Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що [INFO] у віці 27 р. помер її батько [PERSON]. [INFO] у віці 68 років померла батькова мати (її рідна баба) [PERSON]. Після смерті баби відкрилася спадщина на належне їй майно, яка складається з земельної ділянки сільськогосподарського призначення за №500, площею 5,30 га, що розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Новоукраїнською РДА Кіровоградської області 24 травня 2002 року. Так як її батько, будучи рідним сином [PERSON], помер раніше за неї, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, то вона є єдиним спадкоємцем після смерті баби. На момент смерті баби їй було 11 років, тобто була малолітньою. Від спадщини вона не відмовлялася. Будучи такою, що прийняла спадщину, вона не оформила належним чином документи та не отримала свідоцтво про право на спадщину, в зв'язку з тим, що ще при житті баби було втрачено Державний акт на праве приватної власності на вищевказану земельну ділянку. Відділом Держгеокадастру у Новоукраїнському районі Кіровоградської області надано відповідним чином завірену копію вказаного державного акту. 02.04.2018 року вона звернулася до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті її баби [PERSON], яка померла [INFO], на належну їй земельну ділянку, однак отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Як мені стало відомо зі слів нотаріуса, 10.11.2017 року свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], отримала [PERSON], [INFO], яка надала нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку та представила документи які підтверджують її родинні зв'язки із померлою. [PERSON] є донькою її батька від іншого шлюбу, її баба не визнавала її за онуку та ніколи з нею не спілкувалася. Державний акту на право приватної власності на земельну ділянку бабуся вважала його втраченим. Новоукраїнським районним судом [PERSON] було визначено додатковий строк для вступу в спадщину (справа №395/1354/17, рішення вступило в законну силу 08.10.2017 року), при цьому відповідачем по справі була Глодоська сільська рада Новоукраїнського району яка ввела суд в оману щодо наявності інших спадкоємців. Будучи її сестрою, [PERSON] А.1. на момент смерті баби була також малолітньою, тобто вона та [PERSON] фактично прийняли спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка складається з земельної ділянки сільськогосподарського призначення за №500, площею 5,30 га, що розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, у рівних частинах як спадкоємці за правом представлення. При оформленні спадщини після смерті матері [PERSON] державний нотаріус Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Шевченко Н.Г. видала свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на підставі довідок Глодоської сільської ради, в яких були проігноровані відомості про неї, як про онуку покійної, на вищевказану земельну ділянку, у зв'язку з чим, відповідачка без відповідних правових підстав оформила право власності на цілу земельну ділянку. Крім того, їй стало відомо про те, що отримавши свідоцтво про право на спадщину та зареєструвавши право власності на успадковану земельну ділянку, сестра [PERSON] 27 березня 2018 року уклала договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з ФГ «Агротехнолог» в особі його голови [PERSON] на строк 99 років, за що отримала кошти в сумі сто тисяч грн. Вважає, що вищезазначений договір емфітевзису було укладено на підставі недійсного свідоцтва про право на спадщину, що свідчить і про його недійсність. Зазначений договір емфітевзису впливає на її права, тому повний захист моїх прав неможливий без визнання цього договору недійсним та скасування його державної реєстрації. Третя особа із самостійними позовними вимогами [PERSON] звернулась із самостійним позовом, яким просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON] 10.11.2017 року, зареєстроване в реєстрі №1888, про спадкування [PERSON] після смерті баби [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення №500, з кадастровим номером [NUMBER], площею 5,30 га, що розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та визнати за [PERSON] 1/3 частину вказаної земельної ділянки. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON], який в свою чергу є рідним сином [PERSON] [PERSON] помер [INFO]. Таким чином, [PERSON] має право на частку спадщини [PERSON], яка б належала її батькові [PERSON], якби він був живим на час відкриття спадщини [PERSON] На момент смерті [PERSON] заявниці було 14 років, від спадщини остання не відмовлялася, а тому прийняла спадщину у силу приписів ч.4 ст.1268 ЦК України. Зі змісту позову заявнику стало відомо, що відповідач оформила усе спадкове майно одноособово, зокрема, на спірну земельну ділянку. Оскільки [PERSON] є такою, яка прийняла спадщину, то просить задовольнити заявлений нею позов у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, позов [PERSON] вважає частково обґрунтованим, оскільки остання на момент смерті баби [PERSON], дійсно, була неповнолітньою і також має право на спадкування. Пояснила, що оспорюваний договір емфітевзису порушує права її довірительки, оскільки укладений без достатніх правових підстав, оскільки одноособове право власності [PERSON] набуто безпідставно, а тому остання не мала самостійно розпоряджатися земельною ділянкою, просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON], будучи належно повідомленою про час і місце судового розгляду, до суду жодного разу не з'явилась, будь-яких заяв чи клопотань не подала, а тому суд, за згодою учасників, ухвалив про розгляд справи у її відсутності. Представник ФГ "Агротехнолог" [PERSON] позов [PERSON] заперечив у повному обсязі, посилається на те, що [PERSON] не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва, не отримала відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а тому відсутній спір та підстави для судового захисту. Крім того послався на те, що в момент укладення договору емфітевзису [PERSON] була законним власником земельної ділянки, а тому мала право на вчинення правочинів відносно неї, заявив, що позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не довели, яким чином укладений договір емфітевзису порушує права позивача, посилається на те, що до участі у справі не залучений державний реєстратор, який реєстрував оспорюваний договір, й вирішення позову може вплинути на його права. Позов [PERSON] визнав у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] заперечив з підстав незвернення останньої до нотаріуса та відсутності постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Третя особа - державний нотаріус Шевченко Н.Г. до суду не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому суд, за згодою учасників процесу, ухвалив про судовий розгляд у її відсутності. На підставі пояснень учасників процесу та досліджених доказів судом встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] народилась [INFO] у с. Вербівка Новоукраїнського району (а.с.9-10), її батьком був [PERSON] (а.с.11), який, в свою чергу, являвся сином [PERSON] (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] (а.с.13), [PERSON] померла [INFO] (а.с.14). [PERSON] була власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення №500, з кадастровим номером [NUMBER], площею 5,30 га, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Новоукраїнською РДА Кіровоградської області 24 травня 2002 року (а.с.15). Свідоцтво про право на спадщину у вигляді спірної земельної ділянки одноособово отримала відповідач [PERSON] (а.с.17). 23.03.2018 року [PERSON] уклала договір встановлення емфітевзису із ФГ "Агротехнолог" строком на 99 років, предметом якого є успадкована нею після смерті [PERSON] земельна ділянка, яку отримав ФГ "Агротехнолог" (а.с.18-20). Грошова оцінка 1 га (ріллі) земель колишнього АС "Глодоси" станом на 01.01.2018 року становить 32 306 грн. (а.с.47). [PERSON], згідно виправлень в актовому записі про народження, [INFO], її батьком був [PERSON] (а.с.63-66). З оглянутої спадкової справи №351/2017 (а.с.92-109) вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON] одноособово звернулась за оформленням спадщини після її смерті, із наданням підтверджуючих документів щодо родинних зв'язків із померлою, не повідомивши про наявність інших малолітніх дітей [PERSON], та відповідно онуків померлої [PERSON], у зв'язку із чим отримала свідоцтво на право на спадщину за законом виключно на своє ім'я. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] був рідним сином [PERSON], проте помер раніше своєї матері [PERSON], тому право власності на спадкування після смерті [PERSON] виникли у його рідних дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], за правом представлення, у рівних частках, оскільки останні були неповнолітніми на час його смерті. Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Ст.1268 передбачено, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно зі ст.ст. 4,5 ЩІК України кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз'яснив Верховний Суд України, іншими підставами можуть бути в тому числі і порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб (абз.3 п.27 постанови Пленуму № 7). В даному випадку видачею свідоцтва про право на спадщину [PERSON] були порушені її спадкові права та право власності. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2 ст.1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За змістом ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в пункті 23 постанови ПВСУ від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видасться за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством за наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. Згідно до пункту 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., зареєстрованого в МУЮ 22.02.2012 р. за № 282/20595), якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа (державного акта), що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а рішення суду про право саме по собі не замінює правовстановлюючого документу. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі встановленого, так як вирішити питання через органи нотаріату неможливо, інших осіб, які претендують на земельну ділянку не встановлено, що підтверджує та не викликає у суду сумніву, щодо права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом за позивачкою [PERSON] та третьою особою [PERSON], так як останні на момент смерті [PERSON] були неповнолітніми та вважаються такими, які прийняли спадщину, а тому за позивачкою [PERSON], відповідачкою [PERSON], слід здійснити перерозподіл спадщини по 1/3 права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом в порядку представлення за кожним, в т.ч. й за третьою особою [PERSON], на ім'я якої свідоцтво про право на спадщину суд визнав недійсним, що є наслідком вирішення основної вимоги. Суд не вважає перешкодою незвернення [PERSON] до нотаріуса та відсутність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спір вбачається у позиції представника третьої особи [PERSON] та відповідача ФГ "Агротехнолог", які категорично заперечують позовні вимоги позивачки [PERSON] Вирішуючи позовну вимогу стосовно визнання недійсним договору емфітевзису, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.Зст.215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані: його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На час розгляду справи, дане свідоцтво скасоване - визнане недійсним не частково, а повністю. Отже, фактично на даний час відсутня юридична підстава - правовстановлюючий документ, згідно якого укладався оспорюваний договір. В свою чергу, анулювання правовстановлюючого документу є підставою визнання недійсним і правочину, який укладався на його основі, тобто як похідного правочину. ЦК України визначає засади цивільного законодавства: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст.407 ЦК України, яка визначає підстави виникнення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже основною підставою укладення договору, є волевиявлення саме власника земельної ділянки. Оскільки судовим рішенням скасовано правовстановлюючий документ, який підтверджував повноваження відповідача [PERSON], як власника земельної ділянки, то відсутня й правова підстава його укладення, що унеможливлює залишення цього правочину в силі. Крім цього, на момент укладення оспорюваного договору фактичним власником земельної ділянки були також [PERSON] та [PERSON], поряд із титульним власником [PERSON], які не висловлювали своєї згоди на укладання емфітевзису і т ому вказаним договором порушуються їхні права, так як спадщина належить спадкоємцеві з дня її відкриття, незалежно від її прийняття, а тому вказаний договір укладений із порушеннями вимог цивільного законодавства. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ст.203 ЦК України. Судом встановлено, що укладення договору відбувалося на незаконних підставах, згідно свідоцтва про право на спадщину, визнаного у подальшому недійсним, без згоди фактичних співвласників, в т.ч. й позивача [PERSON], якій спадкове майно належало з моменту відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття. На підставі викладеного, позовна вимога в цій частині також підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволенням обох позовів, судові витрати слід залишити за сторонами.

Outcome: partial