Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що йому відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 019090 від 28. 02. 2003 року належить земельна ділянка площею 3,0877 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Диканської селищної ради Полтавської області. Право на дану земельну ділянку набуте позивачем в результаті виділення в натурі їй земельної частки паю з земель колективної власності відповідно до Рішення 7-ї сесії 24 скликання Диканської селищної ради від 14. 02. 2003 року. Відповідно до договору оренди укладеного з відповідачем ТОВ Колос, останні отримали у користування вищезазначену земельну ділянку, але вважаючи неприйнятними умови на яких підприємство використовувало земельну ділянку, 06. 06. 2015 року позивач звернулася до відповідача з відповідною заявою про повернення земельної ділянки по закінченню строку договору з 25. 11. 2015 року з метою її самостійного використання. Потім 27. 12. 2015 року вважаючи прийнятними умови оренди, позивач уклала договір оренди земельної ділянки з третьою особою ПАП Диканське. Та надалі третя особа надіслала позивачу лист-повідомлення про те що дана земельна ділянка є засіяною відповідачем. Тобто, станом на сьогоднішній день без будь-яких на те підстав вказаною земельною ділянкою розпоряджається ТОВ Колос, на звернення позивача щодо повернення земельної ділянки відповідач не реагує. Позивач просить суд витребувати з незаконного володіння від ТОВ Колос на її користь вказану вище земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з"явився, а до суду подав письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність його та позивача по справі, та задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час слухання справи був повідомлений шляхом направлення поштового повідомлення за місцем знаходження відповідача в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав. Представник третьої особи по справі - Приватного агропідприємства "Диканське" також в судове засідання не з"явилася, а до суду подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити в її відсутність та зазначає, що проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. За вказаних обставин розгляд справи був проведений без участі сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Як було встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 616482, виданого 28 лютого 2003 року, належить земельна ділянка, загальною площею 3,0877 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області. 10 жовтня 2005 року між [PERSON] та ТОВ "Колос" був укладений та підписаний договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що в оренду передається земельна ділянка (рілля) загальною площею 3,09 га. Відповідно до пункту 8 вказаного договору орендна плата вноситься орендарем у натуральній та відробітковій формі на суму 528,00 грн.+ 18 грн.. індексації. Далі, відповідно до пункту 6 вказаного договору оренди землі, договір укладено на 10 років згідно ст. 19 ЗУ "Про оренду землі" (у редакції, діючій на момент укладення договору) з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, а згідно пункту 42 цього договору, він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. На підставі акту приймання-передачі від 10 жовтня 2005 року орендодавець [PERSON] з вказаної дати передала орендарю ТОВ "Колос", а орендар прийняв вказану земельну ділянку. Сам договір зареєстровано у Диканському відділі Центрі державного земельного кадастру, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 07. 08. 2007 року за № 010754500212. Разом з тим, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", тощо. Даний, договір оренди землі, який було надано відповідачем є типовим, та таким, що відповідає вимогам постанови КМУ від 03.03.2004 року № 220, та містить всі істотні умови, визначені законом. Так, відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Згідно зі ст. 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (у редакції, що діяла на момент укладення договору), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про оренду землі" (у редакції, діючій на момент укладення договору) вбачається, що істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є строк дії договору та умови і строки передачі земельної ділянки орендарю. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору і не впливає на факт його укладення (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постановах від 18 грудня 2013 року по справі № 6-127цс13 та від 25 грудня 2013 року по справі № 6-118цс13). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та ТОВ "Колос" дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки 13 жовтня 2005 року, скріпивши договір своїми підписами, що і є моментом його укладення та початком строку його дії. Із даного договору оренди землі видно, що сторони погодили, що він укладений терміном на 10 років, а також умови та строки передачі земельної ділянки орендарю. Так, згідно п. 20 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Проте, з матеріалів справи вбачається, що сторони вже у день укладення договору, тобто 10 жовтня 2005 року підписали акт приймання-передачі земельної ділянки, відтак, позивачка передала її, а відповідач прийняв у користування земельну ділянку строком на 10 років. Також, із досліджених судом платіжних відомостей, наданих відповідачем, вбачається, що позивачка розпочала отримувати орендну плату від ТОВ "Колос" вже з 2005 року, тобто з дня укладення та підписання договору оренди землі, тобто задовго до моменту державної реєстрації договору оренди землі. Отже, сторони реалізували свої права за договором оренди землі у момент передачі земельної ділянки у користування, а послідуюча його державна реєстрація, майже через два роки після його укладення, лише підтвердила реальність уже укладеного і виконуваного договору. Те що відповідач ТОВ " Колос " усвідомлював ту обставину, що строк дії договору оренди землі із позивачкою закінчився 10 жовтня 2015 року стверджується також і тим, що даний відповідач з рядом інших громадян, з якими як і із позивачкою договори оренди землі були укладені восени 2005 року, в кінці 2015 року знову уклав з такими особами нові договори оренди землі. Ця обставина також стверджується і у листі самого відповідача на адресу управління агропромрозвитку Диканської РДА з приводу колективного звернення позивачки та інших орендодавців з приводу орендних відносин ії з відповідачем по справі. У зв'язку із цим суд вважає, що твердження відповідача, що строк дії договору починається з дати його державної реєстрації є помилковим, адже у момент державної реєстрації, а саме 07 серпня 2007 року, договір, укладення якого вже відбулося, набрав чинності (набув юридичної сили) і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору і відповідно початку відліку строку дії договору. Відповідно до ст. ст. 31, 34 ЗУ "Про оренду землі" (як у редакції, діючій на момент укладення договору, так і чинній на даний час) договір оренди землі припиняється, у тому числі, і в разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Із пункту 36 договору оренди землі вбачається, що дія договору, зокрема припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено. Оскільки, договір укладено строком на 10 років, враховуючи дату укладення договору 10 жовтня 2005 року та враховуючи вимоги ст. ст. 253, 254 ЦК України, суд приходить до висновку, що правовідносини за договором оренди землі укладеного між [PERSON] та ТОВ "Колос" припинилися 10 жовтня 2015 року. Даний висновок суду узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України щодо початку та закінчення строків договору оренди земельних ділянок, викладеною у постанові від 19 лютого 2014 року по справі № 6-162цс13. Пунктом 7 договору оренди землі визначено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Також у даному пункті вказано, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Дані положення договору узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України та ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Так, ч. 1 ст. 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права. Стаття 33 ЗУ "Про оренду землі" фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди. Так, частинами першою-п'ятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином, відповідно до положень ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Разом з тим, ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Частинами 8, 9 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді. Однак, незважаючи на закінчення строку договору оренди землі 10 жовтня 2015 року ніякої додаткової угоди між сторонами не було укладено бо ні позивачка, ні сам відповідач таких намірів не мали, що підтвердили в суді і самі сторони. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Такі висновки суду взаємоузгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-3цс15), 18 березня 2015 року (справа № 6-4цс15), 25 лютого 2015 року (справа № 6-10цс15), 15 квітня 2015 року (справа № 6-55цс15), 25 лютого 2015 року (справа № 6-219цс14), 09 вересня 2015 року (справа № 6-531цс15), 23 березня 2016 року (справа № 6-146цс16), які згідно ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка направляла відповідачу письмову заяву ще 06 червня 2015 року, тобто майже за п'ять місяців до моменту, коли вказаний договір мав би закінчуватися, про відсутність у неї намірів поновлювати договір оренди землі на новий строк по закінченню строку договору оренди землі та з проханням після закінчення терміну дії договору повернути їй земельну ділянку і провести останні виплати орендної плати. Як вбачається з матеріалів справи та письмових заперечень представника відповідача, ТОВ "Колос" отримало вказаний лист позивачки у червні 2015 року, однак письмової відповіді на нього позивачці не надало. Із листа відповідача від 07 липня 2015 року видно, що він ознайомлений із тим, що позивачка не бажає поновлювати договір на новий строк. Відповідно до вищезазначеного вбачається, що відповідач достовірно знаючи про небажання орендодавця [PERSON] поновлювати договір оренди землі, при цьому не вчинив жодних дій щодо її повідомлення про свій намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та не надав орендодавцю письмового повідомлення про такий намір і проект додаткової угоди для того, щоб позивачка могла у місячний строк розглянути вказані документи та прийняти рішення щодо поновлення договору або навпаки відмовитися від нього чи запропонувати свої умови майбутнього договору. 27 грудня 2015 року [PERSON], вважаючи укладений 10 жовтня 2005 року договір оренди землі з відповідачем припиненим у зв'язку із закінченням строку його дії 10 жовтня 2015 року та не маючи жодних повідомлень від орендаря ТОВ "Колос" щодо його намірів скористатися своїм переважним правом на поновлення договору на новий строк, уклала договір оренди з ПАП "Диканське". Як вбачається з копії вказаного вище договору оренди землі від 27 грудня 2015 року орендна плата по ньому становить не менше 6 % від грошової оцінки земельної ділянки, що на момент укладення договору становить 6422,98 грн, що свідчить про те, що вказаний договір оренди землі укладений позивачкою на більш вигідних умовах, ніж було зазначено у договорі оренди, укладеного нею з відповідачем ТОВ "Колос" Диканського району, строк дії якого закінчився 10 жовтня 2015 року. Положеннями статтей 6, 627 ЦК України визначено, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність в орендаря ТОВ "Колос" переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, оскільки ним не було дотримано процедури такого поновлення, встановленої ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а продовження користування орендованою земельною ділянкою орендарем при відсутності його повідомлення про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди та за наявності заперечень орендодавця не є підставою для правомірного володіння земельною ділянкою, належною позивачці. Згідно ст. 34 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх потреб. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави володіє ним. Дослідивши та оцінивши обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, враховуючи те, що строк дії договору закінчився 13 жовтня 2015 року, те, що відповідач належним чином згідно чинного законодавства не використав своє переважне право на поновлення строку дії договору, беручи до уваги те, що він проігнорував повідомлення позивача про відсутність наміру поновлювати договір оренди землі і продовжував використання земельної ділянки, що належить позивачу, за межами строку дії договору її оренди без будь-яких правових підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та вважає за необхідне зобов'язати ТОВ "Колос" повернути позивачу із свого незаконного володіння належну їй земельну ділянку загальною площею 3,0870 га зі стягненням з відповідача позивачу понесених нею судових витрат у зв'язку із задоволенням позову. Вирішуючи питання щодо повернення судового збору сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду встановлено, що позивачем було сплачено судовій збір у сумі 551 грн. 20 коп., що підтверджується наявними в справі квитанціями, а тому вказана сума судового збору повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача, що передбачено ст. 88 ЦПК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Враховуючи те, що ціна позову у даному випадку визначається вартістю спірної земельної ділянки, яка згідно нормативної грошової оцінки становить 107049,70 грн., то за пред'явлення до суду вказаної позовної заяви позивачка повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1 % від ціни позову, тобто 1070 грн. 50 коп. (107049,70 х 1 % = 1070,50). Так як при подачі позову до суду судовий збір позивачем було сплачено лише у сумі 551,20 грн., то сума недоплаченого судового збору в дохід держави складає 519 грн. 30 коп. (1070,50 - 551,20 = 519,30). Так як судовий збір за позов позивачем був сплачений не в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягти на користь держави недоплачений судовий збір, враховуючи те, що позов було задоволено у повному обсязі, відповідно до вимог ст. 88 ч. 1 ЦПК України, з відповідача по справі ТОВ "Колос" на користь держави у розмірі 519 грн. 30 коп. з урахуванням сплаченої позивачем при зверненні до суду суми судового збору у розмірі 551, 20 грн. виходячи з того, що позовні вимоги позивача були задоволенні у повному обсязі і ця сума судового збору була сплачена раніше в доход держави позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved