Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

У серпні 2018 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації фізичної особи, спростування інформації, відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2018 року позовну заяву в частині вимог до [PERSON] , в частині вимог до [PERSON] та в частині вимог до [PERSON] виділено по кожному вказаному відповідачу в самостійне провадження, позовну заяву в частині вимог до [PERSON] залишено у провадженні у справі під номером 361/4949/18. Зміст позовних вимог, з якими звертається позивач до [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що[PERSON] у своєму письмовому зверненні від 18.06.2018р. (вхід. № 0374.10.18/1) Голові фракції "Самопоміч" у Верховній Раді України [PERSON] та Голові Київської обласної організації політичної партії "Об`єднання "Самопоміч" [PERSON] у грубій формі образила позивача, вказавши: «Для мене, як для людини, яка голосувала за партію «Самопоміч» в Броварах, дуже незрозумілою залишається ситуація про той «безпредєл» (іншими словами назвати не можна), який чинить депутат від «Самопомочі» [PERSON] . Тобто вдалась до відкритої образи, звинувативши позивача у протиправних діях, які в зверненні не називає. Також відповідачка умисно звинуватила позивача у неправомірній діяльності під час розгляду питання про на черговій сесії Броварської міської ради, а саме в шахрайстві з усіма забудовниками. Дальше, відповідачка припустилась до образ та звинувачень, спотворивши прізвище, вказавши: «Скільки ще рейдер з 90-х [PERSON] буде решать свої питання за рахунок інтересів громади міста?». Оприлюднена відповідачем інформація щодо позивача не відповідає дійсності, є недостовірною та підлягає спростуванню. Крім того, поширення негативних відомостей про позивача призвели до хвилювання останнього, до зміни в організації його життя при спілкуванні з оточуючими, необхідністю додаткових поясненнях, тощо. У такий спосіб відповідач завдала [PERSON] моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 25 000 грн. З огляду на викладені обставини, [PERSON] звертається із позовними вимогами, в яких просить: 1) визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, поширену [PERSON] , про "безпредєл" (іншими словами назвати не можна), який чинить депутат від "Самопомочі" [PERSON] ", про звинувачення позивача в шахрайстві з усіма забудовниками, а саме: "'Таким чином, позиція [PERSON] на підтримку ТОВ "Брігус" дає зелене світло усім без виключення забудовникам на шахрайство - будуй незаконну багатоповерхівку, приводь ошуканих мешканців і, як кажуть, буде тобі щастя..."; 2) зобов`язати [PERSON] протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішення законної сили спростувати інформацію у спосіб, яким вона поширена, а саме - на ім`я Голови фракції "Самопоміч" у Верховній Раді України [PERSON] та Голови Київської обласної організації політичної партії "Об`єднання "Самопоміч" [PERSON], скласти письмове звернення від власного імені із спростуванням наступного змісту: «Спростування: інформація, поширена мною, [PERSON] в моєму зверненні від 18.06.2018 року (вхідний 0374.10.18/1), про образи [PERSON] та звинувачення про "безпредєл", який чинить депутат від "Самопомочі" [PERSON] ", про моє звинувачення [PERSON] в шахрайстві з усіма забудовниками, а саме: ''Таким чином, позиція [PERSON] на підтримку ТОВ "Брігус" дає зелене світло усім без виключення забудовникам на шахрайство - будуй незаконну багатоповерхівку, приводь ошуканих мешканців і, як кажуть, буде тобі щастя...", - є недостовірною та не підтвердилася за результатами її перевірки компетентними органами». Також, [PERSON] просить стягнути із [PERSON] моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.. Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог. 3 грудня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, в якому останній заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що 18 червня 2018 року відповідач звернулася із листом до [PERSON] як члена політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» та народного депутата від політичної партії «Об`єднання «Самопоміч», а також до [PERSON] як Голови Київської обласної організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» та народного депутата від політичної партії «Об`єднання «Самопоміч». Підставою для такого звернення були обставини діяльності позивача на сесії Броварської міської ради 21.09.2016 року. Дане питання висвітлювалось в місцевих засобах інформації, зокрема, на сайті «Бровари трибуна» в статті «Депутати дали «зелене світло» шахраям-забудовникам: 21 голос за порушення Закону» від 23.09.2016 року. Тобто, метою звернення відповідача до громадських і політичних діячів та посадових осіб органів державної влади було не розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача, а реалізація відповідачем свого конституційного права, визначеного ст. 40 Конституції України, викликане наміром захистити інтереси громади та виконати свій громадський обов`язок. Висловлювання відповідача не були цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідач не повідомляв конкретних фактичних даних, які вимагає спростувати позивач, а висловлював свої сумніви і переконання - резюмував результати своїх спостережень та власного розуміння подій, з критикою, оцінкою дій, припущеннями та особистою думкою. Звернення відповідача стосується позивача, який є депутатом Броварської міської ради та членом політичної партії «Об`єднання «Самопоміч», а інформація у зверненнях стосувалась діяльності відповідача та мала суспільний інтерес. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 62). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] щодо витребування у Голови Київської обласної організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» [PERSON] належним чином засвідчену копію звернення [PERSON] (вхід. №0374.10.18/1) від 18.06.2018 року, та витребувати у Голови фракції «Самопоміч» у Верховній Раді України [PERSON] належним чином засвідчену копію звернення [PERSON] від 18.06.2018 року (а.с. 124). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 131). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити. Обставини справи, що встановлені судом. 18 червня 2018 року [PERSON] звернулась до Голови фракції "Самопоміч" у Верховній Раді України [PERSON] та Голови Київської обласної організації політичної партії "Об`єднання "Самопоміч" [PERSON] із письмовим зверненням (вхід. № 0374.10.18/1) такого змісту: «Для мене, як для людини, яка голосувала за партію «Самопоміч» в Броварах, дуже незрозумілою залишається ситуація про той «беспредел» (іншими словами назвати не можна), який чинить депутат від «Самопомочі» [PERSON] . Зокрема, 21 вересня 2016 року на черговій сесії Броварської міської ради [PERSON] всупереч нормам діючого законодавства та рекомендацій комісій міської ради запропонував підтримати рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та зміні цільового призначення земельної ділянки площею 0,6760 га по [ADDRESS] для підприємства ТОВ «Брігус». Відмовити міська рада мала б у зв`язку з тим, що погодження проекту землеустрою не відповідало жодній зі статей Земельного кодексу України. Питання, як відомо, стосувалося перепланування гуртожитку - над рівнем дозволеної висоти надбудували поверхи, незаконно продали квартири, тим самим ошукавши людей. А коли вийшла постанова про заборону нового будівництва, забудовник не зупинився і продовжив будівництво нових багатоповерхівок. Порушення законодавства безспірне та наочне, проте у підсумку депутатська більшість переступила через закон і підтримала ТОВ «Брігус». Про те, що мешканці 69 квартир будинку є заручниками ситуації раптом почав говорити депутат від «Самопомочі» [PERSON] , наголосивши на тому, що за новим генпланом (знову ж таки, незатвердженим) земельна ділянка - уже житлова забудова. [PERSON] переконував присутніх, що у будинку проживають учасники АТО, багатодітні сім`ї, пенсіонери, наступає зимовий сезон і люди хочуть отримати субсидії. [PERSON] , який ще зовсім недавно заявляв, що усі ті, хто підтримує нових забудовників, є або злочинцями, або ідіотами (йшлося про забудову IV мікрорайону і забудовника - ЖК «Scandia»), раптом заговорив про те, що боротися з нечесними забудовниками потрібно на (!) ранній стадії, а коли вже пройшла точка неповернення... «Люди опинилися заручниками ситуації, і я піду на порушення у відстоюванні їхніх житлових прав», - сказав Скотніков та закликав голосувати «по-людськи». Таким чином, позиція Скотнікова на підтримку ТОВ «Брігус» дає «зелене світло» усім без виключення забудовникам на шахрайство - будуй незаконну багатоповерхівку, приводь ошуканих мешканців і, як кажуть, буде тобі щастя... Може досить вже «Самопомочі» «кришувати» злочинців? Скільки ще «рейдер з 90-х» [PERSON] буде «решать» свої питання за рахунок інтересів громади міста? Я, як член цієї громади, вимагаю негайно відкликати « [PERSON] з лав депутатів та заборонити йому балотуватися на новий термін у міську раду. Ганьба таким депутатам! Ганьба «Самопомочі». (а.с. 138-139) 14 серпня 2018 року народним депутатом [PERSON] надана відповідь на звернення [PERSON] де повідомлено, що її звернення щодо неправомірних дій депутата Броварської міської ради [PERSON] наразі детально вивчається, та у разі підтвердження невідповідності діяльності [PERSON] задекларованим принципам «Самопомочі», будуть вжиті відповідні дії. (а.с. 119) На підтвердження доводів про те, що позивачем [PERSON] не вчинялись ніякі неправомірні дії, про які зазначено у зверненні [PERSON] , позивачем долучені наступні докази: звернення адвоката [PERSON] від 30.07.2018 до начальника Броварського ВП ГУНП у Київській області щодо перевірки інформації щодо [PERSON] , яка викладена у заяві [PERSON] (а.с. 92); лист Броварського ВП ГУНП у Київській області від 06.08.2018, адресований [PERSON] ; повторний адвокатський запит [PERSON] від 07.08.2018 (а.с. 22); заява [PERSON] від 07.08.2018 до начальника Броварського ВП ГУНП у Київській області про вчинення правопорушення (а.с. 93); висновок про результати перевірки по зверненню [PERSON] , датований 04.08.2018 (а.с. 94); лист Броварського ВП ГУНП у Київській області від 04.09.2018, адресований [PERSON] (а.с. 95); заява [PERSON] від 19.09.2018 про вчинення кримінального правопорушення та талон-повідомлення №171 (а.с. 96); висновок про результати перевірки по зверненню [PERSON] , датований 03.10.2018 (а.с. 97); ухвала слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2018 року про зобов`язання посадових осіб Броварського ВП ГУНП у Київській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви [PERSON] від 19.09.2018 (а.с. 98); витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження за №12018110130004325 (а.с. 99); інформація з Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Київській області щодо [PERSON] станом на 02.04.2014 (а.с. 35). На підтвердження правомірної діяльності позивача щодо будинку [ADDRESS] позивачем надані такі докази: повторне колективне звернення жителів міста Бровари, які проживають за адресою: [ADDRESS] , від 03.08.2016 (а.с. 38,39); звернення мешканців будинку №24 від 18.07.2016 (а.с. 40); депутатське звернення від 18.07.2016 (а.с. 41); акти обстеження житлово-побутових умов (а.с. 42,43). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Відповідно до частини 1 статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п.п.15, 16 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії (позови про захист честі та гідності) суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Зі змісту звернення видно, що воно адресоване [PERSON] як члену політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» та народному депутату від політичної партії «Об`єднання «Самопоміч», а також [PERSON] як Голові Київської обласної організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» та народному депутату від політичної партії «Об`єднання «Самопоміч». У зверненні заявник просить вжити відповідних заходів щодо [PERSON] . Так, останнім підпунктом п. 8.9. Статуту Політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» (розміщений на офіційному сайті партії https://samopomich.ua/ideology/), визначено, що член партії зобов`язаний не вчиняти дій, що дискредитують партію, членів партії та керівні органи партії. Відповідно до п. 8.10. вказаного Статуту, за невиконання вимог Статуту до члена партії можуть бути застосовані партійні стягнення, у тому числі припинення членства в партії. Відповідно до п. 13 ст. 24 Закону України «Про статус народного депутата», народний депутат зобов`язаний розглядати звернення виборців відповідно до вимог та в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Народний депутат розглядає всі одержані ним пропозиції, заяви та скарги виборців, узагальнює їх, за необхідності вносить відповідні пропозиції до Верховної Ради України та її органів, а також до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. У разі необхідності народний депутат надсилає пропозиції, заяви та скарги громадян органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті. Про результати розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян органи та посадові особи зобов`язані повідомити громадянина, від якого надійшло звернення, і народного депутата у терміни, встановлені Законом України «Про звернення громадян». Таким чином, метою звернення відповідача до громадських і політичних діячів та посадових осіб органів державної влади було не розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача, а реалізація відповідачем свого конституційного права, визначеного ст. 40 Конституції України, викликане наміром захистити інтереси громади та виконати свій громадський обов`язок. Крім того, предметом даного спору є захист честі та гідності [PERSON] , який є депутатом Броварської міської ради та членом політичної партії «Об`єднання «Самопоміч». У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Отже, [PERSON] , як депутат Броварської міської ради та член політичної партії, є публічною особою, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду у справі № 757/33799/15-ц від 01.02.2018 року. Відповідно до абз.1 ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За таких обставин, згідно положень ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29 березня 2005 року. З огляду на викладене, інформація, яка викладена у зверненні, та яку позивач просить визнати недостовірною, а саме: про "безпредєл" (іншими словами назвати не можна), який чинить депутат від "Самопомочі" [PERSON]"; ''Таким чином, позиція [PERSON] на підтримку ТОВ "Брігус" дає зелене світло усім без виключення забудовникам на шахрайство - будуй незаконну багатоповерхівку, приводь ошуканих мешканців і, як кажуть, буде тобі щастя..." - є лише критичною оцінкою певних фактів та діяльності позивача, який став депутатом Броварської міської ради, та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані. Висловлювання: «Скільки ще «рейдер з 90-х» [PERSON] буде «решать» свої питання за рахунок інтересів громади міста?», позивач визначає у позовній заяві як образу та звинувачення, проте щодо таких висловлювань позовних вимог не пред`явлено. При цьому, висловлювання відповідача, описані у вказаному зверненні, не були цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. Судження, які описані в зверненні є суб`єктивним виразом власних думок і поглядів, які зумовлені власними переконаннями та ставленням до діяльності відповідача, та за своїм характером є оціночними. Тобто, відповідач не повідомляв конкретних фактичних даних, які вимагає спростувати позивач, а висловлював свої сумніви і переконання - резюмував результати своїх спостережень та власного розуміння подій, з критикою, оцінкою дій, припущеннями та особистою думкою. Тому такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Виходячи з викладеного, надані позивачем докази звернення до правоохоронних органів та докази здійснення діяльності ним, як депутатом, щодо будинку [ADDRESS] , не підтверджують доводів позовних вимог, оскільки, суд дійшов висновку, що висловлювання відповідача є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що висловлювання відповідача, які вимагає спростувати позивач, містились у зверненні до політичних діячів та народних депутатів України, яке було реалізоване в рамках конституційних прав на звернення та свободу думки, та не мало на меті розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача. При цьому, висловлювання, які вимагає спростувати позивач, є оціночними судженнями відповідача, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При розгляді справи не встановлено фактів, які б доводили, що вищевказане звернення мотивовано цілеспрямованими діями відповідача з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача. Відповідно позовні вимоги щодо визнання інформації недостовірної та зобов`язання відповідача спростувати таку інформацію є необґрунтованими та безпідставними. Щодо відшкодування моральної шкоди. За правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п.27 Постанови від 27.02.2009 року № 1). Таким чином, підстави для покладення відповідальності на відповідача за спричинену позивачу моральну шкоду відсутні, оскільки останнім не надано суду безспірних доказів того, що [PERSON] поширювала щодо позивача недостовірну інформацію або вчинила якісь протиправні дії. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed