Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

13 грудня 2019 року до суду надійшов вищевказаний позов, у якому позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме транспортний засіб Volkswagen, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1390 куб. см., 2012 рік випуску, згідно Договору застави транспортного засобу № 50004549 від 23.05.2012 року, шляхом реалізації на торгах відповідно до положень Закону України ''Про виконавче провадження" в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю ''Порше Мобіліті" за кредитним договором № 50004549 від 22 травня 2012 року у розмірі 516300 грн. 79 коп., що складається зі сплати Основної суми заборгованості у розмірі 159671 грн. 45 коп., Додаткового кредиту у розмірі 88 817,22 грн., штрафних санкцій у розмірі 20586,86 грн., збитків у розмірі 39926,00 грн., 3% річних у розмірі 30512,34 грн. та інфляційних втрат у розмірі 176786,92 грн. - відмовити. Свій позов обґрунтовував тим, що 22.05.2012 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50004549, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 96 226,73 грн., що є еквівалентом 11 938,80 доларів США на дату укладання Договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 390 куб. ем., рік випуску 2012, а відповідач зобов`язувалась прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Кредиту, а також інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Також, відповідно до договору про внесення змін/Додаткова угода №1 від 20.08.2013 р., позивач надав відповідачу Додатковий кредит, у розмірі 33 789,91 грн., що є еквівалентом 4156,20 доларів США на дату укладання Договору, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування №28-0199-РМ2-13-00577 від 23.08.2013 укладеного відповідачем з ПАТ СК "Українська страхова група", а відповідач зобов`язувалась прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу Додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов Договору. 04.05.2014 року, між сторонами укладена Додаткова угода до кредитного договору №50004549 від 22.05.2012 р., відповідно до якого сторони домовились змінити строк кредиту на 84 місяці. Відповідно до положень п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, що становлять невід`ємну частину Договору, відповідач зобов`язався здійснювати щомісячні платежі відповідно до Графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем, визначено відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в Договорі. Згідно п. 1.6. умов кредитування, виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу № 50004549 від 23.05.2012 р. за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 390 куб. см., рік випуску 2012, синього кольору, заставною вартістю 160377,88 грн. Згідно з п. 1.4.2. умов кредитування, повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту. Відповідно до п. 1.4.3. Умов кредитування, до 10 числа кожного місяця компанія надсилає Позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіку погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до Графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 3.2.1. умов кредитування, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору. Згідно із умовами п. 3.3. договору, відповідач зобов`язаний повернути позивачеві у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується позивачем і вказується у повідомленні позивача) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних-осіб-підприємців та юридичних осіб). З грудня 2014 року відповідач почав порушувати умови договору, сплачуючи щомісячні платежі з порушенням строків, встановлених в графіку погашення кредиту, а з січня 2015 року взагалі перестала виконувати свої зобов`язання за договором зі сплати щомісячних платежів. Станом на момент подання позовної заяви відповідачем не виконано зобов`язання зі сплати наступних щомісячних платежів: - щомісячний платіж за січень 2015 року у розмірі 4 340,79 грн., відповідно до Рахунку- іактури № 00237973 від 14.01.2015 р. Строк виконання зобов`язання не пізніше 15.01.2015 р.; - щомісячний платіж за лютий 2015 року у розмірі 5 309,16 грн., відповідно до Рахунку- фактури № 00242044 від 02.02.2015 р. Строк виконання зобов`язання не пізніше 15.02.2015 р. Таким чином, у відповідача існує заборгованість перед позивачем за несплаченими платежами по кредиту за договором на загальну суму 9649,95 грн. У зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем умов договору, позивачем було направлено вимогу (повідомлення) відповідачу, щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50004549 від 04.02.2015 р. з вимогою повернути суму Кредиту. Згідно положень вимоги, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання цієї вимоги (для фізичних осіб) та протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання вимоги (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб) відповідач був зобов`язаний повернути суму кредиту та сплатити заборгованість. Також, зазначено, що якщо з будь-яких причин вимогу не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати її відправлення. Відповідачем зазначена вимога була отримана 06.02.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення за ідентифікатором № 0740102676258. Таким чином, враховуючи те, що відповідачем вимога була отримана 06 лютого 2015 р., останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідно було 08 березня 2015 р. Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Так, на момент направлення вимоги у відповідача існувала заборгованість у розмірі 180 958,31 грн. та складалась з: 1.Дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на 04.02.2015 р. становила еквівалент 7 041,61 (№ 33 Графік погашення кредиту) доларів США і відповідно до обмінного курсу ПАТ "Креді Агріколь Банк" складала 150 021,50 грн.; 2.Несплачені чергові платежі: 10 159,79 грн.; 3.Штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 Договору: 1 531,67 грн. Крім того, у вимозі зазначалось, що згідно з умовами договору, за порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу компанії до зазначеної суми заборгованості буде додано штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 19 245,35 грн. Враховуючи вищевикладене, загальна сума основного боргу зі сплати кредиту, що складається з несплачених платежів по кредиту та невиплаченої суми кредиту на дату складання позовної заяви становить 159 671,45 грн. Позивач зазначив, щодо основної заборгованості відповідача зі сплати додаткового кредиту за договором загальна сума основного боргу зі сплати додаткового кредиту за договором на дату складання позовної заяви становить 88 817,22 грн. грн. Крім того, позивач просив враховуючи протиправну поведінку відповідача та її явне небажання виконувати умови договору, неможливість за рахунок власних виробничих ресурсів стягнути заборгованість за договором та повернути об`єкт лізингу, який є власністю позивача, та враховуючи спеціалізацію на ринку, позивач з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором змушений був звернутись до спеціалізованих організацій ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" - з метою надання юридично- консультаційних послуг.У зв`язку із цим, позивач поніс витрати що підтверджується належними документами та мають бути компенсовані збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в розмірі 39 926,00 грн. Позивач вказував на вимоги п. 3 ч. 1. ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання відповідно до ст. 549 ЦКУ. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно п. 8.2. Договору, у разі порушення відповідачем терміну повернення кредиту, визначеного у статті 3.3., за винятком умови порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. 3.2.1., відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % (двадцяти відсотків) від суми кредиту. Оскільки, станом на момент подання позовної заяви, кредит позивачеві не повернутий відповідач не виконав свої зобов`язання, погоджені в п. 3.3. Договору. Позивач зазначає, що станом на момент надання суми кредиту відповідачеві, з урахуванням чинного обмінного курсу валют, сума кредиту становила 96 226,73 грн. Таким чином, розмір штрафних санкцій, погоджений сторонами, має розраховуватись виходячи з суми кредиту, наданої відповідачу. Виходячи з того, що сума кредиту становила на дату надання суми кредиту 96226,73 грн., розмір штрафних санкцій розраховується наступним чином та становить:96 226,73 грн.*20%= 19 245,35 грн.Таким чином, розмір штрафу за порушення відповідачем вимог п. 3.3. Договору становить 19 245,35 грн. Відповідно до п. 8.3. Договору, за кожен випадок порушення відповідачем умов статей 5.1,5.3, 5.4. договору відповідач сплачує позивачеві штраф у еквіваленті: еквівалент 20 доларів СІЛА за першу вимогу, еквівалент 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 30 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу).Позивачем було направлено, окрім інших, наступні вимоги: -Лист (1й) щодо сплати заборгованості від 08.01.2015 р.; -Лист (2й) щодо сплати заборгованості від 19.01.2015 р.; -Лист (3й) щодо сплати заборгованості від 04.02.2015 р.; Через порушення відповідачем своїх зобов`язань, вказаних в статтях статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4. Договору, позивачем були застосовані штрафні санкції, зокрема: -частково за нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00232701 від 08.01.2015 р. Сума штрафної санкції складає 212,16 грн.; -нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00238507 від 19.01.2015 р. Сума штрафної санкції складає 499,04 грн.; -нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00239802 від 04.02.2015 р. Сума штрафної санкції складає 630,31 грн. Загалом, відповідно до умов п. 8.3. умов кредитування, за порушення своїх зобов`язань відповідач був зобов`язаний сплатити штрафні санкції у розмірі 1341,51 грн. Отже, позивач зазначив, що загальна сума штрафних санкцій за Договором становить 20 586,86 грн. Щодо розміру 3 %, позивач зазначив, що вони підлягають сплаті відповідачем за невиконання грошових зобов 'язань з договором. Загальна сума 3 % річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором складає 30512,34 грн. Щодо розміру втрат від інфляційних процесів за ДоговоромПравомірність нарахування та стягнення інфляційних втрат за Кредитним договором підтверджується також і позицією Верховного Суду згідно з Постановою від 01.11.2018 р. у справі №219/9911/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що інфляційні витрати були нараховані виключно на рахунки в українських гривнях, які не були сплачені до 15-го числа відповідного місяця, як це встановлено п. 1.4.2 Договору та Графіком погашення кредиту. Загальна сума втрат від інфляційних процесів, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим Договором складає 176 786,92 грн. Таким чином, з огляду на вищенаведене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, що складається із основного боргу зі сплати кредиту, основного боргу зі сплати додаткового кредиту, збитків, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат становить 516 300,79 грн. Як було зазначено вище, виконання зобов`язання відповідача за цим Договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між Сторонами Договору застави транспортного засобу, за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки YW, модель Polo, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 390 куб. см., рік випуску 2012, синього кольору, заставною вартістю 160377,88 грн. В силу ст. 17 Закону Україна "Про заставу", заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статті 19, 20 Закону України "Про заставу" встановлюють, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ч. 1-2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно п. 5.4. Договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису. Позивач зазначив, що враховуючи зазначене вище та у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, на предмет застави має бути звернено стягнення на користь позивача. Позивач також, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 133 ПК України, ст.ст. 26, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", та у зв`язку із порушенням законних прав та інтересів позивача та необхідністю звернення до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Кредитного договору № 50008393 від 26.04.2013 р. позивач був змушений звернутися за наданням професійної правничої допомоги до адвоката Андрейківа Олега Володимировича (Посвідчення адвоката №001052 від 01.04.2016 р.) для підготовки позовної заяви та супроводження її розгляду у суді, підготовки процесуальних документів та участі у судових засіданнях.Таким чином, орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 13 744,51 гри. 09 січня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньової Т.В. призначено підготовче судове засідання на 26 лютого 2020 року. 06 квітня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження. Справу призначено в судове засідання для розгляду на 19 травня 2020 року. 15 вересня 2020 року від представника відповідача [PERSON] подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, у якій він просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заява обґрунтована тим, що в своїй позовній заяві позивач наголошує на тому, що ним було направлено на адресу позивача вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплатити заборгованість за кредитним договором і нібито вказана вимога була особисто отримана відповідачем 06 лютого 2015 року, але з позовом до суду позивач звернувся лише 09.11.2019 року, тобто з пропущенням строків позовної давності. 11 грудня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято цивільну справу за позовом ТОВ "Порше Мобіліті" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави до свого провадження, на підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи № 1143 від 08 грудня 2020 року, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, а також заперечував щодо задоволення заяви про застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що вданому разі строки не були пропущені. Представник відповідача повністю заперечував щодо задоволення позовної заяви, оскільки вважає, що позов не обґрунтований та поданий із порушення строків позовної давності. Суд вислухавши представника позивача, представника відповідача, встановив обставини у справі, та виниклі правовідносини, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Судом встановлено, що 22.05.2012 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та [PERSON] укладений Кредитний договір № 50004549, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 96 226,73 грн., що є еквівалентом 11938,80 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 390 куб. ем., рік випуску 2012, а відповідач зобов`язувалась прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до договору про внесення змін/додаткова угода № 1 від 20.08.2013 р., позивач надав відповідачу додатковий кредит, у розмірі 33789,91 грн., що є еквівалентом 4156,20 доларів США на дату укладання договору, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування №28-0199-РМ2-13-00577 від 23.08.2013 укладеного відповідачем з ПАТ СК "Українська страхова група", а відповідач зобов`язувалась прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу Додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов Договору. 04.05.2014 року, між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору №50004549 від 22.05.2012 р., відповідно до якого сторони домовились змінити строк кредиту на 84 місяці. Відповідно до положень п. 1.3.1. загальних умов кредитування, що становлять невід`ємну частину договору, відповідач зобов`язалася здійснювати щомісячні платежі відповідно до Графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем, визначено відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, розмір платежів розраховувався шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в Договорі. Згідно п. 1.6. умов кредитування, виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу № 50004549 від 23.05.2012 р. за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2012, синього кольору, заставною вартістю 160 377,88 грн. Згідно з п. 1.4.2. умов кредитування, повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Відповідно до п. 1.4.3. умов кредитування, до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіку погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 3.2.1. умов кредитування, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору. Згідно із умовами п. 3.3. договору, відповідач зобов`язаний повернути позивачеві у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується позивачем і вказується у повідомленні позивача) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних-осіб-підприємців та юридичних осіб). Як вбачається із зведеної облікової виписки з рахунку [PERSON] (номер картки/договору) 50004549, останній платіж по договору був здійснений 08 січня 2015 року, а з 14 січня 2015 року відповідач перестала виконувати умови договору зі сплати щомісячних платежів. (а.с. 107-114). Позивачем направлено вимогу (повідомлення) відповідачу, щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50004549 від 04.02.2015 р. з вимогою повернути суму Кредиту. (а.с. 54) Згідно положень вимоги, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання цієї вимоги (для фізичних осіб) та протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання вимоги (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб) відповідач був зобов`язаний повернути суму кредиту та сплатити заборгованість. Також, зазначено, що якщо з будь-яких причин вимогу не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати її відправлення. Відповідачем зазначена вимога була отримана 06.02.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення за ідентифікатором № 0740102676258. (а.с. 56) У направленій вимозі позивач зазначив, що у відповідача існує заборгованість у розмірі 180 958,31 грн. та складається з: 1.Дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на 04.02.2015 р. становила еквівалент 7 041,61 (№ 33 Графік погашення кредиту) доларів США і відповідно до обмінного курсу ПАТ "Креді Агріколь Банк" складала 150 021,50 грн.; 2.Несплачені чергові платежі: 10 159,79 грн.; 3.Штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 Договору: 1531,67 грн. У вимозі зазначалось, що згідно з умовами договору, за порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу компанії до зазначеної суми заборгованості буде додано штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 19245,35 грн. У п. 8.2. договору, зазначалась, що у разі порушення відповідачем терміну повернення кредиту, визначеного у статті 3.3., за винятком умови порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. 3.2.1., відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % (двадцяти відсотків) від суми кредиту. Оскільки, станом на момент подання позовної заяви, кредит позивачеві не повернутий відповідач не виконав свої зобов`язання, погоджені в п. 3.3. Договору. Як вбачається із проведеного розрахунку позивачемта виходячи з того, що сума кредиту становила на дату надання суми кредиту 96226,73 грн., розмір штрафних санкцій розраховується наступним чином та становить:96 226,73 грн.*20%= 19 245,35 грн.Таким чином, розмір штрафу за порушення відповідачем вимог п. 3.3. Договору становить 19 245,35 грн. Відповідно до п. 8.3. Договору, за кожен випадок порушення відповідачем умов статей 5.1,5.3, 5.4. договору відповідач сплачує позивачеві штраф у еквіваленті: еквівалент 20 доларів СІЛА за першу вимогу, еквівалент 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 30 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу). Позивач направляв на адресу відповідача, окрім інших, наступні вимоги: -Лист щодо сплати заборгованості від 08.01.2015 р.; -Лист щодо сплати заборгованості від 19.01.2015 р.; -Лист щодо сплати заборгованості від 04.02.2015 р.; Через порушення відповідачем своїх зобов`язань, вказаних в статтях статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4. Договору, позивачем були застосовані штрафні санкції, зокрема: -частково за нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00232701 від 08.01.2015 р. Сума штрафної санкції складає 212,16 грн.; -нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00238507 від 19.01.2015 р. Сума штрафної санкції складає 499,04 грн.; -нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00239802 від 04.02.2015 р. Сума штрафної санкції складає 630,31 грн. Відповідно до умов п. 8.3. умов кредитування, за порушення зобов`язань відповідач була зобов`язана сплатити штрафні санкції у розмірі 1341,51 грн. Отже, загальна сума штрафних санкцій нарахована позивачем за Договором становить 20586,86 грн. Зважаючи на проведений розрахунок позивачем в обґрунтування позовних вимог загальної суми3 % річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором вона складає 30512,34 грн. Загальна сума втрат від інфляційних процесів, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором складає 176 786,92 грн. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, що складається із основного боргу зі сплати кредиту, основного боргу зі сплати додаткового кредиту, збитків, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат нарахована позивачем становить 516 300,79 грн. Виконання зобов`язання відповідача за цим договором було забезпечено заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу, за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки YW, модель Polo, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2012, синього кольору, заставною вартістю 160377,88 грн. Відповідно п. 5.4. Договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису. 10 серпня 2020 року Дніпровський районний суд м.Києва розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ухвалив позов - задовольнити, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець Оксаною Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за № 673, про звернення стягнення на транспортний засіб: марка - Volkswagen, модель - Polo, рік виробництва - 2012, колір - синій, що належить на праві власності [PERSON] . Вказане рішення суду набрало законної сили. Під час розгляду вказаної справи суд встановив, що 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 673, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки Volkswagen, модель Polo, 2012 року випуску, синього кольору, що належить на праві приватної власності [PERSON] . Строк платежу настав 16 грудня 2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ "Порше Мобіліті" за період з 16 грудня 2014 року по 04 лютого 2015 року в розмірі 150021,50 грн - дострокове повернення невиплаченої суми кредиту; 10150,79 грн - несплачені чергові платежі; 9531,67 грн - штрафні санкції відповідно до ст.8.3. договору; 19245,35 грн - штраф у розмірі 20% від суми кредиту за порушення терміну дострокового повернення кредиту, разом - 180958,31 грн. Як вже зазначалось під час розгляду вищезазначеної справи, так і в даному провадженні, слід також звернути увагу на Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, а саме. Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" №1255-IV від 18.11.2003 року визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону №1255-IV до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору. За змістом статті 22 Закону №1255-IV обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. У частині першій статті 23 Закону №1255-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону №1255-IV установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону № 1255-IV, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача. У статті 27 Закону № 1255-IV передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно зі статтею 28 Закону №1255-IV якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Закон №1255-IV пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Не внесення таких відомостей до реєстру не заперечувалось і представником відповідача в судовому засіданні піж час розгляду справи за № 755/15960/17. Крім того, у вимозі відповідача від 04 лютого 2015 року відсутні: опис предмета забезпечувального обтяження та вимога до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Щодо застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року при розгляді справи № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18). У своїй заяві представник відповідача 15 вересня 2020 просив про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності. Враховуючи обставини справи, та те, що позивачем був направлений лист про повернення суми боргу 04 лютого 2015 року, та не було взагалі зазначено, про звернення стягнення на заставне майно,слід дійти висновку, що після спливу тридцяти календарних днів з дня направлення кредитором у відповідності до частини другої статті 1050 ЦК України позичальнику вказаної вище вимоги позивач знав про порушення свого права на повне дострокове повернення всієї суми кредиту та інших нарахувань за кредитним договором і саме з вказаного часу має відраховуватись загальний трирічний строк позовної давності. При цьому слід ураховувати, що передбачена частиною другою статті 264 ЦК України підстава переривання перебігу позовної давності у спірних правовідносинах була відсутня, оскільки мало місце звернення боржника до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису щодо звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитом на предмет застави - автомобіль Volkswagen, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1390 куб. см., 2012 рік випуску. Разом із тим, з позовом до [PERSON] ТОВ "Порше Мобіліті" вперше звернулося до суду у грудні 2019 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Будь-які інші передбачені статтею 264 ЦК України дії, направлені на переривання перебігу позовної давності, суд не встановлені. Таким чином, ТОВ "Порше Мобіліті" пропущено позовну давність. Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми. Слід зазначити наступне, що після пред`явлення кредитором до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси позивача були забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 березня 2019 року при розгляді справи № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Із позовної заяви ТОВ "Порше Мобіліті" убачається, що 3 % річних були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При таких обставинах суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків, заподіяних позивачу у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, слід зазначити наступне. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктами першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Суд в даному разі дійшов висновку, що вказані ТОВ "Порше Мобіліті" витрати не відповідають ознакам збитків, що визначені частиною другою статті 22 ЦК України, та не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, позивачем не доведено те, що вказані витрати були необхідними для відновлення свого порушеного права та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням умов кредитного договору. Таким чином, суд встановивши обставини у справі, характер спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, повно встановивши обставини справи, дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову ТОВ "Порше Мобіліті". Відповідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, не підлягають стягненню із відповідача на користь позивача і судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката.

Outcome: dismissed