Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПАТ Страхова група «ТАС»), посилаючись на те, що 10.01.2013р. о 22 годин 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Форд» реєстраційний номер [NUMBER], в м. Одесі, по вул. Ак. Філатова на перехресті з вул. Космонавтів здійснив проїзд на заборонюючий сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Hynday Тисsоn», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на праві власності автомобіль було пошкоджено. Відповідно до довідки виданої ІДПС ВДАІ ОМУ м. Одеси автомобілю марки «Hynday Тисsоn» реєстраційний номер [NUMBER] були заподіяні наступні пошкодження: деформація переднього та заднього бампера, заднього лівого крила, переднього лівого крила, передньої панелі, кришки капота, переднього лівого диску колеса, розбита задня ліва фара, передня ліва фара, спрацювали подушки безпеки, деформація передньої лівої двері. Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON], п.п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України (далі-Правила), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2013р., відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Внаслідок даного ДТП автомобілю, який належить позивачу на праві власності були завдані механічні пошкодження. Згідно авто товарознавчого дослідження №124-02-13 від 07.02.2013р. по визначенню матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Hynday Тисsоn», реєстраційний номер [NUMBER], сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Hynday Тисsоn» складала 65919,84 грн. Позивач зазначав, що оскільки автомобіль відповідача був застрахований за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності 50000,00 грн., то ПАТ Страхова група «ТАС» відшкодувала йому страхове відшкодування в сумі 50000,00 грн., а різницю матеріальної шкоди в розмірі 15920,00 грн., йому повинен відшкодувати відповідач. Стверджував, що діями відповідача йому була спричинена не тільки матеріальна шкода, але і моральні страждання та нервові переживання. Тому моральну шкоду він оцінює в 10000,00 грн. Позивач також вказував, що крім матеріальної шкоди, він поніс витрати в сумі 500,00 грн. на вантаження і перевезення автомобіля, 3000,00 грн. на правову допомогу. Оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати різницю матеріальної шкоди в розмірі 15920,00 грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. та понесені витрати в розмірі 3500,00 грн., то позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь різницю матеріальної шкоди в розмірі 15920,00 грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., витрати в сумі 500,00 грн. на вантаження і перевезення автомобіля, витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн., та судові витрати в розмірі 294,00 грн. Представник позивача [PERSON], діючий за довіреністю від 23.07.2013р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі (а.с.134). Відповідач позовні вимоги не визнав, та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ПАТ Страхова група «ТАС» в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон України №1961-1У) та розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно зі статтями 1166, 1167 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди, тому не позивач доводить вину, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Судом встановлено, що 10.01.2013р. о 22 годин 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Форд» реєстраційний номер [NUMBER], в м. Одесі, по вул. Ак. Філатова на перехресті з вул. Космонавтів здійснив проїзд на заборонюючий сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Hynday Тисsоn», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на праві власності автомобіль було пошкоджено. Встановлено, що автомобілю марки» «Hynday Тисsоn» реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності були заподіяні наступні пошкодження: деформація переднього та заднього бампера, заднього лівого крила, переднього лівого крила, передньої панелі, кришки капота, переднього лівого диску колеса, розбита задня ліва фара, передня ліва фара, спрацювали подушки безпеки, деформація передньої лівої двері, що підтверджується довідкою, виданою ІДПС ВДАІ ОМУ м. Одеси (а.с.11). Згідно висновку за результатами розгляду матеріалів дорожньо-транспортної пригоди від 23.01.2013р. причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON], п.п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (а.с.18). Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2013р., відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.19). Таким чином, вина [PERSON] в скоєнні правопорушення, підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2013р., яка має для суду преюдиціальне значення. Судом встановлено, що внаслідок вказаного вище ДТП автомобілю, який належить позивачу на праві власності були завдані механічні пошкодження, які було зафіксовано протоколом огляду транспортного засобу від 07.02.2013р. (а.с.81) Проведеним авто товарознавчим дослідженням №124-02-13 від 07.02.2013р. по визначенню матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Hynday Тисsоn», реєстраційний номер [NUMBER], встановлено, що сума матеріальної шкоди, завданої власнику вказаного автомобіля складає 65919,84 грн. (а.с.61-87). Встановлено, що позивач також поніс витрати в розмірі 500,00 грн. на вантаження і перевезення автомобіля, що підтверджується актом виконаних робіт від 11.01.2013р. та квитанцією від 11.01.2013р. (а.с.7,8). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Форд» реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована ПАТ Страхова група «ТАС» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6949391 від 06.06.2012р., що підтверджується листом ПАТ Страхова група «ТАС» (а.с.20). Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6949391 від 06.06.2012р. ліміт відповідальності страховика ПАТ Страхова група «ТАС» за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого складає 50000,00грн. В судовому засіданні зі слів представника позивача було встановлено, що ПАТ Страхова група «ТАС» виплатила позивачу суму страхового відшкодування в рамках ліміту в розмірі 50000,00 грн. Таким чином, не відшкодованою залишилася різниця матеріальної шкоди в розмірі 15919,84 (65919,84 -50000,00) грн., яку на думку позивача повинен відшкодувати відповідач. В ході судового розгляду справи, відповідач заявив про свою не згоду з розміром матеріальної шкоди, яка була встановлена висновком авто товарознавчого дослідження №124-02-13 від 07.02.2013р. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 21.01.2014 року за заявою відповідача було призначено судову авто товарознавчу експертизу, яка проведена не була, у зв'язку з несплатою відповідачем її вартості (а.с.90,95,126). Згідно з ч.3 ст.1 Закону України №1961-1У потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода. Відповідно до ст.8 Закону України №1961-1У обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 22 Закону України №1961-1У встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.29 Закону України №1961-1У1У із змінами, внесеними згідно із Законом №5459-У1(5459-17) від 16.10.2012р. у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України № 1961 -1У у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 9 Закону №1961-1У встановлено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Так, згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч.2 ст.1192 ЦК передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК ). Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (п.5 ч.1 ст. 989 ЦК, п.5 ч.1 ст.991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі , якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь різниці між фактичним розміром матеріальної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 15919,84 грн. та витрат в сумі 500,00 грн. на вантаження і перевезення автомобіля, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.26-1 Закону України №1961-1У страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г1» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,-МТСБУ) відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином, зі змісту Закону України №1961-1У вбачається, що вказаним законом не передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди за шкоду заподіяної майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково на підставі ст.23 ЦК України і відшкодовувати їх повинен відповідач. Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187). Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00грн. позивач послався на те, що йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням належного йому транспортного засобу. Пошкодження автомобіля спричинила йому нервові переживання, так як він був позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися автомобілем. Крім того, сума відшкодування так і не була йому виплачена. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини осіб, які завдали моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Оскільки позивач має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З цих підстав, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 2000,00грн. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року „Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 року №127 встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року „Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 року №127 у разі якщо компенсація сплачується іншою стороною, загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Судом встановлено, що 23.07.2013р. між позивачем та адвокатом Колесниченко К.Е. було укладено договір про надання правової допомоги №07/13 ЦС (а.с.9-10). Відповідно до п.1 додатку №1 до договір про надання правової допомоги №07/13 ЦС від 23.07.2013р. за здійснення захисту, представництва та надання правової допомоги Клієнт оплачує адвокату гонорар у розмірі 3000,00 грн., які сплачуються за вимогою адвоката. В матеріалах справи крім вказаного вище договору, відсутні будь-які докази того, що позивачем була проведена оплата правової допомоги в сумі 3000,00 грн. Судом встановлено, що адвокат Колесниченко К.Е. при розгляді вказаної судової справи участі в судових засіданнях не приймав. Із матеріалів справи вбачається, що безпосередньо у судових засіданнях по даній справі в суді першої інстанції приймав участь представник позивача [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 23.07.2013р. Таким чином, відповідно до п.2 ч.3 ст.79 та ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, є витратами, пов'язаними з розглядом справи. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. За змістом зазначених норм закону витрати, пов'язані з оплатою участі у справі представника сторони, навіть якщо він є адвокатом, не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами у порядку, передбаченому ст.88 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, слід відмовити. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. встановлено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Оскільки відповідач у судовому засіданні надав заяву про передачу йому після відшкодування збитків пошкодженого автомобіля, то дана заява підлягає задоволенню. Судовий збір у справі складає 229,40 грн. та 114.70 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача та на користь держави.

Outcome: partial