Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ "Київбуддеталькомплект" про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що наказом № 120-к від 05.06.1989 року вона була прийнята на роботу в ПКО "Київбуддеталькомплект", яке перейменовано на ПрАТ "Київбуддеталькомплект", а 30 січня 2015 року наказом № 02 була звільнена з займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Зазначила, що у день її звільнення відповідачем не було проведено виплату заробітної плати. Посилаючись на те, що відповідач порушив норми трудового законодавства, [PERSON] просила стягнути на свою користь з ПрАТ "Київбуддеталькомплект" невиплачену заробітну плату у розмірі 49 270 грн. 12 коп. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності представника відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка наказом № 120-к від 05.06.1989 року була прийнята на роботу в ПКО "Київбуддеталькомплект", правонаступником якого є ПрАТ "Київбуддеталькомплект", де працювала на різних посадах, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 4-5). Наказом № 02 від 30.01.2015 року позивачка була звільнена з посади ПрАТ "Київбуддеталькомплект" згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. У силу ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У судовому засіданні позивачка пояснила, що у день звільнення відповідач не здійснив з нею повного розрахунку по заробітній платі. Як вбачається з довідки, виданої ПрАТ "Київбуддеталькомплект" від 23 червня 2015 року (а.с. 8) заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем станом на 01.06.2015 року становить 49 270 грн. 12 коп. Оскільки позивачу при звільненні не була виплачена заробітна плата, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів про те, що заборгованість по заробітній платі на день розгляду справи виплачена [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність її стягнення судовим рішення відповідно до норм КЗпП України. Крім того, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 492 грн. 70 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved