Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного Слідчого Управління МВС України, треті особи: ДП "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України, Перша Київська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Ариванюк Н.А. 28.04.2011 року та зареєстрованого в КП "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 19.07.2011 року під №11499027, він являється власником частини нежитлового будинку загальної площею 355,8 кв., розташованого з адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з виробничою потребою у квітні 2014 року він звернувся за місцем свого проживання в Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області із заявою про надання Інформації з динного реєстру заборон відчуженні об'єктів нерухомого майна стосовно частини будинку в [ADDRESS]. В отриманій відповіді на заяву надана інформація, що ще 03.04.2009 реєстратором - Державним підприємством "Інформаційний центр" був зареєстрований за №8611975 арешт належного йому нерухомого майна, якого у нього на той час не було, накладений у відповідності з постановою Головного слідчого управління МВС України в особі Бевзалука С.В. без номеру від 3.04.2009 року належного йому нерухомого майна, якого у нього на тай час не було. Крім цього , першою Київською державною нотаріальною конторою 10.12.2012 року за №13358243 зареєстрований арешт на належне йому на праві власності вищевказане нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS]. Підставою для внесення в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про цей арешт, як зазначається в інформації Реєстраційної служби, є постанова про накладення арешту від 15.11.2012 року у кримінальній справі №24-360, винесена ст. слідчим ГСУ МВС України Харкевичем В.П. Таким чином , було здійснено накладення арешту на майно, яке на час винесення постанови ГСУ МВС України від 3.04.2009 року, якого у нього не було, його ніхто не повідомляв, до кримінального відповідальності він ні в 2009 році , ні в 2012 році, внаслідок чого б накладався арешт на майно , не притягувався, і про існування кримінальної справи під №24-360 нічого не знав. Також йому відомо , що 3.04.2009 року ГСУ МВС України в зв'язку з порушенням кримінальної справи відносно його батька позивача [PERSON] був накладений арешт на майно ПП Фірма "СПМК-1", що належало його сестрі [PERSON] \\є копія рішення Луцького міськрайонного суду від 07.08.2012 року про скасування цього арешту \\ , аналогічне рішення також було прийняте цим же судом 03.11.2010 року та стає зрозумілим , що арешт на все його нерухоме майно було накладено також саме у цій справі, як йому відомо, був присвоєний номер " 24-76". Постановою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2009 року залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 2.12.2009 року постанову заступника Генерального прокурора України Пшонки В.П. про порушення щодо його батька кримінальної справи було скасовано. Незважаючи на те , що ці судові рішення вступили в законну силу і є чинними і досі, слідство щодо батька уже з інших, таких же надуманих підстав, продовжувало тривати. Тим не менше, після майже дворічного розслідування цієї абсолютно надуманої справи офіційне звинувачення його батькові пред'явлено так і не було,у зв'язку з чим він був звільнений з-під арешту і з метою уникнення подальшого переслідування змушений був на законних підставах та повністю легальних підставах виїхати за кордон. 23 грудня 2011 року позивач був змушений змінити своє прізвище "[PERSON]" на прізвище "[PERSON]", оскільки переслідування всієї нашої сім,ї продовжувалось. Відповідно до ст.59 КК України та ст.29 чинного в 2009 році КПК України які встановлюють види та порядок забезпечення в ході досудового слідства відшкодування збитків, завданих злочином, і виконання вироку в частині конфіскації майна,арешт може бути накладений тільки на майно обвинуваченого, підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії. Аналогічне положення закріплене також і в ч.3 ст.170 чинного зараз КПК України, який вступив в дію з 20 листопада 2012 року. Він не є обвинуваченим , ні підозрюваним в названих кримінальних справах №24-76 та №24-360, жодного відношення до них не мав і не має, а про існування останньої кримінальної справи навіть не знав, як досі не знає ні приводів ні підстав для її порушення. Він також не являється особою, яка за законом несе матеріальну відповідальність за дії осіб, які підозрюються чи звинувачують ся у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень. Таким чином, як і у випадку з незаконним накладенням арешту на майно приватного підприємства, належного його сестрі, [PERSON], відповідач, безпідставно та незаконно наклавши арешт на належне йому в даний час нерухоме майно та невизначене нерухоме майно, яке може бути набуте ним в майбутньому, грубо порушив положення вищезазначених статей ЦК України та гарантоване йому ст.41 Конституції України право вільного розпорядження і володіння належною йому власністю. Оскільки оскаржувані ним постанови ГСУ МВС України приймалися за нормами цього Кодексу - безпосередньо органом досудового слідства, а не слідчим суддею, як передбачено чинним зараз КПК України, їх скасування зацікавленими особами, які не є ні обвинуваченими, ні підозрюваними, проводиться в порядку позовного провадження у відповідності з нормами ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови , що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини. Належна йому на праві власності частина нежитлової будівлі по [ADDRESS], на яку був накладений арешт згідно з постановою ст. слідчого ГСУ МВС України Харкевича В.П. від 10.02.2012 року, знаходиться на території Придніпровського району м . Черкаси. Все належне йому нерухоме майно, на яке накладено арешт ГСУ МВС України в особі Бевзалука С.В. постановою без номеру від 3.04.2009 року, носить невизначений характер. Відтак, оскільки іншого нерухомого майна, окрім вказаного вище, що знаходиться в м . Черкаси , яке б належало йому на праві приватної власності, у нього немає, арешт , зазначений у цій постанові, також поширюється на нежитлове приміщення по [ADDRESS]. Тобто, фактично останнє відповідачем арештоване двічі. А тому , справа підсудна Придніпровському районному суду м . Черкаси. Він змушений звертатися до суду для захисту своїх інтересів та просив скасувати арешт належного йому на той час, [PERSON], невизначеного нерухомого майна, накладений ГСУ МВС України в особі Бавзалука Сергія Вікторовича постановою б/н від 03.04.2009 року та зареєстрованого 03.04.2009 року за №8611975 Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України . Скасувати арешт на належне [PERSON] на праві приватної власності нежиле приміщення , яке знаходиться за юридичною адресою: [ADDRESS] накладений ст. слідчим ГСУ МВС України Харкевичем В.П. за постановою про накладення арешту у к/с 24-360 від 15.11.2012 року та зареєстрований за реєстраційним номером 13358243 - 10.12.2012 року першою Київською державною нотаріальною конторою. 23.12.2014 рок позивачем та його представником до суду адресовано заяву про уточнення позовних вимог , відповідно до якої просили суд скасувати арешт належного [PERSON], ідент. номер [NUMBER] невизначеного нерухомого майна, накладений ГСУ МВС України в особі Бевзалука С.В. постановою б\\н від 3.04.2009 року та зареєстрований 3.04.2009 року за №8611975 Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України. Також, просили скасувати арешт на належне [PERSON] на праві приватної власності нежиле приміщення, яке знаходиться за юридичною адресою [ADDRESS], накладений ст. слідчим ГСУ МВС України Харкевичем В.П. за постановою про накладення арешту у кримінальній справі 24-360 від 15.11.2012 року та зареєстрований за реєстраційним номером 13358243 - 10.12.012 року Першою Київською державною нотаріальною конторою. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. В послідуючому до суду адресували заяву про можливість розгляду справи у їхню відсутність. Представник державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України Майстренко М.М. у вирішенні спору поклалася на суд та надала письмові пояснення на позов. В послідуючому надала суду заяву від 13.03.2015 року про можливість розгляду справи у їхню відсутність. Відповідно до пояснень , вбачається , що з 1 січня 2013 року запроваджено нову систему державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та розпочав функціювання Державний реєстр речових прав на нерухоме майно \\ надалі Державний реєстр прав \\, який містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.. Частиною 2 статті 9 Закону визначено , що прийняття рішення про державну реєстрацію обтяжень, про відмову в державній реєстрації та внесення змін до Державного реєстру прав відноситься до компетенції державного реєстратора органу державної реєстрації прав. Відповідно до п.1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 17.10.2013 року №868, органи державної реєстрації прав - це Укрдержреєстр та структурні підрозділи територіальних органів Мінюсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержрєстру. При цьому , на державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України як на адміністратора Державного реєстру прав, покладено виключно функції, визначені ст.6 Закону, до яких відноситься - здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру прав, технічне т технологічне забезпечення, збереження та захист даних, що містяться у Державному реєстрі прав. Заслухавши пояснення позивача та його представника [PERSON] , представника ДП "Інформаційний центр" Майстренко М.М., дослідивши письмові матеріали , суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення , виходячи з наступних підстав. За обставинами справи , вбачається , що відповідно до даних витягу про державну реєстрацію прав від 19.07.2011 року, позивач [PERSON] згідно до договору дарування [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Ариванюк Н.А. 28.04.2011 року та зареєстрованого в КП "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 19.07.2011 року під №11499027, являється власником частини нежитлового будинку загальної площею 355,8 кв., розташованого з адресою: [ADDRESS]. Також, встановлено, що 03.04.2009 реєстратором - Державним підприємством "Інформаційний центр" був зареєстрований за №8611975 арешт належного позивачу нерухомого майна, якого у нього на той час не було, який накладений у відповідності з постановою Головного слідчого управління МВС України в особі Бевзалука С.В. без номеру від 3.04.2009 року належного йому нерухомого майна, якого у позивача на той час не було. Крім цього , Першою Київською державною нотаріальною конторою 10.12.2012 року за №13358243 зареєстрований арешт на належне позивачу на праві власності вищевказане нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS]. Підставою для внесення в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про цей арешт, як зазначається в інформації Реєстраційної служби, є постанова про накладення арешту від 15.11.2012 року у кримінальній справі №24-360, винесена ст. слідчим ГСУ МВС України Харкевичем В.П. Таким чином , встановлено , що було здійснено накладення арешту на майно, якого на час винесення постанови ГСУ МВС України від 3.04.2009 року, у позивача [PERSON] не було, його про це ніхто не повідомляв, до кримінальної відповідальності він ні в 2009 році , ні в 2012 році, внаслідок чого б накладався арешт на майно , не притягувався, і про існування кримінальної справи під №24-360 нічого не знав. Також, встановлено , що позивачу [PERSON] відомо , що 3.04.2009 року ГСУ МВС України в зв'язку з порушенням кримінальної справи відносно його батька [PERSON] був накладений арешт на майно ПП Фірма "СПМК-1", що належало його сестрі [PERSON]\\ копія рішення Луцького міськрайонного суду від 07.08.2012 року про скасування цього арешту \\ , аналогічне рішення також було прийняте цим же судом 03.11.2010 року та стає зрозумілим , що арешт на все його нерухоме майно було накладено також саме у цій справі, і як йому відомо, був присвоєний номер "24-76". Відповідно до ст.59 КК України та ст. 29 чинного в 2009 році КПК України, які встановлюють види та порядок забезпечення в ході досудового слідства відшкодування збитків, завданих злочином, і виконання вироку в частині конфіскації майна, арешт може бути накладений тільки на майно обвинуваченого, підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії. Аналогічне положення закріплене також і в ч.3 ст.170 чинного зараз КПК України, який вступив в дію з 20 листопада 2012 року. Відповідно до наданих суду матеріалів , вбачається , що позивач [PERSON] не є обвинуваченим , ні підозрюваним в названих кримінальних справах №24-76 та №24-360, жодного відношення до них не мав і не має, а про існування останньої кримінальної справи навіть не знав, не знає ні приводів ні підстав для її порушення. Позивач [PERSON] також не являється особою, яка за законом несе матеріальну відповідальність за дії осіб, які підозрюються чи звинувачуються у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень. Таким чином, як і у випадку з незаконним накладенням арешту на майно приватного підприємства, належного його сестрі, [PERSON], відповідач, безпідставно та незаконно наклавши арешт на належне позивачу в даний час нерухоме майно та невизначене нерухоме майно, чим грубо порушив положення вищезазначених статей ЦК України та гарантоване позивачу ст.41 Конституції України право вільного розпорядження і володіння належною власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таке ж правило закріплено і в ст.321 ЦК України. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Відповідно до письмових заперечень представника позивача , вбачається , що арешт належних позивачеві приміщень за адресою [ADDRESS] був накладений ст. слідчим Харкевичем В.П. в межах кримінального провадження №1201200000000465, порушеного 21.12.2012 року відносно батька позивача [PERSON] за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191 КК України \\ заволодіння майном ПАТ "Західінкомбанк" в особливо великих розмірах \\ та ч.2 ст.366 КК України \\ службове підроблення \\ . У зв'язку з цим суду надано копію ухвали апеляційного суду м . Києва від 2 грудня 2009 року, якою залишено без зміни ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 2 листопада 2009 року про скасування за відсутністю складу злочину постанови про порушення. Кримінальне провадження в рамках якого ст. слідчим Харкевичем В.П. був накладений арешт відкрите 22.12.2012 року, тобто, після набрання чинності КПК України в новій редакції, який вступив дію20.11.2012 року. А тому , накладення арешту повинно здійснюватись за відповідним зверненням \\ клопотанням \\ до суду , та саме слідчий суддя мав вирішувати питання накладення \\ чи відмови в цьому \\ арешту майна. Таким чином , вбачається , що органом досудового розслідування допущено порушення вимог КПК України, а саме , допущено порушення положень ст.ст.170,172 КПК України. Крім того , відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арешт в рамках кримінального провадження може бути накладений лише на майно підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення або на майно осіб, які несуть цивільну відповідальність за дії такої особи. Відповідно до письмової відповіді на запит суду слідчого управління УМВС України в Волинській області за №12\\2-952 від 17.02.2015 року , вбачається , що [PERSON] підозра у скоєнні кримінального правопорушення не пред'являлася , на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено у зв'язку з переховуванням підозрюваного [PERSON] від органів досудового розслідування. Оскільки встановлено , що позивачу [PERSON] обвинувачення не висувалося підозра йому не пред'явлена і не пред'являлася, а відповідно до вищевказаних витягу відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 19.07.2011 року та договору дарування [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Ариванюк Н.А. 28.04.2011 року та зареєстрованого в КП "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 19.07.2011 року під №11499027, він являється власником частини нежитлового будинку загальної площею 355,8 кв., розташованого з адресою: [ADDRESS], накладений арешт на це майно не може бути визнане законним та обґрунтованим та підлягає до скасування. Будь - які дані про те , що договір дарування [NUMBER], посвідчений приватним нотаріусом 28.04.2011 року визнаний в судовому порядку недійсним - також відсутні. А тому, узагальнюючи вищенаведене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає до задоволення. На підставі наведеного , ст.ст.11,60, 213-215, 88 ЦПК України ,

Outcome: approved