Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

14 квітня 2015 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Фінексперт» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 9288,81 грн. В позовній заяві товариство зазначало, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ-ФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір від 28.02.2014 р ЛФ-12020841 на суму 1000 грн. з оплатою процентів за користування кредитом, зі сплатою відсотків в розмірі 2 відсотків від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, 730 (Сімсот тридцять відсотків річних), що підлягають сплаті Позичальником Кредитодавцю в день повернення суми кредиту. Посилаючись на виконання товариством «ЛАЙМ-ФІНАНС» умов договору, та порушення відповідачем умов щодо строків повернення кредиту, просить стягнути суму боргу на свою користь як нового кредитора, який уклав із ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» договір відступлення прав вимоги. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 30), причини неявки суду не повідомив. Суд, вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 28 лютого 2014 р між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ-ФІНАНС», яке за даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснює діяльність іншого виду кредитування (а.с. 10), та [PERSON] укладено кредитний договір, в якому сторони узгодили всі його умови. Згідно п. 1.1 Кредитного договору Кредитодавець передає Позичальнику грошові кошти в сумі 1000 гривень, а Позичальник зобов'язується повернути зазначену суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та порядку, що визначені цим Договором. Згідно п. 1.3 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі 2 відсотків від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, 730 (Сімсот тридцять відсотків річних) та підлягають сплаті Позичальником Кредитодавцю в день повернення суми кредиту. Відповідно до 3.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язався повернути Кредитору суму кредиту, зазначену в п. 1.1. цього Договору не пізніше 15 березня 2014 р. Кредитодавець повністю виконав взяті на себе за Кредитним договором зобов'язання, що підтверджується даними видаткового касового ордеру від 28.02.2014 р. (а.с. 8). Згідно п. 5.1. Кредитного договору, у випадку, якщо Позичальник у визначений в п. 3.1. п Договору термін не сплатить Кредитодавцю суму, достатню для повернення суми кредиту та сплати нарахованих до вказаного терміну процентів, Позичальник зобов'язався наступного дня після настання передбаченої в п. 3.1. дати остаточного розрахунку за кредит, сплатити Кредитодавцю пеню в розмірі 2 % від суми залишку основного боргу за кожен день прострочення платежу до дня фактичної сплати вказаної суми. Згідно п. 5.2. у випадку прострочення Позичальником сплати процентів, нарахованих на суму кредиту, більш ніж на 14 днів Позичальник додатково до пені передбаченої в п. 5.1. цього Договору, має сплатити Кредитодавцю штраф в розмірі 100 грн. (а.с. 5-7) 14 липня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙМ-ФІНАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт Фінексперт", укладено договір факторингу №14/07-2014, за умовами якого відступлено права вимоги, в тому числі за Кредитним договором № ЛФ-12020841 від 28.02.2014 р. (а.с. 21-24). Того ж дня Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙМ-ФІНАНС" було направлено позичальнику повідомлення про відступлення прав вимоги товариству «Смарт Фінексперт» та зазначено про наявний борг (а.с. 25). Аналогічне повідомлення було направлено позичальнику також Товариством «Смарт Фінексперт» (а.с. 13). Згідно розрахунку, наданого позивачем сума боргу [PERSON] складає 9288,81 грн., з яких заборгованості по кредиту - 1 000,00 грн.; заборгованість по процентах - 320,00 грн.; пеня - 7 460,00 грн., штраф - 100,00 грн., інфляційні втрати - 368,28 грн., три відсотка річних - 40,53 грн. та вказані зобов'язання відповідачем залишилися невиконаними. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно приписів цивільного законодавства, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що позикодавець повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту, а також процентів за користування ним, в зв'язку з чим за ним рахується заборгованість за кредитним договором. За положеннями ст. 549 ЦК України, передбачена відповідальність боржника у разі порушення грошового зобов'язання у виді неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За такого, на підставі ст.ст. 526, 530, 549, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України,суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками в повному обсязі. Окрім цього, позивачем за порушення умов договору щодо термінів повернення кредиту та відсотків нараховано пеню в сумі 7460 грн. та штраф в сумі 100 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені в багато разів перевищує розмір боргу по кредиту. За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем на підставі умов кредитного договору пені (7460 грн.) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України,відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 1000 грн. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникли із кредитних правовідносин» (п. 18), - за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За такого вимоги щодо застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних також підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст 79, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідача також підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved