Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

22 червня 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Центр протидії корупції» (далі - відповідач) про захист немайнових прав на використання імені та недоторканості ділової репутації та просить визнати інформацію такою, що порушує його немайнове право на використання імені, немайнове право на недоторканість ділової репутації, зобов'язати відповідача видалити зазначену інформацію та заборонити відповідачу публікувати інформацію про кримінальні провадження із зазначенням імені позивача у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України за відсутності обвинувального вироку суду щодо нього, який набрав законної сили. В обґрунтування позовних вимоги зазначено, що відповідач незаконно використав ім'я позивача шляхом його зазначення в інформації про кримінальні провадження, в яких він є підозрюваним, у вкладці «[PERSON]» на сайті «Відкритий реєстр національних публічних діячів України», що міститься за посиланням [INFO]. Крім цього, до постановлення обвинувального вироку суду щодо позивача в назві та тексті публікації «[PERSON]» наводяться дані про доведеність його вини у цих кримінальних провадженнях. У зв'язку з цим, відповідач порушив немайнові права позивача на використання імені та недоторканість ділової репутації, передбачені ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 299 ЦК України 30.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому ГО «Центр протидії корупції» не визнав позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які вказували на сам факт порушення його особистих немайнових прав та доказів недостовірності інформації, поширеної інформації. Також вказують на необхідність поширення спірної інформації з метою інформування суспільства та через високий суспільний інтерес, у зв'язку з тим, що позивач є національним публічним діячем відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». 6+За результатом судового розгляду судом встановлено, що на сайті [INFO] у вкладці «[PERSON]» розміщена інформація про позивача. Зазначене підтверджується експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від «27» червня 2018 р. № 134/2018-ЕВ-ЦК, копія якого була надана позивачем та міститься в матеріалах справи. Факт того, що сайт [INFO] належить відповідачеві засвідчується відомостями, які містяться на цьому сайті, відповідно до яких «Адміністратором та власником Реєстру є громадська організація «Центр протидії корупції» (код за ЄДРПОУ 38238280), та довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 21.06.2018 р. № 115/2018-Д-ЦК. Представники відповідача цей факт не заперечують і у судовому засіданні підтвердили, що ГО «Центр протидії корупції» є власником сайту. Висновком від 21.06.2018 підтверджується, що стаття «[PERSON]» дійсно містить інформацію, яка зазначається позивачем такою, що порушує його немайнові права, а саме: В розділі «Досьє» публікації: «Разом з тим, в 2015 році Національним антикорупційним бюро України розпочато два досудових розслідування, що стосувались діяльності компаній, пов'язаних із [PERSON], в 2016 році - розпочате ще одне. В ході розслідування було встановлено, що [PERSON] є бенефіціарним власником юридичних осіб, зареєстрованих в офшорних юрисдикціях: DEVECOM COMPANY LIMITED, GUILFORD ESTATES LTD, KENSON TRADING LTD, HUMMERON COMPANY LTD , FORTER HOLDINGS LTD. Також було встановлено, що незважаючи на відсутність формального володіння, він контролює діяльність компаній "STEUERMANN" та Bradcrest Investments SA через директора цих підприємств [PERSON], зокрема, може віддавати вказівки стосовно діяльності цих підприємств. Довіреною особою [PERSON] вважається [PERSON].» «20 квітня 2017 року в одному із проваджень - №52015000000000010 - [PERSON] було повідомлено про підозру. Згідно із судовими ухвалами, [PERSON] мав можливість остаточно вирішувати основні питання діяльності ТОВ "Енерготехпром", що є міноритарним акціонером, членом наглядових органів компаній: ПАТ "БАХЧИСАРАЙСЬКИЙ КОМБІНАТ "БУДІНДУСТРІЯ", ПАТ"ЕНЕРГОТЕХНОЛОГІЇ", ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "МЕГА-ПОЛІС", ПАТ "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР", ТОВ "БРИНКФОРД".» «В кримінальному провадженні № 52015000000000010 в травні 2017 року на частки [PERSON] у всіх трьох фірмах накладено арешт.» В розділі «Попередня біографія» публікації: «Під час обшуку в офісі [PERSON] ([ADDRESS] 6, 4-й поверх - за інформацією ЗМІ офіс [PERSON]) детективами НАБУ знайдено і вилучено протоколи засідань наглядової ради ПАТ "Констар" за 2012-2013 роки.» В розділі «Кримінальні провадження та санкції» публікації: «Кримінальні провадження та санкції: Кримінальні провадження 1) Кримінальне провадження НАБУ №52015000000000009 від 11.12.2015 року за ч. 4 ст. 368 КК України (одержання неправимірної вигоди в особливо великому розмірі) ч. 3 ст. 209 КК України (легалізація доходів, одержаних злочинним шляхом). Постановою Генеральної прокуратури України від 09.11.2017 року матеріали досудового розслідування та №52015000000000009 від 11.12.2015 року та №52015000000000010 від 11.12.2015 року об'єднано під номером 52015000000000009 від 11.12.2015 року. Тоді ж змінено правову кваліфікацію діяння на ч. 5 ст. 191 (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем в особливо великих розмірах), ч. 3 ст. 209 (легалізація доходів, одержаних злочинним шляхом), ч. 1 ст. 255 КК України (створення злочинної організації). 25.10.2017 року [PERSON] в цьому провадженні пред'явлено підозру. 22.04.2017 року ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва детективам було відмовлено у заводовленні клопотання про застосування до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді особистої поруки. Поручителями виступили 19 осіб. На [PERSON] були покладені обов'язки: 1) прибувати до детектива НАБУ, прокурора Спеціонлізованої антикорупційної прокуратури, слідчого судді, суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з м. Києва без дозволу детектив, прокурора або суду; 3) повідомляти детективу, прокурору Счи суду про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватись від будь-якого спілкування з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (інформація про осіб прихована), а також від спілкування щодо ДП «СхідГЗК», ТОВ «Енерготехпром», ПрАТ «Енерготехнології», ПрАТ «СК «Мега-Поліс», ДП «STEUERMANN-Україна ГМБХ», ПрАТ «Пласт»,ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», австрійських компаній «STEUERMANN» Investitions- und Handelsgesellschaft bmH», «Bollwerk Finanzierungs-und Industriemanagement AG», «Uniqa Osterreich Versicherungen AG», британських компаній «WARGRAVE TRADING LLP», «ADTECH CONSULTING LIMITED», «DALLAS FUEL SA», кіпрських компаній «FORTER HOLDINGS LTD», «HUMMERON COMPANY LTD», «LEDRA NOMINEES LTD», «IONICS NOMINEES LTD», «DEVECOM COMPANY LTD», «ABS ALLIED BUILDING &aTD; STEEL LTD», панамської компанії «BRADCREST INVESTMENTS SA», компаній «KENSON TRADING LIMITED», «WENMORE ENTERPRISES LTD» - з будь-якими особами, утримуватись від спілкування з будь-яких питань з особами, які є або були учасниками або представниками вказаних компаній, крім своїх захисників; 5) здати на зберігання до Державної міграційної служби України всі свої паспорти для виїзду за кордон та всі інші документи, що дають право на виїзд з України, у тому числі паспорт громадянина України. 12.06.2017 та 12.10.2017 року строк дії запобіжного заходу був продовжений. Але 06.12.2017 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва за клопотанням захисника [PERSON] з переліку покладених на [PERSON] обов'язків виключено обов'язок здати на зберігання паспорти для виїзду за кордон. 29.11.2017 року в рамках кримінального провадження було арештовано квартиру [PERSON]. За інформацією веб-сайту НАБУ: "За версією слідства, екс-народний депутат України, колишній голова комітету Верховної Ради України з питань паливно-енергетичного комплексу, у змові з трьома особами - згаданим посадовцем структурного підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом», колишнім керівником цього ж підрозділу та ще однією особою, наближеною до екс-народного депутата, організували корупційну схему, в результаті якої інтересам ДП «НАЕК «Енергоатом» завдано шкоди в розмірі 6,4 млн євро. Як з'ясували детективи НАБУ, учасники угруповання у 2008-2012 рр штучно створили умови проведення низки тендерів, завдяки яким переможцем визнано чеську компанію «Skoda JS» (фактичним власником є російське ЗАТ «Об'єднані машинобудівні заводи») із завищеними на 6,4 млн євро ціновими пропозиціями, що в окремих випадках складало до 20% від вартості обладнання. У подальшому, після отримання зазначених коштів за контрактами, укладеними з ДП «НАЕК «Енергоатом», «Skoda JS»перерахувала 6,4 млн євро на рахунок компанії «BRADCREST INVESTMENT S.A.» (Панамська Республіка), єдиним власником (бенефіціаром) якої є екс-народний депутат України." В ході досудового розслідування встановлено, що службові особи ДП «НАЕК «Енергоатом», його відокремленого підрозділу «Атомкомплект», представники державної влади України та інші особи одержали упродовж 2009-2015 років хабар у розмірі понад 10,88 млн. Євро від представників АТ «Skoda JS», за сприяння закупівлі обладнання вказаного товариства на атомні електростанції України. Грошові кошти товариством «Skoda JS» перераховувались компаніям «BRADCREST INVESTMENTS SA» (в подальшому перераховувало кошти на рахунок «RANDSTONE COMMERCIAL LLP», яке в свою чергу перераховувало їх компаніям «DELANGOLO GROUP LIMITED», «Company Kredo-Z Kft. Limited», ТОВ «ТІА «Консольінвест»), «BARTON BUSINESS LLC», «INLORD SALES LLP», «VISILOGIK LIMITED», «DEVECOM COMPANY LIMITED» . В Реєстрі судових рішень наявна інформація про те, що кінцевим бенефіціарим власником «BRADCREST INVESTMENTS SA» та «DEVECOM COMPANY LIMITED» є безпосередньо [PERSON]. 2) Кримінальне провадження НАБУ №52015000000000010 від 11.12.2015 року за ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, за підозрою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у заволодінні в складі злочинної організації коштами ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП "СхідГЗК") в особливо великому розмірі та їх легалізації (відмивання). 09.11.2017 року це провадження об'єднано з провадженням №52015000000000009 про що йдеться вище. [PERSON] у цьому провадженні 20.04.2017 року пред'явлено підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255 («Створення злочинної організації»), ч. 5 ст. 191 («Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем») Кримінального Кодексу України. 23.04.2017 року в рамках провадження на майно [PERSON] накладено арешт: автомобіль TOYOTA SEQUOIA 5.7, квартиру, банківські рахунки в ПАТ "Дімантбанк". 07.11.2017 року НАБУ повідомило, що кількість підозрюваних у справі зросла до восьми осіб, також пред'явили підозру ще трьом - генеральному директору [[PERSON]], директору [[PERSON]] компанії «Steuermann». Це один підозрюваний - громадянин України - є керівником низки компаній, які систематично вигравали тендери у ДП «СхідГЗК», ДП «НАЕК «Енергоатом», ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», та, водночас, є очільником іноземних підприємств, задіяних у схемі відмивання коштів. Про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255 та ч.5 ст.191 КК України, йому повідомлено у Латвійській Республіці. Суть справи полягає в тому, що в грудні 2013 року ДП «СхідГЗК» з порушенннями провело конкурс з відбору постачальників уранового оксидного концентрату, переможцем конкурсу було визнано Steuermann Investitions- und Handelsgesellschaft mbH (STEUERMANN). При цьому STEUERMANN не є виробником концентрату і не мало засобів для його перевезення. 25.07.2014 і пізніше 23.02.2015 STEUERMANN, від імені якого діяв директор цієї компанії [PERSON], уклало договори з Казахською компанією «Степногірський гірничо-хімічний комбінат» (ТОО "Степногорский горно-химический комбинат", далі - СГХК). Відповідно до цих контрактів СГХК мало поставити для ДП «СхідГЗК» той же урановий концентрат та на таких же умовах, що STEUERMANN мав поставити для ДП «СхідГЗК». СГХК здійснило такі поставки у повному обсязі, однак за ціною нижчою, ніж ціна поставки STEUERMANN на 17,28 млн. дол. США (за курсом НБУ 462,95 млн. грн). Таким чином ДП «СхідГЗК» здійснило надмірні витрати протягом 2014-2016 років в сумі 17,28 млн. дол. США. Кошти, перераховані ДП "СхідГЗК" на рахунки STEUERMANN були в подальшому перераховані "WARGRAVE TRADING LLP" та "ADTECH CONSULTING LIMITED". "WARGRAVE TRADING LLP" перерахувало гроші компанії «DALLAS FUEL SA», яка в свою чергу, оплачувала потреби [PERSON] та членів його сім'ї. 3) Кримінальне провадження НАБУ №52016000000000005 від 14.01.2016 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, службовими особами ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», які зловживаючи своїм службовим становищем уклали договори щодо постачання продукції, виготовленої підприємством, за заниженою вартістю, внаслідок чого третіми особами отримано неправомірну вигоду на суму понад 100 млн. грн. Керівником ДП "ОГКХ" є [PERSON]. Суть справи полягає в тому, що впродовж грудня 2014 року - липня 2016 року ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» продавала компаніям-посередникам «Bollwerk Finanzierungs- und Industriemanagement AG» та «Adelis Trade LLP» ільменітовий, рутиловий, цирконовий, дистен-саліманітовий концентрати за заниженими цінами (ці дві компанії називаються пов'язаними та повністю підконтрольними керівництву ДП «ОГХК»). В подальшому сировина продавалась кінцевим споживачам уже за ринковими цінами. При цьому ДП "ОГКХ" мало можливість укладати договори напряму з кінцевими споживачами. Для перевезень титанової сировини залізничним транспортом було залучене ТОВ "Юнітранс Оператор". Ця компанія, починаючи з жовтня 2013 року, перебувала під контролем менеджменту держпідприємства (через RV Trans (Латвія), Kumelite International Spedition SIA (Латвія) і Steel Products Limited (Великобританія). ТОВ "Юнітранс Оператор" використовувала для перевезень пов'язані з [PERSON] і [PERSON] First Railway Company та Bolatico Limitеd (Кіпр). Для перевезень титаномісної сировини морським транспортом "Bollwerk" залучала компанії «Swallow Logistcs OU», «Vitax Holding Corporation», «Ocean Trend Carriers Ltd», «Palmira Systems LP», більшість з яких мають поточні рахунки в Латвійській Республіці, куди компанія-посередник перераховувала гроші за транспортування продукції "ОГХК". Контракт з «Adelis Trade LLP» щодо продажу ільменітового концентрату за ціною $ 135 за тонну, з терміном дії до кінця року і відстрочкою платежу на 60 календарних днів підписаний 27 серпня 2015 року. «Adelis Trade LLP» продавала концентрат компанії "Bollwerk", яка реалізовувала продукт кінцевим споживачам. В публічно-доступних деклараціях про доходи [PERSON] (остання була подана у 2014 році)відсутні відомості про володіння ним частками у статуних капіталах юридичних осіб.» У вкладці «Ділові зв'язки» розділу «Зв'язки» публікації: «[PERSON] Ділові зв'язки - [PERSON] - є підозрюваними у кримінальному провадженні № 52015000000000010 - [PERSON] - є (були) пов'язані з ПрАТ "Запоріжабразив" - [PERSON] - є підозрюваними в кримінальному проваженні № 52016000000000005, були (є) пов'язаними із WARGRAVE TRADING (див. вікі-статті); - [PERSON] - є/були підозрюваними у кримінальному провадженні N 52015000000000010, є (були) пов'язаними із "STEUERMANN"; - [PERSON] - є/були підозрюваними у кримінальному провадженні N 52015000000000010, є (були) пов'язаними із "STEUERMANN"; - [PERSON] - були пов'язані з ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" (через MILLENIUM TRADE BANK LIMITED), пов'язані через кримінальне провадження №52015000000000009 (COMPANY "KREDO-Z KFT."); - [PERSON] - є (були) пов'язаними із ДП «Штоєрман-Україна ГМБХ»; - [PERSON] - є підозрюваними у кримінальному провадженні №52015000000000009; - [PERSON] - є (були) пов'язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON]. - є (були) пов'язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON] - є (були) пов'язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON] - є (були) пов'язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON] - є підозрюваними в кримінальному провадженні №52015000000000010; - [PERSON] - є (були) пов'язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON] - є підозрюваними в кримінальному провадженні №52015000000000010; - [PERSON] - є пов'язаними з "STEUERMANN" та "Bollwerk"» В розділі «Пов'язані юридичні особи» публікації: «Пов'язані юридичні особи: - Bradcrest Investments SA - Бенефіціарний власник; - STEUERMANN, ЄДРПОУ FN189399d - Бенефіціарний власник; - FORTER HOLDINGS LTD, ЄДРПОУ ??239001 - Бенефіціарний власник; - HUMMERON COMPANY LTD, ЄДРПОУ ??193032- Бенефіціарний власник; - KENSON TRADING LTD - Бенефіціарний власник; - GUILFORD ESTATES LTD - Бенефіціарний власник; - DEVECOM COMPANY LIMITED, ЄДРПОУ ??223633 - Бенефіціарний власник; - ПрАТ «ЗАПОРІЖАБРАЗИВ», ЄДРПОУ 00222226 - Бенефіціарний власник; - ТОВ «ЕНЕРГОТЕХПРОМ», ЄДРПОУ 32309445 - Бенефіціарний власник; - ПрАТ «ЕНЕРГОТЕХНОЛОГІЇ», ЄДРПОУ 33833671 - Бенефіціарний власник; - ПАТ "КОНСТАР" , ЄДРПОУ 13461621- Бенефіціарний власник». Факт розміщення такої інформації на сайті відповідача також не оспорюється відповідачем. Зазначена інформація поширена у вкладці «[PERSON]» та містить пряме посилання на ім'я позивача, що свідчить про те, що при поширенні цієї інформації відповідач використав ім'я позивача. Зі змісту цієї інформації вбачається, що відповідач поширив інформацію про кримінальні провадження, в яких позивач є підозрюваним. Як повідомлено позивачем, станом на час розгляду справи позивач набув статус обвинуваченого, щодо нього не має обвинувального вироку суду, який би набрав законної сили. Зазначене не спростовано відповідачем та матеріалами справи. Частиною 1 ст. 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно з ч. 1 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Частинами 1 та 2 ст. 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 272 та ч. 3 ст. 273 ЦК України фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Стаття 296 «Право на використання імені» міститься в главі 22 «Особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи» ЦК України, а отже цивільним законодавством право на використання імені віднесено до немайнових прав. Відповідно до ч. 4 ст. 296 ЦК України ім'я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, положення ч. 4 ст. 296 ЦК України є похідними від гарантованої ч. 1 ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості і забезпечує можливість попередити порушення цієї гарантії шляхом надання дозволу на використання імені фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Крім цього, сама Конституція України передбачає, що наряду з гарантуванням кожному права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ч. 1 ст. 34) ці права може бути обмежено законом для захисту репутації або прав інших людей (ч. 3 ст. 34). З аналізу зазначених правових норм вбачається, що гарантована Конституцією України презумпція невинуватості захищається через положення цивільного законодавства, відповідно до якого ім'я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Виходячи з наведеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення немайнового права позивача на використання імені у зв'язку із зазначенням його імені, як підозрюваного у кримінальних провадженнях, до набрання чинності обвинувального вироку суду щодо нього, в інформації, наведеної позивачем, яка була поширена відповідачем у статті «[PERSON]» на сайті [INFO]. При цьому, суд не може погодитись з доводами відповідача щодо обсягу зазначеної позивачем інформація, в якій використане його ім'я в порушення ч. 4 ст. 296 ЦК України. Відповідач стверджує, що інформація, викладена у вкладці «Ділові зв'язки» розділу «Зв'язки» не стосується використання імені позивача і кримінальної справи, в якій він є обвинуваченим, а є просто доступною інформацією, а інформація викладена в розділі «Пов'язані юридичні особи» стосується лише господарської діяльності компаній, пов'язаних з позивачем, а також корпоративних прав позивача і не є оприлюдненням імені обвинуваченого. З аналізу поширеної інформації суд вбачає, що інформація, розміщена в цих розділах публікації «[PERSON]» стосується імені позивача, адже розміщена в статті, яка називається його ім'ям, а отже стосується його особи. Отже, вкладка «Ділові зв'язки» передбачає, що у цьому розділі викладено інформацію про ділові зв'язки позивача, а в розділі «Пов'язані юридичні особи» - інформацію про юридичні особи, які пов'язані з позивачем. В розділі «Ділові зв'язки» відповідачем наведені пояснення, на підставі чого встановлені такі зв'язки і використана інформація, «є підозрюваними у кримінальному провадженні № 52015000000000010» або «були (є) пов'язаними із» і зазначається назва юридичної особи, яка фігурує у розділі «Кримінальні провадження та санкції» і стосується саме кримінальних проваджень, обвинуваченим в яких є позивач. Наведення такої інформації свідчить про розголошення імені позивача, як обвинуваченої особи у кримінальному провадженні до набрання законної сили обвинувального вироку суду щодо нього. У зв'язку з цим суд також не погоджується з доводами відповідача, що інформація, викладена у розділі «Ділові зв'язки» стосується можливого порушення прав третіх осіб, і позивач цим позовом фактично звертається за захистом їх прав. У розділі «Пов'язані юридичні особи», інформація, яку позивач просить визнати такою, що порушує його немайнове право на використання імені, містить твердження про зв'язок позивача з юридичними особами, зроблений на підставі інформації про кримінальні провадження щодо нього, яка міститься в розділі «Кримінальні провадження і санкції». Відомостей, що підтверджували б зв'язок позивача з цими юридичними особами, окрім інформації з кримінального провадження щодо нього, відповідачем надано не було, а тому зазначена інформація також є інформацією, про кримінальні провадження, в якій використано ім'я обвинуваченої особи, до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї. Таким чином, суд приходить до висновку, що ім'я позивача використане у всьому обсязі інформації, яку позивач просить визнати такою, що порушує його немайнове право на використання імені. Суд не погоджується з доводами відповідача, про те, що зазначена інформація отримана з відкритих джерел і містить посилання на зазначені джерела, у зв'язку з чим ця інформація не була проголошена вперше, а отже не було порушено ч. 4 ст. 296 ЦК України. При запереченні щодо задоволення позовних вимог відповідач посилається на те, що ч. 4 ст. 296 УК України стосується використання імені лише в контексті обнародування його вперше щодо вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, проте мета сайту відповідача повідомити вже відому всім інформацію стосовно позивача. Ч. 4 ст. 296 ЦК України встановлює, що ім'я особи може бути використане (обнародуване) тільки у разі набрання законної сили обвинувального вироку суду щодо неї або в інших випадках, встановлених законом. Зазначена норма не містить жодних обмежень щодо заборони використовувати (обнародувати) ім'я підозрюваної особи у зв'язку з тим, що ця інформація оприлюднена раніше, а використане у зазначеній нормі зі словом «використане» доповнення «обнародуване» не означає використання імені вперше. Таким доповненням слова «використане» законодавець уточнює, що заборона в контексті використання імені особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, до набрання обвинувального вироку суду щодо неї, застосовується тільки щодо інформації, яка поширюється серед третіх осіб, стає для них доступною. Таким чином, доповнення зазначеної норми словом «обнародувана» обмежує дію цієї заборони на випадки використання імені підозрюваного чи обвинуваченого у процесуальних документах та під час здійснення службовими особами своїх службових обов'язків. Наявність посилань на джерела отримання інформація, також не можуть бути враховані судом при ухвалені рішення, адже предметом позову є не визнання інформації недостовірною, а захист немайнового права на використання імені, а тому наявність порушення немайнового права на використання імені не залежить від того, чи була раніше поширена інформація, в якій незаконно використано ім'я особи чи ні. Встановлена ч. 4 ст. 296 ЦК України заборона не дозволяє використовувати ім'я особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, до набрання законної сили обвинувального вироку суду щодо неї, як у разі поширення інформації із зазначенням джерела її походження, так і без наявності посилання на таке джерело. Відповідач вправі поширювати інформацію про кримінальні провадження, проте не мав права всупереч ч. 4 ст. 296 ЦК України використовувати ім'я обвинуваченого позивача при поширенні такої інформації. Частиною 4 ст. 296 ЦК України встановлено, що випадки, коли ім'я такої особи можна використовувати (обнародувати) можуть бути встановлені законом. Зокрема, такими випадками можуть вважатись оголошення у розшук підозрюваного. Проте, наведені відповідачем норми законодавства не визначають таких виключень. Відповідач посилається на норми ч. 2 ст. 20 та п. 5 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про інформацію», відповідно до яких будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом, а до інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Зазначені положення Закону України «Про інформацію» та ч. 4 ст. 296 ЦК України не протирічать одна одній. Встановлена п. 5 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про інформацію» заборона відносити до інформації з обмеженим доступом відомості про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, передбачає, що незаконність цих дій вже доведена, а така незаконність дій зважаючи на ч. 1 ст. 62 Конституції України встановлюється виключно обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Частина 4 ст. 296 ЦК України передбачає обмеження щодо використання імені особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, до набрання обвинувального вироку суду щодо неї. При цьому, чинним законодавством не заборонено поширювати інформацію про кримінальні провадження й до набрання чинності обвинувального вироку суду, але з урахуванням положень ч. 4 ст. 296 ЦК України без використання (обнародування) при цьому імені підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. В обґрунтування відсутності порушення немайнового права позивача на використання імені відповідач також посилається на положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Закону України «Про захист персональних даних». Так, відповідач зазначає, що відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» позивач є публічним діячем, а ч. 2 ст. 2 цього Закону встановлює, що виконання цього Закону не є порушенням Закону України «Про захист персональних даних». У зв'язку з цим відповідач посилається на ч. 2 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», відповідно до якої не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що сукупність цих норм дає йому право використовувати ім'я позивача при поширенні інформації про те, що він є обвинуваченим, з наступних підстав. Преамбула Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» встановлює, що цей Закон спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної бази даних для надання правоохоронним органам України та іноземних держав можливості виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов'язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями. Частина 1 ст. 1 цього Закону, в якій наведено визначення публічні діячі, зазначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні. Таким чином, наведене відповідачем визначення «публічний діяч» використовується для цілей Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», який має зовсім іншу сферу застосування ніж правовідносини, які є предметом позову, а саме сферу протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. У зв'язку з цим, позивач помилково застосовує положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», згідно з якими позивача віднесено до публічних діячів, адже зазначене визначення не застосовується до правовідносин щодо використанням імені фізичної особи. Крім цього, суд не погоджується із твердженнями відповідача стосовно того, що наведені положення ч. 2 ст. 5 Закон України «Про захист персональних даних» дозволяють відповідачу збирати та поширювати персональні данні позивача, у зв'язку з чим не відбулось порушення немайнового права на використання імені. Позивачем не заявлено позовних вимог щодо захисту персональних даних. Окрім інформації, в якій використано ім'я позивача, як обвинуваченого, стаття «[PERSON]» містить й іншу інформацію, яка містить персональні данні позивача, зокрема, зазначено ім'я в інших розділах, дата народження, родинні зв'язки, проте жодних позовних вимог стосовно цієї інформації позивачем не заявлено. Інформація, в якій незаконно використано ім'я позивача, стосується кримінальних проваджень, в яких він є обвинуваченим, і в якій вказано, що він був підозрюваним. Таким чином, предмет позову не стосується захисту персональних даних, а стосується захисту немайнового права на використання імені, а отже наведені відповідачем положення Закону України «Про захист персональних даних» не враховуються при вирішення питання щодо порушення немайнового права на використання імені. Крім цього, положення ч. 2 ст. 5 цього Закону, визначає, що не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. В судовому засіданні було встановлено, що наразі [PERSON] не займає посад, пов'язаних з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та не займається політичною діяльністю. Враховуючи це та зважаючи на те, що інформація, в якій використано ім'я позивача, стосується кримінальних проваджень відносно нього, використані там персональні данні не стосуються здійснення позивачем посадових або службових повноважень. Висновки відповідача про те, що у даному випадку наведені ним норми є спеціальними відносно положення ч. 4 ст. 296 ЦК України, а тому підлягають застосуванню до права на використання імені, також не знаходять свого підтвердження. Питання пріоритетності застосування спеціальних норм над загальними нормами має місце, коли існує колізія норм права, тобто неузгодженість між нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання. Наведені відповідачем норми законів України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та «Про захист персональних даних» не протирічать нормі ч. 4 ст. 296 ЦК України, адже стосуються різних предметів правового регулювання. У зв'язку з цим, невірними є твердження відповідача, що зазначені ним положення є спеціальними і прийнятими пізніше, у зв'язку з чим на використання імені позивача не поширюється заборона, встановлена ч. 4 ст. 296 ЦК України. Відповідач посилається також на те, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесенні до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» встановлено, що кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошуються судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень. В судовому засіданні було досліджено зміст сторінок на веб-сайті «Судова влада», на які посилається відповідач при поширенні інформації про кримінальні провадження відносно [PERSON], і встановлено, що такі судові рішення не містять імені позивача, а імена всіх осіб, які є учасника кримінальних проваджень у цих судових рішеннях зашифровані під назвою «особа» з відповідним порядковим номером. Безпідставними також є доводи відповідача про те, що адвокати позивача і він особисто надавав інтерв'ю стосовно кримінальних проваджень відносно нього, у зв'язку з чим це можна вважати дозволом особи на використання імені. Так, ч. 1, 3, 5, 6 ст. 296 ЦК України визначено, що фізична особа має право використовувати своє ім'я у всіх сферах своєї діяльності. Використання імені фізичної особи з метою висвітлення її діяльності або діяльності організації, в якій вона працює чи навчається, що ґрунтується на відповідних документах (звіти, стенограми, протоколи, аудіо-, відеозаписи, архівні матеріали тощо), допускається без її згоди. Ім'я потерпілого від правопорушення може бути обнародуване лише за його згодою. Ім'я учасника цивільного спору, який стосується особистого життя сторін, може бути використане іншими особами лише за його згодою. Зазначені положення ЦК України визначають при яких обставинах ім'я особи може бути використане без згоди або отримання згоди на таке використання необхідне. При цьому ч. 4 ст. 296 ЦК України не передбачає, що для використання імені особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчинені злочину, до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї, необхідно отримати згоду, а встановлює чітку заборону на використання імені такої особи, незалежно від наявності чи відсутності згоди цієї особи. Таким чином, позивач особисто або через своїх представників має право вільно використовувати своє ім'я без будь-яких обмежень, в тому числі коментуючи здійснення досудового розслідування відносно нього. Положення ст. 296 ЦК України та інші норми чинного законодавства не дають підстави для висновків, що використання власного імені обвинуваченою особою є згодою на використання її імені іншими особами. Суд не погоджується з доводами відповідача стосовного того, що оскільки позивач є публічною особою, межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, що підтверджується Резолюцією 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 р. на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, рішеннями Європейського Суду з прав людини у справах «Українська Прес-група» проти України», «Фрессоз і Руар проти Франції», «Обрешли проти Австрії». Судом встановлено, що позивач є публічною особою, оскільки до 22 грудня 2015 року був народним депутатом України. Разом з тим, предметом позову є захист немайнового права на використання імені, яке охороняється відповідно до ч. 4 ст. 296 ЦК України. Зазначена стаття ЦК України передбачає чітку заборону на використання імені підозрюваного чи обвинуваченого до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього. Суд вважає, що зазначення імені підозрюваного чи обвинуваченого до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього, є прямим порушенням положення ч. 4 ст. 296 ЦК України, незалежно від того, чи є така особа публічною. У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 р. на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, зазначені положення, мають враховуватись при вирішенні спорів щодо захисту гідності, честі чи ділової репутації особи у зв'язку із поширенням недостовірної інформації про неї в аспекті оціночних суджень. При цьому, порушення прямої законодавчої заборони використовувати ім'я підозрюваної чи обвинуваченої особи до набрання обвинувального вироку суду щодо неї не може тлумачитись як критика чи висвітлення її слів та вчинків. Крім цього, ці норми визначають можливості зазнати гострої критики в засобах масової інформації, а відповідач є громадською організацією і не має статусу ЗМІ. Не може бути також врахована аргументація відповідача про наявність значного суспільного інтересу у зв'язку з тим, що інформація про кримінальні провадження стосується розкраданням бюджетних коштів. Наявність суспільного інтересу відноситься до інформації про кримінальні провадження, але не стосується немайнового права на використання імені обвинуваченої особи при поширені такої інформації. Цивільний кодекс України встановлює заборону не на поширення інформація про кримінальні провадження, а на використання імені обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї при поширенні цієї інформації. Тому, суд приходить до висновку, що наявність значного суспільного інтересу не виключає необхідності дотримання відповідачем положення ч. 4 ст. 296 ЦК України. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що інформація, поширена відповідачем у статті «[PERSON]» є такою, що порушує немайнове право [PERSON] на використання імені, адже всупереч положенням ч. 4 ст. 296 ЦК України використовує ім'я позивача, як обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього. Суд також погоджується з тим, що внаслідок порушення відповідачем немайнового права позивача на використання імені, передбаченого положеннями ч. 4 ст. 296 ЦК України, та внаслідок ствердження в публікації про доведеність його вини та зв'язок з фізичними та юридичними особами, які є учасника кримінального провадження, відповідач також порушив немайнове право [PERSON] на недоторканість ділової репутації, встановленої ч. 1 ст. 299 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права. Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хужин та інші проти Росії» від 23.10.2008, Європейський суд з прав людини визначив, що «…положення § 2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов'язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в § 2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляд, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (Allenetde Ribemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону (Minelliv.Switzerland). Разом з тим, ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (Allenetde Ribemont, §41; Daktaras v.Lithuania, §§41-43; Butkevicius v.Lithuania, §49)». Європейський суд з прав людини також встановлює, що «презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. У цьому зв'язку Суд наголосив на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушені проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині. Тому, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 21.09.2006 року у справі «Грабчук проти України»). В Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року в справі «Шагін проти України» надано таке саме визначення презумпції невинуватості і заборони робити заяви про винуватість особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом, міститься Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до моменту набрання чинності обвинувального вироку суду щодо позивача він є невинуватою особою. Таким чином, національним та міжнародним законодавством убезпечено особу та її репутації на час розслідування кримінальних проваджень від незаконного порушення його прав, які буде важко поновити у разі ухвалення виправдувального вироку суду щодо такої особи. Ці положення законодавства виконують функцію утримання балансу між необхідністю здійснення розслідування кримінальних проваджень задля забезпечення захисту суспільних інтересів і попередженню нанесення шкоди репутації особи під час такого розслідування, адже результатом кримінального розслідування може стати виправдувальний вирок суду щодо особи. Таким чином, порушення відповідачем немайнового права на використання імені [PERSON] шляхом зазначення його імені при поширенні інформації про кримінальні провадження відносно нього до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього, призвело до того, що позивач, як невинна особа, безпідставно зазнав також суттєвого негативного впливу на себе та свою ділову репутацію. Поширення інформації із зазначенням імені позивача, як підозрюваної особи має негативний вплив на його ділову репутацію, адже ставить під сумнів дотримання ним діючого законодавства при здійсненні ним службової діяльності. У зв'язку з цим факт незаконного використання імені обвинуваченого тягне за собою порушення немайнового права цього обвинуваченого на недоторканість ділової репутації. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Враховуючи те, що в публікації зазначено, що позивач є підозрюваним у скоєнні злочину, який кваліфікується за ч. 5 ст. 191 (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем в особливо великих розмірах) використання імені позивача при поширенні такої інформації всупереч ч. 4 ст. 296 ЦК України призвели до того, що набута позивачем суспільна оцінка його ділових і професійних якостей при виконанні ним своїх службових обов'язків зазнала негативного впливу без наявності обвинувального вироку суду щодо нього, який би підтверджував доведеність незаконність його дій. Крім цього, інформація про кримінальні провадження з використанням імені позивача викладена у такій формі, що це спричинило вплив на суспільну думку та переконує громадськість в тому, що позивач винний у вчинені злочинів, за відсутності встановлення цих обставин в судовому порядку, що наперед впливає на оцінку фактів судом. Суд, керуючи зазначеною практикою Європейського Суду з прав людини вважає, що не зважаючи на те, що зазначена інформація містить посилання на джерела такої інформації, характер її викладення та використаний контекст відображає думку, що особа винна у вчиненні кримінальних правопорушень, в той час як це не було встановлено судом відповідно до закону, і спонукає громадськість до думки про вину позивача та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Судом не можуть бути враховані твердження, що ця інформація не створена відповідачем а взята з відкритих джерел, адже, поширення цієї інформації без використання імені не спричинило б порушення презумпції невинуватості, а отже не вплинуло б на дулову репутацію позивача. Не підлягають врахуванню також твердження відповідача про те, що позивачем не надано доказів наявності бізнесових збитків. Враховуючи визначення та правову природу ділової репутації фізичної особи, порушення недоторканості ділової репутації має місце тоді, коли є підстави вважати, що дії сторонніх осіб призвели до безпідставного зниження та погіршення набутою особою суспільної оцінки її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських обов'язків. При цьому, настання чи відсутність настання наслідків чи збитків, в тому числі ділових втрат, не впливає на наявність чи відсутність порушення недоторканості ділової репутації, адже зниження суспільної оцінки ділових і професійних якостей особи при виконанні нею трудових, службових або громадських обов'язків не має обов'язкової матеріальної форми. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що інформація, поширена відповідачем у статті «[PERSON]» є такою, що порушує його немайнове право на недоторканість ділової репутації внаслідок використання імені позивача, як обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього, відповідач такими діями негативно впливає на його ділову репутацію та формує у громадськості думку про доведеність його вини. Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Оскільки немайнові права [PERSON] на використання імені та недоторканості ділової репутації були порушенні відповідачем шляхом опублікування інформації у вкладці «[PERSON]» Відкритого реєстру національних публічних діячів України, яка міститься за посиланням [INFO], суд дійшов висновку про відповідність обраного способу захисту порушеного права та задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved