Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся в суд із позовом, яким просить стягнути із [PERSON] 120 000,00 грн. боргу за договором позики від 01.10.2013 року, 3 % річних в сумі 10 711,23 грн., інфляційні втрати в сумі 119 138,55 грн., моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн., а також понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 01 жовтня 2013 року [PERSON] була написана боргова розписка, згідно якої останній 01.10.2013 року взяв у нього у борг 80 000,00 грн., а потім ще 40 000,00 грн. та зобов'язався повернути їх до 01.01.2014 року. Відповідач не виконав перед ним свої зобов»язання за договором позики від 01.10.2013 року. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вважає, що відповідач має сплатити також 3 % річних- 10 711,23 грн. та інфляційні втрати- 119 138,55 грн. Крім того, надавши відповідачу кошти у позику ввійшов у його складне матеріальне становище, однак, на сьогоднішній день відповідач вводить його в оману щодо строків повернення коштів. Вказує, що перестав спокійно спати. Саме тому моральну шкоду оцінив в розмірі 50 000,00 грн. В судове засідання представник позивача надала, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити повністю та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, відзиву на позов не подавав. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача , суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст. 509, ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01.10.2013 року (дата написання розписки) відповідач взяв у борг в [PERSON] 80 000,00 грн. та зобов'язався їх повернути до 01 січня 2014 року. Отже, на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач видав [PERSON] розписку про позичені гроші саме в розмірі 80 000,00 грн. При цьому, суд до твердження позивача, що по вказаній розписці від 01.10.2013 року відповідач взяв у нього ще 40 000,00 грн. відноситься критично, оскільки вказане не підтверджено в розписці позичальником. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). В порушення зазначених норм та умов Договору відповідач зобов'язання не виконав. Таким чином, суд враховує, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань по договору позики, грошові кошти не повернув, а тому з останнього підлягає до стягнення на користь позивача сума боргу саме 80 000,00 грн. , щодо стягнення 40 000,00 грн., то суд відмовляє , так як сума необгрунтована та заявлена безпідставно. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. За умовами договору позики [PERSON] зобов'язувався повернути грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. до 01 січня 2014 року. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач вказану суму позивачу не повернув, а тому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати з 02 січня 2014 року до 22 грудня 2016 року складають: 124.9 : 100 х 143.3 : 100 х 100.9 : 100 х 99.6 : 100 х 101.0 : 100 х 103.5 : 100 х 100.1 :100 х 99.8 : 100 х 99.9 : 100 х 99.7 : 100 х 101.8 : 100 х 102.8 : 100 х 101.8 : 100 х 80 000,00= 159 450,10 - 80 000 = 79 450,10 грн. Три відсотки річних з 02 січня 2014 року до 22 грудня 2016 року складають 80 000 : 365 х 3 х 1086 : 100= 7 140,82 грн. Таким чином, із [PERSON] також підлягає до стягнення на користь позивача 79 450,10 грн. - інфляційних втрат; 7 140,82 грн.- 3 % річних. Щодо відшкодування моральної шкоди, то за положеннями ч. 4 ст. 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України. Частиною 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, позивачем, його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження завданої позивачу моральної шкоди в результаті неправомірних дій відповідача, а відтак в цій частині суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 876,49 грн. (а.с.34). Відповідно до Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою судовий збір встановлювався в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою-підприємцем судовий збір встановлювався в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8000 грн.). Таким чином, враховуючи вимоги позовної заяви судовий збір мав би становити 3 138,50 грн. ( 2 498,50 грн. - 1 відсоток ціни позову щодо вимог майнового характеру та 640 грн. щодо вимог немайнового характеру). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 166 590,92 грн. , а відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі - 1 743,70 грн. ( 166 590,92 грн. х 100% : 299 849,78 грн. х 3 138,50 грн.). На підставі ст.ст. 526, 533, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial