Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ «АКБ «Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Свої вимоги мотивує тим, що 29 травня 2008 року між ВАТ «АКБ «Капітал», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50-К.02/29/05/08. Відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 тис. дол. США, з кінцевим терміном повернення до 28.05.2011 року, зі сплатою 18% річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 29 травня 2008 року був укладений договір застави, предметом якого є автомобіль "Porsche Cayenne S", кузов [NUMBER], чорного кольору, тип легковий універсал, рік випуску 2003, д.н.з. [NUMBER]. Позивач зазначає, що 27.06.2014 року відповідачеві-1 [PERSON] було направлено повідомлення про порушення основного зобов'язання, на який останній повідомив, що заставний автомобіль було відчужено на користь [PERSON], а тому передати предмет застави у володіння Банку позичальник не має можливості. Посилаючись на те, що відповідач-1 взяті на себе зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту не виконав та не передав предмет застави у володіння Банку, просить у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ "АКБ "Капітал" за кредитним договором № 50-К.02/29/05/08 від 29 травня 2008 року у розмірі 16 534 дол. США 70 центів (шістнадцять тисяч п'ятсот тридцять чотири долари США сімдесят центів), що в еквіваленті за курсом НБУ становить 196 631 грн. 69 коп. (сто дев'яносто шість тисяч шістсот тридцять одна гривня) звернути стягнення на транспортний засіб Porsche Cayenne S, кузов [NUMBER], чорного кольору, тип легковий універсал, рік випуску 2003, переданий у заставу [PERSON] та належний [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», визначити початкову ціну для його подальшої реалізації - на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з тих же підстав просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 178 (5307) від 27.09.2014 року. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «АКБ «Капітал» є повним правонаступником ВАТ «АКБ «Капітал». 29 травня 2008 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та відповідачем-1 [PERSON] було укладено кредитний договір № 50-К.02/29/05/08 (а.с. 7-8). Відповідно до п. 1.1. даного договору Банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 40 тис. дол. США, з кінцевим терміном повернення до 28.05.2011 року, зі сплатою 18% річних. В якості забезпечення зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором 29 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави ( а.с. 9-14). Згідно п. 2.1 договору застави, предметом застави, що забезпечує виконання основного зобов'язання є транспортний засіб, а саме - автомобіль "Porsche Cayenne S", кузов [NUMBER], чорного кольору, тип легковий універсал, рік випуску 2003, д.н.з. [NUMBER]. З матеріалів справи, вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачеві-1 кредитні ресурси в повному обсязі. Однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, останній, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, не виконав. У зв'язку з чим станом на 24.06.2014 року у відповідача-1 виникла заборгованість у розмірі 16 534, 69 дол. США, що еквівалентно 196 631 грн. 69 коп. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Пунктами 5.15., 7.2, 8.2. договору застави передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором Банк має право звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. Згідно ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжував має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Згідно вимог ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно розяснень у п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] на даний час відповідач-1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав у повному обсязі. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Статтею 28 даного Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що 27 червня 2014 року позивач направив [PERSON] вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з дня його отримання та попередив про можливість, у разі непогашення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 19), чим дотримався вимог ст. 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». 01 липня 2014 року [PERSON] надіслав на адресу Банку листа, в якому повідомив, що свої зобов'язання щодо передачі заставного автомобіля він виконати не може, оскільки він надав своєму товаришу [PERSON] генеральну довіреність на право керування даним автомобілем, однак останній, без згоди на підставі довіреності відчужив заставний автомобіль на користь своєї дружини [PERSON] ( а.с. 20). Відповідно до ст. 27 Закону України "Про заставу", застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, у тому числі якщо обтяжувач не надав згоду на відчуження рухомого майна боржником. Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлене договором або законом, а заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 8.3. Договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється на вибір заставодержателя: за рішенням суду; шляхом позасудового врегулювання. Спосіб звернення стягнення визначається заставодержателем самостійно. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість за законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду як це передбачено умовами договору. У ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувачі вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Згідно зі ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Пунктом 2.3 договору застави зазначено, що заставна вартість предмета застави за згодою сторін складає: 252 663, 78 грн. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором становить 196 631, 69 грн. При ухваленні рішення, враховуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд виходить із засад співмірності вимог позивача з вартістю предмету застави. Однак суд, при визначенні початкової ціни продажу предмета іпотеки, виходить з того, що ціни на нерухомість не є сталими і мають тенденцію коливання (як зростання так і зниження), а тому вважає необхідним зазначити, що початкову ціну продажу предмета іпотеки необхідно встановити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Суд, дослідивши обставини справи і перевіривши їх доказами у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі по 983 грн. 15 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved