Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування" (далі КНП "Бершадська ОЛІЛ") про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на відрядження, мотивуючи його тим, що з 02.01.2013 року згідно наказу №1-к Бершадської ЦРЛ, яка в подальшому була переіменована на (Бершадську окружну лікарню інтенсивного лікування), був зарахований на посаду лікаря-стоматолога стоматологічного відділення Бершадської ЦРЛ. 02.08.2018 року наказом №161 Бершадської окружної лікарні інтенсивного лікування його було звільнено з роботи, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, а саме: за прогули (відсутність на робочому місці 21.05.2018 року та 21.06.2018 року, без дозволу адміністрації лікарні). Крім того, з нього було утримано заробітну плату за дні прогулу 21.05.2018 року та 21.06.2018 року та утримано суму надміру використаних відпускних за 13 календарних днів. Підставою вказаного наказу про звільнення №161 від 02.08.2018 року відповідачем зазначено акт про проведення службового розслідування та рішення профкому про надання згоди на звільнення лікаря-стоматолога [PERSON] В обгрунтування своїх вимог зазначив, що саме у вказані дні 21.05.2018 року та 21.06.2018 року перебував в м.Вінниця у Вінницькому окружному адміністративному суді, де приймав участь у судових засіданнях по справі №802/966/18-а за його позовом до Бершадської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, про що усно повідомляв відділ кадрів Бершадської окружної лікарні інтенсивного лікування. Крім того, він неодноразово надавав пояснення з приводу його відсутності 21.05.2018 року та 21.06.2018 року долучивши копію ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 13.04.2018 року про відкриття провадження та призначення підготовчого засідання у вказаній справі на 21.05.2018 року та копію повістки про виклик до суду на 21 червня 2018 року, однак надані ним пояснення головним лікарем Бершадської окружної лікарні інтенсивного лікування до уваги не приймалися. Крім того, відповідачем безпідставно не виплачено позивачу середню заробітну плату за основним місцем роботи за час навчання на курсах підвищеної кваліфікації за період 01.12.2017 року по 29.12.2017 року, а саме: добові за кожен день перебування у відрядженні, в розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень та вартість проїзду працівника до місця навчання й назад. Позивач вважає, звільнення незаконним, з порушенням трудового законодавства, оскільки у вказані дні був відсутній по поважній причині, що не можна вважати прогулом і просить суд поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати на відрядження. 23.10.2018 року від представника відповідача головного лікаря КНП "Бершадська ОЛІЛ" Брикулі Л.І. надійшло заперечення на позов, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.08.2018 року по 08.11.2018 року в сумі 16647 грн 12 коп., просить задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, а в частині витрат на відрядження просить стягнути добові за час перебування у відрядженні за період з 01.12.2017 року по 29.12.2017 року в сумі 1740 гривень та вартість проїзду з м.Бершадь до місця призначення м.Хмельницький і назад, в розмірі 443 гривні 02 копійки і пояснив що дійсно 21.05.2018 року та 21.06.2018 року був відсутній на роботі, оскільки приймав участь у судових засіданнях в Вінницькому окружному адміністративному суді, про що в усній формі перед від'їздом повідомляв відділ кадрів і в послідуючому представляв ухвалу та повістку суду, у зв'язку з чим вважає свою відсутність на роботі по поважних причинах. Крім того пояснив, що йому безпідставно не виплачено добові за кожен день перебування у відрядженні на курсах підвищення кваліфікації та вартість проїзду до місця навчання й назад. В судовому засіданні представники відповідача Гуртова Ю.П. та Макогон З.В. позов не визнали, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог, та пояснили, що [PERSON] був відсутній протягом двох днів на роботі без поважних причин, завчасно не повідомивши адміністрацію лікарні, що на їхню думку є порушенням трудового законодавства, за що і був звільнений. Що стосується невиплати витрат на відрядження, то їх не можливо було виплатити безпосередньо після відрядження, а також на даний час, оскільки закінчився бюджетний рік і виплатити витрати за минулий час в цьому бюджетному році не можливо. Просять відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Судом встановлено, що 02.01.2013 року згідно наказу №1-к Бершадської ЦРЛ, яка в подальшому була переіменована на (Бершадську окружну лікарню інтенсивного лікування) [PERSON] був зарахований на посаду лікаря-стоматолога стоматологічного відділення Бершадської ЦРЛ. 02.08.2018 року наказом №161 Бершадської окружної лікарні інтенсивного лікування [PERSON] було звільнено з роботи, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, а саме: за прогули (відсутність на робочому місці 21.05.2018 року та 21.06.2018 року, без дозволу адміністрації лікарні). Крім того, з нього було утримано заробітну плату за дні прогулу 21.05.2018 року та 21.06.2018 року та утримано суму надміру використаних відпускних за 13 календарних днів. Підставою вказаного наказу про звільнення №161 від 02.08.2018 року є акт про проведення службового розслідування та рішення профкому про надання згоди на звільнення лікаря-стоматолога [PERSON] Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань 02.10.2018 року зареєстроване Комунальне некомерційне підприємство "Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування", яка утворена в результаті перетворення і відповідно до статуту є правонаступником Комунального закладу "Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування". Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається з ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року і повістки виданої судом 21.05.2018 року та 21.06.2018 року були призначені судові засідання по справі №802/966/18-а за позовом [PERSON] до Бершадської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, по яких він був викликаний до суду в якості позивача, що не заперечується відповідачем. Конвенцією Міжнародної організації праці №158 Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (п. «а» ч. 2 статті 9) передбачено, що тягар доведення правомірності законної підстави для звільнення працівника з роботи лежить на роботодавцеві. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом, і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору тощо. За п. 24 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ЦПК України. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ЦПК України. Факт відсутності позивача на роботі 21.05.2018 року та 21.06.2018 року не заперечується позивачем та знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, однак надані позивачем докази, які суд визнає належними та допустимим, на думку суду свідчать про наявність поважної причини відсутності позивача на роботі. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку про незаконність звільнення позивача, у зв'язку з чим наказ №161 від 02.08.2018 року Бершадської окружної лікарні інтенсивного лікування про звільнення [PERSON] лікаря-стоматолога стоматологічного відділення з 02.08.2018 року за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули (відсутність на робочому місці 21.05.2018 року та 21.06.2018 року без дозволу адміністрації)підлягає скасуванню. З огляду на підстави та причини звільнення позивача, надані сторонами письмові докази щодо виконання позивачем своїх обов'язків на займаній посаді та взаємовідносин, що склалися у трудовому колективі, не спростовують висновки суду щодо незаконності звільнення. Оскільки позивач звільнений з роботи без законних підстав, тому він в силу ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тобто судом, з моменту звільнення -02.08.2018 року За правилами ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно вирішує питання щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Час вимушеного прогулу позивача за період з 02.08.2018 року по 08.11.2018 року складає 69 робочих днів, середньоденна заробітна плата позивача складає 231,21 грн. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 15953 грн. 21 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.08.2018 року по 08.11.2018 року в розмірі 15953 грн. 21 коп , за вирахуванням податків та обов'язкових платежів. Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на відрядження суд виходить з вимог ст.122 КЗпП України якою передбачено, що при направленні працівників для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за ними зберігається місце роботи (посада) і провадяться виплати, передбачені законодавством. Частиною 2 ст.121 КЗпП України передбачено, що працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Як вбачається з виписки з наказу №80 Бершадської ОЛІЛ від 24.11.2017 року [PERSON] лікаря-стоматолога відряджено в м.Хмельницький на передатестаційний цикл по спеціальності "Стоматологія" з 01.12.2017 року по 29.12.2017 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів з 19 квітня 2017 року, розмір добових встановлено 60 (шістдесят) гривень. З посвідчення про відрядження [PERSON] вбачається, що [PERSON] вибув з м.Бершаді 01.12.2017 року і прибув до Хмельницького 01.12.2017 року та 29.12.2017 року вибув з Хмельницького 29.12.2017 року і прибув до м.Бершаді 29.12.2017 року, тобто перебував у відрядженні 29 днів, таким чином відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу добові в розмірі 1740 гривень. Щодо відшкодування вартості проїзду до місця призначення і назад, в цій частині позовні вимови підлягають задоволенню частково, щодо проїзду з м.Вінниця до м.Хмельницький та назад з м.Хмельницький-м.Вінниця-м.Бершадь, ці витрати підтверджені квитками на автобус, а саме: чек №513718 на суму 139,60 грн, чек №524625 на суму 84,40 грн., та чек №726101 на суму 77,96 грн., що разом становить 301,96 грн. Дані витрати підлягають стягненню з відповідача. В відшкодуванні витрат в частині проїзду з м.Бершадь до м.Вінниця 01.12.2017 року відповідно до квитка №043801 (який наданий позивачем) необхідно відмовити, оскільки наданий квиток не заповнений належним чином, а саме: не вказана АС відправки та АС призначення, № рейсу та час відправлення, що є неналежним доказом, який підтверджує даний факт. Відповідно до ст. 430 ЦПК України та ст. 235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог частини 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок та судовий збір на користь Держави в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved