Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 10602 грн. 45 коп.; та стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на свою користь відшкодування у розмірі 28316 грн.55 коп., що є предметом позову. 02 лютого 2015 року представник позивача Супроткін М.П. в судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до поданої заяви позивач просила суд: "Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 9970 грн. 46 коп.. Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на користь [PERSON] відшкодування у розмірі 28826 грн.55 коп.". (а.с.92-95) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, та пояснень, наданих представником позивача в судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Супроткін М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підстав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, пояснив, що 31 березня 2012 року в м. Києві трапилась дорожньо - транспортна пригода, в якій зіткнулись автомобілі "Мерседес Віто", д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля "Чері Амулет", д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок даного ДТП позивач отримала тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, яка проведена в рамках кримінальної справи. На підставі вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2013 року в частині розмірі стягнення по цивільному позову, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно- правову відповідальність власника наземного транспортного засобу "Мерседес Віто", д.н.з. [NUMBER] було застраховано АТ "Українська охоронно-страхова компанія", згідно Поліс № АВ/1212955. На виконання вироку суду, з урахуванням ухвали апеляційного суду, АТ "Українська охоронно-страхова компанія" відшкодувала позивачу шкоду, на лікування ушкодженого обличчя, згідно консультативного висновку ТОВ "Український інститут пластичної хірургії та косметології" та рахунку №2 від 02 серпня 2012р., на відновлення втрачених в наслідок ДТП зубних протезів, що підтверджується витягом з амбулаторної карти Центральної стоматологічної поліклініки МО України, рахунками №№12П, 13П від 10.09.2012р., а всього на загальну суму 71173 гривні 45коп. Однак, в проміжок часу з квітня 2014 р. по листопад 2014 р., позивач понесла додаткові витрати на лікування та відновлення здоров'я ушкодженого в наслідок ДТП, у розмірі 38797грн. 01коп., які включають витрати пов'язані з лікуванням ушкодженої ноги, згідно до долучених до позову доказів щодо проходження медичного лікування та придбання медичних препаратів, а всього 34164грн.40 коп., а також витрати, пов'язані з лікуванням ушкодженого носу, що підтверджується Договором про здійснення медичної практики суб'єкта господарської діяльності у озброєних силах України на платній основі №3601 від 17.07.2014р. та доказами понесення витрат для проходження лікування, які долучено до справи, а всього витрачено позивачем 4632грн.61коп. Таким чином, на підставі страхового полісу ліміт відповідальності АТ "Українська охоронно-страхова компанія" складає 100 000,00 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача АТ "Українська охоронно-страхова компанія" страхове відшкодування в розмірі 28826,55 грн., за вирахуванням раніше виплаченого страхового відшкодування, а шкоду завдану поза межами ліміту страховика стягнути з відповідача [PERSON], як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що складає 9970,46 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, оскільки вважає, що позивачем не наведено ґрунтовних підстав для відшкодування додаткових витрат, враховуючи, що страхова компанія відповідача компенсувала позивачу витрати для проведення лікування травм, отриманих позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, факт виплати страхового відшкодування не заперечується позивачем, в той же час надані позивачем докази, які мають підтвердити проходження лікування, є суперечливим, деякі фіскальні документи залучені до справи двічі, тому просив суд надати оцінку наявним у справі доказам, та у разі задоволення позову стягнути понесені позивачем витрати за рахунок страхової компанії в межах ліміту відповідальності страховика. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія", в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, представником відповідача Сорочан В.В. подано письмові заперечення на позов, які приєднано до справи. (а.с.104-108) Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно частини другої - п'ятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що на підставі вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України зобов'язано [PERSON] без дозволу органу КВІ не виїжджати за межі України на постійне місце проживання, повідомляти про зміну місця проживання і роботи, періодично з'являтись на реєстрацію. Міру запобіжного заходу [PERSON] до набрання вироком законної сили залишити без змін - у виді підписки про невиїзд. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронна-страхова компанія "Страхова компанія "Провіта" на користь [PERSON] 5193 грн. 68 коп. матеріальної шкоди, завданої здоров'ю та 2550 грн. моральної шкоди, а всього на суму 7743 грн.68 коп. Стягнуто з [PERSON]. на користь [PERSON] 85761 грн.32 коп. матеріальної шкоди та 57450 грн. моральної шкоди, а всього на загальну суму 143 211 грн.32 коп. (а.с.68-72) Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2013 року, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року щодо Солома хіна [PERSON] змінено. Зазначити, що цивільний позов [PERSON] підлягає замовленню частково. Збільшити розмір грошової суми, що стягнута з ПАТ "Українська охоронно страхова компанія" на користь [PERSON] в якості відшкодування шкоди, заподіяної її здоров'ю до 71173 гривень 45 коп. Зменшено розмір грошової суми, що стягнута з [PERSON] на користь [PERSON], зазначивши, що стягненню підлягає лише грошова сума в розмірі 55950 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Виключено з резолютивної частини вироку посилання на стягнення грошових коштів з "Страхової компанії "Провіта". (а.с.73-75) За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №1212955, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ "Українська охоронно- страхова компанія", строк дії договору страхування з 13 січня 2012 року по 12 січня 2013 року, з визначеним лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого, 100 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну потерпілого - 50000,00 грн. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Згідно ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній станом на 31 березня 2012 ороку, дата настання страхового випадку) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як з'ясовано судом, на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2013 року, який винесено в межах розгляду кримінальної справи №2604/12802/12 відносно [PERSON], апеляційним судом збільшено розмір грошової суми, що стягнута з ПАТ "Українська охоронно страхова компанія" на користь [PERSON] в якості відшкодування шкоди, заподіяної її здоров'ю до 71173 гривень 45 коп., ці обставини є доведеними та потребують доказуванню відповідно до ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. На виконання вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року, ПАТ "Українська охоронно страхова компанія" виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 72172,77 грн., що підтверджується платіжними дорученими, які долучено ПАТ "Українська охоронно страхова компанія" до заперечень на позовну заяву (а.с.113-149), ці обставини визнані позивачем та не оспорюються в межах даного спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів (ч. 3 ст. 1195 ЦК України). Відповідно до частини першої та четвертої статі 28 Кримінально-процесуального кодексу України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільній позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень п.24.1, 24.3 ст.24 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. Згідно статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно. Медична допомога -це вид діяльності, який включає комплект заходів, спрямованих на оздоровлення та лікування пацієнтів у стані, що на момент її надання загрожує життю, здоров'ю і працездатності та здійснюється професійно підготовленими працівниками, які мають на це право відповідно до законодавства ( Постанова Кабінету міністрів України від 11.07.2002 р. за №955 "Про затвердження Програми подання громадянам гарантованої державною безоплатної медичної допомоги") Звертаючись з цим позовом до суду, позивач [PERSON] просить відшкодувати за рахунок відповідача ПАТ "Українська охоронно - страхова компанія" матеріальну шкоду в розмірі 28826 грн.55 коп., яка включає: витрати пов'язані з лікуванням ушкодженої ноги, що підтверджується: листком розрахунком "Центру спортивної травматології" на 7487грн. 12 коп. ( платіжний документ від 22.04.2014 р.); 15500,00 грн. - пристосування для лікування переломів ( платіжний документ від 22.04.2014р.); 2800,00 грн. - циліндричний бур, (платіжний документ 24.04.2014 р.); 510,00 грн. - ортопедичне пристосування для ноги; рентген 96 грн.; МРТ - 690,00 грн.; "Vіskо gеl" для суглобів закачування в коліно, згідно призначення КМКЛ №1, 3000,00 грн.; ін'єкція спеціальна - 500,00 грн. (платіжний документ від 4.07.2014 р.); рентгенографія клініка "Борис" - 511 грн. 70коп.; вартість знімку ноги до операції - 760 грн. (платіжний документ від 17.04.2014р.); вартість знімку після операції - 760,00 грн. (платіжний документ від 10.09.2014р.); придбання ліків за призначенням на загальну суму 1550 грн. 28 коп., що підтверджується фіскальними чеками, а загалом потрачено на лікування ушкодженої ноги за період з квітня 2014р. по листопад 2014р. складає 34164грн.40 коп. Також, витрати пов'язані з лікуванням позивачем ушкодженого носу, що підтверджується Договором про здійснення медичної практики суб'єкта господарської діяльності у озброєних силах України на платній основі №3601 від 17.07.2014 р., на підставі якого сплачено 1155,00 грн. ( платіжний документ від 17.07.2014 р.); КТ до операції 390,00 грн. (платіжний документ від 03.07.2014 р.); КТ після операції 355,00 грн. (платіжний документ від 05.11.2014р.); бактеріальний посів з носу (платіжний документ від 03.07.2014 р.), придбання ліків за призначенням на суму 2587 грн. 61 коп., що підтверджується фіскальними чеками, а загалом позивачем понесені витрати, пов'язані з лікуванням ушкодженого носу, на суму 4632 грн. 61 коп. Згідно положень частини першої ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи потерпілого. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я від 26.07.1999 № 184 "Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів" обов'язковою документацією, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів, зокрема, є форма № 003/о "Медична карта стаціонарного хворого", форма № 003-4/о "листок лікарських призначень", форма № 005/о "Листок реєстрації переливання трансфузійних рідин" тощо. Зазначена документація являється основними медичними документами стаціонару, які заповнюються на кожного хворого. Ведеться у всіх лікарнях, стаціонарах диспансерів, клініках ВУЗів та НДІ, а також санаторіях. Дані медичної карти стаціонарного хворого дають можливість контролювати правильність організації лікувального процесу і використовуються для видачі довідкового матеріалу за запитами відомчих закладів (суд, прокуратура, експертиза тощо). Разом з тим, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я та стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про пенсійне забезпечення" причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України. З аналізу п. п. 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, п. п. 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 5 вересня 2011 року №561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Судом встановлено, що з 25 лютого 2013 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - ураження опорно-рухомого апарату, загальне захворювання, інвалідність вставлена до 01 березня 2014 року, висновок про умови та характер праці - "протипоказана праця з тривалим перебуванням на ногах, може працювати за фахом з обмеженням обсягу праці, рекомендації "Д" нагляд", що підтверджується Довідкою до Акту огляду МСЕК серія 10 ААА за №806736 від 28 лютого 2013 року. (а.с.60) З 01 березня 2014 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - ураження опорно-рухомого апарату, загальне захворювання, інвалідність вставлена до 05 лютого 2016 року, висновок про умови та характер праці - "може працювати за фахом з обмеженням обсягу праці, протипоказана праця з тривалим перебуванням на ногах, рекомендації " "Д" нагляд", що підтверджується Довідкою до Акту огляду МСЕК серія АВ за №0080661 від 12 лютого 2014 року. (а.с.9) Як роз'яснено у п. 19 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється; розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. За медичним висновком потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи - щорічно надається безоплатно путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки ії вартість компенсується Фондом у розмірі, встановленому його правлінням. Виходячи з предмету позову, позивач посилається як на підставу відшкодування понесених витрат на положення ч. 1 ст. 1195 ЦК України, якою передбачено обсяг витрат, які підлягають відшкодуванню потерпілій особі, а саме: заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Таким чином, у деліктних правовідносинах при вирішенні питання про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, розмір та види відповідного відшкодування на користь потерпілого визначається з урахуванням положень ст. 1195 ЦК України. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] пред'явленні до ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" про стягання матеріальної шкоди в розмірі 28826 грн. 55 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити фактично понесені позивачем витрати на лікування, оскільки сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Як роз'яснено у п. 18 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв'язку із виконанням працівником трудових обов'язків; судово-медична експертиза - в решті випадків. Ступінь втрати працездатності визначається на підстав Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року за №83. В той же час, ступінь втрати професійної працездатності МСЕК, відповідно до Довідки до Акту огляду МСЕК серія 10 ААА за №806736 від 28 лютого 2013 року та Довідки до Акту огляду МСЕК серія АВ за №0080661 від 12 лютого 2014 року, позивачу не встановлювалась. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що інвалідність настала внаслідок травм, отриманих від дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 31 березня 2012 року. В порядку ч.4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, сторонам цивільного процесу роз'яснено право заявити клопотання про призначення судово-медичної експертизи, однак позивач та представник позивача в межах даного спору не скористались правом довести перед судом переконливість їх доказів шляхом призначення даного виду експертизи. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено наявність правових підстав для отримання за рахунок Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" страхового відшкодування в розмірі 28826 грн. 55 коп., в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням раніше виплаченої суми страхового відшкодування, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог, які пред'явлено до відповідача [PERSON], як особи винної у скоєнні злочину, в розмірі 9970 грн. 46 коп., яка визначена позивачем як сума заподіяної шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, оскільки задоволення вимог в цій частині безпосередньо пов'язано з доведенням обставин настання відповідальності страховика виплатити страхове відшкодування відповідно до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової від повільності власників наземних транспортних засобів". З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з цим позовом до суду відповідно до положень п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed