Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовною заявою до ТОВ "Альянс-Керамік", в якій з врахуванням уточнених позовних вимог викладених в письмових поясненнях від 05.04.2017 року просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати за жовтень 2016 року разом з компенсацією за неотриману відпустку в сумі 2 566,17 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку з ним за період з 01.11.2016 року по 05.04.2017 року в сумі 10 319,03 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні посилаючись на неправомірне прийняття і звільнення позивача колишнім керівництвом підприємства, оскільки посада водія легкового автотранспорту в штатному розкладі ТОВ "Альянс-Керамік" відсутня, позивач в жовтні 2016 року фактично не працював, відомості про його вихід на роботу були сфальшовані колишнім головним бухгалтером, який і підписав 31.10.2016 року наказ про звільнення [PERSON] за згодою сторін. Вказаний наказ за наслідками проведеної на підприємстві перевірки, був скасований наказом в.о. директора ТОВ "Альянс-Керамік" б/н від 30.03.2017 року, а позивача [PERSON] звільнено з займаної посади за прогули згідно п.4 ст. 40 КЗпП України з 30.09.2016 року. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] за наказом № 31 від 19.08.2016 року був прийнятий на роботу до ТОВ "Альянс-Керамік" на посаду водія легкового автотранспорту, що підтверджується повідомленням про прийняття працівника на роботу отриманим Куйбишевським відділенням Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області 19.08.2016 року (а.с.6) та витягом з журналу реєстрації наказів по підприємству (а.с.33). З 31.10.2016 року [PERSON] звільнили з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін що підтверджується витягом з журналу реєстрації наказів по підприємству (а.с.34), копіями наказів про звільнення [PERSON] від 31.10.2016 року № 53, № 37 (а.с.35, 115) та записами трудової книжки (а.с.94-95). Згідно інформації, що міститься в звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 18.11.2016 року (а.с.36), відомості про нарахування заробітної плати за жовтень 2016 року (а.с.41), [PERSON] за жовтень 2016 року було нараховано 2 566,17 грн. заробітної плати, яка на час розгляду справи виплачена йому не була, чого не заперечують сторони. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Положеннями статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з позивачем належних до сплати сум не провели. Суд критично оцінює доводи представників відповідача, що [PERSON] в жовтні 2016 року був відсутній на робочому місці та не виконував жодної роботи, так як всупереч ст.60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем не надано суду належних доказів видання наказів (розпоряджень) керівництвом ТОВ "Альянс-керамік" про прогули, застосування заходів дисциплінарного впливу за невиконання позивачем трудових обовязків у жовтні 2016 року чи актів службових перевірок та письмових пояснень позивача з цього приводу. Доповідні записки від 07, 14, 21, 28 жовтня 2016 року, які були складені завідуючим виробництвом [PERSON] одноособово та не містять будь-якої внутрішньої реєстрації або хоча б резолюції керівника підприємства суд не може визнати достатнім і достовірним доказом відсутності [PERSON] на робочому місці в жовтні 2016 року. При цьому суд враховує, що при нарахуванні позивачу щомісячної заробітної плати за підсумками жовтня 2016 року, відповідач не провів зменшення розміру заробітної плати, вказане також підтверджується інформацією з Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2016 року, який подавався у 2017 році новим керівництвом підприємства, за яким [PERSON] у жовтні 2016 року нараховано дохід в сумі 2 566,17 грн. (а.с.184). Суд також відхиляє доводи представників відповідача щодо скасування наказу підприємства від 31.10.2016 року № 53 про звільнення [PERSON] за угодою сторін та звільнення його з займаної посади за прогули згідно п.4 ст. 40 КЗпП України з 30.09.2016 року на підставі наказу в.о. директора ТОВ "Альянс-керамік" [PERSON] б/н від 30.03.2017 року (а.с.178), оскільки видання такого наказу не ґрунтується на нормах діючого законодавства та відбулося поза межами трудових відносин сторін, тому вказаний документ, у відповідності до ч. 1 ст. 59 ЦПК України є недопустимим доказом та не приймається судом. Згідно наданого суду табелю обліку робочого часу, що був підписаний головним бухгалтером ТОВ "Альянс-керамік" [PERSON], завідуючим виробництвом [PERSON] та комірником-рахівником [PERSON], [PERSON] в жовтні 2016 року відпрацював 21 робочий день, тобто весь місяць (а.с.8-9, 49). При цьому, суд вважає помилковим висновок представників відповідача про доведеність умисного внесення неправдивої інформації колишнім головним бухгалтером ТОВ "Альянс-керамік" [PERSON] до табелю обліку робочого часу за жовтень 2016 року, оскільки за правилом ч.4 ст. 61 ЦПК України вказані обставини мають доводитися виключно вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, а не фактом реєстрації заяви про вчинення відповідного службового злочину. Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що покази свідків, які були допитані в суді, не мають значення для вирішення цього трудового спору, та відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України не є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема жоден з свідків достеменно не був обізнаний про обсяг посадових обов'язків відповідача, його умови праці та визначеного робочого місця. До того ж більшість допитаних свідків підтвердили, що [PERSON] в жовтні 2016 року привозив та відвозив головного бухгалтера підприємства на роботу, а допитана в якості свідка колишній головний бухгалтер ТОВ "Альянс-керамік" [PERSON] вказала, що позивач, у вказаний період знаходився на робочому місці і виконував покладені на нього обов'язки, зокрема відвозив її легковим автомобілем до органів державної фіскальної служби, пенсійного фонду та інших контролюючих органів. Доводи представників відповідача про неправильне оформлення подорожніх листів, відсутність письмових доручень від керівництва підприємства водію [PERSON] в жовтні 2016 року та не надання йому транспортного засобу для роботи, навпаки, свідчать про недотримання власником підприємства чи уповноваженим ним органом вимог ст. 29 КЗпП України щодо обов'язку роз'яснення працівникові його прав і обов'язків, інформування під розписку про умови праці, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, визначення працівникові робочого місця, забезпечення його необхідними для роботи засобами, а тому суд вважає, що недбале ставлення посадових осіб ТОВ "Альянс-керамік" до виконання своїх обовязків не може бути причиною звільнення відповідача від правових наслідків вчинених ним дій чи бездіяльності. За таких вищенаведених підстав, оскільки відповідачем не було проведено розрахунку з позивачем та не виплачена належна йому заробітна плата, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати за жовтень 2016 року разом з компенсацією за неотриману відпустку в сумі 2 566,17 грн. (без урахування податків та інших обовязкових платежів). За статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У звязку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 01.11.2016 року по 05.04.2017 року у розмірі середнього заробітку. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, п. 4 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Розділу ІІІ Порядку зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, в тому числі, компенсація за невикористану відпустку (п. "б"), на підставі чого суд не враховує для обчислення середньоденного заробітку суму 66,17 грн., нараховану позивачу у жовтні 2016 року Згідно інформації, що міститься в звітах до податкового органу та відомостях про нарахування заробітної плати за вересень, жовтень 2016 року, заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом двох місяців (робочі дні) становить 4 500,00 грн., число відпрацьованих робочих днів згідно графіку роботи на 2016 рік становить 43 робочих днів, тобто середньоденний заробіток позивача становить 104,65 грн. (4500,00/43). Разом з тим, позивач просив стягнути середній заробіток саме в розмірі середньоденного заробітку 94,67 грн., в зв'язку з чим, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги саме в такому розмірі. Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, розмір середнього заробітку за період з 01.11.2016 року по 05.04.2017 року складає 109 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 94,67 грн. на загальну суму 10 319,03 грн. (109 х 94,67), яка підлягає стягненню на користь позивача без урахування обовязкових податків та зборів. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved