Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» (далі - відповідач) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований за №10101, відповідно до якого стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість в розмірі 29806,62 гривень. 10 березня 2021 року Чорнобаївським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №64766124 з виконання вказаного виконавчого напису. Проте позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає до виконання, оскільки розмір заборгованості, визначений відповідачем у заяві про вчинення виконавчого напису не є безспірний, позивача не було повідомлено про звернення з заявою про вчинення виконавчого напису, пропущено строк позовної давності, напис було вчинено за відсутності всіх необхідних документів. Враховуючи викладене позивач просив визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, та стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. На адресу суду від відповідача надійшли дві заяви: - клопотання про врегулювання спору за участю судді; - заява про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн., з посиланням на ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав. Щодо клопотання сторони відповідача про врегулювання спору за участі судді, категорично заперечив. Відповідач в судове засідання представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Треті особи в судове засідання не з2явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи заперечення представника позивача щодо призначення процедури врегулювання спору за участі судді, суд на підставі ч. 1 ст. 201 ЦПК України в задоволенні даного клопотання відповідача відмовив. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та враховуючи визнання позову відповідачем, ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 02 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ "Альфа-Банк" укладено кредитний договір № 500408774 (а.с. 16-17), згідно якого позивач отримав від банку в кредит 12000 грн. 30 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10101, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на заборгованість в розмірі 29656,62 грн. за кредитним договором № 500408774 від 02 вересня 2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ "Альфа-Банк" (а.с. 18). У виконавчому написі зазначено, що ПАТ "Альфа-Банк" на підставі договору факторингу відступило право вимоги по даному кредиту ТОВ "Дата Майнінг Груп", яке в подальшому відступило право вимоги на підставі договору факторингу ТОВ "Фінансова компанія управління активами" . Державним виконавцем Чорнобаївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64766124 щодо виконання вказаного виконавчого напису (а.с. 10). Як зазначалося вище, відповідач позов визнає. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної Постанови КМУ доповнено Перелік №1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною вказану Постанову Кабінету Міністрів України в частині, в тому числі й п.2 про доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року №92. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (15.12.2020 року), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку №1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили. А відтак, з врахуванням приписів ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Слід також зазначити, що пункт 1 Переліку №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі. На підставі викладеного, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а відтак позов підлягає до задоволення. Задовольняючи позовні вимоги , суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір за подачу позову в сумі 454 грн. Інші 50 % сплаченого позивачем судового збору - 454 грн., враховуючи визнання відповідачем позову, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, слід повернути позивачу з державного бюджету. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються також у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачем та його представником на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано суду: - договір -доручення про надання правової допомоги від 11 березня 2021 року, згідно з п.п. 4.1 якого гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору. (а.с.20-21); - квитанцію до прибуткового касового ордеру № 97 від 15 березня 2021 року на суму 7000 грн. Суд звертає увагу на те, що ні в договорі, ні в ордері не вказано, по якій саме справі адвокат Солод В.М. представляє інтереси [PERSON] . Також в договорі не зазначено розмір гонорару, додаткової угоди (п.п. 4.1 договору) не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у повному обсязі, оскільки стороною позивача не доведено, що сума гонорару у розмірі 7000 грн. була сплачена позивачем за представництво адвокатом його інтресів саме по даній справі в суді першої інстанції. На підставі викладеного,

Outcome: partial