Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

19.06.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн 00 к., з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття; стягнути з відповідача кошти на її утримання у розмірі 1000 грн 00 к., з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до 08.04.2019. В обґрунтування\~позову зазначила,\~що з відповідачем по справі вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2011 року, однак з грудня 2017 року їх сім'я розпалася та вони почали проживати окремо один від одного, мають двох неповнолітніх дітей, а саме дочку [PERSON], 25 жовтня 2013 року, та сина [PERSON], 08 квітня 2016 року. Діти зареєстровані разом з відповідачем, однак останній проживає за іншою адресою. До звернення з відповідним позовом до суду її спонукало те, що відповідач не систематично та в мізерному розмірі надає матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей, а саме за півроку вона отримала 2500 грн 00 к., що ставить її в тяжке матеріальне становище, оскільки вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за їх молодшим сином. Відповідач не є особою, яка обмежена у дієздатності, інших утриманців не має, має постійний дохід, працює у комплексі відпочинку "Карнавал", який розташований в с. Коропове Зміївського району Харківської області, крім того отримує додатковий дохід від зайняття діяльністю щодо виготовлення ковальських виробів. На підставі викладеного, позивачка дійшла висновку, що відповідач має можливість надавати 2000 грн 00 к. аліментів на утримання дітей, та 1000 грн 00 к. на її утримання до досягнення сином трирічного віку. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 29 червня 2018 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 16.08.2018. 16.08.2018 було відкладено розгляд справи на 25.09.2018, в зв'язку з першою неявкою відповідача. Також, 16.08.2018 до матеріалів справи позивачка [PERSON] долучила довідку з місця роботи. 17.08.2018 від відповідача [PERSON] надійшов відзив проти позову, в якому зазначено, що він визнає позов частково, лише в частині стягнення аліментів на утримання їх спільних дітей, в частині стягнення аліментів на утримання позивачки не визнав. В обґрунтування відзиву зазначив, що він має регулярний дохід, а тому вбачається можливість стягнення з нього аліментів в частині від його заробітку, а тому, враховуючи законодавче визначення аліментів на 2-х дітей на рівні 1/3 частини, погоджується на стягнення з нього аліментів саме в 1/ 3 частині на 2-х дітей. Вказав можливість звернення позивачки до суду з заявою про видачу судового наказу. В частині стягнення аліментів на утримання позивачки вказав, що він має регулярний дохід в розмірі 3059 грн 00 к. на місяць, однак враховуючи прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, який становить з 1 липня 2018 року - 1777 грн 00 к., та отриману різницю від його доходу з аліментами на дітей та прожиткового мінімуму, він фізично позбавлений сплачувати аліменти на утримання позивачки. В разі стягнення з нього аліментів на утримання позивачки, яка не є та не була дружиною, має місце порушення статті 84 Сімейного кодексу України. Позивач [PERSON] під час розгляду справи підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, наполягала на наявності у відповідача значних заробітків крім того. що він отримує за місцем роботи. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги визнав частково, просив ухвалити рішення з урахуванням обставин, викладених у відзиві. Водночас, відповідач не заперечував, що крім заробітку за основним місцем роботи, має мінливий дохід від зварювальних робіт у розмірі до 20000 грн. на рік. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними копій свідоцтв про народження Серія І-ВЛ №33531, Серія І-ВЛ №441506 підтверджується, що сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] (а. с. 9, 10). З копії домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку №48 "б" по вул.\~Левківській в м. Зміїв Харківської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована і проживає за вказаною адресою разом із неповнолітніми дітьми, та разом з ними зареєстрований [PERSON] (а. с. 12-14). З акта обстеження від 07.06.2018, складеного депутатом Зміївської міської ради [PERSON], вбачається, що співмешканець [PERSON] - [PERSON] вже як пів року не проживає за адресою [INFO] "б" (а. с. 15). Відповідно до даних довідки №2018/302 від 06.07.2018 ПАТ "НОВИЙ СТИЛЬ" підтверджується, що [PERSON] з 12.12.2011 працює на посаді "пресувальник виробів з деревини 4 р." (а. с. 31). Даними довідки ТОВ "КАРНАВАЛ РЕСОРТ" №11 від 10.08.2018 підтверджується, що [PERSON] дійсно працює на посаді кухаря, за період січень-червень 2018 року йому нараховано дохід 22800 грн (а.\~с.\~40). Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності зі ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі статтею 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.\~ Позивачем надано докази того, що відповідач є батьком їх спільних неповнолітніх сина та дочки, тому зобов'язаний їх утримувати до досягнення повноліття, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в утриманні дитини. З урахуванням повідомлених відповідачем відомостей щодо наявності у нього мінливого заробітку, розмір якого не підтверджується документально, наявні підстави для визначення за заявою позивача, в межах заявленого позову, аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на одну дитину, що є розміром, більшим за мінімальний, встановлений законом. Відповідно до частини 2 статті 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. У відповідності з частинами 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивачем надано належні докази, якими підтверджується проживання з нею її та відповідача спільних неповнолітніх дітей, вік молодшого з яких менше трьох років. Таким чином, позивачка має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. Що стосується наявності у відповідача можливості надавати утримання позивачці до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходив з повідомлених відповідачем та підтверджених документально відомостей про його доходи. Так, за місцем роботи відповідачеві нараховується за місць заробітної плати - 3800 грн. (а. с. 40). Крім того, сума річного доходу відповідача від зварювальних робіт, згідно з його поясненнями, складає до 20000 грн. З урахуванням вимог ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" щодо обмежень розмірів відрахувань із заробітної плати, відповідач має можливість сплачувати на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 500 грн 00 к. За таких обставин, позовна заява в частині вимоги про стягування з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення молодшою дитиною трирічного віку підлягає підлягає частковому задоволенню. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути до Державного бюджету України судовий збір.

Outcome: partial