Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] "Про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини", мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 20 квітня 2007 року, від якого вони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. На теперішній час з відповідачем вона не проживає, спільний бюджет та господарство не веде. Дитина перебуває на її повному утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, а тому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій суму у розмірі 1000 гривень, починаючи з дати подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або її розгляд за його відсутності не надавав. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача у справі свідчить її відповідна заява, зареєстрована за вхідним № 7185/14-вх від 04.04.2014 року, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання нею особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Згідно із частиною 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечувала позивач. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази у справі, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до Свідоцтва про народження (серії [NUMBER]), виданого 03 грудня 2004 року Макіївським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 03.12.2004 року зроблено відповідний запис за № 1098. При цьому її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] /а. с. 8/. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (серії [NUMBER]), виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області 20 квітня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 184. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: йому "[PERSON]" та їй "[PERSON]" /а. с. 7/. З відомостей, що містяться у копії паспорту громадянина України (серії [NUMBER]) убачається, що позивач 07.12.2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON] /а. с. 3 - 5/. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року. Відповідно до положень частини першої статті 1 та частини першої статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов'язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Положеннями частини першої статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд виходить з того, що зазначений обов'язок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь - якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття /стаття 51 Конституції України/. У свою чергу, Положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року /ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11/ передбачають, що дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються в частині від доходу його матері, батька й /або/ у твердій грошовій сумі /частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України/. За досліджених обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує по відношенню до своєї дочки [PERSON], [INFO], батьківські обов'язки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по її утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі. Приймаючи до уваги викладені обставини, з урахуванням досліджених судом по справі доказів, суд вважає, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини з [PERSON] необхідно встановити у твердій грошовій формі. На підставі пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності із частиною 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у вигляді судового збору у сумі 229,40 гривень підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved