Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого із просить суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , висловлювання, яке поширене [INFO] під час зустрічі кандидата на пост Президента України, [PERSON] з виборцями м. Карлівка, Полтавської області в Карлівському районному Будинку культури: «І коли держрезерв. Ще раз поясню, держрезерв в Україні не мав можливості підтримати українського солдата. Коли там не було зерна, яке розкрадене було [PERSON] . Коли там не було техніки, яка була здана на металолом [PERSON] , коли він очолював це підприємство. Коли там не було грошових, матеріальних і інших запасів наша армія отримала неймовірні удари. Коли кинулися шукати передбачені законом, вимогами закону інструменти для того, щоб робити операції в польових умовах, палатки шукати, їх не виявилося. І армія не змогла протистояти всім тім проблемам, які призвели до неймовірних жертв. Коли тобі кажуть іди до [PERSON] , іди захищай нашу шкуру. І коли цей гандон [PERSON] підставляє людей, жіночку сюди, розумієте? [PERSON] воював за неї, за її сім`ю, щоб її чоловіка за ноги й за руки не потягли в підвал не посадили і не мордували і не несілували там. Розумієте? Як принизливо. Це хуже проституції. Коли ти лягаєш під рабовласника, який сьогодні дере три шкури з простих людей. Тому наша позиція категорично чітка. І я хочу щоб ви її знали. Ми у нашій боротьбі проти газового спруту [PERSON] , який нажився на смертях наших дітей, ваших дітей, ваших рідних, наших земляків. Що призвело до втрати частини території, обов`язково закінчим перемогою, однозначно. Ми не здамося ні на крок. І оці всі фальшиві платіжки, які вам приходять з надбавками. І всі його маєтки в Іспаніях, в Ітаїіях , в Європі.». Визнати недостовірним, таким, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] висловлювання, яке поширене [INFO] під час засідання Погоджувальної ради депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України [PERSON] : «Полтавагаззбут», яке очолює колишній "регіонал", власник колишній "регіонал" [PERSON], дітям відключив уже майже на місяць газопостачання. [PERSON] купив цю компанію на награбовані гроші, коли працював керівником Держрезерву і коли був пік розграбування всіх державних резервів нашої країни». Зобов`язати [PERSON] протягом 1 місяця з набрання рішенням законної сили спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту, та стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] під час зустрічі кандидата на пост Президента України [PERSON] (Відповідач) з виборцями м. Карлівка Полтавської області в Карлівському районному Будинку культури [PERSON] допустив поширення недостовірної, негативної, неправдивої та такої, що підлягає спростуванню інформації відносно [PERSON] . Так, під час спілкування з виборцями Відповідач зазначив «І коли держрезерв. Ще раз поясню, держрезерв в Україні не мав можливості підтримати українського солдата. Коли там не було зерна, яке розкрадене було [PERSON] . Коли там не було техніки, яка була здана на металолом [PERSON] , коли він очолював це підприємство. Коли там не було грошових, матеріальних і інших запасів наша армія отримаю неймовірні удари. Коли кинулися шукати передбачені законом, вимогами закону інструменти для того, щоб робити операції в польових умовах, палатки шукати, їх не виявилося. І армія не змогла протистояти всім тім проблемам, які призвели до неймовірних жертв. Коли тобі кажуть іди до [PERSON] , іди захищай нашу шкуру. І коли цей гандон [PERSON] підставляє людей, жіночку сюди, розумієте? Коли ти лягаєш під рабовласника, який сьогодні дере три шкури з простих людей. Тому наша позиція категорично чітка. І я хочу щоб ви її знали. Ми у нашій боротьбі проти газового спруту [PERSON] , який нажився на смертях наших дітей, ваших дітей, ваших рідних, наших земляків. Що призвело до втрати частини території, обов`язково закінчим перемогою, однозначно. Ми не здамося ні на крок. І оці всі фальшиві платіжки, які вам приходять з надбавками. І всі його маєтки в Іспаніях, в Італіях, в Європі.» Крім того, [INFO] під час засідання Погоджувальної ради депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України [PERSON] поширено присутнім на погоджувальній нараді народним депутатам України, їх помічникам, представниками ЗМІ наступну недостовірну інформацію: «Полтавагаззбут», яке очочює «колишній» регіонал, власник колишній "регіонал" [PERSON] , дітям відключив уже майже на місяць газопостачання. [PERSON] купив цю компанію на награбовані гроші, коли працював керівником Держрезерву і коли був пік розграбування всіх державних резервів нашої країни».Цю інформацію чила велика кількість людей, а також народні депутати України та їх помічники. Позивач вважає, що поширена відповідачем інформація є недостовірною та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, порушує принцип презумпції невинуватості, в зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судових засіданнях позов підтримувала в повному обсязі, прохала його задовольнити. В останнє судове засідання подала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримувала в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 270 ЦК України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності і честі. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» та ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом . Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 19 вказаної Постанови надано роз`яснення про те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Європейський Суд з прав людини звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив Суд у рішеннях по справах «Лінгенс проти Австрії» (п. 46), 12/1984/84/131 від 08.07.1986 та «Українська Пресс-Група» проти України» (п. 41), заява № 72713/01 від 29.03.2005. Тобто, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Таким чином не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Як встановлено судом, та це не заперечується сторонами позивач [PERSON] є публічною особою. Представником позивача надано DVD-диск із відео, який було досліджено судом. Так, на даному диску міститься відео, де зображено зал, в якому присутні громадяни, які стоять біля сцени та перебуваю біля сцени, на сцені пан [PERSON] робить висловлювання на адресу пана [PERSON] ( а.с.14) Також досліджена Стенограма засідання Погоджувальної ради депутатських фракцій ( депутатських групп) у Верховній раді України від [INFO] року веде засідання Голова Верховної Ради України Парубій А.В. , де також пан [PERSON] висловлюється в бік пана [PERSON] ( а.с. 15-57). Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), звернув увагу на те, що п. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених чим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт поширення вказаної вище інформації у спосіб, зазначений позивачем, сторонами у справі фактично не заперечується, а тому відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України вказаний факт не підлягає доказуванню. Дослідивши та проаналізувавши оспорювану інформацію, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що зазначена [INFO] під час зустрічі кандидата на пост Президента України [PERSON] (Відповідач) з виборцями м. Карлівка Полтавської області в Карлівському районному Будинку культури поширення недостовірної, негативної, неправдивої та такої, що підлягає спростуванню інформації відносно [PERSON] . Так, під час спілкування з виборцями Відповідач зазначив «І коли держрезерв. Ще раз поясню, держрезерв в Україні не мав можливості підтримати українського солдата. Коли там не було зерна, яке розкрадене було [PERSON] . Коли там не було техніки, яка була здана на металолом [PERSON] , коли він очолював це підприємство. Коли там не було грошових, матеріальних і інших запасів наша армія отримаю неймовірні удари. Коли кинулися шукати передбачені законом, вимогами закону інструменти для того, щоб робити операції в польових умовах, палатки шукати, їх не виявилося. І армія не змогла протистояти всім тім проблемам, які призвели до неймовірних жертв. Коли тобі кажуть іди до [PERSON] , іди захищай нашу шкуру. І коли цей гандон [PERSON] підставляє людей, жіночку сюди, розумієте? Коли ти лягаєш під рабовласника, який сьогодні дере три шкури з простих людей. Тому наша позиція категорично чітка. І я хочу щоб ви її знали. Ми у нашій боротьбі проти газового спруту [PERSON] , який нажився на смертях наших дітей, ваших дітей, ваших рідних, наших земляків. Що призвело до втрати частини території, обов`язково закінчим перемогою, однозначно. Ми не здамося ні на крок. І оці всі фальшиві платіжки, які вам приходять з надбавками. І всі його маєтки в Іспаніях, в Італіях, в Європі.» та поширене [PERSON] [INFO] під час засідання Погоджувальної ради депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України присутнім на погоджувальній нараді народним депутатам України, їх помічникам, представниками ЗМІ наступну недостовірну інформацію: «Полтавагаззбут», яке очочює «колишній» регіонал, власник колишній "регіонал" [PERSON] , дітям відключив уже майже на місяць газопостачання. [PERSON] купив цю компанію на награбовані гроші, коли працював керівником Держрезерву і коли був пік розграбування всіх державних резервів нашої країни», виражене у формі фактичного твердження, тому що вказані відомості можливо перевірити, оскільки вони містять конкретну інформацію про події, тобто є такими, що можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Згідно ст. 302 ЦК України інформація, що поширюється, має бути достовірною - отриманою з офіційних джерел. Особа, що поширює таку інформацію зобов`язана посилатись на таке джерело. У разі отримання інформації з джерел, що відмінні від офіційних, особа, що поширює інформацію, зобов`язана переконатися у її достовірності. Так, на обґрунтування позовних вимог позивачем та її представником надано письмові та електронні докази, які досліджено судом. В свою чергу відповідачем суду для дослідження не надано жодного належного доказу на спростування доводів позивача та того, що вказана вище інформація є достовірною. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що негативною та як наслідок недостовірною інформацією, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача, як публічної особи та громадського діяча і такою, що підлягає спростуванню є наступна інформація, поширена [PERSON] [INFO] під час зустрічі кандидата на пост Президента України [PERSON] (Відповідач) з виборцями м. Карлівка Полтавської області в Карлівському районному Будинку культури поширення недостовірної, негативної, неправдивої та такої, що підлягає спростуванню інформації відносно [PERSON] . Так, під час спілкування з виборцями Відповідач зазначив «І коли держрезерв. Ще раз поясню, держрезерв в Україні не мав можливості підтримати українського солдата. Коли там не було зерна, яке розкрадене було [PERSON] . Коли там не було техніки, яка була здана на металолом [PERSON] , коли він очолював це підприємство. Коли там не було грошових, матеріальних і інших запасів наша армія отримаю неймовірні удари. Коли кинулися шукати передбачені законом, вимогами закону інструменти для того, щоб робити операції в польових умовах, палатки шукати, їх не виявилося. І армія не змогла протистояти всім тім проблемам, які призвели до неймовірних жертв. Коли тобі кажуть іди до [PERSON] , іди захищай нашу шкуру. І коли цей гандон [PERSON] підставляє людей, жіночку сюди, розумієте? Коли ти лягаєш під рабовласника, який сьогодні дере три шкури з простих людей. Тому наша позиція категорично чітка. І я хочу щоб ви її знали. Ми у нашій боротьбі проти газового спруту [PERSON] , який нажився на смертях наших дітей, ваших дітей, ваших рідних, наших земляків. Що призвело до втрати частини території, обов`язково закінчим перемогою, однозначно. Ми не здамося ні на крок. І оці всі фальшиві платіжки, які вам приходять з надбавками. І всі його маєтки в Іспаніях, в Італіях, в Європі.» та поширене [PERSON] [INFO] під час засідання Погоджувальної ради депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України присутнім на погоджувальній нараді народним депутатам України, їх помічникам, представниками ЗМІ наступну недостовірну інформацію: «Полтавагаззбут», яке очочює «колишній» регіонал, власник колишній "регіонал" [PERSON] , дітям відключив уже майже на місяць газопостачання. [PERSON] купив цю компанію на награбовані гроші, коли працював керівником Держрезерву і коли був пік розграбування всіх державних резервів нашої країни». Щодо спростування інформації, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію та у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] поширив недостовірну інформацію 12.10.2017 в сесійній залі Полтавської обласної ради під час перерви сесії І пленарного засідання 18 сесії Полтавської обласної ради VІІ скликання, а не під час самої сесії. Отже, суд вважає, що спростування даної інформації необхідно здійснити шляхом зобов`язання третьої особи - Полтавської обласної ради, після набрання даним рішенням суду законної сили, оприлюднити на офіційному веб-сайті Полтавської обласної ради резолютивної частини даного рішення суду. Що стосується позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до таких висновків. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснення, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності докази, що надані сторонами, суд приходить до висновку, що в результаті поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача, останній зазнав втрат немайнового характеру внаслідок приниження її честі, гідності і ділової репутації. Розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про позивача негативно вплинуло на соціальне життя позивача, знижує її авторитет серед знайомих, колег та викликає негативне ставлення суспільства до її особи. При цьому, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (наприклад, справи Lingens v. Austria, заява №9815/82, рішення від 08.07.1986 р., Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, заява №13778/88, рішення від 25.06.1992 р., Dyuldin and Kislov v. Russia, заява №25968/02, рішення 31.07.2007 р.), де зазначено, що якщо позивач - публічна особа, вона має бути готовою до підвищеного рівня критики, у порівнянні з приватною собою, в тому числі до критики у грубій формі. Адже публічні особи є об`єктом прискіпливої, інколи доскіпливої уваги суспільства, на яку вони погодилися, коли обрали політичну кар`єру. Отже, за викладених обставин, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, який зазнав змін внаслідок поширення щодо позивача недостовірної інформації, що є предметом судового розгляду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно зі ст. 141 ЦПК України на користь позивача.

Outcome: partial