Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО", третя особа, що не заявляє самостійних вимог головне управління Держпродспоживслужби в Херсонській області, про захист прав споживача та повернення коштів. Зазначав, що 08.04.2019 року, він звернувся до ТОВ "АВТО ПРОСТО" стосовно придбання автомобіля (Кіа Sportage). Між ним та ТОВ "АВТО ПРОСТО" був укладений договір № 801759 від 08.04.2019. ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язалося надати фінансову послугу з купівлі- продажу Автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. Під час телефонної розмови, представник ТОВ "АВТО ПРОСТО" запевнив [PERSON] , що перш ніж отримати договір йому необхідно сплатити перші внески. Відповідно до зазначеного Договору ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов`язалося надати фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОТАК. Відповідно до ст. 1.6 Договору, Учасник зобов`язується сплатити Винагороду за послуги, пов`язані з включенням Договору до системи АВТОТАК та формуванням групи протягом 10 (десяти) календарних днів після повідомлення Товариством Учаснику номера групи, до якої він належить, та дати створення групи. На виконання умов Договору [PERSON] сплачувалися платежі з 08.04.2019 року по 11.09.2019 року: 08.04.2019-24 651,65 грн; 14.05.2019-6622,69 грн; 12.06.2019-54 404,10 грн; 13.06.2019-6692,02 грн; 15.07.2019-6649,54 грн; 12.08.2019-6258,12 грн; 11.09.2019-6249,18 грн; 11.10.2019-5890,00 грн. Разом сплачена сума за весь період становить - 117 417 грн., що підтверджується доданими копіями квитанцій. Факт сплати [PERSON] , зазначеної винагороди не потягнув за собою ніяких юридичних наслідків, тобто реальних дій відповідача, спрямованих на виконання будь-яких обов`язків, забезпечених цією оплатою. Адже, відповідно до ст. 1.6 Договору включення Учасника у групу та повідомлення Учасника про дату створення групи протягом десяти робочих днів з дати її створення є прямим обов`язком відповідача. Фактично це є витрати, які відповідач покладає на плечі учасників системи придбання автомобілів у групах АВТОТАК. Крім того, суми зазначених платежів від 08.04.2019 - 24 651,65 та від 12.06.2019 - 54 404,10 гривень взагалі непропорційні розумного розміру, це досить значні суми, які перевищують авансові платежі згідно Договору у декілька разів і сплачується відповідачу лише за те, що я звернувся до них як клієнт. Договір укладався шляхом його підписання сторонами та підписання Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору, та відповідно до якого придбавався автомобіль Кіа Sportage. Відповідно до вимог ст. 4.1 Договору, періодичні платежі об`єднуються фінансовою установою для придбання автомобілів для Учасників у Постачальника та для виконання зобов`язань з повернення періодичних платежів за достроково розірваними Договорами. Використання періодичних платежів для інших цілей, ніж зазначені вище, забороняється. Згідно Додатку №1 Договору учасник сплачує: винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АВТОТАК та формуванням групи в розмірі 24 651, 65 грн.; винагороду адміністратора за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику, після надання права на отримання автомобіля в розмірі 3%+ПДВ від поточної ціни автомобіля; періодичні платежі в розмірі 0.8333 % та щомісячну винагороду - 0,415% +ПДВ від поточної вартості автомобіля. Інформація, викладена в договорі, не відповідає тим умовам, які [PERSON] оголошував представник ТОВ "АВТО ПРОСТО" Шакун О.М., який, користуючись юридичною необізнаністю запевняла [PERSON] , що перший платіж - "оплата винагороди по договору доручення № 801759" - є авансовим внеском, який надасть йому право на отримання автомобіля протягом кількох місяців. Однак, після сплати зазначеного платежу, до теперішнього часу ТОВ "АВТО ПРОСТО" не повідомило його про право на отримання автомобіля. Позивач стверджує, що відповідач, користуючись його юридичною необізнаністю, уклав договір, який суперечить вимогам законодавства, а саме ЗУ "Про захист прав споживачів", ЦК України, ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". В зв`язку з тим, що договір укладений без мети його виконання і не несе за собою реальних наслідків, і коли стало відомо, що жоден із учасників групи, та інших груп, які уклали подібні договори не отримав і ніколи не отримає жодного автомобіля, позивач звернувся до ТОВ "АВТО ПРОСТО" з вимогою розірвати договір та повернути сплачені кошти. Відповідно до ст.12.1 Договору Учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій формі. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором. [PERSON] було надіслано заяву про намір розірвати Договір № № 801759 та повернути сплачений ним перший платіж 08.04.2019 у розмірі, 24 651, 65 та подальші платежі з 14.05.2019 року по 11.10.2019 року, в розмірі 92 765, 65 грн. у строк, зазначений в ст. 12.1.5. договору (протягом 14 календарних днів з дати підписання договору) листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену в ст. 12.1.5 ( 03045, м. Київ, Столичне Шосе, 90, 4-й поверх). Відповідно до 12.1.4. Якщо Учасник системи виявить бажання одностороннього відмовитися від Договору про адміністрування протягом 14 чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання Договору. Договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Тому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за Договором про адміністрування. Протягом зазначених 14 (чотирнадцяти) днів Учасник зобов`язаний письмово повідомити про односторонню відмову від Договору шляхом подання заяви в центральний офіс. За даним договором передбачено лише можливість одержання права на купівлю автомобіля за рахунок сплачуваних всіма учасниками групи коштів, без залучення власних коштів ТОВ «АВТО ПРОСТО» та не передбачено жодних гарантій отримання автомобіля, навіть у разі повної оплати його вартості. Діяльність відповідача вводить мене, як споживача його послуг, в оману та є елементом нечесної підприємницької практики. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Ч. 6 ст. 19 Закону встановлює, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Позивач посилається на те, що угода між ним та відповідачем укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, яка порушує його права, як споживача послуг, не спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені угодою, просить суд: -зобов"язати відповідача виконати пункти 12.1-12.2.4 Договору №801759 від 08.04.2019 року "Про надання фінансової послуги з адміністративних фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі" та стягнути з ТОВ "АВТО ПРОСТО" на його користь сплачені кошти за вказаним договором у розмірі 117417 грн; -стягнути з ТОВ "АВТО ПРОСТО" на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 тис.грн. Позивач у судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву в якій просись суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву в якій просить суд розглянути справу без їх участі, відмовити в позові на підставі тверджень зазначений у запереченні, яке додав до матеріалів справи. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань до суду не надіслав. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів ( ст.ст.76-80 ЦПК), поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 08.04.2019 року між [PERSON] та ТОВ "АВТО ПРОСТО" укладено договір № 801759 "Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі". ( а.с.11-25). Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Преметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об"єднаних періодичних платежів учасників групи через систему "АВТОФОНД" Договір укладається шляхом його підписання та підписання додатка № 1, який є невід"ємною частиною договору. Відповідно до умов додатка № 1 до договору [PERSON] погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме транспортний засіб Кіа Sportage (а.с.24). Додатком № 1 до договору передбачено, що [PERSON] , як учасник, зобов"язаний платити: винагороду за послуги, пов"язані з включенням договору до системи "АВТОФОНД" та формування групи у %+ПДВ у розмірі 24651 грн.62 коп., періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячну винагороду - 0,415 +ПДВ; винагороду за послуги, пов"язані з передачею автомобіля учаснику 3,00 +ПДВ (а.с.24). Згідно з умовами додатка № 2 до договору учасник, який протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконував свої зобов"язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу (а.с.25). Установлено, що 08 квітня 2019 року відповідно до копії квитанції АТ "Ощадбанк" на розрахунковий рахунок ТОВ "АТ Сервіс" [PERSON] сплатив 24651,65 грн. (а.с.34). Згідно з копіями квитанцій за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2019 року позивач сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ "АВТО ПРОСТО" 93765,65 грн. (а.с.28-35). Згідно зі статею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 - ч.5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 19 договору передбачено, що підписання цього договору та додатків до нього є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом. Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії, на її виконання. Відповідно до ч.1 та ч.2 стст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний) правочин. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, зазначених у частині першій, пункту 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездільність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до пункту 7 частии третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недісними. Встановлено, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» відповідно до розпорядження Національної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19.01.2012 року №40, було зареєстровано у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало 15 вересня 2015 року Ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.83,84). Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" в Законі не надано, проте визначені ознаки, які відность діяльність суб"єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Отже, за положеннями пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов"язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів сехми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність цих ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" висловлений у постановах Верховного Суду України ві 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі №6-74цс14. Укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки ТОВ "АВТО ПРОСТО" надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Доводи позивача на те, що умови договору є несправедливими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов"язків сторін, є безпідставними. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливии, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина ттретя статті 509 ЦК україни); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов"язків сторін; по -третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Право на розірвання договору закріплено як статтею 651 ЦК україни, так і умовами договору, передбачено і порядок повернення коштів. Щодо вимог позивача про зобов"язання відповідача виконати пункти 12.1-12.2.4 Договору №801759 від 08.04.2019 року "Про надання фінансової послуги з адміністративних фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі" та стягнути з ТОВ "АВТО ПРОСТО" на його користь сплачені кошти за вказаним договором у розмірі 117417 грн; Згідно п. 12.1 ст. 12 Договору, Учасник, який ще не отримав Автомобіль , має право розірвати Договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити ТОВ "АВТО ПРОСТО" у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, АВТО ПРОСТО розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, викладених в цій Статті. Згідно п. 12.1.1 Договору, Сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці оплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, за вирахуванням відступного за відмову від Договору у розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою. Згідно п. 12.1.2 Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати одного року з дня отримання АВТО ПРОСТО заяви про дострокове розірвання Договору. Для здійснення повернення періодичних платежів Учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані кошти. Аналізюючи вищезазначене вбачається, що у випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою Учасника, поверненню підлягає не вся сума коштів сплачених за Договором, а лише Періодичні платежі, за вирахуванням відступного (про що учасника було повідомлено письмово у відповіді на заяву про розірвання Договору). Таким чином, вимога про стягнення всієї суми коштів сплачених за Договором є незаконною, оскільки суперечить умовам Договору, які Позивач просить зобов`язати виконати. Судом встановлено, що позивач подавав заяву до АВТО ПРОСТО, щодо повернення сплачених періодичних платежів, однак 18.11.2019 року отримав відмову, оскільки заява не містила чіткого волевиявлення щодо розірвання договору та власного підпису ( а.с.36). Повторна заява про розірвання Договору, датована позивачем 13.12.2019 року, отримана ТОВ "АВТО ПРОСТО" 24.12.2019 року. У відповідності до процитованих положень п. 12.1.2 ст. 12 Договору, максимальний строк для повернення періодичних платежів не може перевищувати одного року з дати отримання ТОВ "АВТО ПРОСТО" заяви про розірвання Договору. З наведеного вбачається, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов`язане повернути періодичні платежі [PERSON] у строк до 24.12.2020 року та станом на дату звернення з позовом до суду, строк виконання зобов"язання ТОВ "АВТО ПРОСТО" щодо повернення періодичних платежів [PERSON] ще не настав. Стосовно позовних вимог відповідно до п.п. 12.1.3 - 12.2.4 Договору, суд вважає, що у даному випадку вони не підлягають до застосування, оскільки позивач не довів належними доказами, що він звертався у 14-денний термін з дати укладання Договору до ТОВ "АВТО ПРОСТО" (п. 12.1.4), отже підстави для повернення всіх коштів відсутні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене вбачається, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" не порушено права [PERSON] , а відтак права не підлягають захисту в судовому порядку. Строк виконання зобов`язання щодо повернення коштів ще не настав, а відтак не відбулось порушення права. Виходячи із вищевикладеного суд дійшов впевненого висновку, що угоду було укладено з дотриманням положень цивільного законодавства, і її зміст не суперечить Закону України "Про захист прав споживачів", відсутні підстави для повернення коштів, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При вирішенні позову у частині вимоги про відшкодування позивачеві моральної шкоди в розмірі 10000 гривень суд виходить із того, що відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивачеві, який не довів заподіяння йому такої шкоди відповідно до норм закону, які регулюють спірні правовідносини. У відповідності до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України, та за відсутності підстав для задоволення позову, судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed