Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

25 червня 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані позивач, його син та племінниця [PERSON] , яка є відповідачем по справі. В свою чергу остання з 2016 року не проживає в квартирі, особистих речей не зберігає, витрат по утриманню квартири не несе, тому позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування даним житловим приміщенням. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2021 року цивільну справу № 753/12622/21 передано судді Шаповаловій К.В. 06 липня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 16 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 19 серпня 2021 року на 14:30 год. Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року судове засідання було відкладено на 27 жовтня 2021 року за клопотанням представника позивача. У судовому засіданні 27 жовтня 2021 року представник позивача підтримав клопотання про виклик та допит свідків, яке було задоволене судом. Судове засідання було відкладено на 02 грудня 2021 року. У судове засідання 02 грудня 2021 року з`явилися представник позивача [PERSON] та свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач не з`явилася, повістки, адресовані їй, повернулися до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". У судові засідання 19 серпня 2021 року, 27 жовтня 2021 року та 02 грудня 2021 року відповідач не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується, зокрема, зворотними повідомленнями наявними в матеріалах справи. Ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками та судові повістки надсилались відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, та проте поверталися до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Як вбачається з матеріалів справи, 09 серпня 2012 року на позивача [PERSON] було переоформлено договір найму квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з наказу КП "Господар" (а.с.10). Як зазначається у позовній заяві, відповідач є племінницею позивача та у 2016-2017 року разом зі своїм батьком виїхала з місця проживання, однак, з реєстрації не знялася. На даний момент у квартирі зареєстровані позивач, відповідач та син позивача, що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади м. Києва (ст. 11). Крім того, факт реєстрацій відповідача [PERSON] підтверджується відомостями, які надійшли з електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА" (а.с. 21). Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується: довідкою ЖЕД-208 від 15 січня 2020 року, яка підписана жителями будинку [PERSON] , [PERSON] та засвідчена начальником ЖЕД-208 [PERSON] та відповідно до якої [PERSON] , починаючи з 2017 року дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12); довідкою ЖЕД-208 від 26 листопада 2020 року, яка підписана жителями будинку [PERSON] , [PERSON] та відповідно до якої [PERSON] , починаючи з 2017 року дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] Окрім того, в матеріалах справи міститься лист Дарницького УПГУНП в м. Києві, відповідно до якого зазначається, що до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві не надходило звернень громадянки [PERSON] про вчинення їй перешкод у користування квартирою [ADDRESS] (а.с.14). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, знає його з народження. У будинку всього 8 квартир, сусіди знають один одного. Відповідача не бачила з 2017 року, останній раз розмовляла з нею по телефону у 2015 році, коли просила сходити для мене у магазин, на що та відмовила, у квартирі позивача була неодноразово, речей [PERSON] не бачила, перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив. Свідок [PERSON] , вказав, що в даному будинку проживає з 1981 року, всіх сусідів знає. Відповідач є дочкою покійної сестри позивача. Конфліктів між сторонами не помічав, не бачив [PERSON] з 2017 року, чому виїхала з помешкання- не знає, куди поїхала - невідомо. Перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив. Він часто буває у гостях у позивача, відповідачку знає з її дитинства, речей її у квартирі позивача не бачив. Свідок [PERSON] вказала, що вона є дружиною позивача. Знає, що відповідач [PERSON] є племінницею її чоловіка, останній раз вони бачилися в 2017 році. Спочатку у квартирі проживала мати її чоловіка, сестра та відповідачка. Вказала, що коли мати відповідачки була у лікарні та хворіла відповідачка навіть до неї не приходила, їй відомо, що вона наче поїхала до свого батька. Наразі у квартирі проживають вона, її чоловік (позивач) та син, речей відповідача у квартирі немає. Перешкод їй ніхто не чинив, конфліктів у них не виникало. З квартири відповідачка виїхала до того, як свідок із чоловіком переїхали жити в цю квартиру. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Як зазначалося, матеріалами справи підтверджується право найму позивачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Зокрема з витягу з наказу від 9 серпня 2012 року № 142 вбачається про зміну договору найму житлового приміщення, а саме квартиру [ADDRESS] за спільною згодою всіх дорослих членів сім`ї в зв`язку зі смертю основного квартиронаймача [PERSON] , переоформлено на [PERSON] (позивач). Склад сім`ї серед інших і відповідачка у справі. 3гідно із статтею 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до статті 65 Житлового кодексу УРСР, наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно із статтею 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За даними матеріалів справи, відповідач [PERSON] на спірній житловій площі не проживає без поважних на те причин, не утримує її та не проявляє будь-якого інтересу з 2017 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] у добровільному порядку залишила житлове приміщення та не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, що значно перевищує шестимісячний строк, встановлений статтею 71 ЖК України на протягом якого за тимчасово відсутньою особою зберігається право на жиле приміщення. За наведених обставин у суду достатньо доказів та підстав для висновку, щоб визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, оскільки вона добровільно не проживає за адресою - місця своєї реєстрації: [ADDRESS] з 2017 року, що значно перевищує встановлений законом шестимісячний строк, який можна відраховувати з 2017 року, відсутня на спірній житловій площі без поважних на те причин. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, отже позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved