Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс», в якому просить стягнути з відповідача на його користь 56376.18 грн в рахунок відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 09.09.2020 року по 17.03.2021 року. В обґрунтування позову зазначає, що був прийнятий на роботу в ТзОВ ««Стейнлес Стілл Технолоджіс» на посаду начальника цеху металоконструкцій. 09.09.2020 року він був звільнений з роботи за власним бажанням, однак при звільненні з роботи не було проведено повного розрахунку, зокрема не було виплачено грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток. Після звільнення його не було письмово повідомлено про нараховані суми розрахункових та суму грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток, також не було проведено повного розрахунку при звільненні. Позивач неодноразово звертався до директора ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» [PERSON] з приводу проведення повного розрахунку і лише після звернення до Головного управління Держпраці у Львівській області та проведення посадовими особами останньої інспекційного відвідування відповідача, 17 березня 2021 року на його картковий рахунок було перераховано 30529.78 грн в рахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток. За результатами інспекційного відвідування ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» були виявлені факти порушення вимог ч.1 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.24 ЗУ «Про оплату праці», ч.1 ст.83 КЗпП України, зокрема щодо невиплати [PERSON] грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та постановою Яворівського районного суду Львівської області від 15.03.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Таким чином за період з 09.09.2020 року по 17.03.2021 року з вини відповідача не було проведено належного розрахунку при звільненні, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України. Середньомісячна заробітна плата перед звільненням складала 8948.60 грн, з розрахунку 447.43 грн (середньоденна заробітна плата) х 20 робочих днів. Час затримки за період з 09.09.2020 року по 17.03.2021 року становить 06 місяців 06 робочих днів, тобто відшкодування середнього заробітку за весь час затримки по день пред`явлення позову до суду становить 56376.18 грн, з розрахунку 8948.60 грн х 06 місяців 06 днів робочих днів. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 09.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. 18.05.2021 року представником ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Позивач [PERSON] перебував з 13.10.2015 року у трудових відносинах з ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» та 09.09.2020 року був звільнений з посади начальника цеху металоконструкцій. Грошова компенсація у сумі 30529.78 грн за невикористані дні щорічних відпусток було виплачено 17.03.2021 року. Оскільки в день звільнення 09.09.2020 року [PERSON] був відсутній на робочому місці, тому грошова компенсація відповідно до ст.116 КЗпП України, за невикористані дні щорічних відпусток не могла та не була виплачена в цей день. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звільнений з посади згідно ст. 38 КЗпП України, а тому останній день роботи [PERSON] є 09.09.2020 року, однак позивач був відсутній на робочому місці в цей день. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засіданні (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Зазначає, що відповідач не отримував листів позивача від 30.12.2020 року та від 09.03.2021 року. Грошова компенсація за невикористані дні щорічних відпусток була виплачені позивачу 17.03.2021 року у зв`язку із проведенням інспекційного відвідування ГУ Держпраці у Львівській області. Позивачем не було долучено будь-яких доказів на підтвердження обставини звернення до товариства з заявами про виплату розрахункових. Враховуючи, що позивач у день звільнення 09.09.2020 року не працював, відповідальність роботодавця може настати лише після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та невиплати після пред`явлення цієї вимоги роботодавцем всіх сум, що йому належать. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 19.05.2021 позов підтримав в повному обсязі та просив такий задовольнити з підстав наведених у ньому. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та додатково пояснив, що днем звільнення позивача є 09.09.2020 року, а тому відповідач визнає, що позивач перебував на роботі. У разі якщо позивач 09.09.2020 року був відсутній на робочому місці, не зрозуміло чому у позивача не відбиралися пояснення, та чому позивач не був звільнений за прогул. Норми ч.2 ст. 116 КЗпП були актуальні в минулому, оскільки кошти виплачувалися працівникам лише готівкою, а тому застосовувалась ч. 2 ст. 116 КЗпП України, на даний час кошти перераховуються безготівково, позивач отримував заробітну плату на платіжну картку, проблем нарахування коштів на картку немає жодних. Заяви щодо виплати коштів позивачем скеровувались на поштову адресу підприємства, оскільки за юридичною адресою відсутня поштова скринька. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 19.05.2021 в судовому засіданні щодо позову заперечив у повному обсязі з підстав наведених у відзиві та додатково зазначив, що докази перебування позивача на робочому місці 09.09.2020 року відсутні. Заборгованість по заробітній платі по 08.09.2020 року була виплачена 09.09.2020 року, а грошові кошти за невикористані відпустки не були виплачені, оскільки позивач був відсутній на робочому місці та із заявою не звертався. Для остаточного розрахунку звільнена особа має звернутись із заявою, що позивач не зробив та в подальшому жодних листів чи претензій відповідачем отримано не було, доказів скеровування таких до матеріалів справи не долучено. З врахуванням наведеного просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 19.05.2021 щодо позову заперечив у повному обсязі з підстав наведених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, підтримав обгрунтування надані у відзиві, зазначив, що позивач умисно скерував претензію не за адресою підприємства, доказів отримання відповідачем претензії не представлено та просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 13.10.2015 року [PERSON] прийнятий на роботу на посаду начальника цеху металоконструкцій ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» на підставі наказу №8/10-2015 від 13.10.2015 року, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] . [PERSON] звернувся до директора ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» із заявою, в якій просить звільнити його з роботи за власним бажанням з 09.09.2020 року. Відповідно до наказу ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» №20-0909 від 09.09.2020 року, [PERSON] звільнено з роботи начальника цеху металоконструкцій «Стейнлес Стілл Технолоджіс» з 09.09.2020 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Вирішено здійснити відповідні записи про звільнення з роботи та видати працівнику трудову книжку. [PERSON] ознайомлений із вказаним наказом та отримав трудову книжку 09.09.2020 року. Відповідно до доповідної записки від 09.09.2020 року, [PERSON] повідомила директора ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс», що начальник цеху [PERSON] був відсутній на роботі 09.09.2020 року з 09год по 18год. Згідно із актом ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» про відсутність працівника на роботі №1/9 від 09.09.2020 року, директором [PERSON] , бухгалтером-обліковцем [PERSON] та інженером [PERSON] було встановлено, що [PERSON] 09.09.2020 року був відсутній на роботі, причини відсутності на момент складання акту не встановлено. Згідно табеля обліку використання робочого часу ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» за вересень 2020 року, в графі працівника [PERSON] за 09.09.2020 року відсутні будь-які відомості. 30.12.2020 року та 09.03.2021 року [PERSON] звернувся до директора ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» із заявами, в яких просить розрахувати кількість днів невикористаної щорічної відпустки за період з 13.10.2015 року по 09.09.2020 року його роботи на підприємстві та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, повідомити письмово про належні суми при звільненні, провести розрахунок та виплату належних йому сум при звільненні. 29.01.2021 року [PERSON] звернувся до начальника Головного управління Держпраці у Львівській області із скаргою, в якій просить провести перевірку в ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» на предмет дотримання чинного законодавства при звільненні його з роботи. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 15.03.2021 року керівника ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Постанова набрала законної сили 26.03.2021 року. Вказаною постановою встановлено, що в ході проведення інспекційного відвідування ТзОВ "Стейнлес стілл технолоджіс", що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке проводилося в період з 25.02.2021 року по 26.02.2021 року було встановлено, що [PERSON] , будучи керівником ТзОВ "Стейнлес стілл технолоджіс" допустив порушення вимог ч.1 с.115 КЗпП, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", а саме виплату заробітної плати за грудень 2020 року було проведено згідно відомості розподілу витрат 18.02.2021 року, заробітну плату за січень 2021 року було проведено 24.02.2021 року та вимоги ч.1 ст.83 КЗпП, а саме при звільненні працівника [PERSON] не виплачено грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» надходженням по картці, [PERSON] 17.03.2021 року здійснено переказ коштів ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» як компенсація за невикористану відпустку згідно припису на загальну суму 30529.78 грн. З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] . Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 22.08.2020 року, страхувальником якого зазначено ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс», вбачається, що заробітна плата позивача в серпні 2020 року склала 9507,76 грн, у вересні 2020 року 3022.73 грн. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що при звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, непроведення з вини відповідача розрахунку з позивачем у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати позивачеві його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України непроведення розрахунку із працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП (п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р.). Повний розрахунок із звільненим працівником проводиться не на вимогу цього працівника, а є обов`язком роботодавця та не може залежати від певної дії звільненої особи (особистого звернення, пред`явлення вимоги). Оскільки компенсація за невикористану відпустку входить до фонду додаткової зарплати (п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.04 р. № 5), їх несвоєчасна виплата є підставою для отримання позивачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Суд критично оцінює покликання представника відповідача на відсутність позивача на робочому місці в день звільнення 09.09.2020 року, у зв`язку із чим неможливо було провести розрахунок з позивачем у день звільнення, з огляду наступне. [PERSON] звільнений з посади за власним бажанням, а не за прогул. 09.09.2020 року, тобто у день звільнення, [PERSON] ознайомлений із наказом про звільнення та отримав трудову книжку, що підтверджується наказом ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» №20-0909 від 09.09.2020 року. Табель обліку використання робочого часу наданий представником ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» за вересень 2020 року, зокрема графа працівника [PERSON] за 09.09.2020 року не містить позначки «ПР» (прогулу) чи «НЗ» (неявки з нез`ясованих причин) як це передбачено типовою формою № 5 первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року № 489. Вищенаведене спростовує посилання представника відповідача на відсутність позивача на робочому місці 09.09.2020 року з 09год по 18год, а відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отож не підлягає застосуванню положення про те, що якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, а відтак суд відхиляє твердження представника відповідача про неотримання від позивача заяв щодо виплати розрахункових, що жодних наслідків для вирішення вказаного спору не має. Ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, суд бере до уваги період затримки виплати заробітної плати з 09.09.2020 року по 17.03.2021 року, як про це просить сторона позивача. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідачем не оспорений, сума середнього заробітку за період з 09.09.2020 року по 17.03.2021 року складає 56376.18 грн ((8948.60грн х 6місяців = 53691.60 грн) + (447.43грн х 6 роб. днів = 2684.58грн) = 56376.18грн) Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем і в день звільнення не були виплачені належні їй від підприємства суми, розрахунок проведений позивачем, згідно якого сума середнього заробітку за час затримки становить 56376.18 грн є вірним, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved