Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа за вказаним позовом, мотивованим тим, що позивач з відповідачкою є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] За рішенням суду від 10.06.2015 року шлюб між ними розірвано, з того часу відповідачка з рідними дітьми не проживає, не виявляє бажання у спілкуванні з ними, не бере участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан здоров'я. Діти проживають з позивачем, бабусею та дідусем, навчаються у Карлівській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3, характеризуються як сумлінні учні. Стверджує, що для дітей створені усі необхідні умови для проживання і навчання. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх неповнолітніх синів, позивач просить позбавити її батьківських прав стосовно них та стягнути аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відзиві на позовну заяву [PERSON] навела свої заперечення на доводи позовної заяви та стверджуючи про їх необґрунтованість, просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач та його батьки позбавили її можливості проживати разом з дітьми, спілкуватися з ними, бачити їх, приймати участь у їх вихованні та утриманні, вигнали її з квартири, де вона була зареєстрована, будучи вагітною від позивача. Після народження сина [PERSON] та через те, що позивач зі своєю матір'ю своїми діями не давали їй можливості здійснювати свої материнські права, вона реально не мала можливості виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до старших синів, змушена була самостійно шукати житло у різних населених пунктах Полтавської області для себе та сина [PERSON], у зв'язку з необхідністю доглядати за малолітнім сином, не мала можливості працювати. Стверджує, що ніколи не втрачала материнських почуттів до старших синів і не мала думки відмовлятися від виконання своїх батьківських обов'язків щодо них (а.с. 83-84). У судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні, пояснивши, що відповідач не піклується про дітей, залишила їх та він самостійно виховує та забезпечує хлопчиків. У спілкуванні матері з дітьми він не перешкоджає, діти не хочуть з нею бачитися, відповідач може приходити до них в школу, на прогулянку, але вона цього не робить, не допомагає матеріально. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, покликаючись на те, що відповідачка бажає і намагається допомагати дітям та спілкуватися з ними, але позивач чинить в цьому перешкоди та налаштовує дітей проти матері. [PERSON] також пояснила, що дітей вона любить та хоче з ними бачитися і брати участь в їх житті, вона приїздила до школи, телефонує до вчителів, на даний час не може надавати матеріальну допомогу, оскільки виховує ще одну малолітню дитину та перебуває в скрутному матеріальному становищі, але має намір влаштуватися на роботу. Позивач відмовляється від коштів, які вона давала для дітей - на харчування та поповнення мобільного телефону. Представник відповідача також вважає що винної поведінки відповідачки не встановлено та вона не ухиляється від виконання обов'язків по відношенню до дітей. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направив клопотання про розгляд справи без участі ССД Карлівської РДА, у розгляді справи покладаються на розсуд суду (а.с. 180). Суд, заслухавши учасників справи, з'ясувавши думку дітей, в інтересах яких заявлено позов, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач та відповідач є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6,7). Діти навчаються в Карлівській ЗОШ І-ІІІ ступеня № 3, позитивно характеризуються (а.с. 8,9). Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 10.06.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10). Як убачається з акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON], останній зареєстрований [ADDRESS], проживає [ADDRESS], в сім'ї своїх батьків, в трикімнатній квартирі, зі своїми неповнолітніми синами: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Діти проживають у нормальних умовах, забезпечені усім необхідним, батько піклується про дітей, відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами та проблемами дітей. Його бувша дружина - [PERSON], [INFO], з родиною не мешкає два роки, з дітьми не спілкується, не цікавиться їхніми успіхами в навчанні, побуті, матеріально не допомагає (а.с. 12). Згідно характеристики на [PERSON], виданої ТОВ «Елеваторремкомплект», позивач працює електрозварником у товаристві з липня 2015 року, зарекомендував себе сумлінним працівником, має високий професійний рівень (а.с. 11). Його дохід за листопад 2015 - квітень 2016 року склав 10 340,55 грн., що стверджується довідкою про доходи (а.с. 13). За довідкою Карлівського виробничого управління ЖКГ, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 14). Як убачається з акту від 24.11.2017, комісією в складі: депутата селищної ради Пасічник Т.М., сусідів - [PERSON], [PERSON], у присутності власника будинку [PERSON], встановлено, що [PERSON] та її син [PERSON], [INFO] проживають в [ADDRESS], без реєстрації (а.с. 91). За повідомленням Карлівської міської ради № 06-21/323 від 20.02.2018, [PERSON] 11.12.2017 звернулася до міської ради із заявою про взяття її сім'ї на квартирний облік одержання житлової площі, рішенням виконавчого комітету від 22.12.2017 за № 204 [PERSON] взято на квартирний облік у зв'язку з відсутністю житла та включено в загальний список одержання житла. Додатково повідомляють, що [PERSON] не зверталася до міської ради зі скаргами на [PERSON] та [PERSON] щодо перешкоджання для її проживання з дітьми у квартирі [ADDRESS] (а.с. 92, 93). Згідно акту обстеження умов проживання, комісією у складі: в.о. начальника ССД Карлівської РДА [PERSON], провідним спеціалістом ССД Карлівської РДА - Шовковою Ю.М., на підставі звернення до суду [PERSON] з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON], з метою обстеження умов проживання: [ADDRESS], встановили, що у квартирі чисто, затишно, наявна побутова техніка, продуктами харчування забезпечені, для дітей виокремлено окрему кімнату, речі дітей складені акуратно, одягу та взуття в достатній кількості, бабуся та батько дітей з турботою та любов'ю розповідають про дітей (а.с. 95). За повідомленням Карлівської РДА, заяв (скарг) усних та письмових від гр. [PERSON] на її колишнього чоловіка [PERSON] та на [PERSON] до Карлівської РДА не надходили. В свою чергу, ССД Карлівської РДА повідомляє, що з часу проживання окремо з гр. [PERSON], [PERSON] жодного разу не зверталася до ССД стосовно перешкоджання їй у спілкуванні з дітьми їх батьком чи іншими особами (а.с. 97). За повідомленням директора школи Карлівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 від 23.0.2018, зі слів класних керівників 3-А та 5-Б класів, громадянка [PERSON] зверталася з усними скаргами на колишнього чоловіка [PERSON] та його матір [PERSON], зауважувала, що вони перешкоджають спілкуванню з синами [PERSON] та [PERSON]. Мати двічі за 2017-2018 роки відвідувала синів у школі, у лютому приносила солодощі на день народження [PERSON], щотижня в телефонному режимі спілкується з класними керівниками, цікавиться навчанням та поведінкою синів, виявляє стурбованість, що не може безпосередньо бачитися й спілкуватися з дітьми (а.с. 105). Згідно з висновком від 27.06.2018 р. служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації вважає, що участь матері у вихованні дітей є недостатньою, але оцінити її, як ухилення від виконання батьківських обов'язків не може, у зв'язку з чим та з метою захисту прав та законних інтересів дітей, служба у справах дітей зробила висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно малолітніх синів, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 160-162). Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків , коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни , для запобігання заворушенням чи злочинам ,для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати , що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно синів [PERSON] та [PERSON], а отже й відсутні підстави позбавлення її батьківських прав. При цьому суд враховує складну життєву ситуацію матері дітей, яка виховує ще одну малолітню дитину та має житлові проблеми, а також те, що мати дітей намагається не втрачати контактів з синами та бажає спілкуватися з ними та допомагати, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд вважає що думка малолітніх дітей щодо того, що мати залишила їх та небажання дітей спілкуватися з нею сформована під впливом батька - позивача по справі, з яким проживають хлопчики та який самостійно виховує, забезпечує матеріально дітей, а тому і негативно ставиться до відповідача. Присутня в судовому засіданні психолог [PERSON] повідомила, що діти дуже близькі з батьком, хлопчики прислухаються до його думки. Розглядаючи вимогу про стягнення аліментів, слід зазначити, що відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХП (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 1 та 3 статті 181 СК України передбачено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином законодавець визначив, що у безспірному порядку на одну дитину підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017р. були внесені суттєві зміни щодо спрощення розгляду справ про стягнення аліментів шляхом їх розгляду в наказному та спрощеному позовному провадженні. Крім того, вказаним законом було змінено правовий статус аліментів та підвищення їх мінімального розміру з 30 % до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що діти проживають з батьком - позивачем по справі, відповідач мешкає окремо, перебуває на квартирному обліку у зв'язку з відсутністю житла та має на утриманні ще одну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.91,92,181), не працює. Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи, що обов'язок по утриманню дітей законом покладено на обох батьків, які працездатні та мають можливість працювати, та оскільки відповідач має ще одну малолітню дитину, суд приходить до висновку, що для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей необхідним є стягнення з відповідача аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі ј частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку, з 08.07.2017 року не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку, починаючи з 17.10.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Отже, позов слід задовольнити частково, а саме стягнути аліменти з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial