Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про розірвання зареєстрованого 26.05.2014 року шлюбу з відповідачем і стягнення з нього на утримання дитини аліментів у твердій грошовій сумі до досягнення нею шестирічного віку в розмірі 2 000 гривень, до завершення навчання у шкільному закладі освіти - 3 000 гривень, до досягнення дитиною повноліття - 4 000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що у період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Різниця у поглядах на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння поступово призвели до погіршення взаємовідносин з відповідачем, сварок і неприязні. З 01 лютого 2019 року шлюбні і сімейні відносини між ними припинені, спільних інтересів не мають. Із цього часу вона з дитиною проживає окремо. Жодних дій для збереження шлюбу відповідач не вчиняв і не вчиняє. Тому вважає подальше збереження шлюбу неможливим, оскільки це буде суперечити її та дитини інтересам. Із часу окремого проживання матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, участі у вихованні не приймає і взагалі не виконує жодного визначеного законом батьківського обов`язку. Через таке байдуже і невідповідальне ставлення відповідача до батьківських обов`язків вважає необхідним стягнути з нього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі з огляду на отримання ним нерегулярного мінливого доходу. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач в канцелярію суду подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся у встановленому поряд-ку, у тому числі шляхом розміщення судового оголошення на офіційному сайті суду, але в судове засідання жодного разу не з`явився, відзиву не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляду позову відповідно до положень ч.2 ст.247, ст.ст.280, 281 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із свідоцтвом серії [NUMBER] сторони уклали шлюб 26.05.2014 року у виконавчому комітеті Хворостівської сільської ради Любомльського району Волинської області за актовим записом № 1. У період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Викладені у позові фактичні обставини шлюбних взаємовідносин між сторонами відповідачем не спростовано, тому суд вважає їх доведеними і приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує лише формально, перспектив збереження сім`ї не вбачається. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чолові-ка. Примушування чоловіка та жінки не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача в частині розірвання шлюбу обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Викладена в позовній заяві вимога позивача про залишення їй шлюбного прізвища узгоджується з положеннями ст.113 СК України, тому підлягає задоволенню. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами 1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, та водночас визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у ра-зі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів у позовній заяві позивач визначила по періодах в залежності до досягнення дитиною певного віку та настання і продовження існування певної обставини (навчання у школі). Проте, заявлення у такий спосіб стягнення аліментів суперечить вищенаведеним нормам сімейного законодавства, оскільки стосуються подій, що ще не настали, а ухвалення судом рішення відносно подій та обставин у майбутньому є не припустим. В разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я та в інших передбачених СК України випадках позивач вправі звернутись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів в порядку ст.192 СК України. Станом на дату розгляду справи сину сторін [PERSON] виповнилось 3 роки. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2019 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2019 року становить 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Отже мінімальний гарантований розмір аліментів на сина сторін на даний час становить 849,50 гривень. Виходячи із наведених норм законодавства та принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дитини, суд вважає визначений позивачем розмір аліментів, виходячи із нинішнього віку дитини, на рівні 2 000 гривень явно завищеним, оскільки не має достатнього обґрунтування та підтвердження належними і допустимими доказами необхідності стягнення у такому розмірі. З урахуванням передбачених ст.182 СК України обставин, принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти в сумі 1 300 гривень. При визначені такого розміру аліментів суд враховує те, що батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом із позивачем, а тому саме на позивачу лежить основний тягар по утриманню дитини, що включає в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати. Адже утримання дитини не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у моральному, так і в матеріальному аспекті. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для матеріального забезпечення дитини згідно її віку і потребам, а відповідач як батько зобов`язаний сплачувати їх на користь позивача. Підстав неспроможності сплачувати відповідачем аліменти у справі не встановлено. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача, при цьому в частині вимоги про стягнення аліментів - пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 65 % таких вимог.

Outcome: partial