Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить виділити ідеальну частку у праві спільної часткової власності у домоволодінні [ADDRESS] [PERSON] згідно фактичного користування житловим будинком та надвірними будівлями. Визнати за нею право власності на 56/100 частин домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлової прибудови літ. «А2-1», частини житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганку літ. «а1», загальною площею 88,6 кв.м., житловою площею 59,7 кв.м., гаражу літ. «Л», льоху літ. «М», навісу літ. «Н», воріт № 2, огорожі № 5, зливної ями № 6, сходів № 7. Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] за фактичним користуванням сторін. В подальшому позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та остаточно 19 січня 2017 року надала суду уточнену позовну заяву, у якій просила визнати за нею право власності на житлову прибудову літ. «А2-1», частину житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганок літ. «а1», загальною площею 88,6 кв.м., житловою площею 59,7 кв.м., гараж літ. «Л», льох літ. «М», навіс літ. «Н», ворота № 2, огорожу № 5, зливну яму № 6, сходи № 7, та виділити їй в окреме володіння за варіантом, запропонованим експертом у висновку від 30.05.2016 р. згідно з фактично сформованим порядком користування, відповідно до якого визнати за позивачкою право власності та виділити позивачці у власність і окреме володіння житлову прибудову літ. «А2-1», житлову прибудову літ. «А1-1», ганок літ. «а1», загальною площею 88,6 кв.м., житловою площею 59,7 кв.м., гараж літ. «Л», льох літ. «М», навіс літ. «Н», ворота № 2, огорожу № 5, зливну яму № 6, сходи № 7, що становить 72/100 частини будівель і споруд загальною площею 88,6 кв.м., житловою площею 59,7 кв.м., по [ADDRESS] замість 39/100 частин, з привласненням частині позивачці окремої адреси: [ADDRESS], та закріпленням земельної ділянки нормативною площею 557 кв.м. Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] з урахуванням фактичного користування будівлями і спорудами домоволодіння співвласниками та й у відповідності до часток у праві користування земельною ділянкою, відповідно до запропонованого варіанту експертом у висновку від 30.05.2016 р.Стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати. В обгрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору дарування від 24.05.1978 р., реєстраційний номер 2-3274 позивачка набула право власності на половину будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS]. На підставі рішення Ленінської районної ради народних депутатів № 177/43 від 06.12.1983 р. здійснено було перерозподіл ідеальних часток між співвласниками домоволодіння [ADDRESS]. Частка позивачки у праві спільної часткової власності на домоволодіння склала 39/100, яку вона зареєструвала та отримала свідоцтво про право власності. Згодом вона поліпшила свої житлові умови та побудувала житлову прибудову літ. «А2-1», частину житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганок літ. «а1», гараж літ. «Л», льох літ. «М», навіс літ. «Н». Однак, визначена у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 14.05.2014 р. частка не відповідає дійсній частці у домоволодінні, якою володіє та користується позивачка. Згідно довідки КП «Харківське міське БТІ» від 21.01.2013 р. у фактичному користуванні [PERSON] знаходяться: житлова прибудова літ. «А2-1», частина житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганок літ. «а1», гараж літ. «Л», льох літ. «М», навіс літ. «Н», ворота № 2, огорожа № 5, зливна яма № 6, сходи № 7, що становить 56/100 частин домоволодіння. В користуванні [PERSON] знаходяться: житловий будинок літ. «А-1», частина житлової прибудови літ. «АМ» приміщення 2-1, 2-3, 2-4, 2-5, прибудова літ. «а», мансарда літ. «Ам», гараж літ. «З», льох літ. «И», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «К», ворота № 1, огорожа № 4, замощення №1, що становить 44/100 домоволодіння. Таким чином у разі визнання за позивачкою права власності на житлову прибудову літ. «А2-1», частину житлової прибудови літ. «А1-1», приміщення 2-2, ганок літ. «а1», гараж літ. «Л», льох літ. «М», навіс літ. «Н», ідеальні долі співвласників перерозподіляться згідно фактичного користування і будуть становити: у позивачки - 56/100 частин, у відповідача - 44 /100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, позивачка зазначила, що вона володіє та користуються своєю часткою домоволодіння, належним чином утримує свої побудови та прибудинкову територію, проводить поточний ремонт, сумлінно і відкрито володіє своєю частиною домоволодіння [ADDRESS]. Між сторонами склався порядок користування домоволодінням, кожний має окремий вхід до своєї частини. Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Пояснили, що вимога позивача про визнання за нею права власності на 56/100 частин спірного домоволодіння, що складається з житлової прибудови літ. «А2-1», частини житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганку літ. «а1», гаражу літ. «Л», льоху літ. «М», навісу літ. «Н», воріт № 2, огорожі № 5, зливної ями № 6, сходів № 7, є незаконною. Зазначені приміщення позивач побудувала самочинно без його згоди, що за будь-яких обставин не може бути наслідком перерозподілу часток у спільному майні. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування від 24.05.1978 року, зареєстрованого в КП "Харківське міське БТІ" 21.06.1978 року за № 2-3274, [PERSON] набула право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). На підставі рішення Ленінської районної ради народних депутатів № 177/43 від 06.12.1983 р. здійснено було перерозподіл ідеальних часток між співвласниками домоволодіння [ADDRESS], а саме: частка [PERSON] у праві спільної часткової власності на домоволодіння склала 39/100, а частка [PERSON] - 61/100 (а.с. 9 зворотня сторінка). 14 травня 2014 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на 39/100 частин домоволодіння [ADDRESS], про що свідчить копія свідоцтва про право власності, видана державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області (а.с. 9). За відповідачем [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого Другою Харківською державною нотаріальною конторою 18.01.1989 року, зареєстровано 61/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 37-40). З наданої відповіді на запит за вих. № 0500004 від 21.01.2013 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що у домоволодінні по [ADDRESS] [PERSON] зведені самочинно житлова прибудова літ. «А2-1», частина житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганок літ. «а1», гараж літ. «Л», льох літ. «М», навіс літ. «Н», що складає 55/100 частини домоволодіння. Крім того, повідомлено також, що у користуванні [PERSON] знаходяться: житлова прибудова літ. «А2-1», частина житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганок літ «а1», гараж літ. «Л», льох літ. «М», навіс літ. «Н», ворота № 2, огорожа № 5, зливна яма № 6, сходи № 7, загальною вартістю 184308 грн. що становить 56/100 ч. спірного домоволодіння. В користуванні [PERSON] знаходяться: житловий будинок літ. «А-1», частина житлової прибудови літ. «А1-1», приміщення 2-1, 2-3, 2-4, 2-5, прибудова літ. «а», мансарда літ. «Ам», гараж літ. «З», льох літ. «И», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «К», ворота № 1, огорожа № 4, замощення № I, загальною вартістю 142164 грн., що становить 44/100 ч. спірного домоволодіння. У разі визнання права власності на житлову прибудову літ. «А2-1», частину житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганок літ. «а1», гараж літ. «Л», льох літ. «М», навіс літ. «Н» за [PERSON] - ідеальні долі співвласників перерозподіляться згідно фактичного користування і будуть становити: [PERSON] - 56/100 ч. домоволодіння замість 39/100 ч., [PERSON]- 44/100 частин домоволодіння замість 61/100 ч. (а.с. 15). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної компенсації. Згідно частини 1 ст. 88 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно договору, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно вимог ч. 3, ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. У зв'язку з наявною необхідністю та для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, 25 січня 2016 року судом була призначена судова будівельно-технічна та земельна експертиза (а.с. 118-119). Згідно висновку № 1106/5791 судової будівельно-технічної та земельної експертизи від 30 травня 2016 року, наданого старшим судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, належні на праві власності позивачу [PERSON] 39/100 частин домоволодіння [ADDRESS], з урахуванням здійснених особисто позивачем побудов, якими вона фактично користується, що за даними БТІ становить 56/100 частин домоволодіння, не відповідають фактичній частині домоволодіння, якою користується позивач. Загальна вартість особисто побудованих позивачем житлової прибудови літ. «А2-1», частини житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганку літ «а1», гаражу літ. «Л», льоху літ. «М», навісу літ. «Н», воріт № 2, огорожі № 5, зливної ями № 6, сходів № 7, якими користується позивач [PERSON] складає 334 537 грн. та становить 56/100 часток домоволодіння. Перерозподілені ідеальні частки співвласників у домоволодінні [ADDRESS], у разі визнання права власності на вищевказане