Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У жовтні 2016 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк виходить з того, що між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 25.07.2007 року було укладено кредитний договір №77.2/СЖ-268.07.2, згідно умов якого [PERSON] отримала від позивача кредит у сумі 90 000,00 дол. США на строк до 25.07.2009 року зі сплатою 14,5% річних за користування кредитом. Позивач виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі. Крім того, 25.07.2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] з метою забезпечення згаданого договору кредиту укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,00 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2002 року. Також, 08.01.2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено договір №1 про внесення змін до Кредитного договору №77.2/СЖ-268.07.2 від 25.07.2007 року, відповідно до якого сторони домовились про внесення змін в умови вказаного кредитного договору, змінивши прізвище позичальника з "[PERSON]" на "[PERSON]", у зв"язку з укладенням останньою шлюбу. Разом з тим, [PERSON] умови договору кредиту належним чином не виконує і станом на 20.10.2016 року сума загальної кредитної заборгованості перед позивачем складає 5 793 268 грн. 05 коп. Зважаючи на неналежне виконання [PERSON] умов договору кредиту від 25.07.2007 року ПАТ «Родовід Банк» просило суд звернути стягнення на зазначений предмет іпотеки у вигляді квартири. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовних вимог не визнав, просив суд відповити у задоволенні позову, крім того, подав до суду заяву про застосування страку позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 25.07.2007 року було укладено кредитний договір №77.2/СЖ-268.07.2, згідно умов якого [PERSON] отримала від позивача кредит у сумі 90 000,00 дол. США на строк до 25.07.2009 року зі сплатою 14,5% річних за користування кредитом. Позивач виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі. Також, 08.01.2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено договір №1 про внесення змін до Кредитного договору №77.2/СЖ-268.07.2 від 25.07.2007 року, відповідно до якого сторони домовились про внесення змін в умови вказаного кредитного договору, змінивши прізвище позичальника з "[PERSON]" на "[PERSON]", у зв"язку з укладенням останньою шлюбу. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також судом встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 20.10.2016 року заборгувала позивачу кошти у сумі 5 793 268 грн. 05 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, який перевірено судом. Крім того, 25.07.2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] з метою забезпечення згаданого договору кредиту укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,00 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2002 року. Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, з огляду на заяву відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Кредитним договором №77.2/СЖ-268.07.2 від 25.07.2007 року передбачено строк повернення кредиту - 25.07.2009 року, тоді як позовну заяву до суду банком пред'явлено лише 24.10.2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду та є поза межами трирічного строку позовної давності. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивач просив суд поновити строк позовної давності, однак, суд не може прийняти вказане клопотання з огляду на наступне. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2013 року, суд вирішив позов банку задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.2/СЖ- 286.07.2 від 25.07.2007 року в сумі 885 416,71 грн. та судові витрати Однак, Позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 21.10.2016 року, тобто з пропущенням загального трирічного строку позовної давності. Крім того, в своїх запереченнях на заяву відповідача про застосування строків позовної давності від 03.03.2017 року, позивачем не було надано суду належних доказів, які б свідчили про неможливість звернення до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в трирічний період, починаючи з 17.04.2013 року, тому у зв'язку із заявою відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed