Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], усунувши їм, як власникам, перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю з подальшим зняттям Відділом реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради з реєстраційного обліку відповідачки по вказаній квартирі, в тому числі з подальшим внесенням змін до особового рахунку. Також просять стягнути з відповідачки на їх користь судові витрати у справі. На обґрунтування позову зазначили, що вони є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 липня 1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 14 лютого 2013 року [PERSON]. 07 лютого 2014 року він, позивач [PERSON], уклав шлюб з відповідачкою [PERSON]. 16 квітня 2014 року в них народилася дочка [PERSON]. Відповідачка та новонароджена дитина були зареєстровані у спірній квартирі та фактично проживали в ній. Згодом відповідачка вирішила припинити сімейне життя та спільне проживання. Попередивши їх, позивачів, за день до відїзду, вона забравши всі свої особисті речі та документи, разом із дочкою [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Автономної республіки Крим, де проживає її мати. Більше року відповідачка не проживає у [INFO], її особисті речі у квартирі відсутні. Вони не чинили відповідачці перешкоди у проживання у вказаній квартирі, не змінювали вхідні двері та замки на них. Відповідачка добровільно залишила спірну квартиру. Їм відомо, що вона створила нову сімю і постійно проживає в АР Крим, але не повідомляє їм свою адресу і відмовляється добровільно знятися з реєстрації по спірній квартирі та оплачувати комунальні послуги. Вони вимушені самостійно нести всі витрати по квартирі, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. Крім того, відповідачка має багато невиконаних кредитних зобовязань, в звязку з чим за місцем її реєстрації постійно надходять вимоги кредиторів щодо повернення боргів. Факт непроживання відповідачки у спірній квартирі більше одного року підтверджується актом про непроживання від 23 грудня 2016 року. Вважають, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій [ADDRESS], тому вона повинна бути знята з реєстраційного обліку по квартирі. Проте, вони не бажають знімати з реєстрації по квартирі малолітню [PERSON], яка зареєстрована у спірному житлову приміщенні разом з одним із батьків, тобто позивачем [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримувала та допитана як свідок, відповідно ст. 184 ЦПК України, просила, що квартира [ADDRESS] була приватизована на неї, її дочку [PERSON] та онука [PERSON]. У 2013 році її дочка [PERSON] померла і її син [PERSON] успадкував належну дочці частку квартири. У 2013 році онук познайомився із [PERSON], і вона почала проживати з ними у спірній квартирі. У 2014 році вони одружилися та 16 квітня 2014 року у них народилася дочка [PERSON]. Відповідачка та дитина були прописані у спірній квартирі. Батьки відповідачки постійно проживають в Криму, тому відповідачка вирішила переїхати проживати до них. У вересні 2015 року відповідачка виїхала до Криму. В серпні 2016 року відповідачка приїхала до м. Кам'янське, приблизно два тижні прожила у квартирі [ADDRESS], а потім забрала все своє майно та речі дитини та знову поїхала до Криму. В цей час вона з онуком [PERSON] вже не жила. За місцем реєстрації відповідачка отримувала допомогу на дитину і тепер отримує соціальну допомогу до досягнення дитиною трьох років. За комунальні послуги по спірній квартирі відповідачка не сплачує. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримував та допитаний як свідок, відповідно ст. 184 ЦПК України, просила, що квартира [ADDRESS] належала йому, його матері та бабусі. Після смерті матері він успадкував її частку квартири і зараз йому належить 2/3 частки вказаної квартири. У 2013 році він познайомився із відповідачкою, прописав її у спірній квартирі, а 07 лютого 2014 року вони зареєстрували шлюб. 16 квітня 2014 року в них народилася дочка [PERSON]. Вони всі разом проживали у квартирі, між ним та відповідачкою були хороші стосунки. Коли Крим окупували, відповідачка одна, без дитини, поїхала до батьків, які постійно проживали та проживають в Криму. Після повернення до м. Кам'янське, вона стала казати, що хоче жити разом із батьками в Криму. В травні 2016 року вона разом з дитиною поїхала до Криму, в серпні 2016 року повернулася і повідомила, що жити з ним більше не хоче і буде жити в Криму. Вона забрала всі свої речі та речі дитини та поїхала в Крим. Він спілкувався з відповідачкою через соціальні мережі, просив виписатися з квартири, але вона повідомила, що не приїде до м. Кам'янське і щоб вони виписували її з квартири через суд. Підтвердив також, що відповідачка фактично не проживає в спірній квартирі з травня 2016 року. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Представники третіх осіб: Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місяця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ", КП Камянської міської ради "Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду" в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голови адміністрації [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158, ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачки та представників третіх осіб на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши позивачів, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивачці [PERSON] належить 1/3 частка вказаної квартири, позивачу [PERSON] належить 2/3 частки цієї квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 25 липня 1997 року Відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому (а.с. 16), свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON] 11 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 15/2013 (а.с.11), Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 жовтня 2013 року (а.с.15), Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 19). Зазначена квартира складається із трьох житлових кімнат, має загальну площу 69,7 кв.м. та житлову площу 40,4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 12-13). 07 лютого 2014 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 32 (а.с. 9 - оберт). 16 квітня 2014 року у позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 9). Згідно довідки про склад сімї (а.с. 10), відповідачка [PERSON] та малолітня [PERSON], як члени сімї позивача [PERSON], були зареєстровані у належній позивачам квартирі, розташованій за адресою: м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS]. Отже відповідачка [PERSON] вселилися до спірної квартири та була в ній зареєстрована як член сімї власника житла. В заявленому позові позивачі зазначили, що відповідачка та малолітня [PERSON] не проживають у спірній квартирі більше одного року, що підтверджується актом про непроживання від 23 грудня 2016 року, затвердженим начальником КП КМР "УКОЖФ" (а.с. 11 - оберт). Проте, в судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що у вересні 2015 року відповідачка зібрала свої речі та речі дитини та поїхала до Криму, а в серпні 2016 року відповідачка повернулася до спірної квартири і приблизно два тижні проживала у [INFO], а потім забрала все своє майно та речі дитини та знову поїхала до Криму. До теперішнього часу відповідачка за місцем реєстрації отримує соціальну допомогу до досягнення дитиною трьох років. Позивач [PERSON] вказував у судовому засіданні, що відповідачка в 2015 і в 2016 році їздила до своїх батьків, а фактично не проживає в квартирі з травня 2016 року. В останній раз відповідачка повернулася з Криму до спірної квартири в серпні 2016 року та повідомила, що буде жити в Криму. Після чого вона забрала всі свої речі та речі дитини та поїхала в Крим. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка залишила спірну квартиру, як своє зареєстроване місце проживання, у серпні 2016 року, що свідчить про її непроживання у належній позивачам квартирі менше одного року. З урахуванням наданих позивачами пояснень, суд не приймає до уваги акт про непроживання відповідачки у спрій квартирі більше одного року, як такий, що суперечить дійсним обставинам та показанням позивачів, допитаних як свідків. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] не втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], оскільки вона, як член сімї власника житла, відсутня у вказаному житловому приміщенні менше ніж один рік. Оскільки усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, то відмова в задоволенні позову в частині визнання відповідачки такою, що втратила права користування спірним житловим приміщенням є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про усунення позивачам перешкод в користуванні їх власністю. Зазначене вище узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Outcome: dismissed