Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.09.2015 року по вул.Привокзальна, 93 в м.Біла Церква відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача [PERSON] , яка керувала автомобілем [NUMBER] та позивача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] В зв'язку із зазначеними подіями, 30.09.2015 року щодо [PERSON] було відкрито кримінальне провадження № 12015110030004132 за ч. 1 ст. 286 КК України, а 30.05.2016 року дане кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення [PERSON] керуючи транспортним засобом "Chevrolet Captiva", перед виїздом не перевірила технічно справний стан транспортного засобу, в результаті чого автомобіль виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем "Skoda Felicia", який належить на праві приватної власності [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, а водій автомобіля "Skoda Felicia "[PERSON] отримав тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №479/д від 22.12.2015р., [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правого наколінника, рана на правій голінці, кров в області правого колінного суглоба. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Також, [PERSON] пройшов курс лікування та реабілітації, протягом якого придбав ліки на суму 1852 грн. Згідно з висновком №211 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу "Skoda Felicia" д.н.з. [NUMBER], вартість матеріального збитку, завданого власнику Skoda Felicia" д.н.з. [NUMBER] від пошкоджень, отриманих внаслідок зазначеної ДТП, складає 45 154,90 грн. Позивачі зазначають, що в зв'язку з наведеними обставинами їм було заподіяно моральної шкоди, оскільки вони зазнали душевних страждань та хвилювань, і позивачі оцінили моральну шкоду по 10 000 грн. кожному. Позивачі, уточнивши в судовому засіданні свої вимоги, просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням майна в сумі 45 154, 90 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на здійснення публікації виклику відповідача в сумі 400,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування лікування на суму 1 852, 70 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я та душевними стражданнями в сумі 10 000,00 грн. Представник позивачів та позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов. Представник відповідача позов не визнав, надано відзив на позов. Позивач [PERSON] та відповідач в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, діють в судовому процесі через своїх адвокатів. /15.08.2018 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено повністю позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. А 06.06.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 15.01.2018 по цивільній справі № 357/9095/17 (провадження № 2/357/642/18) скасовано. Справа призначена до розгляду в загальному порядку у відкритому судовому засіданні на 07.09.2018 р./ Заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження №12015110030004132, матеріали адміністративної справи по ст. 124 КУпАП, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що 29.09.2015 року по вул. Привокзальна, 93 в м. Біла Церква відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача [PERSON] , яка керувала автомобілем [NUMBER] та позивача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] 30.09.2015 року. Дані обставини підтверджені зібраними матеріалами справи та визнані сторонами. Встановлено, що 30.09.2015 року щодо [PERSON] було відкрито кримінальне провадження № 12015110030004132 за ч. 1 ст. 286 КК України. Також, встановленим є те, що 30.05.2016 року кримінальне провадження №12015110030004132 було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Зазначена постанова не була оскаржена в передбаченому КПК України порядку. Наведене підтверджено оглянутими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження №12015110030004132 від 30.09.2015р. Встановлено, що [PERSON] була притягнена до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та постановою від 05.07.2016 року було закрито провадження у справі щодо [PERSON] у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.148). Дана постанова від 05.07.2016 року була оскаржена до апеляційної інстанції та 14.06.2018 року за постановою Апеляційного суду Київської області у справі № 357\\ 7046\\16-п було скасовано постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду від 05.07.2016 року щодо [PERSON] та постановлено нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.149-150). Зазначене підтверджено оглянутими в судовому засіданні матеріалами адміністративної справи №357/7046\\16-п. Встановлено, що станом на 29.09.2015 року. Тобто на час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів». Наведене підтверджено інформацією з офіційного сайту МТСБУ. Страховиком виступало ТОВ «Страхова компанія «Київ РЕ», про що було видано страховий поліс № АІ 5276356 (а.с.141). Встановленим є те, що позивачі не зверталися до страхової компанії щодо відшкодувань внаслідок зазначеної ДТП. Згідно з висновком №211 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу "Skoda Felicia" д.н.з. [NUMBER], вартість матеріального збитку, завданого власнику Skoda Felicia" д.н.з. [NUMBER] від пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, що мала місце 29.09.2015, складає 45 154 грн.90коп. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №479/д від 22.12.2015р., що міститься в матеріалах кримінального провадження №12015110030004132, [PERSON] під час вказаної ДТП отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правого наколінника, рана на правій голінці, кров в області правого колінного суглоба. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більший, ніж 3 тижні. Встановленим є те, що в рамках кримінального провадження було проведено технічну експертизу,та відповідно до висновку експерта №8-02/185 від 27.04.2016р., з технічної точки зору, у момент виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля [NUMBER] не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Skoda Felicia" д.н.з. [NUMBER] шляхом застосування екстреного гальмування (а.с.151-153). При вирішенні даного спору, суд виходив з наступного. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як було зазначено вище, позивачі не зверталися до страховика за відшкодуванням майнової шкоди та встановленим є те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована. Суд встановив, що позивачі ніколи не зверталися до страхової компанії із заявою про сплату страхового відшкодування та не отримували відмову страхових компаній у виплаті такого відшкодування. Тобто, позивачі не виконали обов'язку щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка страховій компанії. Відповідно до ст. 22 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п.1 ч.І ст.1188 ЦПК, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою. Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Отже, для встановлення наявності підстав для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок двох джерел підвищеної небезпеки, обов'язковим є встановлення вини осіб, які здійснювали діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів, в результаті взаємодії яких заподіяно шкоду. В даному випадку, відсутність вини відповідача в ДТП була встановлена у кримінальному провадженні по факту ДТП 29.09.2015р. Вказане кримінальне провадження було закрито постановою слідчого від 30.05.2016 року, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у зв'язку з відсутністю в її діях порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Крім того, як було зазначено вище, постановою Апеляційного суду Київської області від 14.06.2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначені вище постанови про закриття кримінального провадження, про закриття адміністративної справи, позивачами не оскаржувалися, також, не оскаржувалися висновки технічної експертизи №8-02/185 від 27.04.2016р., проведеної за постановою слідчого в кримінальному провадженні. Своє небажання оскаржувати дії посадових осіб правоохоронних органів та рішення суду, представник позивачів обґрунтував своєю впевненістю щодо корумпованості цих органів. Однак, зазначені переконання не дають підстав залишити поза увагою постанову слідчого від 30.05.2016 року, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, чи постанову Апеляційного суду Київської області від 14.06.2018 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП, в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Таким чином, наразі є безпідставним твердження сторони позивача, що відповідач заподіяла шкоду та є винною в ДТП і зобов'язана відшкодовувати майнову і моральну шкоду позивачам. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed