Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що проводять оперативну-розшукову діяльність та досудове слідство. На підставу\~своїх вимог\~спирається на\~те,\~що в ніч на 09 квітня 2017 року невідомі особи проникли в будинок позивача, розташований по [ADDRESS] звідки викрали його особисті речі та електроінструменти. Відомості про цю подію були внесені до ЄРДР за № 12017250210000095 14.04.2017 року за ч. 3 ст. 185 ККУ. З домоволодіння позивача викрали: телевізор - вартістю 8200 грн; тюнер до телевізора - вартістю 1200 грн; дві електроболгарки - вартістю 5900 грн; два перфоратори - вартістю 4750 грн; дві електродрилі - вартістю 4150 грн; електрокабель 100 м вартістю 2500 грн; дві бензопили вартістю 5550 грн; пошкоджено євро вікно - вартістю 6200 грн. Всього позивачу завдано шкоди на суму 38 450 грн. Досудове розслідування вказаного провадження проводиться слідчим відділом Маньківського ВП Уманського ВП Головного управління національної поліції України в Черкаській області. З часу внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення пройшло більше чотирьох років, розслідування справи не проводиться та умисно затягується. В матеріалах кримінального провадження є дані щодо осіб, які могли б бути причетними до викрадення майна позивача, а саме є рапорти оперативних працівників поліції, в яких вони повідомляють, що до крадіжки можуть бути причетними [PERSON] та [PERSON] , однак вони належним чином не допитані та взагалі не допитані члени їх сімей. При допиті [PERSON] , показав, що вилучену у нього при обшуку бензопилу приніс зять - [PERSON] , який допитаний не був та слідчими до цього часу не проведені очні ставки між ними. В матеріалах провадження є покази свідків, які вказують на те, що вказані особи можуть бути причетними до викрадення майна позивача, але необхідні та можливі слідчі дії з ними не проведені. У справі є клопотання слідчого від 18.04.2020 року про проведення обшуку у [PERSON] , але обшук так і не був проведений. У справі є дані про вилучення речей під час обшуків, але не зрозуміло чому ці речі не оглянуті і де ці речі поділись на даний час. В червні 2021 року позивача викликали до поліції та повернули йому викрадений телевізор, однак особу, в якої вилучено телевізор не допитано, процесуально вилучення телевізора та його повернення не оформлено. До даного часу слідчими взагалі не складений перелік викраденого майна, не встановлені їх родові та видові ознаки та не проведена його оцінка. Таким чином з часу внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР слідчі умисно затягують його розслідування та допускають невиправдану тяганину. Потерпілим по даному провадженню позивача визнано лише 12.03.2020 року і лише після його настирного нагадування. В порушення вимог ст. 220 КПК України клопотання позивача про проведення слідчих дій слідчим залишаються без розгляду або взагалі не приймаються. 20.10.2021 року позивач звернувся з клопотанням до слідчого відділення про проведення одночасних допитів, однак і це клопотання слідчими проігноровані. Станом на теперішній час ніякого рішення у справі не прийнято, і ніякі слідчі дії не проводяться, а посадові особи поліції та прокуратури на думку позивача умисно затягують слідство. В матеріалах кримінального провадження відсутній протокол огляду місця події. Відповідно виникає питання чи складався такий протокол взагалі, а якщо так то чи не умисно його вилучили з матеріалів провадження. Вказане вкотре підтверджує неналежне виконання посадових обов`язків працівниками поліції. Позивач неодноразово звертався зі скаргами до різних вищестоящих організацій на неналежний стан слідства у вказаному провадження, однак ніяких результатів це не принесло. У відповідях на скарги позивача прокуратурою та слідчим управлінням ГУНП зазначалось, що слідство проводиться на неналежному рівні, зазначалось про те, що у провадженні надані письмову вказівки та хід слідства перебуває на контролі. Незважаючи на це слідчими у справі відкрито ігноруються вимоги закону в тому числі і щодо виконання вказівок, а прокуратурою та слідчим управлінням виконання вказівок та хід досудового розслідування не контролюється. Вимоги процесуального законодавства органами досудового слідства та прокуратури не дотримуються. Така бездіяльність слідчих органів та прокуратури порушує конституційні права позивача, завдає йому шкоди, призводить до втрати доказів по справі, що сприяє уникненню винних осіб від відповідальності та не можливості відшкодування йому завданої шкоди. За скаргою позивача на бездіяльність Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області та Маньківського відділення Уманської місцевої прокуратури 09.11.2020 року судом визнано бездіяльність слідчого відділу Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області та зобов`язано виконати певні дії, але і така ухвала не вплинула на стан слідства у даному провадженні, що і змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 01.11.2021 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. 10.11.2021 року представником відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає в повномі обсязі та заперечує проти його задоволення з наступних підстав: необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірної дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Виключно на позивача покладається обов`язок довеленя наявності завдання останньому моральної шкоди як наслідок протиправної поведінки працівників Національної поліції. Головне управління вважає за необхідне зауважити, що позивачем не надано жодних доказів наявності душевних страждань та переживань у зв`язку із тривалим досудовим розслідуванням, неповноти та поверхневості досудового розслідування з боку правоохоронних органів, приниження честі і гідності викликаних частими відвідуваннями правоохоронних органів тощо, а також не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача. Факт тривалого досудового розслідування злочину, у якому позивач є потерпілим, а також факт визнання судом бездіяльності слідчого відділу Маньківського відділу поліції ГУНП в Черкаській області не можуть вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди. Щодо стягнення на користь позивача майнової шкоди в сумі 30200,00 грн., відповідач зазначає, що як вбачається з позовної заяви майнова шкода полягає у викраденні у позивача майна на загальну суму 38450,00 грн. Завдана шкода підлягає відшкодуванню виключно її завдавачем, оскільки згідно норм ЦПК за рахунок держави підлягає відшкодуванню шкода, завдана каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, або якщо вона є неплатоспроможною. Злочин яким завдано шкоди позивачу - не розкрито. Вартість втраченого майна не обгрунтована жодними доказами. 22.11.2021 року представником відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачем не дотримано вимог п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.05.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду від 25.05.2001), а саме позивачем не зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю та яких осіб заподіяно позивачу моральну шкоду, з яких міркувань він виходить визначаючи розмір шкоди та якими доказами підтверджується факт заподіяння моральної шкоди та саме у такому розмірі. Позивач повинен довести факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів останнього. Також позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, відповідач зазначає, що з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збиткамиє: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрити, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Враховуючи викладене, та те, що провадження є незакритим, до даного часу проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, а процесуальні рішення щодо незаконних рішень слідчого (тривале розслідування) не приймалося, то відповідно підстав для відшкодування позивачу моральної та матеріальної шкоди немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Представник відповідача Головного управління національної поліції в Черкаській області в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача не визнає, заперечує проти їх задоволення та просить справу слухати у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: в ніч на 09 квітня 2017 року невстановлена особа перебуваючи в [ADDRESS] , шляхом проникнення в житловий будинок, який на праві приватної власності належить позивачу, здійснила крадіжку особистих речей позивача та електроінструменту: двох електричних болгарок "DELIVERI" та "MAKITA", бензопили "STIHL" та електричного обігрівача "Термія". 14.04.2017 року по даному факту були внесені відомості до ЄРДР за № 12017250210000095, правова кваліфікація за ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 10). Досудове розслідування вказаного провадження проводиться слідчим відділом Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області. 12.03.2020 року позивача визнано потерпілим по даному провадженню (а.с. 11). 06.11.2020 року позивач звернувся до Маньківського районного суду Черкаської області із скаргою на бездіяльність Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області та Маньківського відділення Уманської місцевої прокуратури. Ухвалою Маньківського районного суду від 09.11.2021 року скаргу задоволено частково, визнано бездіяльність слідчого відділу Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області та Маньківського відділення Уманської місцевої прокуратури та зобов`язано виконати певні дії (а.с. 15). Кримінальне провадження до даного часу не закрите та проводиться досудове розслідування, проводяться необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення, прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, а саме: шкоди, протиправної поведінки та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України,кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду крім випадків передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України регламентовано, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Згідно з положеннями статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, п. 4 ст. 12 ЦПК України. Доведення обставини, на які відповідно посилається позивач, як на підставу своїх вимог або заперечень згідно ст. 81 ЦПК України , покладено на самого позивача. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин. Натомість, позивачем не доведено жодними доказами, що дії відповідачів були неправомірними, цими діями йому завдано шкоду, як і не доведено причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано статтею 130 КПК України. Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом (статті 1167, 1176 ЦК України; Закон України від 01.12.1994 р., «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). В цьому випадку положення Закону України від 01.12.1994 р., «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовуються, оскільки статтею 1 цього Закону конкретизовано осіб, на які дія цього Закону поширюється, і заявника (потерпілого внаслідок кримінального правопорушення) до кола цих осіб не включено. Таким чином, до спірних правовідносин в частині вимог позову про стягнення моральної шкоди підлягають застосуванню положення статей 1167, 1176 ЦК України. За правилами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, в інших випадках, встановлених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України). В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що у судовому засіданні позивачем не доведена наявність майнової та моральної шкоди, яка була б спричинена позивачу відповідачами. У позовній заяві підставами для відшкодування моральної шкоди позивач вказав затягування розгляду досудового розслідування за його заявою, неповноти та поверховості досудового розслідування з боку працівників правоохоронних органів, яке негативно вплинуло на нього. Умисне затягування розслідування кримінального провадження, невиконання слідчими та прокурорами своїх посадових обов`язків об`єктивно призводить до його моральних страждань. Зазначені обставини впливають на моральний стан і викликають великі душевні страждання, приниження честі та гідності викликаних частими відвідуваннями слідчих органів та прокуратури, необхідності доведення своєї правоти, порушено ділові зв`язки та принижено ділову репутацію. Однак, на підтвердження цих обставин позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу. Тому у задоволенні позовних вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди необхідно відмовити. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати, зазначені у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed