Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 жовтня 2010 року в Олександрівській сільській раді Снігурівського району Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з липня 2011 року через різність характерів, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. На даний час в неї склалися сімейні відносини з іншим чоловіком. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] ". В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Козирєва А.В. подала суду заяву, в якій просила справу слухати у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач також надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу визнав, просив справу слухати в його відсутність. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 09 жовтня 2010 року Олександрівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 5); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 09 жовтня 2010 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області на підставі актового запису № 1 складеного Олександрівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 10 січня 2011 року (а.с.5). З липня 2011 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені через різність характерів, втрати почуття любові і поваги один до одного; сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства; дитина проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім"ї, виданої виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області 15.04.2019 р. за № 400 (а.с.6), та не заперечується відповідачем. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дитини, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.113 СК України позивачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн., з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 420,40 грн.

Outcome: approved