Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

27.04.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позомом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за договором №300937/23575/370-14 про банківський строкой вклад (депозит) "Класік" від 16.04.2014 року, а саме банківський вклад в розмірі 200000 грн., проценти за банківським вкладом в розмірі 50684,93 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовував тим, що 16.04.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір-заяву №300937/23575/370-14 про банківський строкой вклад (депозит) "Класік" на 370 днів в національній валюті, за яким відповідач відкрив позивачці вкладний рахунок [NUMBER] для розміщення вкладу сумою 200000 грн. на строк з 16.04.2014 року по 21.04.2015 року, за ставкою 25% річних, нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок [NUMBER]. Додатковою угодою від 16.04.2014 року до договору про банківський строковий вклад (депозит) №300937/23575/370-14 сторони погодили, що всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу будуть перераховані на картковий рахунок позивачки [NUMBER] у філії "Центральне РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит". Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з заявою про отримання депозиту та відсотків за ним не пізніше 22.04.2015 року, однак кошти так і не отримала, у зв'язку із чим вимушена була звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату місце та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Враховуючи що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 16.04.2014 року між сторонами було укладено договір-заяву №300937/23575/370-14 про банківський строкой вклад (депозит) "Класік" на 370 днів в національній валюті, відповідно до п.1 якого відповідач відкрив позивачці вкладний рахунок [NUMBER] для розміщення вкладу сумою 200000 грн. на строк з 16.04.2014 року по 21.04.2015 року у порядку та на умовах, визначених в даному договорі та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у банку. Згідно п.2 та п.6 даного договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25% річних. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку [NUMBER]. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п.5.2 Основних умов. Додатковою угодою від 16.04.2014 року до договору про банківський строковий вклад (депозит) №300937/23575/370-14 сторони погодили, що всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу будуть перераховані на картковий рахунок позивачки [NUMBER] у філії "Центральне РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит". Судом встановлено, що позивачкою було виконано умови договору та розміщенно депозитний вклад у розмірі 200000 грн. на вкладний рахунок (а.с.18). 09.04.2015 року та 15.04.2015 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про отримання депозиту та відсотків за ним не пізніще 22.04.2015 року (а.с.19,20). Згідно виписки по особовому рахунку станом на 22.06.2015 року на рахунку [NUMBER] значиться сума у розмірі 20000 грн., на рахунку [NUMBER] - 3548,63 грн., а на рахунку [NUMBER] - 44166,19 грн. У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Судом встановлено, що на час розгляду справи по суті, позивачка не отримала грошових коштів за договором, при цьому, згідно виписок з зазаначених рахунків позивача, які були здійсненні стороною позивача, з проставленням штампу та підпису уповноваженої особи відповідача, останій фактично визнав наявну заборгованість перед позивачкою. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено, що на звернення позивачки до відповідача щодо повернення коштів останній свої зобов'язання не виконав, тому з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення сума її вкладу в розмірі 247714,63 грн., з яких: 200000 грн. сума депозиту, 47714,72 грн. проценти за договором банківського строкового вкладу. Разом з тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення на користь позивача передбачені ст. 625 ЦК України, 3% річних та індексу інфляції від прострочених сум, як необґрунтовані та недоведені належними та допустимими доказами, оскільки стороною позивача не надано розрахунку вказаних вимог, а також навіть не зазначено суми вказаних виплат, які просить стягнути позивач. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки наданий суду розрахунок таких витрат суперечить нормам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2477,14 грн.

Outcome: partial