Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

ТОВ "Джерман-Автоцентр" звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію ТОВ "Джерман-Автоцентр" інформацію, яка розповсюджується відповідачем [PERSON] стосовно діяльності товариства та його посадових осіб, порушення товариством трудового та податкового законодавства та гарантійного обслуговування транспортних засобів та зобов`язати відповідача спростувати поширену інформацію про діяльність товариства та його посадових осіб про застосування товариством податкового та трудового законодавча у спосіб, у який така інформація була поширена. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] з 17.07.2017 по 08.06.2018 займав посаду заступника директора з після продажного обслуговування ТОВ "Джерман-Автоцентр". Був звільнений за згодою сторін. Оскільки посада відповідача передбачала наявність організаційно-розпорядчих функцій, доступ до фінансової, кадрової, інформації з виплати заробітної плати й іншої інформації підприємста, підлеглих та можливість поширення серед них інформації відносно певних аспектів діяльності підприємства та його керівництва, відповідач з надуманих причин, використовуючи неправдиву та таку, що не відповідає дійсності інформацію, почав звертатись до керівництва підприємства, громадських організацій, а потім й до правоохоронних органі, органів прокуратури, Департаменту труда та соціальної політики Одеської міської ради, тощо. У свою чергу це призвело до перевірок підприємства з боку державних органів, витрачання робочого часу робітників підприємства та керівництва поза мети веденнія боспорської діяльності,зайве переведення тружових ресурсів підприємства під час надання пояснень та необхідних документів посадовим особам (державним службовцям). Позивач також зазначив, що під час перебування на посаді заступника директора з післяпродажного обслуговування в діях і поведінці [PERSON] почалися непорозуміння з колегами та керівницством, які фактично призвели до негативних наслідків діяльності підприємства, що підтверджується колективною скаргою працівників ТОВ "Джерман-Автоцентр", з якої вбачається, що [PERSON] не виконує своїх обов`язків належним чином, не взмозі чітко та зрозуміло поставити підлеглим завдання, що призводить до негативних наслідків співпраці з клієнтами підприємства; відповідач діє непрофесійно, халатно, та ставиться до роботи безвідповідально, що приводить до втрати клієнтів підприємства; серед працівників підприємства, відповідач втратив будь-чкий авторитет та повагу, що призводить до втрати репутації та ділових якостей керівницством підприємства. Таким чином позивач вважає, що відповідач почав поширювати недостовірну, принизливу й ганебну інформацію стосовно керівництва ТОВ "Джерман-Автоцентр" та діяльності підприємства, а саме: втручання в особисте життя працівників; порушення трудового, податкового та іншого законодавства підприємством та його посадовими особами; порушення підприємством умов гарантійного обслуговування та інших заходів після продажного обслуговування клієнтів підприємства, тощо. Так, у численних листах, зверненнях до Генерального директора ТОВ "Джерман-Автоцентр", громадських організацій, відповідач постійно наголошував на незаконних діях керівництва підприємства щодо блокування робочого комп`ютера, втручання в особисте життя відповідача та його дружини, щодо дій керівництва про начебто використання ресурсів підприємства задля власного збагачення, щодо неналежної сплати податків у фонди держави, щодо зневажливої поведінки до інших працівників товариства та розповсюдження скред них брехливих тверджень про відповідача, порушення діючих законодавчих норм що підтверджує факт поширення відповідачем недостовірної інформації та те, що недостовірна інформація стосувалася саме позивача. В позовній заяві позивач стверджує, що твердження відповідача є наклепом та недостовірними, та підтверджується у тому числі актами перевірки (Державної фіскальної служби України, Державної служби з питань праці). Позивач вважає, що поданням цієї неправдивої інформації порушена його ділова репутація. На підставі викладеного до суду було подано даний позов. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2018 справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерман-Автоцентр» до [PERSON] про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування направлено до Московського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2019 зазначену позовну заяву направлено за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова на підставі довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова Департаменту реєстрації ХМР, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до Немишлянського району м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.\~ Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. До судового засідання представник позивача не зявився. До суду позивачем надані письмові пояснення щодо фактичних обставин справи, в яких просить розглянути дану справу в письмовому провадженні за відсутності представника позивача. В письмових поясненнях позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, також додатково зазначив, що через виникнення у відповідача непорозумінь з колегами, 18.05.2019 на ім`я директора ТОВ "Джерман-Автоцентр" надійшла колективна скарга щодо невиконання відповідачем своїх обов`язків належним чиномЖ, втрати авторитету та поваги, нанесення відповідачем шкоди діловій репутації підприємства, що в цілому свідчить про невідповідність [PERSON] займаній посаді, у зв`язку з чим було видано наказ про проведення службової перевірки відносно відповідача. В ході проведення перевірки, відповідач був відсутній на робочому місті, та в подальшому надав два листка непрацездатності. Хоча при цьому, у період перебування на лікарняному, проходив співбесіду з метою працевлаштування на керівну посаду до автоценту з продажів електрокарів, який планувалося побудувати на території м. Одеси, про шо позивачу стало відомо з телефонної розмови з представником зазначеної компанії, якиї дзвонив з метою отримання рекомендацій щодо ділових якостей відповідача. Також в поясненнях зазначено, що [PERSON] , перебуваючи на лікарняному, неодноразово вчиняв гучні скандали на підприємстві, в тому числі викликав співробітників правоохоронних органів з метою вчинення тиску на керівництво підприємства, чим ганьбив ділову репетацію ТОВ "Джерман-Автоцентр" перед клієнтами, які змушені були це бачити. Також в подальшому позивач дізнався про подані [PERSON] численні заяви із завідомо неправдивою інформацією, що ганьбить ділову репутацію позивача, в тому числі і до правоохоронних органів, що призвело, зокрема, до проведення позапланової перевірки ТОВ "Джерман-Автоцентр" ГУ ДФС в Одеській області з питань дордержання податкового законодавства, ухилення від податків, надання недостовірної інформації та документів, за результатами якої, порушень з боку позивача не виявлено. Також, позивач вважає, поширення зазначеної недостовірної інформації здійснювалось відповідачем у формі тверджень та не є оціночними судженнями, та позивач обґрунтовано вважає, що відповідачем вчинено правопорушення гляхом розголошення недостовірної інформації стосовно позивача, яким відповідач посягнув на недоторканість ділової репутації, таємницю кореспонденції, інфлормацю та інші немайнові права, що належать позивачу та підлягають захисту, відповідно до глави 3 ЦК України. Відповідач до судового засідання не зявився, надав до суду відзив на позовну заяву, в яком у просить розглянути справу без його участі та в задоволенні позовних вимог ТОВ "Джерман-Автоцентр" відмовити в повному обсязі. Зі змісту відзиву відповідача вбачається, що, перебуваючи в трудових відносинах з позивачем, на посаді заступника ТОВ "Джерман-Автоцентр", він дійсно звертався з заявою про злочин до Київського відділу поліції м. Одеси та прокуратури як один з керівників позивача, та надавав з цього приводу пояснення в податковій поліції. Про результати розгляду його заяв, відопідачу не відомо. Крім того, відповідач вважає, що, перебуваючи на вищезазначеній посаді, йому невірно нараховувалась заробітна плата, у зв`язку з чим, він звернувся з відповідною заявою до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з проханням проведення позачергової перевірки ТОВ "Джерман-Автоцентр". Відповідач зазначив, що більше ніяких заяв, які б носили публічний характер він не робив, а тільки використав своє законне право звернення до правоохоронних органів та органу захисту прав працівників. Вважає, що ділова репутація позивача жодним чином не постраждала. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у\~Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексі України\~(ст. 16),\~Цивільному процесуальному кодексу України\~(ст. 4). Згідно зі\~ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в період з 17.07.2017 по 08.06.2018 перебував в трудових відносинах з позивачем ТОВ "Джерман-Автоцентр" та займав посаду заступника директора після продажного обслуговування ТОВ "Джерман-Автоцентр". З досліджених судом фактичних обставин встановлено, що спір між сторонами виник з приводу того, що позивач ТОВ "Джерман-Автоцентр" вважає відповідача [PERSON] таким, що порушує його ділову репутацію, шляхом поширення недостовірної, принизливої та ганебної інформації стосовно керівництва ТОВ "Джерман-Автоцентр" та діяльності підприємства, що виразилась в численних листах, зверненнях до Генерального директора ТОВ "Джерман-Автоцентр", громадських організацій, відповідні державні та правоохоронні органи. Вказані правовідносини регулюються нормамиКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод,Конституції УкраїнитаЦивільного кодексу України. Статтею 34 Конституції України\~передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено в\~ст. 28 Конституції України,\~ст. 270 ЦК України. Згідно із частиною першою\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~і частин другої та третьої\~статті 34 Конституції України\~кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до\~статті 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до вимог\~ст. 94 ЦК України\~юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації. За змістом\~ст. 201 ЦК України\~ділова репутація охороняється цивільним законодавством. У п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року\~роз`яснено, що під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно пункту 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до\~роз`яснень,\~які містяться\~в пунктах\~15,\~21\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Так, в письмових поясненнях, як на підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачем подавались численні заяви із завідомо неправдивою інформацією, яка ганьбить ділову репутацію позивача, зокрема до ГУ ДФС в Одеській області, щодо недотримання позивачем податкового законодавства, на підставі чого була проведена позапланова перевірка ТОВ "Джерман-Автоцентр", за результатами якої порушень з боку позивача виявлено не було. Проте позивачем відповідний висновок ГУ ДФС в Одеській області суду не наданий. Так, згідно із ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною законодавства України. За змістом частини першої\~статті 91 ЦК України\~право на спростування недостовірної інформації, передбачене\~статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи. Згідно\~статті 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення вказаних статей свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року). Згідно із\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на свободу вираження поглядів.\~Отже, вимоги захисту за\~даною статтєю, необхідно оцінювати не у відношенні розповсюдження неправдивої ганебної інформації, а стосовно права [PERSON] повідомляти про можливі порушення у діяльності ТОВ "Джерман-Автоцентр". Отже, надіслання листів та заяв до державних органів, перш за все, з метою перевірки незаконної, на думку заявника, діяльності, є реалізацією особою конституційного права, а не поширенням недостовірної інформації. Дана правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду у складі Другої судової падати Касаційного цивільного суду у праві\~№ 207/1161/17, провадження № 61-12828св18). Даних про розповсюдження відповідачем будь-яких заяв відносно діяльності позивача, які б носили публічний характер, суду не надано. Згідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи\~(ч.\~1\~ст.\~79\~ЦПК України). Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. В свою чергу, згідно із\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed