Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

04 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним за набувальною давністю право власності на нежитлову будівлю площею 373,3 кв.м. та будівлю сараю площею 48,3 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказував, що у 2007 році він звернувся до співвласників майна бувшого СТОВ "Злагода", із заявою про надання дозволу на викуп часток майнових паїв у членів спілки на майновий комплекс нежитлових будівель, оскільки і сам є співвласником, та на загальних зборах було розглянуто його заяву та дозволено взяти в оренду нежитлові приміщення з подальшим викупом. 01 червня 2012 року на засіданні загальних зборів співвласників майнових паїв СТОВ "Злагода" було сформовано списки осіб, яким у грошовому співвідношенні було визначено частку кожного співвласника майна, відповідно до розмірів зазначених у майнових сертифікатах. Однак, для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна необхідні були правовстановлюючі документи на приміщення будівель, котрі голови ліквідаційних комісій вказаного господарства зобов`язувалися виготовити, однак цього ними зроблено не було, а в подальшому СТОВ "Злагода" було ліквідоване, тому така можливість втрачена. Дана обставина унеможливлює йому як власнику майна захистити своє право на нього шляхом визнання договорів купівлі-продажу дійсними та в подальшому здійснити державну реєстрацію речового права. Вказав, що з часу фактичного придбання вказаних вище приміщень по даний час він користується ними, зробив у них ремонт, здійснює їх утримання, та у 2013 році виготовив інвентаризаційну справу та будь-які інші особи на це майно не претендують. 09 березня 2021 року у справі відкрито провадження, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, у встановлений в ухвалі судді про відкриття провадження строк відзив на позовну заяву не подав, та не повідомив суд про причини його неподання. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин 1,3 статті 344 Цивільного кодексу України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 46, 47 постанови від 14 травня 2019 року, справа № 910/17274/17, зазначила, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. У Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2020 року, справа № 552/1354/18 зазначено, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Як вбачається\~із матеріалів\~позову [PERSON] \~не надав\~належних доказів,\~про те\~хто ж\~саме являвся\~власником нежитлової будівлі площею 373,3 кв.м. та будівлі сараю площею 48,3 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] , та за яких обставин він став володіти зазначеними будівлями. В той\~же час,\~ із даних протоколу №1 від 29 травня 2007 року загальних зборів співвласників майнових паїв ССВ "Промінь", вбачається, що збори вирішили надати позивачу в оренду, зокрема приміщення майстерні строком на 5-ть років з правом викупу. Проте, що для [PERSON] були надані в оренду саме приміщення на які він просить визнати за ним право власності, позивач будь-яких доказів, як-то договір оренди не надав. Без з`ясування вказаної обставини неможливо правильно вирішити позовну вимогу, оскільки якщо приміщення для [PERSON] дійсно надавались в оренду на строк 5-ть років, тобто до 2012 року і після чого вони не були повернуті орендодавцеві, то в такому разі особа відповідно до ч.3 ст. 344 ЦК України набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через десять років. Також суд звертає увагу, що як зазначає в позові [PERSON] спірне майно на яке він просить визнати за ним право власності належало співвласникам майнових паїв бувшого СТОВ "Злагода", а тому саме ці особи мають бути належними відповідачами по справі, а не Полонська міська рада. Із чого витікає висновок, а також з рішення загальних зборів співвласників ліквідаційної комісії СВК "Злагода" с. Роговичі від 01.2012 року вбачається, що заяву [PERSON] розглянуто та надано йому в оренду вказані вище нежитлові приміщення терміном на 5 років з подальшим їх викупом. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на вищезгадані об`єкти нерухомості в порядку визначеному ст. 344 ЦК України за набувальною давністю.

Outcome: dismissed