Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до підприємства об'єднання громадян "Краматорське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих" про стягнення заборгованості із заробітної плати, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 09.10.2006 р. по теперішній час він працює в УВП "УТОС" оператором гофролінії. У течії останніх шести місяців заробітна плата йому відповідачем нараховувалася, але виплачувалася не в повному об'ємі або взагалі не виплачувалася. Не були виплачені у встановлений законом термін також відпускні за щорічну відпустку, яка була надана в жовтні 2014року. Внаслідок чого, заборгованість із заробітної плати відповідача станом на 01.11.2014 р. склала 6710,31грн., що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2014р.. Порушення його прав призвело до моральних страждань, оскільки невиплата належних грошових коштів привела до того, що він опинився в складному фінансовому становищі, він вимушений був собі багато в чому відмовляти, докладати додаткових зусиль для організації свого життя і матеріального забезпечення сім'ї, захисту своїх прав. Завдану моральну шкоду оцінює в 3000 грн. Просить суд стягнути заборгованість із заробітної плати у розмірі 6710,31грн., моральну шкоду 3000 грн.. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив задовольнити в частині стягнення моральної шкоди. На стягненні заборгованості із заробітної плати не наполягав, оскільки заборгованість із заробітної плати повністю погашена. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в частині стягнення моральної шкоди. Представник відповідача - Мовчан О.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території міста Краматорська і неможливістю гарантувати безпеку життя і здоров'я співробітників підприємства під час військових дій УВП "УТОС" було вимушене зупинити свою роботу. Це рішення було прийняте спільно адміністрацією профспілковим комітетом і правлінням підприємства. Згідно наказу № 62 від 02.06.2014г. господарська діяльність на УВП "УТОС" була повністю зупинена до закінчення бойових дій. Крім того в наслідку перебоїв в роботі державних податкових органів підприємству не був своєчасно відшкодований ПДВ, що поставило підприємство в скрутне матеріальне становище. Не дивлячись на обставини, що склалися, адміністрація робила усе можливе для своєчасної виплати заробітної плати. До зупинки підприємства позивач отримував зарплату своєчасно в повному об'ємі. Після відновлення діяльності підприємства виплата заробітної плати позивачеві поновилася. Нині заборгованість із заробітної плати перед позивачем повністю погашена. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою оскільки під "моральною шкодою" розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки зупинка підприємства не є наслідком незаконних дій або бездіяльності адміністрації підприємства, а позивач не надав доказів тих, що підтверджують нанесення йому моральних страждань з вини відповідача. Просить в задоволенні вимог позивачеві відмовити в повному об'ємі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухав пояснення сторін, дослідивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює на ПОГ "Краматорське УВП "УТОС" з 09.10.2006 р. по теперішній час, що не оспорюється сторонами. Станом на 01.11.2014 р. заборгованість по заробітній платі позивача становить 6710,31грн.. Факт повного погашення заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі сторони не оспорювали. Ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що неправомірними діями відповідача, які виразилися в порушенні строків виплати позивачу заробітної плати, виникненні заборгованості, позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки у зв'язку з невиплатою заробітної плати був порушений звичний спосіб життя позивача, він змушений був докладати додаткових зусиль для його організації, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України є підставою для стягнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину фізичних і моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, вимоги розумності та справедливості і те, що моральна шкода є умовним поняттям і її визначення не піддається математичним формулам. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що внаслідок порушення з вини відповідача строків розрахунку позивачу була завдана моральна шкода, але заявлена сума моральної шкоди є завищеною. Враховуючи обставини справи, тривалість затримки розрахунку, вимоги розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 300 грн. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 3000,00грн. суд знаходить перебільшеним. Доводи представника відповідача відносно відсутності доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, вини відповідача в цьому і обґрунтованості визначеного позивачем її розміру, суд вважає необґрунтованими. На думку суду, заробітна плата є джерелом існування позивача, тому її невиплата в будь-якому разі призводить до порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його організації, і відповідно душевних страждань. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача відносно відсутності вини підприємства у виникненні заборгованості по заробітній платі з посиланням на те, що причиною цьому стало погіршення фінансового стану підприємства в силу зовнішніх факторів, оскільки суд вважає, що в даному випадку причини, з яких виникла заборгованість по заробітній платі, ніяким чином не впливають на обов'язок роботодавця виплачувати заробітну плату і погасити наявну заборгованість. Крім того, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60грн.

Outcome: partial