Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

29.11.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у зв'язку з продовженням навчання. Обрунтовуючи свої вимоги тим, що вона позивач [PERSON] є донькою відповідача [PERSON]. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.11.2015 року були стягнуті аліменти у зв'язку з продовженням навчання на утримання позивачки [PERSON] з відповідача [PERSON] в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 19.10.2015 року \~до 31.08.2016 року, після чого стягнення аліментів на її утримання з відповідача припинено. Однак позивачка [PERSON] навчається на ІІІ курсі Харківського національного автомобільно-дорожнього університету та потребує матеріальної допомоги, оскільки їй необхідно купувати одяг, книжки та інші речі для забезпечення нормальних умов для прожиття, навчання та розвитку. Позивач [PERSON], вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти. У зв'язку з наведеним просила суд стягувати з відповідача на її користь, аліменти на її утримання у зв'язку з продовженням навчання у розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно до 31.08.2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 128 ЦПК України (а.с.16), надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, заперечує проти позовних вимог [PERSON], просить відмовити в їх задоволенні(а.с. 19,30). Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, який діє з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядають за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, який діє з 15.12.2017 року. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 10.05.1997 року відповідач [PERSON] та [PERSON]М.(дівоче прізвище матері позивачки у справі [PERSON]С.) уклали шлюб, що підтверджується фотокопією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО №382471, виданого 10.05.1997 року Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с.6). Від шлюбу у них 11.10.1997 року народилася дитина, позивачка у справі - [PERSON], що підтверджується фотокопією свідоцтва про народження серії І-НО № 008800, виданого 18.12.1997 року Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області (а.с.5).16.12.1998 року вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується фотокопією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 16.12.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області(а.с.6). 16.11.2015 року рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області були стягнуті з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання аліменти у зв'язку з продовженням навчання в розмірі 1/8 частин всіх видів заробітку (доходів), що підтверджується фотокопією виконавчого листа № 236/3185/15-ц, який міститься в матеріалах справи та який було видано 16.11.2015 року Краснолиманським міським судом Донецької області(а.с.7). Позивачка [PERSON] навчається на ІІІ курсі Харківського національного автомобільно-дорожнього університету на контрактній основі, строк закінчення навчання 31.08.2018 рік, що підтверджується фотокопією договора про підготовку бакалавра № 3Е/47П від 09.08.2015 року та довідкою № 34/1243 від 19.10.2017 року, виданих вказаним убчовим закладом (а.с. 11,12). Відповідно до акту, виданого 29.11.2017 року Головою мікрорайону "Південний" та завіреного Виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області позивачка [PERSON] навчається на денній формі навчання в Харківському національному автомобільно-дорожньому університету, відповідач [PERSON] з позивачкою не спілкується, матеріальної допомоги не надає (а.с.10). Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, між сторонами в справі виникли правовідносини, щодо реалізації батьківських обов»язків з утримання їх повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Судом встановлено, що відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України відповідач за власною ініціативою аліменти не виплачує. В порядку ст. 188 Сімейного кодексу України від обов»язку утримувати дочку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів, згідно ст. 189 Сімейного кодексу України, між сторонами не укладено. Ненадання матеріальної допомоги повнолітній дитині, яка навчається і потребує у зв»язку з цим допомоги, є порушенням батьківського обов»язку, передбаченого ст. 199 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Цього кодексу. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідність до рішення ЄСПЛ від 22.03.2012 року (Konstantin Markin) проти Російської Федерації (скарга № 30078/06), «Європейський Суд також нагадує, що досягнення гендерної рівності у даний час є головною метою країн - учасників Ради Європи, і лише особливо важливі причини можуть слугувати тому, щоб відмінність у ставленні могло вважатися сумісним із Конвенцією. Зокрема, посилання на традиції, загальні правила або переважаючу суспільну думку в окремій державі є недостатніми для виправдання відмінності у ставленні за ознакою статі (п.127). Що стосується доводу про особливу соціальну роль жінок у вихованні дітей, європейський Суд зазначає, що у справі "Петровіц проти Австрії" він вказував на поступову еволюції суспільства в сторону більш рівного розподілу обов'язків чоловіків і жінок по вихованню дітей (п.139). При вирішенні даної справи, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання дітям матеріальної допомоги, якої вони потребують саме у зв'язку з навчанням. При вирішенні данної справи суд погоджується з позицією позивачки [PERSON], яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі на контрактній формі навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, але враховуючи стан здоров'я відповідача [PERSON], який є інвалідом ІІ групи, що підтверджується фотокопією довідки Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії м. Слов'янська (а.с. 23) та потребує лікування та постійного стороннього догляду, у зв'язку з захворюванням, що підтверджується довідкою, виданою 22.01.2018 року сімейним лікарем КЗ "Лиманський центр первинної медико-санітарної допомоги ім. Лядукіна" [PERSON]М.(а.с.31), отримує пенсію по інвалідності, внаслідок загального захворювання в розмірі 1452 грн., що підтверджується довідкою № 360/03 від 01.02.2018 року, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області (а.с.35) не має можливості сплачувати аліменти на користь повнолітньої доньки, позивачки [PERSON], яка продовжує навчання в вищому навчальному закладі. Крім того, відповідно до п.7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed