Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до ТОВ "Прімоколект", треті особи: Івано-Франківське ОД "Райффайзен банк Аваль", Інспекція з захисту прав споживачів в Івано-Франківській області про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №НК-14/2 від 24.11.2014 року, договору купівлі-продажу(відступлення прав вимоги) №26/11/2014-01 від 26.11.2014 року, визнання недійсною заборгованості в розмірі 150 000 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.09.2007 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен банк Аваль" було укладено кредитний договір № 014/0005/82/69100, згідно з яким банк надав позивачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 3 000,00 дол. США терміном до 08.01.2010 року та оплатою 18,00 % річних. Однак, 24.11.2014 року між ПАТ "Банк Національний кредит" та ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-капітал" було укладено Договір відступлення права вимоги №НК-14/2, а 26.11.2014 року між ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-капітал" та ТОВ КУА "Прімоколект-Капітал" було укладено договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) №26/11/2014-01. 12.12.2014 року позивачем отримано Гарантійний лист вих №12/12/14-1 від ТОВ КУА "Прімоколект-Капітал" з вимогою оплатити 150 000,00 грн. Позивач зазначає, що в жодному договорі відступлення права вимоги немає даних про позивача, дані, які надає відповідач є неправдивими та неправомірними, так як жодного кредитного договору з ПАТ "Банк Національний кредит" він не укладав, а тому, звернення, що стосуються імені позивача стосовно заборгованості в розмірі 150 000,00 грн. не ностяь та не мають юридичної сили. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав з мотивів наведених в ньому, просив позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, попередньо надіслав до суду заперечення, відповідно до якого просив в позові відмовити та розглядати справу за відсутності представника відповідача (а.с.69-72). Представник третьої особи Івано-Франківське ОД "Райффайзен банк Аваль" в судове засідання не з'явився, попередньо надіслав до суду письмові пояснення, відповідно до яких просив в задоволенні позову відмовити у зв"язку з необгрунтованістю. Крім цього, просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника Івано-Франківської ОД "Райффайзен банк Аваль" (а.с. 45-52). Представник третьої особи Інспекція з захисту прав споживачів в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 53, 67, 107, 118). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. 24.11.2014 року ПАТ "Райффайзен банк Аваль" та ПАТ "Банк Національний кредит" уклали договір відступлення прав вимог №114/9, відповідно до якого Аваль відступив на користь БНК право грошової вимоги за кредитними договорами, що були укладені між Авалем та Боржниками. Того ж дня, 24.11.2014 року ПАТ "Банк Національний кредит" та ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-капітал" уклали Договір відступлення права вимоги №НК-14/2, відповідно до умов якого БНК передано(відступило) на користь ТОВ "ФК "Кредит-капітал" за плату , належні банку права грошової вимоги до боржників, за кредитними договорами зазначеними у реєстрі боржників (а.с. 86-93). Відповідно до п.п.4.3.3., 4.3.8., 4.3.10., 4.3.12. вказаного договору на дату укладення Договору Первісний кредитор гарантує та засвідчує, що відповідно до законодавства він має право відступлення кожного Права Вимоги третім особам, в тому числі Новому кредитору; інформація вказана у Реєстрі боржників, відповідає відомостям, вказаним у Кредитних договорах, є повна та правдивою в частині, що стосується ПІБ Боржника, ІПН, паспортних даних Боржника, номеру та дати Кредитного договору; Первісний Кредитор гарантує, що отримав відповідну згоду Первинного (их) Кредитора (ів) на переуступлення права грошової вимоги; Первісний Кредитор гарантує, що повністю виконав усі умови Договору відступлення прав вимог №114/9 від 24.11.2014 року укладеного з Первинним Кредитором в т.ч. щодо оплати ціни договору відступлення прав вимог №114/9 від 24.11.2014 року (а.с.89, 90). Згідно Акту приймання-передачі Електронних носіїв (СD накопичувачів) до Договору відступлення прав вимоги №НК-14/2 від 24.11.2014 року [PERSON] є боржником ПАТ "Банк Національний кредит", право грошової вимоги щодо якого перейшло до ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-капітал" (а.с. 94). 26.11.2014 року між ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-капітал" та ТОВ КУА "Прімоколект-Капітал" було укладено договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) №26/11/2014-01, відповідно до якого ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-капітал" відступило набуті за договором №НК-14/2 від 24.11.2014 року права грошової вимоги на користь ТОВ КУА "Прімоколект-Капітал" (а.с.74-84), зокрема і щодо боржника [PERSON] за кредитним договором №014/0005/82/69100 від 09.01.2007 року, що підтверджується актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 26.11.2014 року до Договору купівлі-продажу №26/11/2014-01 (а.с.85). Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Це зокрема: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - oсоба, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, договір відступлення права вимоги №НК-14/2 від 24.11.2014 року та договір купівлі-продажу(відступлення прав вимоги) №26/11/2014-01 від 26.11.2014 року відповідають вимогам, які встановлені для чинності правочину. За змістом частини 1статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім цього, позивач просячи суд визнати недійсними договори відступлення права вимоги №НК-14/2 від 24.11.2014 року та купівлі-продажу(відступлення прав вимоги) №26/11/2014-01 від 26.11.2014 року, які були укладені між ПАТ "Банк Національний кредит" та ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-капітал" і ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-капітал" та ТОВ КУА "Прімоколект-Капітал" відповідно не ставить позовних вимог до ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-капітал" та ТОВ КУА "Прімоколект-Капітал", які були сторонами вказаних договір, а отже предмет позову зачіпає іхні інтереси. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу(відступлення прав вимоги) №26/11/2014-01 від 26.11.2014 року, то ПАТ "Банк Національний кредит" є неналежним відповідачем. Також, визнання вказаних вище договорів недійсними стосується декількох десятків тисяч боржників, право вимоги до яких набуло ТОВ КУА "Прімоколект-Капітал", а тому вимоги позивача суперечать чинному законодавству та інтересам боржників. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 203, 204, 215, 512, 513, 514, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed