Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення банківського вкладу та пені. Свої вимоги мотивує тим, що 07 листопада 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір № 300937/68777/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К "Золотий". На підставі договору банк прийняв, а вкладник передав в управління банку метал загальною вагою 130 грам або 4,18 тройських унцій, строком з 07.11.2014 року по 07.05.2015 року, зі сплатою процентів у банківському металі за ставкою 1, 75% річних. Зазначила, що по закінченню строку дії договору, вклад їй повернено не було, незважаючи на те, що 15 травня 2015 року вона письмово повідомила відповідача про своє бажання отримати суму вкладу та відсотків. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила стягнути з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на її користь суму вкладу у золоті вагою 4,18 тройських унцій, суму неповернутих процентів у розмірі 0,03658 тройських унцій та пеню у сумі 430 грн. 68 коп. У судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та з тих же підстав просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 300937/68777/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К "Золотий" (а. с. 5-7). Відповідно до п. 1.1 договору Банк відкриває вкладнику депозитний рахунок у банківському металі Золото, а Клієнт вносить на цей рахунок банківський метал, загальною вагою 130,00 грам або 4,18 тройських унцій металу на строк з 07 листопада 2014 року по 07 травня 2015 року. Пунктом 1.2 договору визначено, що за час користування Банківським металом, Банк нараховує і виплачує Клієнту проценти у банківському металі за ставкою 1,75% річних. З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2014 року відповідач відкрив позивачу у банківській установі поточний рахунок у золоті (959) № [NUMBER] та гривневий рахунок (а.с. 9-10). Згідно п. 2.3. договору повернення вкладу та виплата нарахованих на нього відсотків Клієнту здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п. 1.1. Договору. Як пояснила у судовому засіданні позивачка по закінченню строку дії договору, вона не змогла повернути вклад, незважаючи на те, що 15 травня 2015 року вона письмово повідомила відповідача про своє бажання отримати суму вкладу та відсотків (а.с. 11-14). Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї. У ч. 2 ст. 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. З огляду на те, що вклад у повному обсязі у золоті повернутий не був, в силу вимог ст. ст. 526, 1058, 1060 ЦК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 4,18 тройських унцій золота. Крім того, за умовами депозитного договору, Банк зобов'язався сплатити вкладнику проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно п. 1.2. за час користування банківським металом, що складає вклад, протягом строку, визначеного п.1.1. цього договору, «Банк» нараховує і виплачує «Кліенту» проценти у банківському металі за ставкою 1,75 % річних. За таких обставин, стягненню з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь позивача підлягає також проценти у розмірі 0,03658 тройських унцій золота. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за порушення договору, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині з таких підстав. Як вбачається з умов договору, між сторонами виникли правовідносини щодо передачі Банку позивачкою банківського металу із поверненням після спливу строку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача пеню за весь час прострочення у розмірі 430 грн. 69 коп. відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, повернення унцій золота не є грошовим зобов'язанням у розумінні норм ЦК України, а тому вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, а з відповідача слід стягнути на користь позивача 4, 21658 тройських унцій золота. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1 048 грн. 05 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial