Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були: головою [PERSON] , членом колгоспного двору [PERSON] , отож він належав їм на праві спільної сумісної власності. [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після їх смерті відкрилась спадщина. Позивачі приходяться дітьми спадкодавцям, не виявили бажання спадкувати майно за заповітами вчиненими спадкодавцями на їх ім`я, отож спадкування наступило за законом. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] , подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту, а інші спадкоємці від своїх часток відмовились. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , висловивши про наміри прийняття спадщини у заяві адресованій нотаріусу в межах шестимісячного строку,а інші спадкоємці від своїх часток відмовились. Утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на вищевказаний об`єкт нерухомості позивачі позбавлені можливості, оскільки нотаріусу не представляється за можливе визначити, яка частка належала кожному із спадкодавців в об`єкті спільної сумісної власності, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому позивачі просять суд визнати за кожним із них на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не направив, однак сільський голова направив до суду заяву в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності їх представника. Ухвалою суду від 17.09.2019 було витребувано за клопотанням позивача матеріали спадкових справ до померлих спадкодавців. У підготовче судове засідання позивачі не з`явились, утім в заявах, що адресували суду зазначили, що позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити за їх відсутності. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку встановив, що за даними погосподарських книг Попівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (довідка №02-10/299 від 06.12.2018 (а.с.25), житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , належав до колгоспного двору, головою якого був станом на 15.04.1991 [PERSON] , членом [PERSON] . Згідно із записами у Технічному паспорті на об`єкт нерухомості (а.с.13-17), житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , рік побудови 1959, інвентаризаційна вартість 145818 грн. 08.11.2018 КП «Вінницьке обласне БТІ» було проведено первинну технічну інвентаризацію, відповідно до якої встановлено, що користувачем будинковолодіння згідно матеріалів інвентаризаційної справи №23 є [PERSON] . Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За нормами діючого законодавства на момент побудови об`єкта нерухомості, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що власниками спірного об`єкта нерухомості, який мав статус колгоспного двору були дві особи, які не втратили права на нього станом на 15.04.1991, отож кожному із них належало по Ѕ частці цього об`єкта нерухомості в рівних частках. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Із матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON] , подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини за законом в межах шестимісячного строку. Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджено відповідно свідоцтвами про народження та укладення шлюбу. Інші спадкоємці дочка [PERSON] та дружина [PERSON] від своїх часток у спадщині після смерті [PERSON] відмовились, висловивши про це в заявах, які направили нотаріусу. Встановлені судом обставини свідчать, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON] , спадщину прийняла, у тому числі у виді частки спірного об`єкта нерухомості, відтак вона їй належить в силу приписів ЦК УРСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної установи Кицюком О.П. винесено 11.12.2018 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім`я [PERSON] нотаріального акту на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Відмова мотивована тим, що об`єкт нерухомості належав до суспільної групи колгоспний двір, отож належав його членам на праві спільної сумісної власності, однак визначити, яка частка належала спадкодавцеві нотаріусу не представилось за можливе.. Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . За матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] встановлено, що своїм правом на спадкування за законом скористалась позивач [PERSON] , подавши заяву відповідного змісту в межах визначеного законодавцем строку. Факт родинних відносин [PERSON] та спадкодавця підтверджено її свідоцтво про народження та відповідно свідоцтвом про одруження. Інший спадкоємець - дочка спадкодавця [PERSON] від своєї частки у спадщині після смерті матері відмовилась. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] спадщину прийняла, у тому числі у виді частки об`єкта нерухомості, що є предметом спору, отож вона їй належить в силу приписів ЦК України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зібрані у справі докази підтверджують належність майна спадкодавцям як власникам, позивачі спадщину після смерті спадкодавців прийняли, іншого майна на території сільської ради яке б належало спадкодавцям не встановлено, отож об`єкт нерухомості конкретизовано, однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивачі позбавлені можливості. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивачів, що є очевидним, а обраний ними спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, відповідач надав суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved