.7 ) В зазначеному вище наказі, відповідач не зазначив, за яке конкретне однократне грубе порушення трудових обов'язків [PERSON] підлягає звільненню, за яких обставин було вчинено проступок, характер останнього у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом. В свою чергу, посилання відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу стосовно того, що він вжив будь-які заходи щодо погашення кредиторської заборгованості та заборгованості по загальнообов'язковим платежам до бюджету, не надання міністерству графіка погашення існуючої заборгованості, загальна сума якої складає майже 3000000 грн., що стало підставою звільнення його з роботи, спростовуються листами начальника ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківскій області О.В. Гапон від 14 квітня 2014 року відповідно до якого по ДП «Благодатне» заборгованість до бюджету, станом на 10.04.2014 року складає 2076, 06 грн. Борг значиться непогашеним з 02 жовтня 2001 року. ( а.с.24) Листом від 26 червня 2014 року у відповідності до якого станом на 25 червня 2014 року податковий борг складає 689677, 09 грн. (а.с.25) Окрім того, з листа начальника ДПІ у Зміївському районі ГУ Мінфіндоходів у Харківській області від 25 вересня 2014 року вбачається, що протягом 2014 року, станом на 25.09.2014 року, надходження в рахунок погашення податкового боргу ДП «Благодатне» складають 71371,78 грн. Відповідно до рішень ДПІ у Зміївському районі від 30 травня 2014 року за №51 відбулося списання безнадійного податкового боргу в сумі 1425126,24 грн., та №60 від 28 серпня 2014 року на суму 20008,34 грн. Станом на 25 вересня 2014 року податковий борг ДП «Благодатне» склада 618089,36 грн. ( а.с. 48) Виходячи з аналізу представлених доказів, суд дійшов висновку, що Міністерством аграрної політики та продовольства України належним чином не оформленню звільнення [PERSON], саме з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та не подано на розсуд суду обґрунтованої, непохитної аргументації та доказової бази на підтвердження заперечень проти позову. Крім того, порушення з підстави яких було прийнято рішення про звільнення [PERSON], та на яких наголошує відповідач у запереченнях, не мають характеру одноразового грубого порушення трудових обов'язків, оскільки, як встановлено судом, кредиторська заборгованість та заборгованість ДП «Благодатне» по загальнообов'язковим платежам до бюджету мала місце ще до призначення позивача керівником підприємства. В свою чергу, [PERSON] перебуваючи на посаді здійснив заходи щодо погашення забогованості, про що власене свідчать відомості ДПІ у Зміївському районі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про незаконність звільнення [PERSON] з підстав, передбачених саме п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, згідно з яким, зокрема, має бути наявність вини працівника в грубому порушенні трудових обов'язків. Приймаючи рішення про незаконність звільнення позивача з вищевикладених підстав та задоволення позову, суд вважає за необхідне наголосити на критичному ставленні до посилань [PERSON] про порушення вимог трудового законодавства і його звільнення в період перебування у щорічній відпустці, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не узгоджуються з вимогами ст. 79 КЗпП України, ст. 10 ЗУ «Про відпустки». Не приймаються судом до уваги й доводи позивача в частині перебування Міністра аграрної політики та продовольства України на час підписання ним наказу - 14 вересня 2014 року у тривалому відрядженні, неповноважність посадових осіб Департаменту землеробства щодо вирішення кадрових питань шляхом подання службової записки, не вручення копії наказу про звільнення та трудової книжки, оскільки всуперечь ст. 60 ЦПК України, жодних доказів на підтвердження визначених обставин [PERSON] не надано. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави належить стягнути витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved