Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-07 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON], про стягнення шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, зазначивши, що 30 вересня 2012 року водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по вул. Широкій в м. Дніпропетровську скоїв зіткнення з автомобілем «Рено Кенго», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність позивача [PERSON] застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія». Відповідно до висновку експертного дослідження з визначення матеріального збитку № 4111/12/12 від 30.11.2012 матеріальні збитки, які заподіяні автомобілю позивача становлять 57 130,13 грн. Витрати на проведення автотоварознавчого дослідження складають 900,00 грн. 30.09.2012 позивач письмово повідомив відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про настання страхового випадку, надавши заяву та надіславши всі необхідні документи на виплату страхового відшкодування. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було сплачено позивачу суму матеріального збитку в розмірі 20 703,00 грн., обґрунтовуючи такий розмір виплати звітом про визначення вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Рено Кенго», державний номер [NUMBER] №56 від 20 листопада 2012 року. Відповідно до даного звіту вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 63 308,61 грн., при цьому ринкова вартість, відповідно до звіту №56, пошкодженого засобу до ДТП становить 49 703,00 грн., а вартість пошкодженого автомобіля після ДТП становить 29 000,00 грн. Внаслідок зазначених обставин страхова компанія визнала автомобіль «Рено Кенго», державний номерний знак [NUMBER] фізично знищеним. Таким чином позивач вважає, що страхова компанія повинна сплатити йому різницю між фактично сплаченою сумою страхового відшкодування та належною сумою страхового відшкодування, яка складає 7 427,13 грн. (57 130,13 грн. - 49 703,00 грн.). Крім того позивач зазначає, що відповідач ПрАТ «УПСК» винен відшкодувати матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, з урахуванням встановленого індексу інфляції, три проценти річних від простроченої суми та пеню за прострочення виплати різниці між фактично сплаченою сумою страхового відшкодування та належною сумою страхового відшкодування. Сума нарахованої пені за прострочення виплати різниці між фактично сплаченою сумою страхового відшкодування та належною сумою страхового відшкодування становить 1 089,44 грн.; сума на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів становить 883.83 грн.; сума відсотків річних за прострочення виплати різниці між фактично сплаченою сумою страхового відшкодування та належною сумою страхового відшкодування становить 242,96 грн. Таким чином заборгованість відповідача ПрАТ «УПСК» перед позивачем складає 10 516,36 грн. (57 130,13 грн.- 49 703,00 грн. + 900,00 грн. + 1089,44 грн. + 883,83 грн. + 242,96 грн.). Відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу 900 грн. На підставі зазначеного позивач просить стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь на відшкодування матеріальних збитків 9 616,36 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь на відшкодування матеріальних збитків 900,00 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Крім іншого пояснив, що вартість матеріальної шкоди складає 7427,13 грн., що є різницею між вартістю матеріальної шкоди встановленою висновком експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди №4111/12/12 від 30 листопада 2012 року в розмірі 57 130, 13 грн. та звітом про визначення вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Рено Кенго», державний номер [NUMBER] №56 від 20 листопада 2012 року в розмірі 49703,00 грн. Також просив стягнути зі страхової компанії 1089,84 пені, 883,83 грн. шкоди в наслідок інфляційних процесів та 242,96 - 3% річних, а всього 9 616,36 грн. та з відповідача [PERSON] 900 грн. за проведення дослідження. В судове засідання 16 грудня 2014 року представник позивача [PERSON] не з'явився, надавши заяву з проханням відкласти слухання по справі. Доказів поважних причин своєї неявки в судове засідання 16 грудня 2014 року не надав. За змістом рішення Констуційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 у справі №1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі; Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Оскільки всі сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, враховуючи строки розгляду справ, та ту обставину, що по справі декілька раз оголошувалися перерви за клопотаннями представника позивача для надання доказів, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, оскільки страхова компанія виплатила шкоду позивачу. Представник відповідача ПрАТ «УПСК» Іванова О.В. проти позову заперечувала, підтримавши надані письмові заперечення (а.с.123-125). Суд, вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача ПрАТ «УПСК» Іванову О.В., дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 вересня 2012 року водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по вул. Широкій в м. Дніпропетровську скоїв зіткнення з автомобілем «Рено Кенго», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (а.с.7). Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.8-10). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, факти встановлені при розгляді кримінальної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» при настанні страхового випадку страховик відповідно до ліміту відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу АС/0354905 від 14.02.2013 (а.с.11). Згідно ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуації транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 22.1. ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. 30.09.2012 позивач письмово повідомив відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про настання страхового випадку, надавши заяву на виплату страхового відшкодування та надіславши всі необхідні документи на виплату страхового відшкодування (а.с.97). ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 20 703 грн. 00 коп., що у судовому засіданні підтвердив представник позивача (а.с.152). При виплаті страхового відшкодування страхова компанія керувалася звітом про визначення вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Рено Кенго», державний номер [NUMBER] №56 від 20 листопада 2012 року. Суд враховує, що у разі недосягнення згоди між потерпілим і страховиком щодо розміру завданої шкоди, така шкода визначається на підставі наданих сторонами доказів, у тому числі висновку експертизи. В матеріалах справи наявні - висновок автотоварознавчого дослідження №4111/12/12 від 30 листопада 2012 року, яким встановлено розмір матеріального збитку завданого автомобілю позивача в розмірі 57 130, 13 грн. та звіт про визначення вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Рено Кенго», державний номер [NUMBER] №56 від 20 листопада 2012 року (а.с.14-41, 42-92), які мають між собою протиріччя, у зв'язку з чим на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом роз'яснено сторонам їх право заявити клопотання про призначення експертизи. Разом з тим, представник позивача таким правом не скористався. Що стосується вимог позивача про стягнення 3% річних, інфляційних витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.4 своєї постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення ст.625 ЦК України застосовуються лише до договірних правовідносин, а отже їх стягнення можливе лише на користь страхувальника, який є стороною у договорі страхування. Позивач не є стороною у договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між відповідачами. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. [PERSON] звернувся до страхової компанії і отримав страхове відшкодування. Суд не може погодитися з посиланнями представника позивача [PERSON] щодо наявності вини страхової компанії щодо невиплати страхового відшкодування, у зв'язку з чим подано позов та розрахована пеня на день звернення до суду - серпень 2014 року, оскільки страхова компанія виплатила страхове відшкодування, дії страхової компанії щодо визнання автомобіля фізично знищеним позивачем не оскаржувалися. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 900 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією про сплату наданих експертних послуг від 30.11.2012 (а.с.96).

Outcome: partial