Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Улистопаді 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та пені в зв`язку з невиконанням обов`язку по сплаті аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області 17.02.2011 року. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.09.2011 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 500 гривень, починаючи з 06.07.2011 року. Відповідач проводив лише часткову сплату нарахованих аліментів у зв`язку з чим станом на жовтень 2018 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка становить 12 000 грн. Крім того, у період з 2011 року по 2018 рік, у період добровільної сплати аліментів, відповідач не у повному обсязі сплачував аліменти, а саме; у сумі 495,00 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість з повної недоплати розміру аліментів у сумі 335,00 грн. На момент пред`явлення позову між сторонами не досягнуто згоди щодо утримання дитини та її виховання. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку по сплаті аліментів позивач просить в судовому порядку стягнути суму заборгованості по аліментам та пеню за 24 місяці у період з липня 2015 року по жовтень 2018 року, яка становить 3600,00 грн. Позивач в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову, та просила його задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати аліментів, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, однак 18.03.2019 року на адресу суду надійшло повідомлення від відповідача, у якому він заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на те, що йому взагалі не відомо про наявність рішення про стягнення з нього аліментів, а тому він вказану заборгованість не визнає. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 106 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янського районного управління юстиції у Черкаській області. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Даний шлюб було розірвано 17.02.2011 року, що підтверджується копією рішення Кам`янського районного суду Черкаської області. Відповідно до рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.09.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] щомісячно у розмірі 500 грн., починаючи з 06.07.2011 року. [PERSON] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу з [PERSON] 16.01.2013 року, змінила своє прізвище на " [PERSON] ". Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував свій обов`язок по сплаті аліментів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по аліментам за 23 місяці у період з липня 2015 року по жовтень 2018 року, а саме: за липень 2015 року, за лютий 2016 року, за квітень 2016 року, за червень 2016 року, за липень 2016 року, за вересень 2016 року, за грудень 2016 року, за лютий 2017 року, за квітень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року, за вересень 2017 року, за листопад 2017 року, за грудень 2017 року, за січень 2018 року, за березень-жовтень 2018 року, яка становить 11 500,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача. Крім того, з вказаної виписки вбачається, що 27.11.2015 року відповідачем було переказано на рахунок позивача аліменти у сумі 495,00 грн. за жовтень 2015 року, а тому підстави для задоволення вимог за вканий місяць відсутні. Також, з виписки по рахунку позивача встановлено, що відповідач переказував на рахунок позивача кошти на сплату аліментів, розмір яких визначено рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.09.2011 року, а саме у сумі 500,00 грн., проте, відповідач не звернув увагу на те що з вказаної суми грошових коштів банківською установою відраховувалась комісія у сумі 5,00 грн., внаслідок чого позивач отримувала аліменти не у повному обсязі, а саме: у сумі 495,00 грн. Позивач зазначає, що таким чином відповідач сплачував аліменти з червня 2011 року, однак доказів цього позивачем суду надано не було. Тому, суд приходить до висновку, що у цій частині позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню, а саме: за 19 місяців у сумі 95,00 грн. (за вересень 2014 року по червень 2015 року, за серпень 2015 року, за вересень 2015 року по січень 2016 року, за березень 2016 року, травень 2016 року та серпень 2016 року). Тобто, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті аліментів становить - 11 595,00 грн. (11500 грн. + 95 грн.) Посилання відповідача на те, що йому взагалі не було відомо про рішення суду про стягнення аліментів, не можуть бути прийняті судом, оскільки з наданої до суду копії рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.09.2011 року вбачається, що відповідач особисто приймав участь у розгляді справи про стягнення аліментів, надавав суду пояснення та обізнаний з результатом вказаної справи. Відповідно до ст. 180 СК України закон покладає на батьків обов`язок утримувати своїх дітей з моменту їх народження та до досягнення дітьми повноліття. У разі ухилення від утримання дитини аліменти стягуються у судовому порядку у розмірі, який буде визначено судом. Відповідно до ст.ст. 191, 201 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист (ч. 2 ст. 368 ЦПК України). Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 196 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14, оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. В постановах Верховного Суду України за 2015, 2016 роки була висловлена інша правова позиція, відповідно до якої сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались (постанови Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15; від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16; від 02.11.2016 року у справі № 6-1554цс16). Однак, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц Велика Палата визнала за необхідне відійти від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі № 6-94цс15 та наступних постановах, виходячи із того, що у ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за вказані 24 місяці прострочення у період з липня 2015 року по жовтень 2018 року підлягають задоволенню частково, оскільки судом встановлено, що відповідачем прострочено 23 місяці, а тому розрахунок пені є наступний: 500 (розмір аліментів) х 1% (розмір пені) х 30 (кількість днів прострочення) = 150 грн.; 23 (місяці прострочення) х 150 грн. = 3450,00 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справ.

Outcome: partial