Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що 30.06.1998р. позивач був прийнятий на роботу до відповідача в рудоуправління дробільної фабрики слюсарем- ремонтником по ремонту підземного обладнання у кар`єрі 4 розряду, потім працював слюсарем - ремонтником 5 розряду, потім 6 розряду. Так, 05.10.2017р. позивач звільнився від відповідача за власним бажанням. Фактичною причиною його звільнення є погіршення стану здоров`я від чого він дуже тривалий час я переносив моральні страждання та переживання. Причиною погіршення його здоров`я, є те, що на протязі своєї роботи у відповідача він отримував ушкодження свого здоров`я від чого й переносить вказані страждання. Зазначає, що Українським науково - дослідним інститутом промислової медицини позивачу в 2019р. було встановлено професійні захворювання - діагноз: 1 Радикулопатія попереково-крижова та шийна, рецидивуючий перебіг, на фоні полі сегментної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним і периферичним нейросудинним синдромом з вазомоторно-трофічними порушеннями на кістях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаточного пері артрозу, осоторехондрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів. 2. Хронічне обструктивне захворювання легенів (пиловий бронхіт, емфізема легенів, легенева недостатність) Комісія, в складі представників відповідача, Фонду соціального страхування, лікувального закладу провела розслідування профзахворювань позивача та склала Акт розслідування профзахворювання. В пункті 16- 17 Акту розслідування зазначено, що профзахворювання виникло в зв`язку із роботою з 2000р. по 2017р. слюсарем-ремонтником у відповідача, де мало місце перевищення гранично допустимих норм праці: статистичне перевантаження, підйом та переміщення ваги вручну, робоча поза, нахили тулубу та пилу. Перевищення гранично допустимих норм перевищувало по деяким показникам більш ніж в п`ять разів - пилу та нахили тулубу. Встановлення профзахворювання спричинило позивачу моральні страждання та переживання, оскільки він працював у відповідача майже все своє життя та продовжує працювати, працює сумлінно, а відповідач у відповідності до законодавства - Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України зобов`язаний був створити безпечні та нешкідливі умови праці, але цього не зробив, що й спричинило ушкодження здоров`я позивача. Висновком МСЕК позивачу первинно в листопаді 2019р. було встановлено 60% втрати працездатності строком до грудня 2020р. Також висновком МСЕК позивача визнано інвалідом 3 групи від профзахворювань. Позивачу протипоказано: важка фізична праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, робота в умовах пилу. Вказаний факт також спричиняє мені моральні страждання, оскільки я обмежений у виборі роботи. Також лікарями рекомендовано: спостереження у лікарів, постійний прийом лікарських засобів, санаторно-курортне лікування, та інше лікування. В зв`язку з вищевикладеним позивач переносить фізичні страждання, а саме: -біль в шийному та поперековому відділі хребта; -болі в ліктьових суглобах; -відчуття оніміння пальців кистей рук та ніг, -виражений біль та обмеження рухів у плечових та ліктьових суглобах; -судоми м`язів кистей. - в нічний час в стегнах обох кінцівок виникають судоми. - постійна біль в обох плечових, ліктьових суглобах, обмеження руху в них. - страждаю на часті приступи кашлю, особливо стан загострюється вранці та ввечері, - від постійного кашлю відчуваю болі в грудній клітці. - від наявності найменшого признаку диму, пилу задихаюся, задуха переходить в тривалий кашель який доходить аж до рвоти. - для полегшення дихання постійно змушений користуватися інгалятором, який пагубно діє на нирки та печінку. Таким чином, позивач просить стягнути з ПАТ «АроселорМіттал Кривий Ріг» на його користь 190 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 06.12.2019 р. вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди відповідачем, ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх. №2239/20, 31.01.2020 р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 06.12.2019р., відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що організація технологічних процесів та виробничого обладнання відповідача не виключає можливості контакту працівників із шкідливими виробничими факторами, і позивач погоджуючись на даний вид праці розумів та був повідомлений про всі подальші наслідки у відповідних умовах праці. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та його наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процессу, технологічного виробництва не порушував. Крім того, ПАТ «АМКР» відповідно до умов законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Будь- яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання відповідач не вчиняв. Крім того, відповідач зазначає, у відсутні підстави для відшкодування позивачу також і моральної шкоди, зазначаючи на відсутність в матеріалах справи висновків МСЕК або висновку судової психологічної експертизи про те, що позивачу завдані моральні страждання за умов ситуації, що досліджуються у справі. Висновком МСЕК від 12.11.2019 р. первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з наступним переглядом 01.11.2020 р., тобто стан позивача не стійкий та може покращитися. Сума моральної шкоди 190 000 00 грн., є необоснованою оскільки позивачем не було надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів з урахуванням характеру і обсягу душевних страждань. Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] будучи працівником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», отримав 60 % втрати працездатності строком до грудня 2020 року.. Відповідно до копії трудової [PERSON] 30.06.1998 р. був прийнятий на роботу до відповідача в рудоуправління дробільної фабрики слюсарем - ремонтником по ремонту підземного обладнання у кар`єрі 4 розряду, потім працював слюсарем - ремонтником 5 розряду, потім 6 розряду. Відповідно до Акту розслідування профзахворювання №6 від 07.06.2019 року, п.п. 16- 17 Акту розслідування зазначено, що профзахворювання виникло в зв`язку із роботою з 2000р. по 2017р. слюсарем-ремонтником у відповідача, де мало місце перевищення гранично допустимих норм праці:статистичне перевантаження, підйом та переміщення ваги вручну, робоча поза, нахили тулубу та пилу, що перевищувало гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця, перевищувало по деяким показникам більш ніж в п`ять разів - пилу та нахили тулубу. Згідно виписного епікризу позивач перебував на денному стаціонарному лікуванні в КНЦ «ЦПМСД №3» Амбулаторія №2 , в період часу з 10.12.2018 року по 25.12.2018 року. Відповідно до епікризу позивача, останньому встановлено діагноз радикулопатія попереково-крижова L5-S1та шийна С6-С7 в фазі загострення з помірним порушенням біомеханіки хребта і стійким болевим синдромом. Згідно виписного епікризу №161661 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні в період часу з 26.02.2019 року по 18.03.2019 року. Відповідно до епікризу позивачу встановлено діагноз загострення хронічної шейної, п/кр радикулопатії, вертеброгенно обумовленої у вигляді стійкої вираженої болевим синдромом, с-ма ВСП.НФСД 1-2, НФХ 1 СТ. Згідно виписного епікризу №1771/508 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ЦПМСД №3, амб.№2 в період часу з 22.04.2019 року по 03.05.2019 року. Відповідно до епікризу позивачу встановлено діагноз радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6,С7,С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами. Двобічний плечолопатковий періартроз, остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів. Виписаний з незначними покращеннями в загальному стані. Відповідно до довідки серії 12ААА №078530 від 12.11.2019 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, [PERSON] встановлено 60 % втрата професійної строком до 01 грудня 2020 року, потреба в медикаментозному лікуванні. Відповідно до довідки серії 12ААБ №017620 від 12.11.2019 р. до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, [PERSON] встановлено отримання хвороби через працю в умовах виробничого пилу, протипоказання: важка фіз.. праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності» Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Крім того, Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27.01.2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди,завданої працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є таким, що виникає із трудових правовідносин. Як встановлено із документів, позивач внаслідок тривалої роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання: Радикулопатія попереково-крижова та шийна, рецидивуючий перебіг, на фоні полі сегментної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним і периферичним нейросудинним синдромом з вазомоторно - трофічними порушеннями на кістях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаточного пері артрозу, осоторехондрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легенів (пиловий бронхіт, емфізема легенів, легенева недостатність). Внаслідок захворювання позивачу було встановлено 60 % втрати працездатності строком до грудня 2020 року та висновком МСЕК позивача визнано інвалідом 3 групи від профзахворювань. Все вищезазначене призвело до негативних змін у його житті, необхідності лікування та часткової втрати працездатності, порушення звичайного життєвого ритму та нормальних життєвих зв`язків позивача. Після отримання ряду захворювань позивач потребує додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим зазнає моральної шкоди. Враховуючи тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, настання у зв`язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату працездатності у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України таст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно дост.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XIIдержавна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Інформованість позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачу завдано моральні страждання (моральна шкода) через отримані захворювання на підприємстві як і не може брати до уваги, що лише позивач несе безпосередню відповідальність за порушення Закону України «Про охорону праці». Так, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача 17 років 5 місяців, суд вважає можливим стягнути на користь позивача суму 100 000 (сто тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1000,00 (одна тисяча ) гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial