Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 18.05.2009 року її прийняли на роботу у ПАТ "Південьзахідшляхбуд", а 28.02.2014 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням. На день звільнення з роботи їй було нараховано заробітну плату за період з жовтня 2013 року по лютий 2014 року в сумі 13 053 грн. 45 коп., але виплатити їй відмовили у зв'язку із відсутності грошових коштів. На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити позивачу за час затримки розрахунку становить 2 802, 66 грн. Позивач вважає дії відповідача незаконними, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену йому суму заробітної плати та середній заробіток за період затримки розрахунку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивача не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу від 24.02.2014 року № 91-Кр економіста з фінансової роботи Групи по роботі з фінансами ПАТ "Південьзахідшляхбуд" [PERSON] з 28.02.2014 року було звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 3). Згідно розрахункового листа за лютий 2014 року борг за ПАТ "Південьзахідшляхбуд" перед [PERSON] на кінець місяця складає 13 053,45грн. (а.с.7). Також, судом встановлено, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі - 2 802, 66 грн. (42 дні ? 66,73грн.)(а.с. 8). Так, суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими, тому регулюються КЗпП України, а саме главою VІІ в частині, що регулює оплату праці при звільненні працівника та відповідальності підприємства за затримку розрахунку при звільненні. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з вимогами ч.1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що станом на день розгляду справи підприємство не виплатило заробітну плату позивачу в сумі 13 053,45 грн. та середній заробіток за період затримки - 2 802,66 грн. тому, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути - 243,60 грн. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині виплати заробітної плати до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved