Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

29 липня 2015 рок ТОВ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 11.12.2006 р. отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушенні умов договору відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.05.2015 року має заборгованість 24979,97 грн., яка складається з наступного, 6527,79 грн., заборгованість за кредитом, 12739,11 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом, 4047,36 грн., заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф 500 грн. (фіксована частина) та штраф 1165,71грн. ( процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надавши письмові заяви в яких просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та у випадку неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про причини неявки суду не вказала, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляла, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Враховуючи, що судові повістки направлені відповідачу за зареєстрованою у встановленому порядку адресою її місця проживання (с. Малий Митник, вул. Леніна, 25 Хмільницького району Вінницької області), тому незважаючи на те, що поштові конверти повернулися на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання", судовий виклик, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається вручений [PERSON] належним чином. За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів про права та взаємовідносини сторін, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, а за їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи вищевикладені обставини суд розглядає справу у відсутність представників сторін, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, зацікавлених осіб, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково посилаючись на наступне. Враховуючи обставини справи суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виконання у повному обсязі взятих на себе за договором із ПАТ КБ "Приватбанк" від 11.09.2009р. зобов'язань, відповідач не надав. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.12.2006 р. відповідач [PERSON] уклала договір № б/н з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, у якому вказала свої особисті дані та поставила власний підпис. Одночасно з тексту заяви вбачається, що [PERSON] ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Своїм підписом підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування "Приватбанку", а також відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та розміру відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості (30 % на рік). Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оскільки сторони в анкеті-заяві від 08.12.2006 року погодили всі істотні умови договору, в тому числі і щодо його форми, беззастережно засвідчили це власними підписами, а відтак дотримались вимоги закону щодо письмової форми договору. Отже, заява про надання банківських послуг є договором про приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України. Як зазначено в п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання договору є безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6 даних Умов, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобовязується виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як встановлено у судовому засіданні в порушення вимог даних норм Закону і умов кредитного договору, відповідач [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань і станом на 31.05.2015 року за нею утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, складає 24979 грн. 97 коп.. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У звязку з порушенням [PERSON] вищезазначених умов Кредитного договору, станом на 31.05.2015 року має заборгованість 24979,97 грн., яка складається з наступного, 6527,79 грн., заборгованість за кредитом, 12739,11 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом, 4047,36 грн., заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф 500 грн. (фіксована частина) та штраф 1165,71грн. ( процентна складова). Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевикладене та у контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань, а тому вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 20932,61 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, якою є пеня, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, та враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, стягнення неустойки в такому розмірі може значно погіршити матеріальний стан відповідача. Враховуючи, що відповідно до вимог ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та засадами, на яких має ґрунтуватись зобовязання між сторонами, є добросовісність, розумність та справедливість. Вирішуючи питання про стягнення пені за порушення строків сплати мінімального обовязкового платежу, суд враховує те, що позивач, починаючи з грудня 2006 року, не прийняв жодних мір щодо стягнення заборгованості, таким чином свідомо допускав боржника до порушення строків сплати обовязкового щомісячного платежу, тому в такому разі немає підстав для стягнення неустойки (пені) в сумі 4047,36 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial