Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, який був уточнений, до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на усе його майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивачі звернулися до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, але їм було повідомлено, у зв'язку з тим, що заяву про прийняття спадщини також подала дружина померлого - [PERSON] Для будь-яких подальших дій необхідно отримати документи в останньої або чекати, поки відповідачка надасть їх до спадкової справи. Крім того, в листі зазначено, що виявлено розбіжність у прізвищі батька, а саме: за даними свідоцтва про народження прізвище вказано як «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть значиться як «[PERSON]», і тому позивачам було рекомендовано в судовому порядку встановити, що померлий є їхнім батьком. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.12.2015 року встановлено факт, що [PERSON] був батьком [PERSON] Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року встановлено факт, що [PERSON] був рідним батьком [PERSON] В подальшому до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори були подані відповідні рішення суду, але свідоцтв про право на спадщину позивачі не отримали, оскільки відповідачка [PERSON] добровільно не надала жодного правовстановлюючого документу на майно, чим порушує їхні права. На підставі викладеного позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 квартири [ADDRESS] у Житлово-будівельному кооперативі «Академічний-9»; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 квартири [ADDRESS] у Житлово-будівельному кооперативі «Академічний-9». Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до позивачів про усунення від права на спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на усе його майно. Від першого шлюбу померлий мав двох доньок [PERSON] та [PERSON] [PERSON] помер у віці 79 років, був особою похилого віку, часто хворів, оскільки мав хронічну хворобу серця, цироз печінки, хворів «цукровим діабетом», однак, зволікаючи зі зверненням в установленому порядку, так і не отримав інвалідність, останні роки не міг себе самостійно обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги. Доглядом за померлим повністю займалася позивачка за зустрічним позовом. Дві дочки її покійного чоловіка за весь час, а це більше тридцяти років, жодного разу не запропонували своєї допомоги, не допомагали матеріально та не з'являлись провідати свого батька. Відповідачі за зустрічним позовом повністю ухилилися від піклування над своїм батьком. На підставі викладеного, позивачка просить суд усунути [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 квартири [ADDRESS] у Житлово-будівельному кооперативі «Академічний-9». Надала до суду письмові заперечення, відповідно до яких зустрічну позовну заяву вважає необґрунтованою та безпідставною, а тому просила відмовити в її задоволенні. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 квартири [ADDRESS] у Житлово-будівельному кооперативі «Академічний-9». Проти зустрічних позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду письмові заперечення, відповідно до яких зустрічну позовну заяву вважає необґрунтованою та безпідставною, а тому просила відмовити в її задоволенні. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивачки, за наявних у справі матеріалів та її представника. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в позові. Зустрічні позовні вимоги представник підтримав повністю, просив їх задовольнити. Представник відповідача - Київської міської ради - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких просить розглядати справу в його відсутність та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства України. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких просить розглядати справу в його відсутність та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства України. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Житлово-будівельного кооперативу "Академічний-9" - у судовому засіданні просив прийняти рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], представника позивачки [PERSON], представника відповідачки, представника третьої особи ЖБК "Академічний-9", допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачок та чоловік відповідачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть . Відповідно до довідки від 12.05.2015 року № 41 виданої ЖБК "Академічний-9" [PERSON] був постійно зареєстрований у квартирі [ADDRESS], що знаходиться у будинку ЖБК "Академічний-9". Померлий [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 14.08.1982 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, у тому числі і на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності померлому та знаходиться у будинку ЖБК "Академічний-9". Після смерті [PERSON] позивачі у встановлений законом строк звернулися до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, але їм було повідомлено, що крім них заяву про прийняття спадщини також подала дружина померлого - [PERSON] Для будь-яких подальших дій необхідно отримати документи в останньої або чекати поки відповідачка надасть їх до спадкової справи. Крім того, в листі зазначено, що виявлено розбіжність у прізвищі померлого, а саме: за даними свідоцтва про народження прізвище вказано як «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть значиться як «[PERSON]», і тому позивачам було рекомендовано в судовому порядку встановити, що померлий є їх батьком. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.12.2015 року встановлено факт, що [PERSON] був батьком [PERSON] Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року встановлено факт, що [PERSON] був рідним батьком [PERSON] У своєму позові позивачі зазначають, що після винесення вищезазначених судових рішень вони знову звернулися до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори та подали відповідні рішення суду, але свідоцтв про право на спадщину вони не отримали, оскільки відповідачка [PERSON] не надала жодного правовстановлюючого документу на майно, що належало [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об'єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] (відповідачка) та двоє доньок - [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивачка). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спірна квартира [ADDRESS] у Житлово-будівельному кооперативі «Академічний-9» була придбана [PERSON] під час шлюбу з [PERSON], а тому є спільною сумісною власністю подружжя, що підтверджується довідкою від 12.05.2015 року № 7. Таким чином, спадковим майном є тільки 1/2 частина вищезгаданої квартири. Враховуючи вищевикладене, кожна з позивачів має законне право на 1/6 частини квартири [ADDRESS] у Житлово-будівельному кооперативі «Академічний-9». Разом з тим, [PERSON] в своєму зустрічному позові вказує на те, що позивачки неналежним чином виконували обов'язки по догляду за своїм батьком та ухилялися від надання йому допомоги, хоча він був людиною похилого віку та тяжко хворів. Проте, даний факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні і був спростований дослідженими судом доказами. Так, допитані судом свідки зі сторони позивачок пояснили наступне. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], знає її приблизно 50 років, вони проживають в одному будинку [ADDRESS]. Батьки [PERSON] розлучилися. До 2012 року батько постійно навідував своїх доньок, вони гарно спілкувалися. Свідок особисто спілкувалася з [PERSON], він дуже радів за своїх доньок. Останні постійно пропонували батькові матеріальну допомогу, але він відмовлявся та казав, що нічого не потребує. Свідок завжди вважала, що в нього дуже міцне здоров'я, оскільки він був високим, статним і ніколи ні на що не жалівся. Батько запрошував дочок до себе додому, але коли [PERSON] прийшла до нього в гості, в квартиру її не впустила його дружина. Батько сплачував дітям аліменти, але в невеликому розмірі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає [PERSON] приблизно 8 років. Свідок працює поштаркою по [ADDRESS] та приносить пенсію [PERSON], до квартири її не запросили жодного разу. Останнього разу [PERSON] вона бачила на вулиці влітку 2014 року. Дізнавшись від сусідів, що [PERSON] забрали до лікарні, свідок повідомила про це [PERSON] по телефону. Доньки постійно контактували зі своїм батьком, вона бачила як [PERSON] разом з ще однією жінкою приходила до батька, як потім з'ясувалося це була її сестра. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона шкільна подруга [PERSON], вони товаришують більше 40 років. Свідок знайома й з рідними позивачки. Остання добре відносилася до батька та завжди намагалася йому допомогти. Одного разу свідок з позивачкою хотіли зайти до її батька в гості, але їм ніхто не відчинив двері. Батько теж дуже любив [PERSON]. Останнього разу вони разом з [PERSON] навідували його в день народження 4-5 років назад. [PERSON] потім ще навідувала батька, але його друга дружина не бажала спілкуватися з його доньками. Оцінюючи покази зазначених свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі, і підстав для обмови сторін у них немає, їх показання не суперечать іншим матеріалам справи, на об'єктивність і повноту показань вказаних свідків про відомі їм обставини не впливають існуючі неправові зв'язки між свідками і сторонами, які при дослідженні і оцінці показань свідків судом підлягають урахуванню. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідачки за первісним позовом пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою та кумою [PERSON]. Вони знайомі приблизно 30 років та певний час проживали поряд в будинках по [ADDRESS]. Від [PERSON] свідок чула, що в нього є дві доньки, але їх ніколи не бачила. Сім'я [PERSON] потребувала матеріальної та фізичної допомоги. Приблизно за 10 років до смерті [PERSON] перестав працювати. Він разом з [PERSON] постійно проживав по [ADDRESS], а до того на Троєщині. Приблизно за 1 рік до смерті [PERSON] почав погано пересуватися. Крім того, він часто хворів та потребував стороннього догляду. За ним доглядала тільки його дружина [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає і позивачок, і відповідачку, і померлого [PERSON], з останнім вони разом працювали, а потім просто спілкувалися. Дочок померлого свідок побачив вперше тільки після смерті, у нотаріуса. [PERSON] жалівся на те, що доньки з ним не спілкуються після розлучення з першою дружиною. Від доньок не було ніякої допомоги ні при житті, а ні після смерті, їх навіть не було на похороні. Свідок постійно допомагав сім'ї померлого, в тому числі і матеріально, оскільки в останні роки життя [PERSON] дуже потребував матеріальної допомоги. Разом з тим, пояснення свідка [PERSON] щодо відсутності спілкування позивачок за первісним позовом з [PERSON] після розлучення з його першою дружиною спростовуються вищенаведеними поясненнями свідків зі сторони позивачок за первісним позовом. Таким чином, пояснення свідків зі сторони [PERSON], не можуть бути взяті судом до уваги, як докази обставин, на які посилається відповідачка, в тому числі й щодо факту перебування [PERSON] у безпорадному стані та ухилення позивачок від надання йому допомоги, оскільки свідки жодних належних пояснень з цього приводу суду не надали, а тому судове рішення не може ґрунтуватися на даних поясненнях свідків і вони оцінюються судом в сукупності з іншими належними доказами. Відповідно до вимог аб. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Виходячи зі змісту вищенаведених норм діючого законодавства, позивач за зустрічним позовом повинна була довести в судовому засіданні факт перебування [PERSON] у безпорадному стані, а також факт ухилення [PERSON] та [PERSON] від обов'язку щодо утримання батька. Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що дані обставини не були підтверджені позивачкою за зустрічним позовом належними доказами, а навпаки були спростовані дослідженими судом письмовими матеріалами справи, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншими доказами по справі, а тому підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] суд не вбачає. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що задоволенні зустрічного позову повинно бути відмовлено з вищенаведених підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, як підставні та обґрунтовані, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вони є безпідставними та не доведеними в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 818, 60 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 818, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved