Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач КС "Борисфен" звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитними договорами від 28.05.2013 року та 12.09.2014 року, посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору та не повернення коштів у повному обсязі. Представник позивача Гриша В.І. в судовому засідання позов підтримала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлялись належно за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи, та вважаються повідомленими у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Тому суд вважає можливим слухати справу за їх відсутності, з ухваленням заочного рішення в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.05.2013 року між Кредитною спілкою "Борисфен" та [PERSON] укладено кредитний договір №283, згідно якого спілка надала відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 57000,00 грн. на споживчі потреби, зі сплатою за користування кредитом 30% річних. Тип процентної ставки- фіксована (а.с. 12-13). Відповідно до п. 1.2 кредитного договору строк дії договору становить 24 місяці, тобто з 28.05.2013 року по 28.05.2015 року, і діє до повного виконання зобов"язань позичальником. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором, що підтверджується видатковим касовим ордером від 28.05.2013 року (а.с. 19). З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, мати позичальника виступила поручителем. Так, 28.05.2013 року між Кредитною спілкою "Борисфен" та [PERSON] укладено договір поруки №283/1, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі, як солідарні боржники (а.с. 16). Пунктом 3 договору поруки від 28.05.2013 року передбачено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов"язань за договором. Дія цього договору припиняється після повного повернення позичальником кредиту та процентів за його користування. Другим поручителем за цим же кредитним договором виступила сестра позичальника. Так, 28.05.2013 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №283/2, умовами якого передбачено, що до правовідносин, пов"язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у шість років (а.с. 17). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем було здійснено останній платіж по тілу кредиту 29.11.2013 року в розмірі 2590,00 грн. (всього сплачено 8500,00 грн.), та в цей період за процентами в розмірі 2550,00 грн. (всього сплачено 8075,00 грн.). Станом на 12.09.2016 року сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 28.05.2013 року становить 89070,41 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48500,00 грн., заборгованість за процентами в розмірі 40570,41 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с. 21). Також судом встановлено, що мати позичальника [PERSON] отримала кредитні кошти на своє ім»я. Так, 12.09.2014 року між КС "Борисфен" та [PERSON] укладено кредитний договір №591 "Скарбниця", згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 22000,00 грн. на споживчі потреби, зі сплатою за користування кредитом 28% річних. Тип процентної ставки- фіксована (а.с. 12-13). Згідно з п. 1.2 кредитного договору строк дії договору становить 24 місяці, тобто з 12.09.2014 року по 12.09.2016 року, і діє до повного виконання зобов"язань позичальником. Поручителем за даним договором виступила також [PERSON]. З метою забезпечення виконання зобов'язань 12.09.2014 року між Кредитною спілкою "Борисфен" та [PERSON] укладено договір поруки №591/1, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі, як солідарні боржники (а.с. 16). Пунктом 3.1 договору поруки від 12.09.2014 року передбачено, що до правовідносин, пов"язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у шість років. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором, що підтверджується видатковим касовим ордером від 12.09.2014 року (а.с. 20). З наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем було здійснено платіж за процентами 30.01.2015 року в розмірі 600,00 грн. В подальшому перестала погашати кредит. Так, станом на 12.09.2016 року сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 12.09.2014 року становить 33736,88 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 22000,00 грн., заборгованість за процентами в розмірі 11736,88 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с. 22). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідачі свої зобов'язання по кредитним договорам не виконують належним чином, чим порушують умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1054 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Пунктом 3 договору поруки від 28.05.2013 року передбачено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов"язань за договором. Дія цього договору припиняється після повного повернення позичальником кредиту та процентів за його користування. Враховуючи, що останній платіж відповідачем [PERSON] за кредитним договором №283 від 28.05.2013 року здійснений 29.11.2013 року, позовну вимогу до поручителя [PERSON] про виконання нею зобов"язання за договором поруки позивач повинен був пред"явити в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов"язанням (оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту до 28 числа кожного місяця) (а.с. 12). Таким чином, сплив строку, передбаченого нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов"язань поручителя [PERSON], а отже, і відмову кредиторові в позові в даній частині позовних вимог. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року (справа №6-2662цс15) строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов"язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за завою сторін. Тобто, за кредитним договором від 28.05.2013 року заборгованість слід стягнути з [PERSON], [PERSON] А що стосується кредитного договору від 12.09.2014 року, то заборгованість слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене підстави для визнання поруки припиненою за забов"язаннями поручителя [PERSON] відсутні. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1842,11 грн. судового збору.

Outcome: partial