Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, котрого підтримав у судовому засідання та пояснив, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 вересня 2010 року він являється власником нежитлової будівлі (гараж на 25 автомашин) за адресою [ADDRESS]. Рішенням Коломийської міської ради від 30.06.2011 року № 467-7/2011 "Про надання в оренду земельних ділянок " затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано йому, позивачу, в оренду як фізичній особі-підприємцю земельну ділянку площею 5656,0кв.м. по [ADDRESS] терміном оренди 10 років для обслуговування викупленої нежитлової будівлі (гаража) за рахунок земель міської ради з встановлення орендної плати. 02 вересня 2011 року з метою обслуговування викупленої нежитлової будівлі (гаража) він уклав договір оренди землі з третьою особою по справі Коломийською міською радою. Додатком до даного договору оренди землі є кадастровий план земельної ділянки , де зазначено , що межа від літери Г до літери Д - проїзд спільного користування . Відповідно до акту погодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 01 вересня 2011 року всі межі погоджені в тому числі і з представником відповідача ВАТ "Коломийська пересувна механізована колона №82" в особі відповідача [PERSON] Вказує, що в порушення його права власності на нерухоме майно та права користування землею відповідачами створено перешкоду - ворота, котрі зачинили навісним замкомякі. Дану перешкоду відповідачі встановили на дорозі, що є спільним проїздом згідно кадастрових планів та договору оренди землі. Таким чином, відповідачі самовільно зайняли частину земельної ділянки - проїзд спільного користування, самовільно збудували ворота та закрили їх на замок. Внаслідок протиправних дій відповідачів він, позивач, не має можливості з 29 листопада 2014 року і по даний час використовувати земельну ділянку та належне йому нерухоме майно за призначенням. Зазначає, що 29 листопада 2014 року він звернувся в Коломийський МВ УМВС із заявою про те, що керівником ТДВ «Коломийська ПМК-82» відповідачем [PERSON] закрито замки на воротах у зв язку з чим позбавлений пересуватися транспортом на проїзді спільного користування до належного йому гаража. Провівши перевірку, Коломийський МВ УМВС надав запит у Коломийську міську раду та згідно відповіді міської ради, проїзд на територію, де знаходяться його, позивача, бокси (гаражі) - є загального користування, однак відповідач [PERSON] зачиняє ворота навісними замками та перешкоджає [PERSON] в проїзді до своїх гаражів. Крім того пояснив, що міський голова [PERSON] 29 січня 2015 року видав розпорядження ліквідувати перешкоду (металеві заїзні ворота) при заїзді на територію колишнього ВАТ «Коломийська ПМК-82» по [ADDRESS] та попередити директора ВАТ «Коломийська ПМК-82» [PERSON] про недопущення в подальшому перекриття проїзду на територію колишнього ВАТ «Коломийська ПМК-82» по [ADDRESS]. Після виконання даного розпорядження відповідачі директор ВАТ «Коломийська ПМК-82» [PERSON] та його син відповідач [PERSON] знову встановили ворота та зачинили їх за допомогою навісних замків. Вказує, що відповідача [PERSON] засуджено 24.04.2013 року вироком Коломийського міськрайонного суду за ст. 368-3 ч.4 КК України до покарання у виді 85 000 грн., а його позивача було визнано потерпілим, тому на його думку відповідачі по даній цивільній справі можливо умисно чинять перешкоди із-за неприязних відносин. Просить суд зобов язати відповідачів усунути перешкоду (ворота) в користуванні земельною ділянкою - проїздом спільного користування по [ADDRESS], яких відповідачі створили, шляхом примусового знесення воріт за рахунок відповідачів та заборонити відповідачам чинити в майбутньому будь-які перешкоди в користуванні проїздом спільного користування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений згідно чинного законодавства України . Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Коломийська пересувна механізована колона №82" [PERSON] позов не визнав, подав до суду письмове заперечення, котрого підтримав у судовому засіданні та пояснив, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 вересня 2010 року ТзДВ "Коломийська пересувна механізована колона №82" продала позивачу [PERSON] нежитлову будівлю (гараж на 25 автомашин) розташованої на [ADDRESS]. Щодо земельної ділянки, то зі слів директора ТзДВ "Коломийська пересувна механізована колона №82", між [PERSON] та керівництвом ТзДВ в усній формі було досягнуто домовленості, що у подальшому, після укладення договору купівлі-продажу, вони погодять та підпишуть відповідну документацію щодо використання та порядку обслуговування прилеглої земельної ділянки, необхідної для здійснення підприємницької діяльності. Однак, після укладення даного договору питання щодо переоформлення на позивача [PERSON] права користування земельною ділянкою не обговорювалось та не вирішувалось. Весь час з моменту купівлі позивачем нежитлового приміщення, виключно ТзДВ «Коломийська ПМК-82» витрачало та витрачає кошти на обслуговування всієї земельної ділянки, залишається єдиним платником податку на землю, у тому числі і тієї частини земельної ділянки, що фактично використовує позивач [PERSON] для заїзду на територію, що підтверджує Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER] від 18.04. 1997 р. Відповідно до вказаного Державного акта на право постійного користування ВАТ «Коломийська ПМК-82» Коломийською міською радою народних депутатів Коломийського районну Івано-Франківської області надається у постійне користування 4,7422 га землі для виробничої діяльності на [ADDRESS]. На даний час вищевказаний Державний акт ніким не скасовувався, зміни в нього не вносились, земельні ділянки із постійного користування ТзДВ «Коломийська ПМК-82» не вилучались, що свідчить про законність використання та проведення товариством робіт з обслуговування вказаної спірної земельної ділянки. Окрім того, керівництвом ТзДВ «Коломийська ПМК-82» неодноразово наголошувалось та проводились перемовини із позивачем [PERSON] щодо реальної та більш зручної для всіх можливості використання іншого заїзду до належних йому на праві приватної власності нежитлових приміщень, зокрема участі у витратах на обслуговування дороги. Однак, останнім пропозицію керівництва товариства проігноровано та не взято до уваги, на письмові пропозиції ТзДВ «Коломийська ПМК-82» позивач [PERSON] не відповідав, що свідчить про неможливість та небажання останнього до врегулювання конфліктної ситуації у досудовому порядку. Крім цього, ТзДВ «Коломийська ПМК-82» запропоновано із залученням третьої незацікавленої сторони - Коломийської міської ради, укласти договір земельного сервітуту, що значно спростило б можливість використання спірної земельної ділянки, окрім того, на договірних засадах було б встановлено права та обов'язки кожної із сторін щодо обслуговування земельної ділянки. Однак, на жодні пропозиції позивач [PERSON] не відповідав, від будь-яких перемовин відмовлявся та вказував, що його не влаштовують жодні пропозиції, жодних коштів він виплачувати не буде. Окрім вказаного, на складських приміщеннях, розташованих безпосередньо біля заїзду, де було встановлено відповідачами спірні металеві ворота, знаходяться важливі засоби індивідуального захисту та інші високовартісні матеріали та обладнання, що потребують встановлення підвищених заходів безпеки, зокрема, охорони та додаткових огороджень Зазначає, що на даний час між сторонами наявне ще одне провадження, яке перебуває на розгляді Коломийського міськрайонного суду щодо визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови м. Коломиї № 9-р від 29.01.2015 р. «Про усунення перешкоди у користуванні проїздом по [ADDRESS]». Оскільки ТзДВ «Коломийська ПМК-82» є законним користувачем спірної земельної ділянки , а [PERSON] не довів, що він не має можливості облаштувати інший заїзд до своїх нежитлових приміщень, то вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Коломийської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з»явився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За правилами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з положеннями ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] посилається на те, що відповідачі самовільно зайняли частину земельної ділянки - проїзд спільного користування та самовільно збудували ворота, закрили їх на замок, цим самим перешкоджають йому вільно користуватися його власністю - нежитловою будівлею (гаражем на 25 автомашин) за адресою [ADDRESS], чого не заперечують відповідачі. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 вересня 2010 року ВАТ "Коломийська пересувна механізована колона №82" в особі голови ліквідаційної комісії відповідача [PERSON] передала у власність позивачу [PERSON] нежитлову будівлю ( гараж на 25 автомашин) загальною площею 560,6 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] та розташованої на земельній ділянці для обслуговування гаража , площею 0,5113 га. (а.с.6-7) Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 20 жовтня 2010 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (гараж на 25 автомашин) за адресою [ADDRESS].(а.с.9) Рішенням Коломийської міської ради від 30 березня 2011 року № 248-4/2011 припинено ВАТ "Коломийська пересувна механізована колона №82" право постійного користування частиною земельної ділянки площею 5656,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] , у зв'язку з відчуженням нерухомого майна на підставі поданої заяви та переведено дану земельну ділянку до складу земель запасу міської ради. Також надано дозвіл фізичній особі-підприємцю [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5656,0 кв.м.по [ADDRESS] для обслуговування викупленої нежитлової будівлі (гаража) за рахунок земель міської ради. (а.с.114). Рішенням міської ради від 30 червня 2011 року № 467-7/2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду позивачу [PERSON] земельну ділянку площею 5656,0 кв.м. по [ADDRESS] для обслуговування викупленої нежитлової будівлі (гаража) за рахунок земель міської ради.(а.с.115) 02 вересня 2011 року Коломийська міська рада Івано-Франківської області надала в строкове (десять років) платне користування позивачу [PERSON] земельну ділянку для обслуговування викупленої нежитлової будівлі (гаража) , що знаходиться в [ADDRESS]. В оренду передана земельна ділянка загальною площею 5 656 кв.м. На земельній ділянці, що передана в оренду знаходяться будівля площею 0,0637 га, дороги, площадки, проїзди - 0,5019 га. Земельна ділянка передана в оренду з розташованими на ній будівлями та іншими об'єктами інфраструктури.(а.с.10-11) Із кадастрового плану земельної ділянки вбачається, що встановлена межа від літери Г до літери Д є проїзд спільного користування. (а.с.12) Відповідно до акту погодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 01 вересня 2011 року всі межі погоджені в тому числі і представником відповідача ВАТ "Коломийська пересувна механізована колона №82" в особі [PERSON].(а.с.14) Як вбачається з листа Коломийської оДПІ від 28 квітня 2015 року № 2433/10/09-07-028/102 позивач [PERSON] сплачує відповідні кошти по орендній платі з фізичних осіб (а.с.99) Відповідно до висновку за заявою позивача [PERSON] по факту перешкоджання йому в здійсненні господарської діяльності керівником ТОВ «Коломийська ПМК-82» [PERSON] , складеним 29 грудня 2014 року оперуповноваженим СДСБЕЗ Коломийського МВ УМВС Кисилиця А.М. встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виник спір, який містить ознаки цивільно-правового характеру. Також, в даному висновку зазначено, що в ході проведення перевірки було надано запит до Коломийської міської ради та отримано відповідь, відповідно до якої проїзд на територію, де знаходяться бокси позивача [PERSON], являється загального користування, однак відповідач [PERSON] зачиняє ворота навісними замками та перешкоджає позивачу [PERSON] в проїзді транспортом до гаража. (а.с.15) Про те, що проїзд спільного користування розташований на земельній ділянці, належній територіальній громаді міста, підтвердив позивач та не заперечив представник відповідача. Не заперечив представник відповідача і той факт, що саме відповідачами встановлено ворота, зачинено їх навісними замками, мотивуючи тим, що виключно ТзДВ «Коломийська ПМК-82» витрачає кошти на обслуговування всієї земельної ділянки, залишається єдиним платником податку на землю, у тому числі і тієї частини земельної ділянки, що фактично використовує позивач [PERSON] для заїзду на територію, а також, що на складських приміщеннях, розташованих безпосередньо біля заїзду, де було встановлено спірні металеві ворота, знаходяться важливі засоби індивідуального захисту та інші високовартісні матеріали та обладнання, що потребують встановлення підвищених заходів безпеки, зокрема, охорони та додаткових огороджень. За змістом ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель,які не можуть передаватися у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, тощо). Судом встановлено, що ділянка, на якій відповідач встановив ворота, є ділянкою, яка належить до комунальної власності. Відповідно до вимог ст. 96 Земельного Кодексу України землекористувач зобов'язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ст..103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов"язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Відповідно до ст.. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а саме: судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, за додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Судом встановлено, що 29 січня 2015 року розглянувши звернення [PERSON] та проекти землеустрою ВАТ «Коломийська ПМК-82» та підприємця [PERSON] з метою забезпечення безперешкодного заїзду на територію колишнього ВАТ «Коломийська ПМК-82» по [ADDRESS], міський голова [PERSON] 29 січня 2015 року видав розпорядження ліквідувати перешкоду (металеві заїзні ворота) при заїзді на територію колишнього ВАТ «Коломийська ПМК-82» по [ADDRESS] та попередити директора ВАТ «Коломийська ПМК-82» [PERSON] про недопущення в подальшому перекриття проїзду на територію колишнього ВАТ «Коломийська ПМК-82» по [ADDRESS] (а.с.106) Як ствердив у судовому засіданні позивач [PERSON], та не заперечив представник відповідача, ворота за розпорядженням міського голови, що були перешкодою до вільного користування та розпорядження майном позивача, було усунуто. Проте, відповідачі встановили їх повторно та зачинили на замки. Аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позову докази суд приходить до висновку, що відповідачі самовільно встановили ворота на проїзді спільного користування по [ADDRESS], що ведуть до розташованої на цій вулиці нежитлової будівлі (гараж на 25 автомашин), належної [PERSON], чим створили перешкоди для останнього в користуванні його власністю . На підставі наведеного та ст. ст.83,152,158,212 ЗК України, ст.ст. 376, 386,391ЦК України та

Outcome: approved