Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому з рахуванням уточнень просив: вселити його, [PERSON], у квартиру [ADDRESS]; визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], виділивши йому, [PERSON], в користування одну кімнату, площею 7,9 кв.м, відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити дві кімнати, площею 17,3 кв.м та 12,3 кв.м, що дасть підстави для відкриття окремих особових рахунків, а коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню залишити у спільному користуванні. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він та відповідач у справі [PERSON] (прізвище до шлюбу "Юркевич") є рідними братом і сестрою, а відповідач [PERSON] є його племінником. Також, вони є співвласниками квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, яка складається з трьох ізольованих кімнат площею: 17,3 кв.м, 7,9 кв.м, 12,3 кв.м, всього житловою площею 37,5 кв.м, загальною площею 63,5 кв.м. Квартира за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, належала йому, його сестрі - [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу "Гладушка"), її сину - [PERSON] та їхній матері [PERSON], тобто кожному з них належало по 1/4 частині житлового приміщення. Після смерті 17 березня 2014 року їх матері [PERSON], сестра - [PERSON] за заповітом прийняла належну матері 1/4 частину квартири, таким чином їй стала належати 1/2 частка квартири, її синові [PERSON] - 1/4 частка квартири та 1/4 частка квартири йому. Проте відповідач [PERSON] вважає, що вона є єдиною власницею житлового приміщення та порушує його право на проживання в квартирі, право користування та розпорядження майном. Відповідач замінила вхідні двері у квартирі, та відповідно були змінені і замки, ключі від яких відповідач йому не надала, тому він не має доступу до житлового приміщення, хоча на теперішній час квартира необхідна йому для проживання. При його появі біля квартири відповідач створює сварки і перешкоджає йому у потраплянні до житла, у зв'язку з чим він вимушений був неодноразово звертатись до правоохоронних органів та до КП ДМР "УКОЖФ", але його звернення не надали позитивного результату, доступу до належного йому житла він не має. Відповідач з чоловіком стверджують, що не допустять його проживання у спірній квартирі і знайдуть можливість помститися. Мирним шляхом вирішити питання щодо можливості його проживання у спірній квартирі та розпорядження належною йому часткою в квартирі неможливо, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав власника. Оскільки розподіл квартири між співвласниками в натурі є неможливим, як і неможливе виділення у користування житлових кімнат пропорційно часткам співвласників, без порушення прав осіб, які мешкають у житловому приміщенні, він бажає, щоб йому була виділена у користування житлова кімната площею 7,9 кв.м, а відповідачам виділити кімнати площею 17,3 кв.м та 12,3 кв.м, в той час як коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню необхідно залишити у його з відповідачами спільному користуванні. З метою встановлення порядку користування, визначення обсягу обов'язкових платежів на утримання та ремонт квартири, сплати комунальних послуг пропорційно до площі приміщень, що перебувають у його з відповідачами користуванні, він бажає відкрити окремі особові рахунків на його ім'я на кімнату площею 7,9 кв.м, та на ім'я відповідачів на кімнати площею 17,3 кв.м та 12,3 кв.м. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що у спірній квартирі він зареєстрований з 1984 року, їх матір зареєструвала там і сестру. Після смерті матері сестра чинить йому перешкоди у проживанні та користуванні квартирою. З 17 березня 2014 року він взагалі не може потрапити у спірну квартиру. Намагався вирішити дане питання мирним шляхом, проте безрезультатно. Він звертався до міліції з приводу вчинення йому перешкод у користуванні власністю. Відповідач не надає йому доступу до квартири та документів на дану квартиру. Вважає, що виділення йому кімнати 7,9 кв.