Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

01 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: філія-Миколаївське обласне управління АТ " Ощадбанк", в якому просить зняти арешт з усього нерухомого майна, який було накладено в межах виконавчого провадження № 453024461 відділом державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 11.12.2014 року, реєстраційний номер обтяження: 8035727 (спеціальний розділ) від 11.12.2014 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в провадженні Снігурівського РВ ДВС ПМУ МЮ (м.Одеса) перебувало виконавче провадження №45302461 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Снігурівським районним судом 02 вересня 2014 року № 2/485/551 про стягнення з нього на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" коштів у загальному розмірі 12341,85 грн. 11 грудня 2014 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та накладено арешт на все нерухоме майно належне йому. Вказані відомості внесені до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису на обтяження 8035727(спеціальний розділ), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 224199551 від 16.09.2020 року. 02 листопада 2020 року Снігурівським РВ ДВС на його заяву про закінчення виконавчого провадження та скасування заходів примусового стягнення, було надано відповідь про те, що виконавче провадження було закінчено 09 грудня 2015 року в порядку п.5 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", але вирішити питання щодо зняття арештів з його майна не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження №45302461 було знищено, у зв`язку з закінченням строку зберігання. 05 лютого 2021 року філією - Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" надана довідка про відсутність заборгованості перед АТ" Ощадбанк" та повне виконання зобов`язань по кредитам клієнта. Наявність вказаних обтяжень створює перешкоду у реалізації його права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що й стало підставою звернення до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Снігурівського РВ ДВС ПМУ МЮ (м.Одеса) також згідно поданої заяви просив про розгляд справи без участі представника відділу, з приводу позовних вимог покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи АТ "Ощадбанк" надіслав до суду письмові пояснення про те, що станом на 12 липня 2021 року рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2014 року (провадження № 2/485/551/14), на виконання якого у межах виконавчого провадження накладено арешт на майно (кошти) [PERSON] , виконано. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на виконанні Снігурівського РВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 45302461, з примусового виконання виконавчого листа виданого Снігурівським районним судом Миколаївської області 02 вересня 2014 року № 2/485/551 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" коштів у загальному розмірі 12341,85 грн. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта від 16.09.2020 року за № 224199551, 11 грудня 2014 року Снігурівським районним управлінням юстиції Миколаївської області зареєстровано арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] за номером запису про обтяження 8035727, накладеного постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Снігурівського РУЮ Лопатньова І.В. від 11грудня 2014року у виконавчому провадженні № 45302461 (а.с7). Виконавче провадження № 45302461 було закінчено 30 вересня 2013 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", в подальшому знищено за закінченням строку зберігання, відповідно до п.п. 1, 2 Розділу 11 "Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями ". Згідно довідки вих.№10 від 05.02.2021 року виданої в.о. керуючого ТВБВ №10014/094 філії Миколаївське обласне управління АТ"Ощадбанк" Баніт О.І, повідомляє про повне виконання зобов`язань по кредиту клієнта [PERSON] ( а.с.8). Листом Снігурівського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) № 18308/102-36 від 02 листопада 2020 року було відмовлено позивачу у знятті арешту (а.с.6). Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. За правилами ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. В силу ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з частиною 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, як встановлено в ході судового розгляду, рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2014 року (провадження № 2/485/551/14), на виконання якого у межах виконавчого провадження накладено арешт на майно (кошти) [PERSON] , виконано, кредит сплачено в повному обсязі, заборгованості по тілу кредита, відсотках та пені немає, що підтвердив сам стягувач, виконавче провадження закінчене та знищене. Тобто наразі виконавче провадження є завершеним, у зв"язку з чим державний виконавець позбавлений права вчинення будь-яких виконавчих дій. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, а позов задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір залишити за позивачем.

Outcome: approved