Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою. У позові вказав, що 18.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений кредитний договір № 4537-097 К, згідно умов якого банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості кредит у розмірі 47205 доларів США, по процентній ставці 15.5 % річних. Відповідач взяв на себе зобовязання повністю повернути кредит до 18.09.2022 року. 15.05.2008 року було укладено додаткову угоду по кредитному договору, за умовами якої було збільшено процентну ставку за користування кредитом до 16 % річних. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 4537-097 К від 18.09.2007 року було укладено договір поруки № 0№ 4537-097П від 18.09.2007 року з [PERSON], згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором. У звязку збільшенням процентної ставки за кредитним договором було укладено додаткову угоду до договору поруки від 15.05.2008 року, в якій було відображено збільшення ставки за кредитним договором до 16 % річних. Відповідач зобовязання по кредитному договору № 4537-097 К від 18.09.2007 року не виконував, у зв'язку з чим, станом на 29.08.2015 року має заборгованість за кредитом у сумі 36410,21 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 776160 грн. 09 коп.; заборгованість за процентами у розмірі 35704,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 761111 грн. 28 коп.; пені по не сплаченим процентам та кредиту у розмірі 2960902 грн. 69 коп., яку просить солідарно стягнути з відповідачів, також стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав. Суду пояснив, що 18.09.2007 року банк відкрив відповідачу [PERSON] кредитну лінію на суму 47205 доларів США під 15.5 %, строк дії кредитного договору до 18.09.2022 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором з відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідач [PERSON] не виконував зобовязання за кредитним договором, тому станом на 29.08.2015 року утворилася заборгованість, яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів, також стягнути судові витрати. Відсотки за кредитним договором були збільшені до 16%, про що між банком та позичальником була укладена додаткова угода, яка була направлена поручителю, але надати докази у цій частині не може. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачкою [PERSON] не було отримано. Просила задовольнити позов у повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів суми заборгованості. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявився, про слухання справи сповіщався належним чином, шляхом надсилання рекомендованими листами на його адресу судових повісток, копії позову та додатків до нього, але він тривалий час не з'являвся у відділення зв'язку за отриманням повісток та інших документів, про що на поштовому конверті зроблено відповідний напис (а.с. 57, 71, 77). Враховуючи зазначені обставини, суд вважає неотримання відповідачем поштового відправлення відмовою у його отриманні, а тому, відповідно до п. 8 ст. 76 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про час, місце розгляду цивільної справи, а оскільки він не повідомив суд про причини своєї неявки, суд вважає причину його неявки неповажною. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідки адресно - довідкового підрозділу Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 09.09.2015 року, [PERSON] зареєстрований з 2012 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 126 а (а.с. 49). Відповідач [PERSON] повідомлявся про слухання справи у суді як за адресою місця реєстрації так і за адресою: [ADDRESS], яка була зазначена у кредитному договорі, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON] Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що вона не погоджується с розрахунком заборгованості за кредитним договором, яку надав банк. Вона не отримувала від банку попереджень про наявність заборгованості за кредитним договором, також вона не отримувала додаткову угоду про зміни у кредитному договорі та договорі поруки щодо збільшення відсоткової ставки. За адресою місця реєстрації вона не мешкає, але там мешкає її мати, яка усю кореспонденцію, що надходить на її імя, отримує та їй передає. Просить у задоволенні позовних вимог до неї, як до поручителя відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що вважає позов не обґрунтованим, надані докази не доводять, що [PERSON] була повідомлена банком про збільшення процентної станки за кредитним договором, а тому банком були порушені вимоги ст.. 259 ЦК України. Просить в частині стягнення суми заборгованості з поручителя відмовити, та стягнути з банку на користь [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу, які підтверджуються договором про надання правової допомоги. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON], представника відповідачки [PERSON] [PERSON], суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у звязку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладений кредитний договір № 4537-097 К , згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 47205 доларів США із сплатою процентів у розмірі 15.5 % річних, строком до 18.09.2022 року (а.с. 5-6). 15.05.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 4537-097 К від 18.09.2007 року про збільшення процентної ставки за користування кредитом до 16 % річних (а.с. 8). Відповідач [PERSON] зобовязання по кредитному договору № 4537-097 К від 18.09.2007 року не виконував, у зв'язку з чим, станом на 29.08.2015 року має заборгованість за кредитом у сумі 36410,21 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 776160 грн. 09 коп.; заборгованість за процентами у розмірі 35704,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 761111 грн. 28 коп.; пені по несплаченим процентам та кредиту у розмірі 2960902 грн. 69 коп. на загальну суму 4498174 грн. 06 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7, 12-21). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 4537-097 К від 18.09.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки № 0№ 4537-097П, згідно якого вона як поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором (а.с. 10). Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. ст..554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Як встановлено судом, взяті на себе обовязки відповідач [PERSON] належним чином не виконав у звязку з чим, має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 4498174 грн. 06 коп. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. З урахуванням вищевказаного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у розмірі 3654 грн. У задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення суми заборгованості з поручителя, суд вважає за необхідне відмовити у звязку з наступним. Відповідно до п. 3.1 Договору поруки № 4537-097 П від 18.09.2007 року, у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором у зазначені у договорі строки, поручитель зобовязується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмового або телетрансмісійного) про невиконання боржником прийнятих на себе зобовязань сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор. Однак, матеріали, які надані суду, не містять доказів про письмове або телетрансмісійне повідомлення поручителя [PERSON] за кредитним договором № 4537-097 К від 18.09.2007 року про невиконання боржником [PERSON] кредитних зобовязань, також у матеріалах справи відсутні докази про отримання [PERSON] такого повідомлення. Відповідно до ст.. 559 ЦК України, договір поруки припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2008 року між кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода про внесення змін до п. п. 4.3, 4.1 кредитного договору № 4537-097 К від 18.09.2007 року, згідно яких був змінений рахунок, за яким позичальник повинен сплачувати проценти, та збільшена процентна ставка за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту до 16 % річних. З умовами зазначеної угоди відповідач [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його підпис під угодою (а.с. 8). Також 15.05.2008 року додатковою угодою, були внесенні зміни до договору поруки № 4537-097 П від 18.09.2007 року однак зазначена додаткова угода не містить підпису поручителя [PERSON] про ознайомлення із збільшенням обсягу зобовязань за кредитним договором № 4537-097 К від 18.09.2007 року (а.с. 4). У судовому засіданні представник позивача пояснила, щзо відповідачка [PERSON] була повідомлена банком про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, укладеним між банком і [PERSON], але надати такі докази не може, бо відсутні докази отримання такого повідомлення відповідачкою. За таких обставинах, суд вважає, що в частині позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Крім того, за змістом ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2015 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно якого йому доручено бути захисником (представником) зазначеної особи ( а.с. 66). Клопотання від відповідачки [PERSON] про допущення [PERSON] до участі в розгляді справи як особа, що надає правову допомогу, не надходило. [PERSON] брав участь у справі як представник відповідачки [PERSON], а не особа, яка надає правову допомогу, про що він особисто зазначив під час судового засідання. Відповідно акту взаєморозрахунків до договору про надання правової допомоги від 22.12.2015 року [PERSON] сплатила за надані послуги грошову суму у розмірі 3000 грн. (а.с. 85). Натомість, матеріали справи не містять розрахунку витрат в розмірі 3000 грн., акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжного документу. Відсутність документального підтвердження оплати витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, а тому у суду відсутні підстави на стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь відповідачки [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Outcome: partial