Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вказаними вимогами, просить стягнути з ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» на її користь, [PERSON], компенсацію завданої моральної шкоди у сумі 400 000,0 гривень. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач наводить такі обставини. Позивач є вдовою [PERSON], який, працюючи в ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» другим механіком рятувального судна „Сапфір", 09.08.2010 року помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, що підтверджується актом №08 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 29.10.2010 року. Нещасний випадок трапився внаслідок створення в ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» шкідливих та небезпечних факторів, допущення порушень вимог законодавства про охорону праці начальником ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» - [PERSON], капітаном рятувального судна „Сапфір" - [PERSON], що підтверджується пунктом 10 акту №08 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 29.10.2010 року. З 15.01.2011 року позивач, як вдова [PERSON], перебуває на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Приморському районі м. Одеси як особа, яка має право на страхові виплати у разі смерті потерпілого на виробництві та отримує страхові виплати. Внаслідок смерті чоловіка їй заподіяно моральну шкода, яку на підставі Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 та ст.ст. 23, 1167, 1168, 1172, 1187 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з ДП „Морська аварійно-рятувальна служба" (надалі за текстом - ДП «МАРС»). Відповідач у судове засідання не з'явився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до раніше поданих заперечень на позовну заяву зазначав, що смерть [PERSON] не пов'язана із трудовою діяльністю померлого на ДП «МАРС», а також що саме судно, на якому працював померлий, було виведено з експлуатації ще 17.12.2009 року. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. Щодо фактичних обставин. Судом встановлено, що 9 серпня 2010 року на судні, що належить відповідачу було знайдено тіло загиблого другого механіка судна [PERSON] 10 серпня 2010 року Територіальним управлінням Держгірпромнагляду в Одеській області, відповідно до положень пункту 42 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112, виданий наказ №339, яким створена спеціальна комісія з розслідування цього нещасного випадку. 24 серпня 2010 року після проведення розслідування обставин нещасного випадку, комісією складений акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався в період з 20-00 години 08 серпня 2010 року по 06-00 годину 09 серпня 2010 року в ДП "Морська аварійно-рятувальна служба" Міністерства транспорту та зв'язку України, від 24 серпня 2010 року (форма Н-5). За висновками (пункт 6 зазначеного акту) цієї комісії, нещасний випадок із смертельним наслідком з працівником [PERSON] - пов'язаний з виробництвом, а тому наявні підстави для складання акту за формою Н-1. 21 жовтня 2010 року за результатами проведеного розслідування комісією прийняте рішення (протокол №5), яким затверджені висновки щодо проведеного розслідування, та на підставі пункту 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112, прийнято рішення про складання за цим фактом акту за формою Н-1. 29 жовтня 2010 року комісією складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом №08, який був затверджений начальником Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області 29 жовтня 2010 року, згідно з пунктом 7 якого встановлено, що цей нещасний випадок пов'язаний з виробництвом та його причиною стали: виконання робіт з відключеними системами вентиляції і кондиціювання повітря, незадовільне функціонування системи управління охороною праці, порушення режиму праці та відпочинку, невиконання посадових обов'язків капітаном рятувального судна „Сапфір" - [PERSON], недотримання температурно-вологісного режиму в службових, житлових, виробничих та побутових приміщеннях судна, незадовільний психологічний клімат у колективі, алкогольне сп'яніння та незадовільний фізичний стан здоров'я померлого. Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України призначено позивачу [PERSON] у зв'язку зі смертю її чоловіка одноразову грошову допомогу. Зазначений акт про нещасний випадок від 29 жовтня 2010 року оскаржений відповідачем; за результатами розгляду адміністративного позову постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року, у задоволенні позовних вимог ДП "Морська аварійно-рятувальна служба" до Територіального управління Держгірпромнагляду по Одеській області, Комісії з розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком про визнання протиправним та скасування акту про нещасний випадок, пунктів акту спеціального розслідування нещасного випадку - відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2014 року касаційну скаргу ДП "Морська аварійно-рятувальна служба" залишено без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року залишено без змін. Таким чином, дійсність акту про нещасний випадок від 29 жовтня 2010 року встановлена ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2014 року, цей акт вважається належним доказом тих обставин, які ним встановлені за результатами роботи спеціальної комісії з розслідування цього нещасного випадку. Зокрема, актом про нещасний випадок від 29 жовтня 2010 року встановлено, що нещасний випадком стався на території підприємства, під час перебування потерпілого на судні у зв'язку з знаходженням [PERSON] на транспортному засобі (р/с «Сапфір») у період змінного відпочинку внаслідок дії на нього шкідливих та небезпечних факторів (середовища). Нещасний випадок пов'язаний з виробництвом та його причиною стали: виконання робіт з відключеними системами вентиляції і кондиціювання повітря, незадовільне функціонування системи управління охороною праці, порушення режиму праці та відпочинку, невиконання посадових обов'язків капітаном рятувального судна „Сапфір" - [PERSON], недотримання температурно-вологісного режиму в службових, житлових, виробничих та побутових приміщеннях судна, незадовільний психологічний клімат у колективі, алкогольне сп'яніння та незадовільний фізичний стан здоров'я померлого. Пунктами 14, 15, 17 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, визначено, що визнаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових обов'язків, у тому числі у відрядженні, а також ті, що сталися у період: перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці, пов'язаному з виконанням роботи, починаючи з моменту прибуття працівника на підприємство до його відбуття, який повинен фіксуватися відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або виконання завдань роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, одягу, а також виконання заходів особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству, або на іншому транспортному засобі, наданому роботодавцем; використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства з дозволу або за дорученням роботодавця в установленому роботодавцем порядку; виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до трудових обов'язків працівника (подання необхідної допомоги іншому працівникові, дій щодо запобігання аваріям або рятування людей та майна підприємства, інших дій за розпорядженням або дорученням роботодавця); ліквідації аварії, наслідків надзвичайної ситуації техногенного і природного характеру на виробничих об'єктах і транспортних засобах, що використовуються підприємством; подання необхідної допомоги або рятування людей, виконання дій, пов'язаних із запобіганням нещасним випадкам з іншими особами у процесі виконання трудових обов'язків; надання підприємством шефської допомоги; перебування у транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо настання нещасного випадку пов'язане з виконанням потерпілим трудових обов'язків або з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або середовища; прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об'єкта за дорученням роботодавця; прямування до/чи з місця відрядження згідно з установленим завданням. Визнаються пов'язаними з виробництвом також випадки: раптового погіршення стану здоров'я працівника або його смерті внаслідок гострої серцево-судинної недостатності під час перебування на підземних роботах (видобування корисних копалин, будівництво, реконструкція, технічне переоснащення і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд, геологорозвідувальні роботи, які проводяться під землею) чи після виведення працівника на поверхню з ознаками гострої серцево-судинної недостатності, що підтверджено медичним висновком; скоєння самогубства працівником плавскладу на суднах морського, річкового та рибопромислового флоту в разі перевищення обумовленого колективним договором строку перебування у рейсі або його смерті під час перебування у рейсі внаслідок впливу психофізіологічних, небезпечних чи шкідливих виробничих факторів. Нещасні випадки, що сталися внаслідок раптового погіршення стану здоров'я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків (крім випадків, зазначених у пункті 15 цього Порядку, у разі відсутності умов, зазначених у пункті 18 цього Порядку), визнаються пов'язаними з виробництвом за умови, що погіршення стану здоров'я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров'я. За наведених обставин суд не вважає слушними та критично ставиться до заперечень відповідача в частині посилань щодо того, що смерть [PERSON] не пов'язана з виробництвом, оскільки він хворів на кардіоміопатію, в крові та сечі померлого виявлено етиловий спирт в перевищеній концентрації, оскільки вони спростовуються актом про нещасний випадок від 29 жовтня 2010 року і Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд, як зазначено, має усі підстави вважати встановленим факт смерті [PERSON] таким, що відбувся внаслідок нещасного випадку на виробництві. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 лютого 2007 року скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, та членів їх сімей на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. Зазначені зміни Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), втім, як зазначено судом саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. При цьому суд критично ставиться до заперечень відповідача, що смерть [PERSON] не пов'язана із дією джерела підвищеної небезпеки, оскільки вказане судно виведено з експлуатації ще 17.12.2009 року, тобто до настання нещасного випадку. Зазначені обставини суд тлумачить не на користь відповідача, оскільки за таких обставин суду не надано достатньо об'єктивних та обґрунтованих правових підстав, за яких роботодавець - відповідач - допустив своїх працівників до виконання трудових обов'язків на судно, що виведене з експлуатації та може представляти загрозу життю та здоров'ю працівників. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується в установленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, у сумі 100 000,0 гривень таким, що частково відповідатиме тим моральним стражданням, що спричинені [PERSON] смертю її чоловіка [PERSON] Встановлюючи зазначений розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом враховано, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням позивачки, пов'язаних із смертю [PERSON], втім, враховуючи, що факт смерті близької особи у будь-якому випадку є глибоким потрясінням, який впливає на моральний стан потерпілої особи, що не потребує додаткового доказування та обґрунтування, суд вважає наведений розмір грошового відшкодування тією мінімальною сатисфакцією, що частково відповідатиме завданим моральним стражданням позивачки. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial