Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Позивач зазначав, що 18 серпня 2008 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір № KTXRRХ02940304 ,відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 9 960 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення коштів 18 лютого 2010 року включно . Відповідач свої зобов*язання за кредитним договором не виконував, у зв*язку з чим станом на 09 квітня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 249 725 грн. 50 коп., яку просив стягнути з [PERSON] Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 249 725 грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 2 497 грн. 26 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати,ухвалити нове про відмову у задоволенні позову з тих підстав,що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини ,що мають значення для справи,висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено вимоги матеріального права. У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги. [PERSON] у судове засідання апеляційного суду не з*явився,належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ,надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю (а.с. 106,111,114). У судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ « ПриватБанк»,що діє за довіреністю Захаров М.І. просив апеляційну скаргу відхилити. Заслухавши суддю - доповідача,пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2008 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № KTXRRХ02940304 ,який складається із заяви позичальника ,умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до умов кредитного договору відповідачу був наданий строковий кредит у розмірі 9 960 грн. на 18 місяців по 18 лютого 2010 року включно з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв*язку з невиконанням позичальником зобов*язань за кредитним договором станом на 09 квітня 2013 року згідно з розрахунком банку виникла заборгованість у розмірі 249 725 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9 859 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1 001 грн. 22 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1 912 грн. 32 коп.; заборгованості з пені у розмірі 224 585 грн. 08 коп.; а також штрафів 500 грн. та 11 867 грн. 88 коп. Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі ,суд першої інстанції виходив з того,що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав . Стягуючи пеню у розмірі 224 585 грн. 08 коп. та суму штрафів , суд першої інстанції посилався на ст.ст.526,550 ЦК України та п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт),який передбачає позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом ,процентів за користування ним,пені,штрафу тривалістю в п*ять років. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Вирішуючи спір, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо права банку на стягнення суми заборгованості за кредитним договором, проте висновки суду в частині визначення розміру заборгованості, з урахуванням визначення розміру пені, неможливо вважати правильними. Відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Суд першої інстанції на порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України, стягуючи на користь банку пеню у розмірі 224 585 грн. 08 коп., не врахував, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, не обговорив питання про зменшення розміру неустойки відповідно до правил ч. 3 ст. 551 ЦК України. Апеляційний суд ,приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги,не погоджується з рішенням суду в частині стягнення заборгованості з пені у розмірі 224 585 грн. 08 коп.,та з урахуванням наполягання відповідача,вважає необхідним відповідно ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір неустойки та стягнути з відповідача на користь банку суму пені у розмірі 12 772 грн.54 коп.У вказаній частині доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню . Статтею 546 ЦК України передбачено , що виконання зобов*язання може забезпечуватися неустойкою,порукою,гарантією,заставою ,притриманням,завдатком. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов*язання. Пункт 5.3. кредитного договору,укладеного між сторонами,передбачає,що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов*язань,передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов*язується сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.74-76) . Приймаючи до уваги те,що відповідач порушив узяті на себе грошові зобов*язання,належним чином та в повному обсязі не сплачував кредит та проценти за його користування ,у зв*язку з чим має заборгованість,частина якої у вигляді заборгованості за кредитом,відсотками,комісії та пені, з останнього суд першої інстанції правильно стягнув також заборгованість і у вигляді штрафів ,передбачених п.5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»(Стандарт) в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 11 867 грн.88 коп.(процентна складова) . Тому , доводи апеляційної скарги щодо подвійної цивільно-правової відповідальності неспроможні. Згідно п.2. ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог . Таким чином ,апеляційний суд приходить до висновку проте, що позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню та стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № KTXRRХ02940304 від 18.08.2008 року у розмірі 37 912 (тридцять сім тисяч дев*ятьсот дванадцять) грн. 96 коп. , з яких : 9 859 грн.- заборгованість за кредитом ; 1 001грн.22 коп.- заборгованість по процентам ; 1 912 грн .32 коп. - заборгованість по комісії ; 12 772 грн.54 коп. -пені ; штраф у розмірі 500 грн.(фіксована частина) ; штраф у розмірі 11 867 грн.88 коп. (процентна складова) . Відповідно ч.1,ч.5 ст.88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення ,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково ,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ,а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог ,у задоволенні яких позивачеві відмовлено . Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції,не передаючи справи на новий розгляд ,змінює рішення або ухвалює нове,суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У зв*язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції ,апеляційний суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 379 грн.12 коп.

Outcome: partial