Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що 25 червня 2016 року відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з.[NUMBER], на трасі Р-05 Городище-Рівне-Старокостянтинів (через Сарни), повертаючи ліворуч, не переконався в безпечності свого маневру для всіх учасників руху, чим порушив п.10.1 ПДР України і створив аварійну ситуацію автомобілю «HYUNDAY ACCENT» д.н.з.[NUMBER], який змушений був змінити напрямок руху та застосувати екстренне гальмування для уникнення зіткнення. В результаті дій [PERSON] відбулось зітнення автомобіля «HYUNDAY ACCENT», яким керувала дружина позивача - [PERSON], із електроопорою, що спричинило сильні пошкодження належного позивачу автомобіля. Завдяки тому, що спрацювали подушки безпеки, травмування його дружини були незначні, а саме забої та подряпини обличчя, рук, грудної клітини, але був серьозний психологічний шок, наслідки якого проявляються і дотепер. [PERSON] вказує, що згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення авто-товарознавчого дослідження №217/16 від 09 серпня 2016 року вартість відновлювального ремонту його автомобіля складає 94126,67 грн., витрати на експертні послуги склали 1000 грн. Водночас, 24 листопада 2016 року Українська пожежна страхова компанія за результатами розгляду заяви позивача відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/5078433 від 27 червня 2015 року здійснила йому відшкодування в сумі 50000,00 грн. Таким чином, позивач визначив суму відшкодування збитків в розмірі 44126,67 грн., які на його думку, зобов'язаний відшкодувати відповідач [PERSON], як витрат, які позивач змушений зробити для відновлення первинного стану свого автомобіля, пошкодженого в ДТП, тобто витрати на його повний ремонт. Крім того, посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.23 ЦПК України позивач зазначив, що протягом тривалого часу в зв'язку з відсутністю транспортного засобу та психологічною травмою його дружина, яка являється зареєстрованим приватним підприємцем, не може повноцінно займатись роботою і вони втратили основну частину грошових надходжень. Їхні діти, які навчаються в м.Хмельницькому в загально-освітніх школах і відвідують гуртки, змушені в різну погоду користуватися громадським транспортом і витрачати на це багато коштів, зокрема, транспортні витрати на дорогу із с.Пирогівці Хмельницького району, де проживає сім'я позивача, до м.Хмельницький складає 10 грн. на одну особу (за дітей гроші так само стягуються), одна поїздка в маршрутці складає 3,50 грн., таким чином мінімальні витрати в день на пересування одного члена родини складає 27 грн. Враховуючи період після ДТП і кількість членів родини, тільки на проїзд сім'я позивача витратила якнайменше 16200 грн. Для здійснення підприємницької діяльності, дружина позивача змушена була наймати автомобіль для поїздок, на що вони витрачали додатково ще 2000 грн. на місяць, що загалом за період після ДТП склало 12000 грн. Крім того, за браком коштів було відмінено щорічне оздоровлення дітей, абсолютно змінився спосіб життя і для підтримки необхідного прожиткового мінімуму, сім'я позивача використала всі грошові заощадження і змушена була брати кредит, який дотепер виплачує з великими відсотками. Все це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Позивач зазначає, що від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждав він сам і члени його родини, що призвело до розладу стосунків між ними. Дотепер, вже тривалий час через пошкодження автомобіля, на якому дружина позивача здійснювала свою підприємницьку діяльність, вони не можуть відновити той матеріальний стан їхньої сім'ї і той рівень доходів, який був до ДТП. В результаті ДТП порушені ділові домовленості, брак обігових коштів через великі додаткові видатки, прострочені кредитні зобов'язання перед Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву, великі транспортні витрати, необхдність термінового ремонту автомобіля, незручність в пересуванні позивача та його членів його сім'ї. Позивач вказує, що пропозицію відшкодувати хоча б чатину витрат на ремонт автомобіля, які не відшкодувала страхова компанія, відповідач категорично відмовився, не цікавився станом здоров'я дружини позивача після ДТП і кошти на відновлення її здоров'я не пропонував. Тому, позивач вважає, що [PERSON] має хоча б частково компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому і його родині, та витрати, пов'язані з відновленням його психічного стану, відпочинком від усього що сталося та відновлення звичного способу життя. Розмір своїх душевних страждань і страждань родини [PERSON] оцінив у 20000 гривень та вказав, що вказана сума враховує в себе усі страждання, які довелося йому перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою. На підставі вказаного, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] 44126,67 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 29200 грн. - відшкодування матеріальної шкоди за період після ДТП, 20000 грн. - моральної шкоди, а всього 93326,67 грн., а також стягнути на його користь судові витрати та оплату експертизи. Ухвалою Нетішинського міського суду від 31.01.2017 року відкрито провадження у даній справі. Суд зазначає, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 Розділу VII Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувся за правилами загального позовного провадження, що передбачено новою редакцією ЦПК України. Відповідно до ухвали Нетішинського міського суду від 14.04.2017 року за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно і грошові кошти, які належать відповідачу [PERSON], на суму позову 93326 гривень 67 копійок. Ухвалою Нетішинського міського суду від 23.05.2017 року дану справу прийнято до провадження суддею Базарником Б.І. Згідно з ухвалою Нетішинського міського суду від 21.08.2017 року [PERSON] відмовлено у клопотанні про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] Постановивши дану ухвалу суд виходив з того, що відсутні підстави вважати, що прийняте у справі рішення може вплинути на права останньої та покласти на неї певні обов'язки, оскільки з наявних матеріалів справи судом встановлено, що власником автомобіля Hunday Accent, д.н.з.[NUMBER] являється позивач - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], а [PERSON] має лише право керування даним автомобілем. Ухвалою суду від 27.11.2017 року у клопотанні відповідача про призначення судової автотехнічної експертизи обставин виникнення ДТП в даній справі відмовлено. Постановивши дану ухвалу суд виходив з того, що з огляду на предмет спору, а також враховуючи наявну в матеріалах справи постанову Нетішинського міського суду від 15.07.2016 року, якою встановлено, що 25.06.2016 року внаслідок порушення [PERSON] п.10.1 ПДР України було створено аварійну ситуацію автомобілю «Hyundai Accent» д.н.з. «[NUMBER]», який був змушений змінити напрямок руху та застосувати екстрене гальмування для уникнення зіткнення, що наведено також у постанові Нетішинського міського суду від 29.07.2016 року, якою закрито провадження на підставі п.4 ст.247 КУпАП відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП, немає підстав для призначення по даній цивільній справі судової автотехнічної експертизи. Ухвалою суду від 06.12.2017 року задоволено клопотання представника відповідача та позов [PERSON] залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків відповідно з вимогами, встановленими п.п.4, 5 ст.119 ЦПК України (позивач не сплатив судовий збір у повному обсязі при зверненні до суду з даним позовом). В подальшому, позивач усунув недоліки, вказані у зазначеній вище ухвалі. Ухвалою суду від 02.02.2018 року задоволено клопотання відповідача про призначення судової автомобільно-товарознавчої експертизи з метою встановлення вартості матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля «Hyundai Accent» д.н.з. «[NUMBER]» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 25.06.2016 року, станом на 08.08.2016 року, провадження у справі зупинено на час проведення вищевказаної експертизи. 23.03.2018 року на адресу суду з Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ надійшла дана цивільна справа з повідомленням про неможливість проведення автотоварознавчої експертизи у зв'язку з відсутністю в експертній установі нормативної бази, довідкової літератури або інших джерел необхідних для вирішення виду питань, які були вказані в ухвалі суду. на підставі зазначеного, ухвалою суду від 26.03.2018 року поновлено провадження у даній справі. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що висновок експерта за результатами проведення експертизи носить інформаційний характер та не є обов'язковим. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов [PERSON], навела обгрунтування наведені в позові та просила його задоволити. Представник відповідача 17.09.2018 року, тобто майже за місяць до призначеного судового засідання на 15 год. 30 хв. 16.10.2018 року в даній справі, подав до суду клопотання про відкладення слухання справі, проте судом таке клопотання визнано необґрунтованим, оскільки докази, які б вказували на поважність підстав відкладення слухання справи останнім не надано, а лише вказано про призначення чергового засідання в якому він приймає участь у іншому суді Хмельницької області цього ж дня. Крім того, судом враховано, що представник відповідача подавав клопотання про відкладення розгляду даної справи уже втретє за час її розгляду в Нетішинському міському суді. Відповідач в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, просив суд прийняти справедливе рішення. Письмові заперечення проти позову відповідачем не надавались. Розглянувши подані сторонами докази (заслухавши представників сторін), всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 червня 2016 року відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з.[NUMBER], на трасі Р-05 Городище-Рівне-Старокостянтинів (через Сарни), повертаючи ліворуч, не переконався в безпечності свого маневру для всіх учасників руху, чим порушив п.10.1 ПДР України і створив аварійну ситуацію автомобілю «HYUNDAY ACCENT» д.н.з.[NUMBER], який змушений був змінити напрямок руху та застосувати екстренне гальмування для уникнення зіткнення. В результаті дій [PERSON] відбулось зітнення автомобіля «HYUNDAY ACCENT», яким керувала дружина позивача - [PERSON], із електроопорою, що спричинило пошкодження належного позивачу автомобіля. Вищевказане підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення №679/1036/16-п (провадження №3/679/374/2016), яку досліджено в судовому засіданні, підтверджено учасниками судового процесу та відповідачем не оспорювалось. Так, згідно постанови суду від 29.07.2016 року провадження у вищевказаній справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв'язку з вчиненням нею дій в стані крайньої необхідності (арк.7). Постановою Нетішинського міського суду від 15.07.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (арк.6). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. 24 листопада 2016 року Українська пожежна страхова компанія за результатами розгляду заяви позивача відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/5078433 від 27 червня 2015 року здійснила останньому відшкодування в сумі 50000,00 грн., що підтверджується випискою банку №А79J-DT4G-OP96-D76D від 11.01.2017 року про зарахування коштів (арк.11). Разом з тим, суд вважає, що та обставина, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована, не означає, що саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, і це не звільняє відповідача від відшкодування завданої в результаті ДТП шкоди, оскільки особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 цього Кодексу). Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1, 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно вирішує про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст.36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст.1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не має права відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, а також правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 14.02.2018 року у справі №344/10730/15-ц (провадження №61-5079св18) та постанові від 14.02.2018 року по справі №344/7069/15-ц (провадження №61-2315св18). Згідно висновку експертного дослідження №217/16 від 09 серпня 2016 року, проведеного за результатами авто-товарознавчого дослідження автомобіля «HYUNDAY ACCENT» д.н.з.[NUMBER], вартість його відновлювального ремонту складає 94126,67 грн. (арк.18-26). Враховуючи вищевказане, суд погоджується з розрахунком позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача 44126,67 грн. відшкодування матеріальної шкоди позивачу (94126,67 - 50000,00 = 44126,67). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди за період після ДТП, яку позивач просить стягнути з відповідача в сумі 29200 грн., суд зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вищевказаної суми відшкодування позивачем суду не надано, а надана пам'ятка клієнту по кредиту 500565296 від 01.09.2016 року (арк.14) та виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк.15-17) самі по собі не вказують на понесені позивачем збитки за період після ДТП, тому в даній частині позов задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат за проведення експертного дослідження в сумі 1000 грн., то така не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів про здійснення таких витрат. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З досліджених судом доказів, поданих учасниками справи, судом встановлено, що в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, який належить йому на праві власності. Внаслідок його пошкодження він був змушений відновлювати його, а тому через поведінку відповідача, зазнав душевних страждань та переживань у зв'язку із пошкодженням власного транспортного засобу, а також емоційних страждань, які довелося перенести йому і його родині, та витрати, пов'язані з відновленням його психічного стану, відпочинком від усього що сталося та відновлення звичного способу життя. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, на які він посилається як на такі, що завдали йому душевних страждань та переживань, а також не підтверджено доказами самого факту наявності у нього душевних страждань та переживань у зв'язку з наявністю таких обставин. Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення заявленої моральної шкоди, суд вважає достатнім та справедливим задовольнити вимоги позивача частково, визначивши відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про те, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі становлять 1693,27 грн., які складаються з 933,27 грн. оплати судового збору позивачем при подачі позову, 440 грн. - доплати судового збору позивачем відповідно до ухвали суду від 06.12.2017 року та 320 грн. судового збору сплаченого позивачем за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Однак, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 59126 грн. 27 коп., що становить 63,35% від ціни позову 93326 грн. 67 коп., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1072 грн. 69 коп. (1693,27х63,35/100). Крім того, позивачу слід повернути з державного бюджету зайво сплачені ним 200 грн. судового збору (квитанція №0.0.912310303.2 від 10.12.2017 року).

Outcome: partial