Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, пені по аліментах та стягнення додаткових витрат. Зазначає, що на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук від 22.09.2017 по справі № 524/8865/16-ц, видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 листопада 2016 року по [INFO] включно та в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Вищевказаний виконавчий лист перебуває на виконанні в Автозаводському ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області. Станом на день звернення до суду відповідач має заборгованість зі сплати аліментів 84 753 грн. 45 коп. Окрім цього, позивач зазначає, що нею здійснено додаткові витрати, участь у яких повинен приймати відповідач. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам за період з листопада 2016 року по 01 лютого 2019 року в сумі 84753 грн. 45 коп., пені в сумі 84753 грн. 45 коп. та додаткові витрати в сумі 38093 грн. 63 коп. Ухвалою суду від 06 березня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. 29 травня 2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами. 14 червня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] .О. позов підтримує, з підстав, що зазначені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вважає що відсутні підстави для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі надані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Щодо вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та пені суд приходить до наступного. 06 листопада 2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчук видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 листопада 2016 року по [INFO] включно та в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач не сплачує аліменти, станом на 01.02.2019 утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 84753, 45 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, зробленого державним виконавцем в рамках виконавчого провадження. У зв`язку з чим позивач просить стягнути вказану заборгованість та суму пені за прострочення сплати аліментів у сумі 84753,45 грн. надавши при цьому розрахунок. Так, суд не погоджується з доводами позивача та його представника в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам виходячи з наступного. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні, державним виконавцем стягуються аліменти у відповідності до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження». При вирішенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) суд виходить із наступного. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З аналізу вказаної статті вбачається, що підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. При цьому за загальним правилом форма вини - умисел чи необережність значення не має. У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов`язання, яка і повинна доказувати протилежне. При утворенні заборгованості не за виною платника аліментів дані заходи не застосовуються. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчук від 22.09.2017 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини з всіх видів доходу. Доводи відповідача про те, що його вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів з дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів - 15 листопада 2016 року і до набрання законної сили рішенням - 03 жовтня 2017 року відсутня, оскільки судом не встановлено розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Крім цього, розмір аліментів який стягнуто з відповідача є прогнозованим, судова практика щодо стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку є сталою. Відповідачем не надано доказів щодо добровільної сплати аліментів. Щодо визначення розміру пені суд виходить із наступного. Верховний Суд України зробив два правових висновки щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, і саме таким порядком обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення. При цьому суд застосував частину другу статті 196 СК України та зменшив розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У пізніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України та змінив порядок обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, зазначивши , що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, тому й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів суд проаналізував норми чинного законодавства у сфері сімейних правовідносин. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. З урахуванням викладеного, враховуючи розрахунок заборгованості від 15.05.2019 року зробленого державним виконавцем Резніченко Г.Ю., оскільки він зроблений на підставі уточнених відомомстей щодо доходу відповідача, за спірний період з 01.11.2016 по 01.02.2019 року, відповідач повинен сплатити на користь позивача пеню по сплаті аліментів у розмірі 24398,45 грн.: (грудень 2016 року 11103,49х1%х31 = 3442,08 грн.; січень 2017 року 5749,77х1%31=1782,43 грн.; лютий 2017 року 4748,93х1%28=1329,70 грн.; березень 2017 року 4748,93х1%31=1472,17 грн.; квітень 2017 року 9737,82х1%х30=2921,35 грн.; травень 2017 року 5135,33х1%х31=1591,95 грн.; червень 2017 року 3306,98х1% 30=992,09 грн.; липень 2017 року 2840,45х1%х31=880,54 грн.; серпень 2017 року 25520х1%х31=7911,20 грн.; жовтень 2017 року 1426х1%31=442,06 грн.; листопад 2017 року 1426х1%30=442,06 грн.; грудень 2017 року 1492х1х31=462,52 грн.; січень 2018 року 2349,34х1х31 = 728,3 грн.). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на малолітніх дітей в сумі 38093,63 грн. ( 50% від суми понесених витрат) одноразово, вони підлягають частковому задоволенню, оскільки обґрунтовані в розумінні ст. 185 СК України . Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину є довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, перебування малолітньої дитини у закладі охорони здоров`я. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ( в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року , ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 3 зазначеної Конвенцій визначено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя( ч.1) та держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини( ч.2). Згідно ст.7 вказаної Конвенції дитина має право на піклування батьків з моменту народження. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п.1 ст.27 зазначеної Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а ч.2 вказаної статті передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вищенаведеними нормативними актами, які необхідно застосувати при розгляді позовної заяви [PERSON] чітко визначено, що рішення судом має прийматись для забезпечення якнайкращого всебічного розвитку дітей, піклування щодо стану здоров`я і в першу чергу пріоритет мають інтереси дітей сторін, а мати й батько несуть рівний тягар в забезпеченні вказаних інтересів. Як вбачається із медичних документів наданих позивачем, малолітній син сторін - [PERSON] перебуває на «Д» обліку у ендокринолога, з відповідним діагнозом та йому необхідні постійні консультації генетика і обласного ендокринолога в Полтавській міській дитячій лікарні, у зв`язку з чим понесені додаткові витрати за консультації та обстеження, проведено курси лікування за період квітні та листопаді 2018 року. Також у зв`язку з лікуванням дітей придбані ліки та медичні препарати. Надана медична документація дітей сторін, чеки, оригінали яких наявні у позивача, щодо, придбання медичних препаратів, ліків за призначенням, на суму: 164,38 грн. чек 162477 від 15.01.2018 року, на суму 240,83 грн. від 28.10.2018 року, на суму 232,99 грн. від 08.10.2018 року, на суму 168,14 грн. від 30.12.2018 року, на суму 199,38 грн. від 14.10.2018 року, на суму 366,38 від 11.10.2018 року, на суму 77,17 грн. від 23.11.2018 року, на суму 85,77 грн. від 13.10.2018 року, на суму 683,34 грн. від 13.10.2018 року, на суму 32,83 грн. чек 108970 від 07.10.2018 року, на суму 215 грн. чек 135256 від 30.06.2018 року, на суму 50,30 грн. від 23.05.2018 року, на суму 368,04 від 05.09.2017 року, на суму 336,33 грн. від 03.06.2018 року, на суму 35,75 грн. від 26.04.2018 року, на суму 42,15 грн. від 01.07.2018 року, на суму 27,80 грн. від 12.05.2018 року, на суму 24,35 грн. чек 262597 від 26.04.2018 року, на суму 359,03 грн.від 26.04.2018 року, на суму 62,33 грн. від 03.03.2018 року чек 71439, на суму 139,81 грн. від 17.03.2018 року, на суму 29,40 грн. від 01.03.2018 року, на суму 201,33 грн. від 26.02.2018 року, на суму 475,20 грн від 09.03.2018 року, на суму 400 грн. від 17.01.2018 року, на суму 223,40 грн. від 14.01.2018 року, на суму 46,65 грн. від 23.01.2017 року, на суму 28,15 грн. від 01.02.2017 року, на суму 91,20 грн. від 07.02.2017 року, на суму 130,10 грн. від 29.01.2017 року, на суму 125,30 грн. від 04.02.2017 року, на суму 241,30 грн. від 31.01.2017 року, на суму 80,55 грн. від 06.02.2017 року, на суму 95,25 грн. від 08.02.2017 року, на суму 457,20 грн. від 13.02.2017 року, на суму115,15 грн. від 15.02.2017 року, на суму 45,74 грн. від 12.02.2017 року, на суму 47,25 грн. від 14.02.2017 року, на суму 69,95 грн. від 15.02.2018 року, на суму 82,03 грн. від 17.02.2017 року, на суму 190,95 грн. від 18.02.2017 року, на суму 200,91 грн. від 09.03.2017 року, на суму 339,17 грн. від 30.03.2017 року, на суму 348,65 грн. від 23.02.2017 року, на суму 253,44 грн. від 13.03.2017 року, на суму 99,70 грн. від 31.05.2017 року, на суму 95 грн. від 22.02.2017 року, на суму 160,17 грн. від 26.03.2017 року, на суму 91,35 грн. від 17.05.2017 року, на суму 56,09 грн. від 25.05.2017 року, на суму 69,10 грн. чек 80578 від 05.06.2018 року, на суму 131,25 грн. від 22.05.2018 року, на суму 167,64 грн. від 26.05.2017 року, на суму 69,76 грн. від 19.06.2017 року, на суму 79,85 грн. від 23.05.2018 року, на суму 46,01 грн. від 28.05.2017 року, на суму 441,69 грн. від 22.06.2017 року, на суму 73,65 грн. 02.07.2017 року, на суму 8,44 грн. від 13.08.2018 року, на суму 104,10 грн. від 30.06.2018 року, на суму 238,75 грн. від 02.07.2017 року, на суму 80,51 грн. від 01.07.2017 року, на суму 156,80 грн. від 25.07.2017 року, на суму 185,45 грн. від 10.09.2017 року, на суму 45,20 грн. від 29.08.2017 року, на суму 293,85 грн. від 24.11.2017 року, на суму 198,35 грн. від 30.08.2017 року, на суму 121,24 грн. від24.11.2017 року, на суму 66,60 грн. від 02.12.2017 року, на суму 115,80 грн. від 05.10.2017 року, на суму 115,04 грн. від 02.12.2017 року, на суму 76,60 грн. від 08.12.2017 року, на суму 89,30 грн. від 08.12.2017 року, на суму 200 грн. від 09.12.2017 року, на суму 342 грн. від 09.12.2017 року, на суму 85.25 грн. від 09.12.2017 року, на суму 10,30 грн. від 12.12.2017 року, на суму 94,67 грн. від 09.12.23017 року, на суму 202,89 грн. від 11.12.2017 року, на суму 155,43 грн. від 05.01.2019 року, на суму 625,20 грн. від 23.01.2019 року, на суму 212,60 грн. від 11.01.2019 року, на суму 232,10 грн. від 17.01.2019 року, на суму 167,74 грн. від 13.02.2017 року, на суму 200 грн. від 02.04.2018 року, на суму 90 грн. від 05.11.2018 року, на суму 77,90 грн. від 21.09.2017 року, на суму 140 грн. від 04.04.2018 року, на суму 140 грн. від 04.04.2018 року, на суму 1700 грн. від 07.04.2018 року, а всього на загальну суму 16 383,82 грн. Необхідним для здорового образу життя і розвитку дітей є відвідування басейну, крім іншого сину [PERSON] лікарями призначено плавання. За відвідування басейну та придбання для цього необхідних предметів (одягу, шапочки, окуляри) витрачено 8295 грн., на підтвердження чого надані чеки, оригінали яких наявні у позивача. Суд вважає, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені вказаними вище особливими обставинами, участь другого з батьків обов`язковою не є. Саме до таких витрат суд в даній справі відносить витрати позивача на придбання меблів у розмірі 25200 грн., плату за перебування дітей в дошкільному закладі в сумі 4257,78 грн., придбання шкільного приладдя і харчування в школі в сумі 2050,81 грн., плата за проїзд на лікування сина 322,04 грн., оскільки на думку суду ці витрати є поточними і не викликані особливими обставинами та і є платою на утримання дітей які визначені судом у рішенні про стягнення аліментів. Додаткові витрати на дитину мають бути викликані особливими обставинами; наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення; ці кошти є додатковими на відміну від аліментів, що стягуються на утримання дитини; у випадку коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17). Враховуючи те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей на рівні з позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] 12339,41 грн. (1/2 понесених додаткових витрат на дітей). Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ч. 1 ст. 81 ЦПК України Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. [PERSON] , як позивач за вимогами про оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є звільненою від сплати судового збору за подання позовної заяви (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, судовий збір в сумі 1536,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано до суду розрахунок пені по аліментам, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , який здійснено судовим експертом з економічних питань Ліхтіною Л.Р. витрати за проведення якого в сумі 4500,00 грн. просить суд стягнути з відповідача. Суд вважає за необхідне відмовити у стягнені вищевказаних витрат, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч.2 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Розмір пені за прострочення сплати аліментів визначений ст. 196 СК України та її обрахунок не потребує спеціальних знань, тому сплата спеціалісту за проведення розрахунку пені по аліментам, не є судовими витратами у розумінні ст. 133 ЦПК України і не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial