Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами, які мотивує тим, що на підставі рішення виконкому СМР, розпорядження міського голови, договорів про надання послуг є виконавцем послуг з обслуговування житла по [ADDRESS], згідно з тарифами, затвердженими Сумською міською радою. Відповідачі, які є власниками квартири № 1 в даному будинку, з 01.07.2011 р. по 31.10.2014 року має заборгованість з оплати цих послуг, яка складає 3988 гривень 31 коп., та яку просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, пояснив, що хоча договір з відповідачем на даний час не укладений, але послуги йому надавалися в повному обсязі, а тому наявні підстави для задоволення позову. Оскільки відповідач періодично частково сплачував за отримані послуги, строк позовної давності переривався, тому заборгованість необхідно стягнути за весь зазначений період. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав, що підстави стягнення заборгованості відсутні, оскільки відповідач не укладав договорів з позивачем, крім того, вважав, що розмір заборгованості зазначений невірно, до нього безпідставно включені послуги, які відповідач не отримував, а за отримані послуги він частково сплачував. Просив в задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у ній докази та заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] та зареєстровані в даному житловому приміщенні, що не заперечується сторонами та підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.8). На підставі рішення Сумської міської ради від 25.05.2011 року КП "Сумижитло" передано на баланс та в господарське відання житловий будинок по вул. Г.Кондратьєва, буд. 211/1 та зобов'язання по його обслуговуванню. (а.с.24-25). Тарифи на послуги з утримання будинку та його прибудинкової території погоджені згідно з рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради (а.с.31-40). Як вбачається з обігової відомості, по квартирі [ADDRESS] виникла заборгованість за період з 01.07.2011 до 31.10.2014 р. з оплати за комунальні послуги, яка складає 3988 грн. 31 коп. (а.с.12-18). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що на пропозицію позивача підписати договір від 01.07.2014 року про надання послуг, погодився підписати його лише разом з протоколом змін та доповнень, який направив на адресу КП "Сумижитло" 07.08.2014 року для підписання, але оскільки позивач відмовився узгодити протокол розбіжностей, то вважає цей договір не укладеним. На підтвердження надав суду копію договору з протоколом змін і доповнень та письмові відповіді КП "Сумижитло" (а.с.55-57, 63-66, 73-74). Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У даній справі виник спір з приводу стягнення заборгованості за отримані послуги з утримання житлових будинків та прибудинкових територій та правильності її нарахування. Дані правовідносини регулюються нормами Житлового кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та підзаконними нормативно-правовими актами. Статтями 20 та 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Згідно статті 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 157 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до підпункту 2 пункту "а" статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. Статтею 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до Постанови КМУ від 20.05.2009 року визначений типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій. Як вбачається з матеріалів справи, всі тарифи, які встановлені для мешканців будинку, де знаходиться квартира відповідача, затверджені у передбаченому законом порядку. Крім того, слід зазначити, що ці тарифи є діючими, і будь-яких зустрічних позовних вимог з цього приводу відповідачем не заявлялося. Суд бере до уваги доводи відповідача про те, що договір з позивачем ним як власником квартири не укладався. Крім того, відповідач неодноразово звертався до позивача з приводу неотримання ряду послуг та їх неналежної якості, а саме: обсягів та кількості, що підтверджується його письмовими заявами. Позивачем в якості доказів про надання послуг відповідачеві надані суду акти виконаних робіт та наданих послуг (а.с.75-190). Відповідні договори з підрядниками та платіжні документи про оплату цих робіт (послуг) позивачем не надано. Як вбачається із звітів про виконання тарифів (а.с.9-11), вивчених в судовому засіданні, зазначені в цих звітах суми не підтверджуються доказами. Зокрема, надані суду акти виконаних робіт та наданих послуг лише частково підтверджують надання окремих видів послуг та виконання окремих робіт. Так, згідно з актами за 2011 рік було надано послуг та виконано робіт на суму 7 227,8 грн., за 2012 рік - 61 636,76 грн., за 2013 рік - 36 728,99 грн. Виходячи із кількості квартир в даному будинку (70 квартир), сума виконаних робіт, яку повинні оплатити відповідачі, складає 1666 грн. 71 коп. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив також, що він і його родина є мешканцями багатоповерхового будинку, обладнаного ліфтом, яким вони ніколи не користуються, оскілки проживають на першому поверсі, тобто фактично ці послуги не отримують. Представник позивача в судовому засіданні вважав, що на підставі Постанови КМУ № 869 від 01.06.2011 року відповідачі повинні оплачувати послуги з технічного обслуговування ліфтів, які входять до тарифу. Зазначена Постанова визначає порядок формування тарифів та їх розрахунку. Відповідно до п. 11 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", при обчисленні витрат на технічне обслуговування ліфтів у розрахунок включається вартість обслуговування одного ліфта на місяць, кількість ліфтів у будинку та загальна площа квартир, нежитлових приміщень у житловому будинку (крім квартир першого поверху та нежитлових приміщень у житловому будинку, що не мають окремих виходів безпосередньо на сходові клітки). Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" утримання ліфтів відноситься до послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, відповідно до ст. 19 Закону здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 20 цього закону передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. На підставі аналізу наведених вище нормативних актів, наданих сторонами доказів, а також з урахуванням висновків, викладених в Постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 року, яка є остаточною, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Фактичне надання споживачу відповідних послуг свідчить про існування між сторонами фактичних договірних відносин, що є підставою для стягнення боргу по оплаті отриманих комунальних послуг на підставі пунктів 7, 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт надання послуг позивачем. Тобто відповідачі користуються наданими позивачем послугами, але не в повному обсязі оплачують їх. В той же час позивачем не надано доказів на підтвердження факту надання послуг відповідачам в розмірі заявлених вимог, тому суд виходить із сум, що підтверджені наданими позивачем доказами. При цьому суд бере до уваги також докази, надані відповідачем про те, що з приводу ненадання окремих видів послуг або надання їх не в повному обсязі відповідач неодноразово звертався до КП "Сумижитло", пропонував підписання змін і доповнень до договору, але його заяви залишилися без задоволення. З наданих сторонами доказів вбачається, що відповідачі частково сплачували за надані послуги і всього за спірний період сплатили позивачу 516 грн. 78 коп. Таким чином, з підтвердженої доказами суми виконаних робіт та наданих послуг - 1666 грн. 71 коп. необхідно відрахувати оплату за обслуговування ліфта в сумі 425,9 грн. для відповідачів як мешканців першого поверху та внесену ними суму оплати за послуги. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 724 гривні 03 коп. а також на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем в сумі судового збору, яка підлягає сплаті при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам - в сумі 43 гривні 85 коп.

Outcome: partial