м не буде порушувати прав відповідачів. Раніше він давав матері гроші на оплату комунальних послуг за спірну квартиру, а потім сестра позбавила його можливості сплачувати за комунальні послуги, оскільки не надавала доступу до квартири та приладів обліку. Звертався до поліції лише у 2016 році бо з 2014 року намагався вирішити дане питання мирним шляхом. Він бажає вселитися у квартиру, оскільки він є власником 1/4 частки у даній квартирі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила, що вони приватизували спірну квартиру на чотирьох осіб: вона, її син, брат - позивач у справі та їх мати. Раніше лічильників у квартирі не було, брат взагалі не приймав участі в утриманні квартири. Про те, що вона, нібито, чинить йому перешкоди у проживанні та користуванні квартирою їй стало відомо від поліції та коли надійшла повістка до суду. Вона особисто самостійно доглядала матір, позивач допомоги не надавав. Двері до спірної квартири вона не міняла, ключі від дверей у позивача є. Вже тривалий час, приблизно 15 років, позивач проживає разом зі своєю дружиною по б-ру Будівельників та не проживає у спірній квартирі. Вона змушена сплачувати комунальні платежі і за позивача. Чи є у нього документи, що підтверджують право власності, їй не відомо. Після смерті їх матері вони з братом також оформили право власності на будинок та земельну ділянку у с. Єлизаветівка. У них з братом не було скандалів, все було мирно та дружно. Брат має право на 1/4 частку у спірній квартирі відповідно до закону. Вона не чинила йому перешкоди у вселенні та не заперечує проти цього. Заперечує проти позову, оскільки взагалі відсутній спір і вона не чинить позивачу перешкоди у проживанні та користуванні квартирою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі за участю його представника [PERSON], проти позовних вимог заперечує. Раніше в судовому засіданні пояснив, що позивачу перешкоди не чинились. Представник відповідачів - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Заперечував проти прийняття уточненого позову, вважаючи неможливим зміну предмету позову на стадії розгляду справи по суті. Просив визнати неналежними доказами - надані позивачем висновки Дніпровсього ВП від 09.11.2016 та 11.11.2016 року та заяву позивача до директора КП ДМР "УКОЖФ" [PERSON] від 09.11.2016 року, які на його думку засвідчують лише факт звернення до зазначених установ, а не порушення права користування позивача спірною квартирою. Вказує, що Відділ поліції не наділений правом вирішення спорів між співвласниками щодо користування сумісною власністю, що стосується і КП ДМР "УКОЖФ". Просив суд звернути увагу на ті обставини, що позивачем не надано суду доказів порушення його права як співласника щодо користування спірним житлом, надані позивачем докази є неналежними, відповідачі в судовому засіданні не визнали обставин вчинення перешкод позивачу в проживанні в їх спільній квартирі, що підтвердили свідки сусіди [PERSON] та [PERSON], та згідно висновку "Правобережної товарної біржи" неможливо виділити позивачу кімнату площею 12,3 кв.м. без порушення прав співвласників [PERSON] та [PERSON] З цих підстав, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки право позивача не порушено, доказів порушення не надано, визначений за первісним позовом порядок користування квартирою не можливий, оскільки це порушить право співвласності відповідачів. Просив не приймати уточнений позов з підстав зміни позивачем предмету позовних вимог, та відмовити у задоволенні первісного позову. Свідок сторони відповідачів [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом відповідача, позивач знайомий йому, однак його він не бачив. Він проживає близько п'яти років поруч з відповідачем [PERSON], з того часу, як вони переїхали, він жодного разу не чув скандалів щодо недопуску позивача до квартири. Він працює доба через три, а тому буває вдома досить часто і якщо б були конфлікти, то він би чув. У нього з відповідачем [PERSON], як з сусідкою, добрі стосунки. Йому нічого не відомо про скандали, міліцію він жодного разу не бачив та не чув. Про скандали він знає зі слів сусідки [PERSON] Йому відомо, що частка у квартирі належить позивачу. Зі слів [PERSON] йому також відомо, що позивач не платив за квартиру. Свідок сторони відповідачів [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач їй знайомий, як брат сусідки, а відповідач [PERSON] є її сусідкою, вона перебуває з нею у дружніх стосунках, їхні квартири розташовані поруч в одному тамбурі. У квартирі № 13 вона з чоловіком мешкає з 2012 року. У цей період часу вона взагалі не бачила позивача. Зі слів сусідки [PERSON], їй відомо, що той бажає відсудити свою частку її квартири. Скандалів вона ніколи не чула, міліція до неї не приходила, з будь-яких інших органів теж ніхто не приходив. Сусідка не казала, що вона не допускає позивача. Зі слів [PERSON], вона самостійно сплачує комунальні платежі за спірну квартиру. У спірній квартирі постійно проживають відповідач [PERSON], її чоловік та син - відповідач [PERSON] Вона працює з п'ятої години ранку до 2-3 години дня. Свідок сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача, у шлюбі вони перебувають з 30 жовтня 1990 року. Їй знайомі всі його родичі. Відповідач є сестрою її чоловіка. Їй відомо, що її чоловіку на праві власності належить 1/4 частка квартири по б-ру Будівельників, 37-12, але його сестра перешкоджає йому у користуванні нею. Їх мати померла у 2014 році, до цього вони всі користувалися квартирою і у них, у кожного, були ключі. Після того, як вони з чоловіком уклали шлюб, вони мешкали у спірній квартирі до 1996 року. Зараз сестра чоловіка не дає користуватися квартирою і говорить про те, що це лише її власність. Вони з чоловіком з цього приводу навіть зверталися до поліції. Також вони сподівалися та намагалися вирішити дане питання мирним шляхом, однак безрезультатно - відповідач не надає її чоловікові доступу до квартири. Чоловіку рекомендували звернутися до суду для захисту його прав. Свідок сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є колегою позивача. Йому відомо, що позивача не впускають до квартири її співвласники. Зі слів позивача, йому відомо, що його сестра скандальна, вона проживає у спірній квартирі зі своїм чоловіком. Він був один раз присутній, коли сестра не впустила позивача в квартиру, це було у грудні 2016 року. Вони піднялись з позивачем у квартиру, але двері ніхто не відчиняв, хоча світло у квартирі горіло. Точну адресу квартири він не пам'ятає, але знає, що вона на четвертому поверсі, бо він дивився у вікно, де горіло світло. У позивача ключів не має, під'їзд їм відчинила дівчина, яка виходила. Оскільки двері позивачу ніхто не відчинив, він зробив висновок, що тому чинять перешкоди у проживанні в квартирі. Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов частково обгрунтованим за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з уточненим позовом в якому зменшив свої первісні позовні вимоги в частині виділення йому в користування меншої кімнати, площею 7,9 кв.м., аніж за первісним позовом кімнати плошею 12,3 кв.м., в іншій частині первісні позовні вимоги не змінювались, предмет первісних позовних вимог за зустрічним позовом не змінився, у зв'язку з чим суд відхиляє твердження представника відповідача про неприйнятність зустрічного позову з підстав зміни предмету. В судовому засіданні встановлено, що сторони є співвласниками квартири за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, розмір належної позивачу [PERSON] частки - 1/4, відповідачу [PERSON] - 1/2 частка, відповідачу [PERSON] - 1/4 частка, що підтверджується свідоцтвом про власності на житло (а.с. 8), технічним паспортом на квартиру (а.с. 9-10, 45-46), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 43), Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 69982213 від 07 жовтня 2016 року (а.с. 44). Квартира, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, на 4-му поверху 9-ти поверхового будинку, складається з трьох ізольованих кімнат площею: 17,3 кв.м, 7,9 кв.м, 12,3 кв.м, всього житловою площею 37,5 кв.м, загальною площею 63,5 кв.м, всі кімнати є самостійними та не прохідними й мають один загальний коридор, що підтверджується технічними паспортами на квартиру (а.с. 9-10, 45-46). У спірній квартирі зареєстровані позивач - [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON], що підтверджується особовим рахунком № 141152 (а.с. 11), довідкою ТОВ "Інфо-Ком" № 000993758 від 28 листопада 2016 року (а.с. 12). Частка, що належить позивачу (1/4), у загальній площі квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, становить 15,875 кв.м, у житловій - 9,375 кв.м. Як зазначено позивачем в позові, між сторонами не досягнуто взаємної згоди щодо порядку користування і проживання позивача в спільній з відповідачами квартирі за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, в якій до теперішнього часу мешкають відповідачі. В той же час, в судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідачів повністю заперечували обставин вчинення перешкод позивачу в проживанні в спірній квартирі, та представник відповідачів наголошував на відсутності спору за поданим позивачем позову, оскільки відсутній спір про право, бо права позивача порушені не були. Крім цього, відповідач [PERSON] наголошувала на тому, що позивачу вона не чинила перешкоди, однак проживати він там не буде, тому що вона зробила в квартирі ремонт і самостійно доглядала за матір'ю, відповідач не допомогав матері. Разом з тим, факт наявності між сторонами складних стосунків та не проживання позивача в квартирі за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, де мешкають відповідачі, повністю знайшов своє підтвердження в проаналізованих судом доказах, в поясненнях сторін та допитаних судом свідків. Згідно наданих позивачем листа Дніпровського ВП Кам'янського відділу ГУНП МВС України в Дніпропетровській обл. за вих. № 38.2/15-13119 від 05 грудня 2016 року (а.с. 13), висновків за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 9832 від 09 листопада 2016 року та № 9894 від 11 листопада 2016 року (а.с. 14, 15), заявою позивача до КП ДМР "УКОЖФ" від 09 листопада 2016 року (а.с. 16) вбачається, що 9 і 11 листопада 2016 року, позивач звертався до Дніпровського відділу поліції та 09.11.2016 року до директора КП ДМР "УКОЖФ" [PERSON], з приводу вчинення йому перешкод у проживанні й користуванні житловим приміщенням за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12. Крім цього, згідно пояснень в судовому засіданні свідків [PERSON] і [PERSON] підтверджується вчинення позивачу перешкод у проживанні й користуванні житловим приміщенням за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12. Докази вчинення позивачу перешкод в користуванні житловим приміщенням за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, зокрема лист Дніпровського ВП Кам'янського відділу ГУНП МВС України в Дніпропетровській обл. за вих. № 38.2/15-13119 від 05 грудня 2016 року (а.с. 13), висновки за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 9832 від 09 листопада 2016 року та № 9894 від 11 листопада 2016 року (а.с. 14, 15), заява позивача до житлово-експлуатаційної організації КП ДМР "УКОЖФ" від 09 листопада 2016 року (а.с. 16) - визнані судом належними та допустимими, оскільки підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] і [PERSON], не спростовані стороною відповідача, стосуються предмету позовних вимог, їх незаконність судом не встановлена і представником позивача не доведена. Крім того, суд критично оцінює клопотання представника відповідачів відносно того, що висновки за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 9832 від 09 листопада 2016 року та № 9894 від 11 листопада 2016 року (а.с. 14, 15) та заява позивача до житлово-експлуатаційної організації КП ДМР "УКОЖФ" від 09 листопада 2016 року (а.с. 16) є не належними доказами у справі, оскільки останні стосуються предмету доказування та були одержані позивачем у встановленому законом порядку. Суд не приймає до уваги пояснення свідків сторони відповідача [PERSON] і [PERSON], оскільки їх пояснення не спростовують і не підтверджують факту вчинення позивачу перешкод у проживанні в спірній квартирі, та суперечать встановленим обставинам справи. Також, останні згідно їх пояснень в судовому засіданні працюють і не знаходяться постійно вдома, не проживають разом з відповідачами, та обставини щодо не вчинення перешкод позивачу відомі їм зі слів відповідачів. Таким чином, посилання відповідачів на те, що відповідачі ніколи не чинили позивачу перешкод у проживанні у спірній квартирі, суд не може взяти до уваги, оскільки факт здійснення відповідачами перешкод позивачу в користуванні спірною квартирою знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, в тому числі відповідними письмовими доказами і поясненнями свідків [PERSON] і [PERSON]В, а доводи представника відповідача [PERSON] в цій частині зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними. Також, суд відхиляє твердження представника відповідача щодо відсутності правових підстав для задоволення позову за відсутності порушення права позивача з боку відповідачів і доказів такого порушення, та не прийнятність уточненого позову з підстав зміни позивачем предмету позовних вимог, оскільки останні не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються наданими позивачем доказами, та не відповідають встановленим судом обставинам справи. Суд не приймає наданий стороною відповідача експертний висновок по обстеженню квартири від 16 лютого 2017 року виконаний Правобережною товарною біржою (а.с. 37-41), який містить висновок про те, що у випадку передачі позивачу [PERSON] за позовом кімнати площею 12,3 кв.м. це порушить право власності і користування [PERSON] і [PERSON], оскільки останній не відповідає вимогам зміненої позовної заяви, згідно якої позивач просив виділити йому кімнату площею 7,9 кв.м. Крім цього, зазначений висновок експертизи був складений на замовлення заінтересованої особи - представника відповідача [PERSON], особою (експертом) який не був попереджений про кримінальну відповідальність за складення завідомо неправдивого висновку. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані\~у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю,\~результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна, суд враховує правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Пленум Верховного Суду України в п. 14\~\~постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності"\~\~роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною третьою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Право користування належною позивачу на праві спільної часткової власності квартирою порушене, тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для захисту порушеного права шляхом примусового вселення [PERSON] до квартири, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Першочергове значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. З урахуванням того, що спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат відособлених одна від одної, та представник відповідача категорично заперечує проти всіх запропонованих позивачем порядків користування, суд приходить до висновку, що визначення порядку користування квартирою, який би в даному випадку у рівній мірі забезпечував права усіх співвласників, є можливим за варіантом, що визначений позивачем в уточненому позові. Так, з матеріалів справи вбачається, що на 1/4 частину квартири приходиться загальної площі 15,875 кв.м (63,5кв.м / 4 частки), житлової - 9,375 кв.м (37,5 кв.м. / 4 частки). Позивач в уточненому позові просить, щоб в його користування була виділена найменша ізольована кімната площею 7,9 кв.м, яка в свою чергу є менше його ідеальної житлової долі в квартирі на 1,475 кв.м. (9,375-7,9) Крім цього, такий порядок користування не порушить права відповідачів, а відступ від долі в сторону її зменшення свідомо обрано позивачем як спосіб свого захисту. В той же час, дві інші кімнати житловою площею 17,3 кв.м та 12,3 кв.м можливо залишити в користуванні відповідачів, а також залишити в загальному користуванні співвласників місця загального користування. Виділяючи позивачу кімнату площею 7,9 кв.м, що є меншою його ідеальної частки на 1,475 кв.м., суд виходить із засад справедливості та розумності, оскільки між сторонами існує конфлікт щодо порядку користування квартирою. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно і не порушує їх прав як власників. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на викладене, враховуючи характер стосунків, які склались між позивачем та відповідачами, а також те, що дійти згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності шляхом домовленості або укладення відповідного договору сторони не можуть, суд з метою захисту порушених житлових прав позивача, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення порядку користування спірною квартирою відповідно до запропонованого позивачем варіанту, оскільки він найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, не порушує права відповідачів, та вирішує спір між сторонами. Щодо наполягання позивача на відкритті окремих особових рахунків на його ім'я на кімнату площею 7,9 кв.м., та на ім'я відповідачів на кімнати площею 17,3 кв.м. та 12,3 кв.м., суд вважає такі вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством України не передбачено право суду здійснювати розділ особових рахунків по оплаті витрат на утримання квартири. Крім цього, наймач квартири, а також члени його сімї, зареєстровані у житловому приміщенні, у разі наявності у них спору з приводу утримання квартири не позбавлені права самостійно звернутися з заявами до надавачів житлово-комунальних послуг щодо розподілу особових рахунків по сплаті витрат на утримання квартири, в тому числі і за наявності рішення суду, яким визначено порядок користування квартирою між особами, що у ній зареєстровані. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті солідарно з відповідачів по справі на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial