Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В своєму позові позивач зазначив, що 19 травня 2016 року помер її дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 9,125 га в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана земельна ділянка належала померлому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №032542 виданого 23 квітня 2003 року. 20 травня 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів [PERSON] земельну ділянку площею 9,125 га в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, що належала йому на праві власності згідно Державного акту направо приватної власності на землю серії ІІ-МК №032542 виданого 23 квітня 2003 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 071790 від 08 жовтня 2011 року, позивач змінила прізвище із "Гіштимулт" на "Колос". Однак отримати свідоцтво на право на спадщину на земельну ділянку позивач не має можливості, так як оригінал правовстановлюючого документу втрачено. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи, заперечень проти позову не надав, зазначив лише, що ним було подано заяву про прийняття спадщини після смерті батька, про наявність заповіту на ім'я [PERSON] він не знав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 20 травня 2010 року секретарем Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 42, згідно якого заповідав належну йому земельну ділянку площею 9,125 га, що належить йому на праві приватної власності згідно державного акту серії ІІ-МК № 032542 виданого Ганнівською сільською радою 23 квітня 2003 року, що розташована на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області - [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 071790 від 08 жовтня 2011 року, після реєстрації шлюбу за [PERSON] значиться прізвище "Колос" (а.с. 5). 19 травня 2016 року в с. Єлизаветівка Братського району Миколаївської області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 9,125 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ганнівської сільської ради, яка належала померлому згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 032542, виданого 23 квітня 2003 року на підставі розпорядження Братської райдержадміністрації від 13 червня 2002 року № 174-р. Позивач є спадкоємцем за заповітом, відповідачі [PERSON] та [PERSON], діти спадкодавця є спадкоємцями 1 черги за законом. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, у зв'язку із втратою оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Судом під час розгляду справи досліджено матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], відповідно до якої, із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася [PERSON], інших заяв не має. Таким чином, твердження відповідач [PERSON] про прийняття ним спадщини спростовується матеріалами справи. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Під час судового засідання судом встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку втрачено (а.с. 16). Згідно п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Враховуючи вказане, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 19 травня 2016 року. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved