Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, покликаючись на те, що 5.02.2014 р. о 14 год. 42 хв. [PERSON] в м. Червонограді по вул. Б.Хмельницького, керуючи автобусом марки «БАЗ-2215» з н.з. [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON] будучи неуважним до дорожньої обстановки, здійснюючи обгін ближче ніж за 50 м. до пішохідного переходу, внаслідок чого здійснив зіткнення з його автомобілем марки «ВАЗ-21093» з н.з. [NUMBER], що рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень. Постановою Сокальського районного суду від 4.04.2014 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. У зв'язку з вказаними вище подіями, він був змушений звернутись за медичною допомогою у Червоноградську центральну міську лікарню, де йому встановлено діагноз: тупа травма грудної клітки, забій лівої половини грудної клітки, забій м'яких тканин голови та до 26.02.2014 р. він змушений був проходити амбулаторне лікування, що негативно позначилось на його здоров'ї. Тривалий час, він відчував фізичні болі та незручності у повсякденному житті внаслідок отриманих ушкоджень, довелось докласти значних зусиль щоб повернутись до звичного життєвого ритму. Крім цього, протягом тривалого часу через пошкодження автомобіля вимушений був шукати кошти на його ремонт, що відображалось на його психологічному стані так як порушився сон, з'явились постійні переживання та хвилювання, виник пригнічений стан через що відбулось погіршення сімейних відносин. З огляду на наведені обставини, вважає, що йому було завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 10000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зіслався на обставини викладені в позові. Додав, що через дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 5.02.2014 р. в нього на протязі місяця був порушений сон, змушений був проходити медичне лікування так як одразу після ДТП його забрала швидка, зазнав моральних страждань. Вважає, що відповідач як власник транспортного засобу з вини якого сталась ДТП повинен відшкодувати йому моральну шкоду, а відтак просить позов задовольнити. Пояснення позивача підтримав і його представник [PERSON] Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи у відповідності до ст. 74 ЦПК України, що стверджується витягом з газети „Високий Замок" від 10-12.10.2014 року, в судове засідання не з'явився. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Заслухавши пояснення, оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Зі змісту частин 1 і 2 статті 23 Цивільного кодексу України випливає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до постанови Сокальського районного суду Львівської області від 4.04.2014 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Як вбачається з висновку експерта № 021/2014 від 7.02.2014 р., в [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани в лівій скроневій ділянці та підшкірного крововиливу в ділянці огруддя на рівні 5 ребра по попередньо-підпаховій лінії зліва, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля не більше як за 1-3 доби до моменту огляду і по тяжкості відносяться до легких. На підставі письмової заяви поданої позивачем, такий залишив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з [PERSON] без розгляду у зв'язку із добровільним вирішенням спору. Згідно роз'яснень, які надані у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Враховуючи, що шкода спричинена неправомірними діями [PERSON], внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки - автобуса"БАЗ-2215", яким він, будучи наділеним правом користування, на час заподіяння шкоди володів на правовій підставі, а тому, відповідач [PERSON] лише як власник джерела підвищеної небезпеки не несе відповідальності за вказану заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було заявлено вимог про відшкодування моральної шкоди із страхової компанії, хоч судом неодноразово роз'яснювалось таке право. На підставі п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. З огляду на наведені обставини, оскільки, заподіяна моральна шкода відшкодована, безпосередньо особою, яка здійснювала керування транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, вимоги до страхової компанії, яка застрахувала цивільну відповідальність останнього, позивачем не пред'являлись, суд приходить до остаточно переконання, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed