Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

02 серпня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради, треті особи - П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа [PERSON] (баба позивача) до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. Рішенням суду від 09.07.2013 р. було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [PERSON], укладений нею з [PERSON], а також визнано право власності на спірне майно за [PERSON] У квітні 2011 року [PERSON] померла, після чого позивач звернувся до нотаріуса, проте їй було відмовлено через те, що позивач не надала правовстановлювальні документи на спадкове майно. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання за нею у порядку спадкування за законом права власності на квартиру [ADDRESS], зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції скасувати відомості про обтяження спірного майна та зареєструвати її право власності (а.с.а.с. 2, 3, 91 - 98). 28 серпня 2013 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи ПАТ КБ "ПриватБанк" як іпотекодержателя спірного майна, відчуженого за одним з недійсних правочинів. 16 квітня 2014 року суд постановив ухвалу про заміну виконавчого комітету Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради Кіровською районною в м. Дніпропетровську радою. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі, а представник ПАТ КБ "ПриватБанк" - заперечував проти його задоволення. Представники відповідачів до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Представник П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори до суду також не з'явився, звернувшись із заявами про розгляд справи за його відсутності (а.с.а.с. 16, 57, 108, 109, 136). Представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції до суду також не з'явився, був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач доводиться онукою [PERSON], якій належала квартира [ADDRESS]. Батько позивача (син [PERSON]) помер [INFO] (а.с.а.с. 32-звор., 33, 34). 12 квітня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав спірну квартиру. 08 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав спірну квартиру. 20 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала спірну квартиру. Згодом [PERSON] було видано дублікат договору купівлі-продажу від 23.10.2007 р. 24 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала спірну квартиру, проте не здійснила державну реєстрацію вказаного правочину. Того ж дня між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір іпотеки № 2007-267, за яким [PERSON] передала, а ПАТ КБ "ПриватБанк" прийняло в іпотеку спірну квартиру, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 25122930 від 04.08.2014 р. [INFO] баба позивача померла (а.с. 33-звор.). 27 квітня 2011 року позивач звернулася до П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби. Інші особи до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися (а.с. 29-звор.). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2013 р., ухваленим у цивільній справі № 2-239/11, договори купівлі-продажу від 12.04.2005 р., 08.11.2005 р., 20.04.2007 р., а також дублікат договору купівлі-продажу від 23.10.2007 р. були визнані недійними із скасування реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] та визнанням права власності на неї за [PERSON] (а.с.а.с. 41 - 44). 31 липня 2013 року постановою П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що позивач не надала правовстановлювальні документи на спадкове майно (а.с. 7). 19 грудня 2013 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2013 р. було скасовано в частині визнання недійними договорів купівлі-продажу від 08.11.2005 р., 20.04.2007 р., скасування реєстрації права власності за [PERSON] (а.с.а.с. 99, 100). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами частини 1 статті 1266 ЦК внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася єдина спадкоємиця її майна - позивач, оскільки є спадкоємцем за правом представлення. Частиною 1 статті 1269, частиною 1 статті 1270 ЦК передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав нотаріусу відповідну заяву. Позивач протягом шести місяців після смерті баби звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отже, у розумінні закону, прийняла спадщину. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позов у частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно підлягає задоволенню, оскільки позивач прийняла спадкове майно і є єдиним спадкоємцем. Ураховуючи те, що запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження спадкового майна у зв'язку з передачею його в іпотеку є безумовною перешкодою для реалізації позивачем її права власності, задоволенню підлягає також і вимога про зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції скасувати такі відомості. При цьому суд бере до уваги те, що договір іпотеки, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" є нікчемним, оскільки на момент його укладення [PERSON] не була власником спірного майна. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати за позивачем право власності на спірну квартиру, то вона є передчасною, оскільки з цього приводу ще не виник спір.

Outcome: partial