Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

13.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (на далі ПАТ "ІМЕКСБАНК") про стягнення грошових коштів . В позовній заяві позивач вказав, що 22.09.2014 року між ним та ПАТ "ІМЕКСБАНК", було укладено договір №1990005605 банківського вкладу у гривні України "Ексклюз1м22", за умовами якого, Банк прийняв грошові кошти в сумі 30000,00грн., строком до 23.10.2014 року, зі сплатою 22,00% річних. З укладанням договору банківського вкладу, він відповідно до п.5.1 цього договору надав заяву від 22.09.2014 року про дострокове припинення дії договору у зв'язку із потребою в готівкових коштах та просив здійснити операцію 02.10.2014 року шляхом видачі грошових коштів. Крім того, між позивачем та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України, 11.12.2014 року було укладено договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця "Новоррічний" № 38322-13026. Згідно з умовами договору, вкладник розміщує на депозитному рахунку 5500,00 грн. на строк до 15.06.2015 року, під 20,15% річних із правом вкладника поповнити суму вкладу протягом 5 календарних днів з дати початку зберігання коштів. Позивачем була направлена заява до ПАТ "ІМЕКСБАНК" про перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок АТ "Укрексімбанк", про що було додане платіжне доручення, яке залишилося не виконаним. У зв'язку з тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором та не повернув кошти, просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 5458,01 грн., пеню в розмірі 137,50 грн. за порушення строку виконання переказу, 3% річних від простроченої суми виконання зобов'язань, збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 561,71 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., посилаючись на положення ст.ст.22,610,611,1066 ЦК України та Закону України "Про захист прав Споживачів". В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. 22.09.2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ "ІМЕКСБАНК", було укладено договір №1990005605 банківського вкладу у гривні України "Ексклюз1м22", за умовами якого, Банк прийняв грошові кошти в сумі 30000,00грн., строком до 23.10.2014 року, зі сплатою 22,00% річних. Судом встановлено, що 22.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся із заявою до ПАТ "ІМЕКСБАНК" про дострокове припинення дії договору у зв'язку із потребою в готівкових коштах та просив здійснити операцію 02.10.2014 року шляхом видачі грошових коштів. Але Банк позивачу [PERSON] належні йому кошти не виплатив, чим було порушено умови договору та вимоги закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Вимогами ст.526 та ст.610 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, своєчасне невиконання відповідачем обов'язку щодо повернення грошового вкладу є підставою для застосування правил частини 2 ст.625 ЦК України, за якою банк має сплатити позивачу три проценти річних за період з 06.01.2015 року по 19.03.2015 рік з розрахунку 5458,01грн.х3%х72:365:100% = 32,30 грн. Відповідно з п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Відповідно до п. 20.1 ст. 20 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Ініціювання переказу проводиться, в тому числі, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа (п/п 1 п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Відповідно до ст. 22 цього Закону ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3)розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Одним з видів збитків є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", 11.12.2014 року було укладено договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця "Новоррічний" № 38322-13026. Згідно з умовами договору, вкладник розміщує на депозитному рахунку 5500,00 грн. на строк до 15.06.2015 року, під 20,15% річних із правом вкладника поповнити суму вкладу протягом 5 календарних днів з дати початку зберігання коштів. Позивачем була направлена заява до ПАТ "ІМЕКСБАНК" про перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок АТ "Укрексімбанк", про що було додане платіжне доручення, яке залишилося не виконаним. Отже, в разі задоволення відповідачем вимоги позивача на перерахунок його коштів на поточний рахунок в ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", позивач мав змогу отримати проценти від перерахованої суми в розмірі 561,71 грн., що по суті є упущеною вигодою, яку суд стягує з відповідача на користь позивача, як завдані йому збитки. Суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо стягнення пені за порушення строку виконання переказу, оскільки згідно ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 3000,00 грн., суд зазначає про наступне. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України позивач не довів наявність душевних та психічних страждань, їх тривалість, витрат морального та психологічного характеру, часу через неповернення відповідачем коштів по договору строкового банківського вкладу та не встановлені вони і судом. За таких обставин позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: partial