Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

16.01.2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 18.09.2004 року зареєструвала шлюб із відповідачем у Рашківській сільській раді Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №5. Від подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON], який проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Із відповідачем вирішила розірвати шлюб через те, що він протягом останнього часу змінив ставлення до сім"ї. Сторони спільно не проживають більш ніж чотири роки, проживають окремо, фактично не підтримують жодних сімейних відносин. Вважає, що відповідач не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім"ї, а тому за таких обставин вважає, що сім"я існує формально і шлюб просить розірвати. В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв"язку, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], яке видано Рашківською сільській раді Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що 18 вересня 2004 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після одруження присвоєно прізвище "[PERSON]"(а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] та його батьками є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, із 2010 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач та відповідач не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивача відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у зв"язку із задоволенням позову, суд приходить до висновку, що із відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243,6 грн..

Outcome: approved