Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

У жовтні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» в порядку захисту прав споживача про застосування наслідків нікчемного правочину, стягнення коштів в розмірі 30540 грн. 11 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 грн. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 27.02.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18.06.2013 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь [PERSON] сплачені на виконання нікчемного правочину від 31 березня 2010 року кошти в розмірі 30540 грн. 11 коп. 16.10.2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27.02.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 18.06.2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. До провадження судді Святошинського районного суду м. Києва вказана справа передана 19 листопада 2013 року. 16.12.2013 року позивачем подано заяву про зміну підстав позову, якою просить визнати недійсною угоду №0317228 від 31.03.2010 року, укладену між ним та ТОВ «Авто Просто; стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь сплачені на виконання недійсного правочину кошти в розмірі 30540 грн. 11 коп. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити, зазначивши, що підставами скасування попередніх судових рішень по справі та направлення її на новий розгляд ВССУ зазначив відсутність у діяльності відповідача ознак нечесної підприємницької практики у виді створення та експлуатації пірамідальної схеми, що передбачено п. 2 ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Також пояснив, що на час укладання угоди з ним, ліцензії на здійснення фінансової послуги у відповідача не було. За таких обставин ТОВ «Авто Просто» не мало права здійснювати свою діяльність, що підпадала під ознаки фінансової послуги та укладати угод із споживачами. Такі дії відповідача підпадають під визначення п. 2 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесної підприємницької практики, що вводить в оману споживачів, зокрема, стосовно права на укладання угод за відсутності ліцензії. На виконання укладеної з відповідачем угоди позивачем на користь відповідача сплачено 2246,40грн. і 15500,00 грн. вступного внеску та 12793,71грн. щомісячних платежів, а всього - 30540,11грн., які підлягають поверненню в якості застосування наслідків недійсного правочину. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, пояснивши суду, що угоду між Позивачем та Відповідачем було укладено 31.03.2010 року, посилання [PERSON] на те, що ТОВ "Авто Просто" зобов'язане було мати ліцензію в день підписання Угоди, необґрунтовані та спростовуються п. З Прикінцевих положень Закону України № 3462-IV від 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг». Оскільки, ТОВ "Авто Просто" отримано Ліцензію серії AB №198421 лише 15.01.2013 року на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, вважає, що в позові слід відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши та дослідивши письмові докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, що 31.03.2010 року між ТОВ «Авто Просто» та [PERSON] укладено угоду №0317228 з метою придбання останнім автомобіля «Чері» на суму 62400 (а.с. 8, І Том). Відповідно до умов договору позивач сплатив 2246 грн., 40 коп. та 15500 грн. вступного внеску, а також 12793 грн. 71 коп. щомісячних платежів , що склало 30540 грн. 11 коп. Згідно з ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як зазначив представник відповідача в судовому засіданні примірник угоди було отримано позивачем безпосередньо після підписання угоди, тобто позивач мав можливість ознайомитись з даною угодою та додатках до неї, щоб відповідно до п.13.8 ч.13 додатку № 2 до Угоди виявити бажання розірвати Угоду та відмовитись від подальшої участі в системі АВТО ТАК протягом 7 календарних днів від дати її підписання, тоді такому учаснику повертається вся сума коштів, внесена ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО». Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово здійснював платежі, тобто виконував умови угоди, що ще раз підтверджує, що підписання угоди її умови та зміст повністю влаштовували позивача були йому добре відомі та він вважав їх вигідними для себе. Відповідно до угоди та додатків до неї учасник має можливість самостійно регулювати строк отримання ним автомобіля в залежності від своїх фінансових можливостей. Учасник вправі прискорити отримання автомобіля шляхом механізму накопичення внесків, сплачуючи авансові внески або приймаючи участь в пропозиції авансових внесків. Відтак, строк отримання автомобіля певним учасником системи АВТО ТАК залежить від його «фінансової активності». Якнайменший строк отримання автомобіля - перший місяць, в якому здійснюється розподіл автомобіля, найбільший - останній місяць існування групи. Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Укладена між TOB «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] угода складається з основного тексту угоди, додатку № 1 та додатку № 2 (Правила функціонування системи придбання в групах АВТО ТАК) та додатку №4. Відповідно до ст. 10 угоди «підписання цієї Угоди, а також Додатків до неї, є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. Сама угода та додаток №2 до неї містять описання послуг, що надаються TOB «АВТО ПРОСТО», а тому посилання позивача на те, що йому була надана недостовірна і неповна інформація є безпідставними. Крім того, положення ст. 15 вказаного Закону, яка стосується права споживача на інформацію про продукцію не розповсюджуються на відносини, що виникли між сторонами стосовно укладення договору про надання послуг. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ст. 19 Закону). Позивачем суду не надано жодних доказів того, що угода укладена з використанням нечесної підприємницької практики. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦПК України). Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. (ч. 1 ст. 230 ЦК України). Так, в останньому абзаці угоди вказано: «Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника АВТО ПРОСТО, уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом», а в останньому абзаці додатку №2 до угоди зазначено: «Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами угоди, підтверджує свої права та обов'язки за угодою, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за угодою». Таким чином, враховуючи, що позивачем на виконання умов угоди було сплачено перший платіж, та неодноразово сплачувались повні місячні внески, то підстав вважати укладення угоди позивачем, що не відповідало його волевиявленню не має. Крім того, жодних доказів того, що угода укладена позивачем під впливом обману суду надано не було. Також, суд враховує, що відповідно до п. 13.8 додатку №2 до угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитися від участі в системі АВТО ТАК. При цьому, у випадку розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО», чим позивач не скористався. Стосовно посилання позивача на неможливість здійснювати відповідачем, на момент укладення угоди, діяльності, що підпала під ознаки фінансової послуги, суд повідомляє наступне. 02.06.2011 року Верховною Радою України було Прийнято Закон України № 3462-IV від 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», яким до Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни до ч.1 ст.4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: "Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах". Вказаний Закон № 3462-IV від 02.06.2011 року набув чинності 09.01.2012 року. Відповідно до п.З Прикінцевих положень Закону України № 3462-IV від 02.06.2011 року, фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Таким чином, законодавець надав фінансовим установам, що надають послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, термін в один рік, починаючи з 09.01.12 року, для того, щоб отримати ліцензію на здійснення своєї діяльності. Крім того, п.4 Прикінцевих положень Закону України № 3462-IV від 02.06.2011 року зазначено наступне: «Спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». Розпорядження Нацкомфінпослуг № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" (далі -Ліцензійні умови) було прийнято лише 09.10.2012 року, а набрало чинності 12.11.12 року (з дня опублікування). Зокрема, розділом Ліцензійними умовами було визначено вичерпний перелік умов, яким має відповідати заявник для отримання ліцензії на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, порядок подання документів для отримання ліцензії, механізм її отримання тощо. Вбачається, що без Ліцензійних умов був відсутній механізм врегулювання відносин між органом, що уповноважений видавати ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, та фінансовими установами, які мають намір їх отримати. Таким чином, з моменту набрання чинності Розпорядженням Нацкомфінпослуг №1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" та до моменту звернення Відповідача до Нацкомфінпослуг із заявою про видачу ліцензії, ТОВ "Авто Просто" готувало необхідний пакет документів, що подається разом із заявою на видачу ліцензії, при цьому не порушуючи річний термін встановлений п.З Прикінцевих положень Закону України № 3462-IV від 02.06.2011 року. Враховуючи вищезазначене та той факт, що Угоду між Позивачем та Відповідачем було укладено 31.03.2010 року, посилання [PERSON] на те, що ТОВ "Авто Просто" зобов'язане було мати ліцензію в день підписання Угоди, необгрунтовані та спростовуються п. З Прикінцевих положень Законом України № 3462-IV від 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг». Отже, враховуючи встановлені обставини будь-яких підстав для визнання угоди недійною не має, а тому і підстав для застосування наслідків недійсності її не вбачається. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed