Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила: встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з лютого 2006 року по лютий 2017 року; виділити в натурі для відповідача коня та воза вартістю 23000 грн.; виділити для неї в натурі корову вартістю 18000 грн.; стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості сумісно нажитого майна в сумі 16000 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та за надання професійної правничої допомоги адвокатом. Позов мотивовано тим, що в лютому 2016 року вона та [PERSON] стали спільно проживати у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] , де разом вели спільне господарство, мали спільний побут і бюджет до лютого 2017 року. У вказаний період ними придбано корову вартістю 18000 грн., бичка двохрічного вартістю 15000 грн., дві свині вартістю по 6000 грн. кожна, коня вартістю 20000 грн., воза вартістю 3000 грн., а всього майна на загальну суму 68000 грн. У вересні 2015 року [PERSON] через конфлікті ситуації з її сином [PERSON] тимчасово переїхав проживати у Полонський район, взявши з собою коня і воза, а у господарстві залишились корова, бик, двоє свиней. В подальшому, на протязі 2016 року, відповідач неодноразово приїздив до неї, вони з ним продовжували мати спільний бюджет, а тому за її згодою [PERSON] продав бика та дві свині, після чого із спільного майна у позивачки залишилась корова, а у відповідача кінь та віз. В ході судового розгляду [PERSON] заявлений нею позов підтримала, вимоги якого просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в поданому ним відзиві на позов та в судових засіданнях позов визнав частково, зазначивши, що він дійсно з 2006 року став проживати з позивачкою до 15.09.2009 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після вказаної дати переїхав на постійне місце проживання в с. Москвитянівка Полонського району та з цього часу до [PERSON] не повертався, спроб примирення не робив, спільного господарства не вів. Приблизно після двох років спільного проживання з позивачкою він за власні кошти купив коня та воза. Не заперечив, що за спільні кошти його та [PERSON] ними було придбано корову, бика, двоє свиней. Проте, за згодою позивачки, бика продано та за виручені кошти здійснено підведення водопостачання до будинку, а свині були зарізані для власного споживання. При цьому, [PERSON] не визнав розмір вартості спірного майна, яке вказала у позові [PERSON] 12.03.2020 року під час підготовчого судового засідання адвокатом Івановим А.Б., який представляв інтереси позивачки, заявлено клопотання про виклик та допит свідків, яке судом задоволено. 22.06.2020 року в ході судового розгляду [PERSON] подано клопотання щодо застосування строку позовної давності та з цієї підстави він просив відмовити у задоволенні заявлених позивачкою позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що в лютому 2006 року позивачка та відповідач, не перебуваючи кожен із них в будь-якому шлюбі, стали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] . Протягом 2006-2015 років [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство та утримували худобу, зокрема корову, биків, коня, свиней. У вересні 2015 року відповідач, зібравши свої особисті речі та взявши коня і воза, переїхав на постійне місце проживання в с. Москвитянівка Полонського району, а [PERSON] залишилась проживати в с. Радошівка, а відтак з цього часу існування сімейних відносин між сторонами припинено. Наведені обставини частково визнаються [PERSON] і [PERSON] , та підтверджуються показаннями допитаних судом свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також даними довідки № 1108 від 31.05.2018 року виданої виконкомом Радошівської сільської ради (а.с.6), даними рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25.03.2016 року, яким [PERSON] визнано втратившим право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] , та встановлено, що він саме у вересні 2015 року припинив спільне проживання з позивачкою і переїхав постійно жити у Полонський район. Вирішуючи питання щодо правомірності позовних вимог, суд вказує на таке. Відповідно до частин 2, 4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За положеннями статті 74 названого Кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пункт 5 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановленню факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Як вбачається зі змісту позовних вимог [PERSON] просила встановити факт проживання нею з відповідачем однією сім`єю без шлюбу у період з лютого 2006 року по лютий 2017 року. Проте, в ході судового розгляду не здобуто доказів, що сторони, після переїзду [PERSON] у вересні 2015 року на проживання до с. Москвитянівка, відновлювали сімейні відносини, а тому суд вважає за можливе частково задовольнити заявлену позивачкою вимогу щодо встановлення факту їхнього проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, обмежившись кінцевим період існування їхньої сім`ї - вересень 2015 року. Статті 12 та 81 ЦПК України встановлюють, зокрема, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За положеннями статей 77-80 ЦПК України докази мають бути: належними, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими, одержані у порядку встановленого законом; достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При розгляді справи знайшло своє підтвердження, що в період проживання позивачки та відповідача однією сім`єю (лютий 2006 року - вересень 2015 року) вони придбали корову, коня, воза, утримували свині, бики. Разом з тим, як свідчать дані вищезгаданої довідки виконавчого комітету Радошівської сільської ради починаючи з 2014 року сторони не утримували коня, а в рік припинення сімейних відносин (2015) у них були наявні корова, бик, дві свині. [PERSON] в судовому засіданні визнала, що свині були зарізані у період спільного проживання з [PERSON] для власного споживання, а останній у вересні 2015 року забрав із собою коня, воза та бика, а їй залишилась лише корова. В той же час відповідач визнавав, що в період спільного з [PERSON] проживання ним було куплено за особисті кошти коня, воза та назване майно він забрав для себе після припинення сімейних відносин у вересні 2015 року. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не надано будь-яких доказів щодо придбання ним коня та воза за особисті кошти, а тому суд визнає, що кінь та віз відповідно до положень ст.74 СК України є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. Враховуючи, що позивачкою не доведено, належними і достовірними доказами про те, що [PERSON] при припиненні спільного з нею проживання забрав для себе бика, тому суд не знаходить підстав включати це майно до розподілу. Таким чином, обсяг спірного майна, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності та було наявним на момент припинення між ними сімейних відносин становить - корова, кінь та віз. Однак, відповідач не погодився із тим, що вартість переліченого майна, яку вказала позивачка у позові, становить: корови - 18000 грн., коня - 20000 грн., воза - 3000 грн. У такому випадку,

Outcome: partial