за позивачем наступні: [PERSON] - 73/100 частки, замість 39/100 часток та [PERSON] 27/100 частки, замість 61/100 часток. Надано варіант І поділу домоволодіння [ADDRESS] за фактично сформованим порядком користування, відповідно до якого пропонується виділити: [PERSON] - 72/100 частки, а [PERSON]- 28/100 частки. Розподіл домоволодіння [ADDRESS] на два самостійних можливий, тому виділити ідеальну частку позивача в окреме домоволодіння, у разі визнання права власності за позивачем [PERSON] на житлову прибудову літ. «А2-1», частину житлової прибудови літ. «А1-1» приміщення 2-2, ганок літ «а1», гараж літ. «Л», льох літ. «М», навіс літ. «Н», ворота № 2, огорожі № 5, зливної ями № 6, сходи № 7, якими позивач фактично користується з присвоєнням окремої адреси та закріпленням земельної ділянки нормативною площею 557 кв.м. - можливо. Надати варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] з урахуванням зміни часток між співвласниками не надається можливим з причин, вказаних у дослідженні. Надано один варіант порядку користування земельною ділянкою з урахуванням фактичного користування будівлями та спорудами домоволодіння, у відповідності до часток у праві користування земельною ділянкою. Надано варіант II поділу домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками домоволодіння з урахуванням документально оформлених прав власності на частки у праві спільної часткової власності. Надати варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] відповідно до документально оформлених прав власності співвласників на частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння не надається можливим з причин, вказаних у дослідженні (а.с. 178-235). На підставі зазначеного, суд, розглянувши всі запропоновані експертом варіанти поділу домоволодіння та порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] вислухавши думку сторін по справі, прийшов до висновку, що поділ зазначеного домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою необхідно здійснити відповідно до документально оформлених прав власності співвласників на частки у праві спільної часткової власності, згідно якому позивачці [PERSON] належить 39/100, а відповідачу [PERSON] належить 61/100 часток у праві власності на домоволодіння., тобто згідно ІІ варіанту, запропонованого у висновку експертизи № 1106/5791, оскільки даний варіант є достатнім, прийнятним для обслуговування житлового будинку та враховує баланс інтересів кожного із співвласників будинку. Стосовно вимоги позивача визнати за нею право власності на самочинні забудови суд вважає, що у задоволенні даної вимоги необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Як вказано у п.п.3, 7, 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. Не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами, у тому числі про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Як вказано у п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу України (1970 р.) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України (1970 р.) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. Апеляційний суд Харківської області в ухвалі від 05 червня 2013 року, залишаючи без змін рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 29 квітня 2013 року, вказав, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (а.с. 41-46, 47-51). В ч. 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) тощо виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом вказана норма права передбачає прийняття новоствореного нерухомого майна в експлуатацію. Згідно із частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Харківська міська рада про зміну ідеальних часток у праві спільної часткової власності у домоволодінні було відмовлено з підстав недоведеності та не наданням доказів згоди співвласників спірного домоволодіння стосовно визначення порядку користування житловими приміщеннями. Рішення набрало законної сили (а.с. 52-54). Таким чином, вимоги позивача про визнання за нею права власності на самочинні забудови неодноразово були предметом розгляду в інших судових справах. Надані позивачкою докази не свідчать про отримання нею згоди співвласника на здійснення будівельних робіт. Крім того, з матеріалів позовної заяви вбачається, що в Харківському окружному адміністративному суді на розгляді знаходиться справа за адміністративним позовом [PERSON] до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування реєстрації декларації (а.с. 74-75), що свідчить про незгоду співласника спірного домоволодіння з самочинно здійсненими будівельними роботами позивача. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1827 грн.

Outcome: partial