Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити юридичний факт, що він, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Северомуйськ Северо-Байкальського району Бурятської АРСР за національністю є німець. Заяву обґрунтував тим, що він народився [INFO] у с. Северомуйськ Северо-Байкальського району Бурянської АРСР, про що було складено актовий запис № 112 від 06 липня 1984 року, та видано свідоцтво про народження, в якому батьками заявника вказані [PERSON] , за національністю німець, та [PERSON] , за національністю руська. Батько заявника [PERSON] народився [INFO] у ст. Падунська Промишлинівського району Кемеровської області, Росія. В свідоцтві про його народження батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , за національністю німці. Дід заявника [PERSON] народився [INFO] в с. Богатівка Розівського району Запорізької області, його батьками були [PERSON] та [PERSON] , за національністю німці. В 1941 році після початку війни, дід заявника [PERSON] , будучи неповнолітнім, разом з рідними на підставі Указу ПВС СРСР від 28 серпня 1941 року був виселений з постійного місця проживання в Кемеровську область, Падунський район, про що свідчить архівна довідка від 05.12.1991 року № 10/25-Э-10019. В подальшому дід та баба заявника були реабілітовані на підставі п. «в» ст. 3 Закону РРФСР від 18.10.1991 року "Про реабілітацію жертв політичних репресій". В свідоцтві про народження заявника його національність не вказана, однак він все життя усвідомлював та ідентифікував себе німцем за національністю та відносив себе до етносу - німці. Заявник [PERSON] під час судового розгляду заяву підтримав та просив її задовольнити. Пояснив суду, що встановлення зазначеного факту необхідно йому для виїзду на постійне місце проживання до Німеччини. Представник Департаменту у справах релігій та національностей Міністерства культури України, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, не повідомив суд про причини неявки (а.с. 19). Вислухавши заявника, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до паспорту серії [NUMBER] , виданого 03 червня 2010 року Саратським РВ ГУВМС, заявник [PERSON] , громадянин України, народився [INFO] в с. Северомуйськ Северо-Байкальського району Бурятської АРСР, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 липня 1984 року виконавчим комітетом Северомуйської селищної ради народних депутатів Бурятської АРСР, заявник [PERSON] народився [INFO] в селищі Северомуйськ Северо-Байкальського району Бурятської АРСР, про що в книзі реєстрації актів про народження 06 липня 1984 року зроблений запис за № 112. Батьки: [PERSON] , національність - німець; мати [PERSON] , національність - руська (а.с.7). Батько заявника, [PERSON] , народився [INFO] в ст. Падунська, Промишлинівського району Кемеровської області, республіки Росія, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 серпня 1998 року Падунською сільрадою Промишлинівського району Кемеровської області (а.с.8). В зазначеному свідоцтві про народження батьками зазначені [PERSON] , національність - німець, та [PERSON] , національність - німка (а.с. 8). Дід заявника, [PERSON] , народився [INFO] в с. Богатівка Розівського району Запорізької області, Україна, про що в книзі реєстрації народжень 15 серпня 1931 року зроблено актовий запис за № 63. Його батьками є [PERSON] , за національністю німець та [PERSON] , за національністю німка. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 04 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області та довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області за № 3 від 17 лютого 2006 року (а.с.10, 11). [PERSON] , німець, якому виповнилось 25 років, та [PERSON] , німка, який виповнилось 22 роки, уклали шлюб 12 березня 1958 року, про що 1958 року березня місяця 12 числа складений запис акту про укладення шлюбу № 8. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Місце реєстрації ОЗАГС Промишлинівського району Кемеровської області . Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим повторно 13 травня 2004 року (а.с.9). Відповідно до архівної довідки за № 10/25-Э-10019 від 05.12.1991 р., виданої Інформаційним центром Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Кемеровської обласної Ради народних депутатів, [PERSON] , 1932 року народження, уродженець Запорізької області, в 1941 році був виселений із Запорізької області разом з рідними за Указом ПВР СРСР від 28.08.1941 року в Кемеровську область, Падунський район. Після досягнення 16-ти річного віку взятий на облік спецпоселення (а.с.12). З довідки про реабілітацію за № 10/28-23150 від 06 лютого 1995 року, виданої Управлінням внутрішніх справ адміністрації Кемеровської області, [PERSON] , 1932 року народження, на підставі Указу Президіума Верховної Ради СРСР від 28.08.1941 року, був виселений із Запорізької області. Після досягнення 16-ти річного віку був поставлений на облік спецпоселення за національною ознакою. На підставі п. "в" ст. 3 Закону РРФСР від 18 жовтня 1991 року "Про реабілітацію жертв політичних репресій" [PERSON] реабілітований (а.с. 13). Згідно довідки про реабілітацію за № 10/332-18929 від 18 листопада 1994 року, виданої Управлінням внутрішніх справ адміністрації Кемеровської області, [PERSON] на підставі Указу Президіума Верховної Ради СРСР від 28.08.1941 року, була виселена із Сталінської області. Після досягнення 16-ти річного віку взята на облік спецпоселення за національною ознакою. На підставі п. "в" ст. 3 Закону РРФСР від 18 жовтня 1991 року "Про реабілітацію жертв політичних репресій" [PERSON] , 1936 року народження, реабілітована (а.с. 13). Згідно ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Згідно з пунктом 3 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин" від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Згідно зі статтею 3 вищезазначеної конвенції, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 цієї ж конвенції визначено, що сторони зобов`язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім`я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про національні меншини в Україні" від 25 червня 1992 року N 2494-XII (надалі Закон України N 2494-XII), відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Згідно зі статтею 3 Закону України N 2494-XII, до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. За положеннями ст. 11 Закону України N 2494-XII, громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно до ст. 271 Цивільного кодексу України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя. Статтею 300 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. На підставі постанови Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України" від 26 червня 1992 року № 2503-XII, у бланку паспорта громадянина України не передбачена графа "національність". Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану" від 12 вересня 2002 року № 1367, яка втратила чинність у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, у актах цивільного стану про народження та свідоцтві про народження не передбачена графа про національність фізичної особи. Отже, на даний час законодавством України не передбачена можливість визначення національності фізичної особи - громадянина України у документах, що посвідчують особу. Згідно з частинами 1, 2 ст. 293 Цивільного-процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частина 2 ст. 315 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з абзацом 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Встановлення факту приналежності [PERSON] до німецької національності необхідне заявнику для того, щоб підтвердити статус його німецького коріння, відновити та зберегти своє етнічне походження. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, дід та баба заявника, а також батько заявника, відносяться до німецької національності. Отже, заявник має право на відновлення своєї національності, як це передбачено Законом України "Про національні меншини". Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження німецького походження його роду. В позасудовому порядку встановити факт приналежності до певної національності не є можливим. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved