Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

12.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Суматра ЛТД", в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 2190 грн.01 коп., заборгованість за невикористану відпустку в сумі 7.531 грн. 16 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10.605 грн. 09 коп. При цьому, [PERSON] вказує на те, що з 01.03.2010 року працював у Приватному підприємстві "Суматра ЛТД" на посаді комерційного директора. З 30.08.2014 року він був звільнений з роботи за домовленістю сторін згідно зі ст. 36 КЗпП. При звільненні йому була видана трудова книжка з відповідним записом, однак розрахунки з ним проведені не були. На день його звільнення йому не було виплачено заробітну плату за серпень 2014 року в сумі 2190 грн. 01 коп. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 7.531 грн. 16 коп. Як вказує позивач, він неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити належні йому при звільненні кошти, але директор підприємства [PERSON] обмежувався лише обіцянками та листами із запрошенням прийти отримати гроші. 24.11.2014 року він в черговий раз спробував отримати належні йому гроші у відповідача та приїхав в офіс підприємства по вул.Генерала Наумова,17 в м.Києві, де застав [PERSON] та [PERSON] [PERSON] сказав йому, що віддасть гроші тільки після того, як він розпишеться в їх отриманні у відомості. Проте, коли він розписався, [PERSON] сказав, що в нього є тільки 500 грн., а решту він віддасть коли-небудь. Коли він запропонував розписатися тільки за отримання тієї суми, яку він отримає, [PERSON] захотів, щоб він розписався за отримання всієї суми. Як вказує [PERSON], така пропозиція його не влаштовувала, тому він повернув директору 500 грн., а документ, в якому розписався, він порвав і викинув в урну. Позивач також зазначає, що з 11.02.2008 року працював у [PERSON], спочатку в його ПП "Мальта", а потім у ПП "Суматра ЛТД". За весь час він оформляв відпустку всього один раз. Влітку 2014 року він її оформив, але був у відпустці всього два тижні, потім вийшов на роботу і працював, що підтверджується видатковими накладними в той період за його підписом. Однак, при звільненні йому не було виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки за 3,5 роки праці у відповідача, що становить 7.531,16 грн. (2.151,79 х 3,5). Крім того, [PERSON] вважає, що згідно ст. 117 КЗпП України відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.08.2014 року по 15.01.2015 року, що становить 10.605.09 грн. (90,41 грн. х 138 днів х 0,15). Посилаючись на викладені обставини, положення ст.ст. 47,80,116,117 КЗпП України, [PERSON] просить стягнути з ПП "Суматра ЛТД" заборгованість по заробітній платі за серпень 2015 року в сумі 2.190 грн.01 коп., заборгованість за невикористані дні відпустки в сумі 7.531 грн. 16 коп. та середній заробіток за весь час затримки вказаних виплат, згідно ст. 117 КЗпП, в розмірі 10.605 грн. 09 коп., всього - 20.626 грн. 26 коп. Під час розгляду справи в суді [PERSON] позовні вимоги неодноразово збільшував. В своєму останньому клопотанні від 15.04.2015 року, крім зазначених вище вимог, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 15.04.2015 року в розмірі 17.426 грн. 50 коп. (а.с. 139-140, 160). В судовому засіданні [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в особі директора ПП "Суматра ЛТД" [PERSON] проти позову заперечує. При цьому в наданих письмових запереченнях від 30.01.2015 року відповідач вказує на те, що [PERSON] працював в ПП "Суматра ЛТД" з 01.03.2010 року пр. 30.08.2014 року на посаді комерційного директора. Звільнений за згодою сторін. При звільненні [PERSON] було видано трудову книжку. Оскільки день звільнення позивача припадав на вихідний день, а обслуговуючий відповідача Банк не працював у суботу 30.08.2014 року, відповідач запропонував [PERSON] прийти за остаточним розрахунком в понеділок 01.09.2014 року. З невідомих причин позивач не прийшов у зазначений день за остаточним розрахунком, у зв"язку з чим його заробітна плата була депонована. Як вказує відповідач, [PERSON] неодноразово запрошували по телефону прийти за остаточним розрахунком, проте позивач на запрошення не з"являвся. Крім того, позивачу направлялися листи від 11.11.2014 року та 13.11.2014 року із запрошенням з"явитися до відповідача для отримання розрахунку. [PERSON] прийшов до відповідача лише 24.11.2014 року, у цей же день за видатковим касовим ордером № 14 від 24.11.2014 року йому було видано заробітну плату за серпень 2014 року в сумі 2190 грн. 01 коп. Посилаючись на вказані обставини, відповідач вважає вимоги [PERSON] в цій частині безпідставними. Також, відповідач вважає безпідставними вимоги позивача щодо виплати йому компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 7.531грн. 16 коп. При цьому вказує на те, що всі працівники ПП "Суматра ЛТД" працюють з нормованим робочим днем, тому [PERSON] безпідставно рахує, що має право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 4 календарних дні. Крім того, відповідач стверджує, що [PERSON] кожен рік перебував у відпустці в літні місяці, що підтверджується відповідними наказами, відомостями на виплату відпускних та табелями робочого часу. Посилаючись на викладені обставини, директор ПП "Суматра ЛТД" [PERSON] просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову (а.с.31-34). Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача в особі директора [PERSON] та представника відповідача за довіреністю [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до п.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства... провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважених ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що на підставі наказу № 2-ВК від 01.03.2010 року [PERSON] був прийнятий на роботу з 01.03.2010 року у Приватне підприємство "Суматра ЛТД" на посаду комерційного директора, з окладом згідно штатного розкладу (а.с.41,42). Згідно наказу № 5/08 ВК від 29.08.2014 року, [PERSON] було звільнено з 30.08.2014 року із займаної посади за згодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.43,44). На час звільнення [PERSON] не була виплачена заробітна плата за серпень 2014 року в сумі 2190 грн. 01 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача за даним позовом. Крім того, [PERSON] просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 30.08.2014 року по 15.04.2015 року, що становить 228 днів, за мінусом 15% прибуткового податку, в сумі 17.426 грн. 50 коп., посилаючись на те, що з вини відповідача виплата належних йому при звільнені сум не була проведена у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Доводи [PERSON] щодо несвоєчасного проведення з ним розрахунку при звільненні підтверджуються як поясненнями директора ПП "Суматра ЛТД" [PERSON] та представника підприємства [PERSON], так і матеріалами справи. Зокрема, як вбачається зі звернення [PERSON] до Директора підприємства [PERSON] від 20.11.2014 року, а також листів ПП Суматра ЛТД" № 1/11 від 11.11.2014 року та №1/13 від 13.11.2014 року, позивач просив відповідача повідомити, коли він може отримати розрахунок при звільненні, а відповідач у листопаді 2014 року запрошував [PERSON] отримати заробітну плату за серпень 2014 року (а.с.10-11,13-14,45-47,48-49). При цьому суд критично ставиться до тверджень директора підприємства [PERSON] про те, що на підставі Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 5/05 від 12.05.2014 року він надав 01.09.2014 року підприємству свої особисті кошти на зарплату [PERSON], оскільки, крім наданих відповідачем документів на а.с. 101-104 за підписом [PERSON] у якості касира та бухгалтера підприємства, інших доказів відповідач суду не надав. При цьому суд враховує, що згідно Видаткового касового ордеру від 03.09.2014 року, кошти в сумі 2.190,01 грн. 03.09.2014 року були повернути [PERSON] самим [PERSON] Одночасно з цим видатковим ордером відповідач надав ще один Видатковий ордер від 03.09.2014 року, у якому вказано, що зарплата [PERSON] за серпень 2014 року в сумі 2190,01 грн. депонована на рахунок Банку "Київська Русь". Оскільки вказані документи суперечать один одному, суд їх до уваги не приймає (а.с.64, 104). В той же час, як вбачається з Прибуткового касового ордеру № 14 від 16.10.2014 року, Квитанції до цього ордеру та Відомості на виплату грошей № ВЗП-000009 за серпень 2014 року, заробітну плату за серпень-вересень 2014 року в сумі 10.502,27 грн. ПП "Суматра ЛТД" отримала в АБ "Київська Русь" лише 16.10.2014 року та виплатила її всім працівникам підприємства, крім [PERSON] Зарплата позивача в сумі 2190,01 грн. була депонована (а.с.59,105-114). Як стверджує позивач, 24.11.2014 року він в черговий раз приїхав до відповідача, щоб отримати належні йому розрахункові кошти, однак, коли розписався у відомості, то директор підприємства [PERSON] запропонував йому лише 500 грн., а решту обіцяв віддати пізніше, на що він не погодився та порвав відомість і викинув в урну. Вказані доводи позивача суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами, в тому числі Видатковим касовим ордером від 24.11.2014 року, з якого вбачається, що [PERSON] розписався в отриманні 24.11.2014 року належної йому заробітної плати за серпень 2014 року в сумі 2.190,01 грн. (а.с.45,118, а також оригінал). Зазначені обставини не заперечує і сам позивач. В той же час доказів того, що вказану суму він не отримував, [PERSON] суду не надав. При цьому суд враховує, що у Видатковому ордері позивачем була зазначена сума отриманих ним коштів - 2190,01 грн., а не будь-яка інша сума. Доказів того, що вказаний документ був порваний саме [PERSON] та з підстав, зазначених позивачем, суду не надано. Суд також враховує, що між позивачем та директором ПП "Суматра ЛТД" [PERSON] склалися конфліктні відносини з приводу несвоєчасного розрахунку при звільненні, тому, враховуючи обставини справи, а також зважаючи на вік та життєвий досвід позивача, суд вважає, що [PERSON] не міг розписатися в одержанні грошей без їх отримання. В той же час, зазначені обставини свідчать про порушення відповідачем трудових прав [PERSON], оскільки при наявності наказу про звільнення позивача з 30.08.2014 року й при його безпосередньому зверненні остаточний розрахунок проведено лише 24.11.2014 року. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що ПП "Суматра ЛТД" належним чином не виконало свої обов'язки роботодавця, передбачені чинним трудовим законодавством України, на час звільнення позивача з роботи 30.08.2014 року відповідач мав перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року, яку при звільненні позивача з роботи останньому не виплатив, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. При розрахунку середнього заробітку позивача, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, суд враховує заробітну плату [PERSON] за останні два місяця перед звільненням, нараховану згідно довідки підприємства та кількість відпрацьованих робочих днів за останні два місяця роботи. Таким чином, середньоденна зарплата позивача становить 89,92грн. (5.484,98 грн. : 61 день) (а.с.99). Виходячи з наведеного, за період з 30.08.2014 року по день розрахунку з позивачем - 24.11.2014 року, що становить 86 днів, відповідач має сплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7.733 грн. 12 коп. (89,92 грн. х 86 днів). (а.с.45,118). Що стосується вимог [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за невикористану відпустку в сумі 7.531 грн. 16 коп., то суд враховує наступне. Позивач стверджує, що за час своєї роботи у відповідача на протязі 4,5 років, він перебував у відпустці лише один раз. Крім того, позивач вважає, що посада комерційного директора, яку він займав у відповідача, відноситься до посад з ненормованим робочим днем, а тому його відпустка має тривалість 28 днів, а його відпускні за рік складають 2.151 грн. 79 коп. (90,41 грн. х 28 дні х 0,15). Таким чином, за 3,5 роки він має отримати компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 7.531 грн. 16 коп. (2.1.1,79 грн. х 3,5). В той же час державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок їх надання працівникам встановлений Законом України "Про відпустки". Статтею 4 вказаного Закону встановлені види відпусток: щорічні відпустки: основна - тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, та додаткові відпустки: за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці (ст.7) та за особливий характер праці (ст.8), а також інші додаткові відпустки. Відповідно до п.2 ч.1 ст.8 Закону "Про відпустки" щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Позивач, стверджуючи, що його посада комерційного директора, яку він займав у відповідача, відноситься до посад з ненормованим робочим днем, не надав до суду жодних доказів, зокрема, колективний договір, угода чи інший документ. В той же час, відповідач в особі його директора стверджує, що всі працівники ПП "Суматра ЛТД" працювали з нормованим робочим днем, тому список посад з ненормованим робочим днем на підприємстві не затверджувався. Інших доказів на підтвердження своїх доводів про право на додаткову відпустку позивач суду не надав. Статтею 10 Закону України "Про відпустки" та ст. 79 КЗпП України передбачено порядок і умови надання щорічних відпусток. Відкликання з відпустки. Зазначеними положеннями Закону визначено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом… і доводиться до відома всіх працівників. Доводи [PERSON] про те, що на протязі 3,5 років він у відпустках не перебував, спростовуються наданими відповідачем доказами, а саме: графіками відпусток за 2011-2014 роки, заявами позивача про надання йому відпустки, відповідними наказами про надання [PERSON] відпустки, відомостями про зарплату, Табелями виходу на роботу, а також Журналом реєстрації наказів ПП "Суматра ЛТД", у якому є записи наказів про відпустки позивача за період з 2011 по 2014 рр. (а.с.50-58, 122-129). Частиною 3 ст. 12 Закону та ч.8 ст. 79 КЗпП України передбачено, що відкликання зі щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої ст. 12 Закону та в інших випадках, передбачених законодавством. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що підстав для відкликання [PERSON] з відпустки у відповідача не існувало. Зокрема, позивач відповідних доказів таких підстав суду не надав. Навіть, як стверджує [PERSON], він і вийшов на роботу у період відпустки, то це не свідчить про те, що позивач у відпустці не був та не отримував відповідні відпускні. Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" та ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А 1 групи. Враховуючи викладені обставини та аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позивач [PERSON], під час роботи у відповідача в період з 01.03.2010 року до часу свого звільнення 30.08.2014 року перебував у відпустці кожен календарний рік згідно графіку відпусток. З огляду на зазначене, підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з ПП "Суматра ЛТД" заборгованості за невикористані дні відпустки у розмірі 7.531 грн. 16 коп., суд не вбачає. Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Так як позивач отримав належний йому розрахунок при звільненні 24.11.2014 року в сумі 2.190 грн. 01 коп., то задоволенню підлягають вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 30.08.2014 року по день розрахунку з позивачем - 24.11.2014 року, що становить 86 днів, в розмірі 7.733 грн. 12 коп. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON], то відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial