Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

11 червня 2015 року позивач звернувся до Верховинського районного суду із вищезазначеним позовом до відповідачки. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.12.2011 року фізичною особою підприємцем [PERSON] було підписано заяву провідкриття поточного рахунку. Згідно заяви, відповідачка приєдналася до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування №Б/Н від 12.12.2011 року та взяла на себе зобовязання виконувати умови договору. Відповідно до договору, відповідачці було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 26001060830276 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг". Відповідно до 3.2.1.1.16 Умов - при укладенні договорів і угод, чи вчинення інших дій що свідчать про приєднання клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг", банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронного цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. Відповідно до п.3.2.1.1.6 Умов, ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта. Свої зобовязання за договором Позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредитний ліміт в розмірі 57 000,00 грн. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобовязань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Згідно п. 3.2.1.2.3.4 Умов - Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобовязань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі. У звязку з порушенням відповідачкою зобовязань за кредитним договором станом на 27.03.2015 року у неї виникла заборгованість на загальну суму 101902,47 грн. Враховуючи, що фізичну особу-підприємця [PERSON] було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності і її зобовязання за укладеним договором не припиняються, а залишаються за нею, як за фізичною особою, а тому, просить стягнути з Відповідачки заборгованість в сумі 101902,47 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, а в застосуванні позовної давності відмовити з тих підстав, що остання сума на погашення кредиту відповідачкою вносилася 17.03.2014 року. Представник відповідачки [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, попередньо подав заперечення на позов, в якому про стягнення 101902,47 грн. кредитної заборгованості не погоджується і просить застосувати строки позовної давності та не стягувати заборгованість з минулим трирічним терміном до дня подання позову 11 червня 2015 року за боргом кредиту і річний термін за іншими вимогами, тобто застосувати порядок визначення заборгованості не раніше 26.06.2012 року по кредиту, 26.06.2014 року по інших платежах (а.с.160). 10 серпня 2015 року за даним позовом судом було винесено заочне рішення яким позовні вимоги позивача задоволено. Заявою про перегляд заочного рішення відповідачка із рішенням суду від 10.08.2015 року не погодилась, заявила, що в неї були поважні причини неявки до суду на розгляд справи, тому вище вказане рішення судом було скасовано та ухвалою суду від 21.10.2015 року призначено повторний розгляд справи за участю відповідачки на 29.10.2015 року. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши їх в судовому засіданні, вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2011 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якого відповідачка приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів Банку, які разом із Заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 12.12.2011 р. та взяла на себе зобов'язання виконувати умови Договору (а.с.27). Відповідно до договору відповідачці було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок №26001060830276 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг"(а.с.28-42). Також у заяві вказано, що позивач (банк) за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту відповідача (клієнта) за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, розмір якого банк повідомляє клієнту на свій розсуд або письмово, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, і разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Згідно з підпунктом 3.2.1.1.16 пункту 3.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови та Правила) при укладанні договорів та угод, або вчинені інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до «Умов та Правил надання банківських послуг» (або у формі заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі, що відповідає вимогам ст.ст.180,181,184 Господарського кодексу України та ст.ст. 207, 638, 640 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини стосовно того, що відповідачка [PERSON] після підписання заяви від 12.12.2011 року про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки приєдналася до «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», суд дійшов висновку про те, що між сторонами у справі фактично було укладено договір банківського обслуговування від 12.12.2011 року, у тому числі щодо встановлення кредитного ліміту. Відповідно до розділу 1 Умов та Правил, розміщених на web-сайті банку www.privatbank.ua, ці правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. Розділом 3.2.1 Умов та Правил передбачено надання послуги щодо встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок корпоративного клієнта. У підпункті 3.2.1.6.1 пункту 3.2.1 Умов та Правил зазначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку Клієнта набирає чинності з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачці [PERSON] кредитний ліміт в розмірі 57000,00 грн., яким остання неодноразово користувалася, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом по рахунку (а.с.44-48). Зобов'язанням, згідно зі статтею 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. За приписами статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу положень ст.ст. 525 і 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказані норми кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до підпунктів 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.2.2.3 та 3.2.1.2.2.5 пункту 3.2.1 Умов та Правил клієнт зобов'язується проводити погашення кредитного ліміту не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитним лімітом, сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом та повністю повернути кредит в строки, передбачені Правилами. Згідно з пункту 3.2.1.4 Умов та Правил , яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі «період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню»), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (підпункт 3.2.1.4.1.1 Умов та Правил). При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягає обнулінню (підпункт 3.2.1.4.1.2 Умов та Правил). Згідно підпунктом 3.2.1.4.1.3 Умов та Правил у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і Правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань (підпункт 3.2.1.4.1.6 Умов та Правил). Відповідно до підпункту 3.2.1.4.4 Умов та Правил клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту (щомісячна комісія) відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг. Клієнт доручає банку здійснювати списання винагороди зі своїх рахунків. Сплата винагороди здійснюється в гривні. Відповідно до ст.ст. 610 і 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що відповідачка [PERSON] в порушення взятих на себе зобов'язань за договором банківського обслуговування від 12.12.2011 року, з урахуванням Умов та Правил надання банківських послуг, здійснила прострочення повернення кредитних коштів і сплату процентів та комісії за користування кредитом, у зв'язку з чим у неї станом на 27.03.2015 року виникла заборгованість в сумі 101902,47 грн. (сто одна тисяча дев'ятсот дві) грн. 47 коп., що складається із: заборгованості за кредитом - 54121,21 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 29514,94 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязання - 14856,69 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 3409,63 грн. (а.с.44-48). Вказані обставини під час розгляду справи в суді, не були спростовані відповідачем належними і допустимими доказами. За приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до підпункту 3.2.1.5.1 Умов та Правил при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами та Правилами (п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3) термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2.5, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у відсотках річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із заявою про застосування наслідків спливу загальної та спеціальної позовної давності звернувся представник відповідачки [PERSON] (а.с.160). Відповідно до\~ст.256 ЦПК Цкраїни\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~(ст.257 ЦПК Цкраїни). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~ст.258 ЦПК Цкраїни\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст.253 ЦПК Цкраїни\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~ст.261 ЦПК Цкраїни). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному у Постанові від 06 листопада 2013 року, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Однак судом встановлено, що ні Заява ні Умови не містить термінів повернення кредиту, та розміру обов'язкового щомісячного платежу. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідачка [PERSON] останній раз на погашення тіла кредиту внесла кошти в сумі 2415,79 грн. (а.с.44-48). Таким чином, суд вважає, що позивачем не пропущено загальний строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року, нарахування суми пені за період, який перевищує один рік, суперечить вимогам закону, такою є правова позиція Верховного Суду України, що знайшло своє відображення в постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Суд вважає за можливе зменшити розмір пені та присудити до стягнення пеню в розмірі обрахованому лише в межах одного року до дня предявлення позову. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача. Таким чином, визначаючи суму неустойки, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд вважає можливим застосувати норми ч.3 ст. 551 ЦК України, враховуючи те, що відповідачка є особою похилого віку, часто хворіє (а.с.87) та приходить до висновку про те, що неустойку (пеню, штрафи), яка включена до суми заборгованості за кредитним договором в межах спеціального строку позовної давності, наслідки спливу якого підлягають застосуванню, слід зменшити з 14856,69 грн. до 1000 грн. Слід зазначити, що на час предявлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до суду та на час його розгляду в суді, відповідачку [PERSON] було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності як фізичну особу підприємця, що підтверджується довідкою з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.68-70) Разом з цим, судом враховано, що відповідно до статей 51,52,598-609 ЦК України, статей 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Не задоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі №6-125цс13. Враховуючи викладене і зважаючи на встановлений факт порушення відповідачкою [PERSON] зобов'язання за договором банківського обслуговування в частині повернення кредитних коштів і сплати процентів та комісії за користування кредитом, який відповідачкою не спростований належним чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом на загальну суму 88045,78 грн. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, суд в порядку статті 88 ЦПК України, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 880,78 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial