Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області з позовом до виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Мелітопольського району Запорізької області та [PERSON] про скасування акту індивідуальної дії та свідоцтва про право власності. Позивач просить скасувати рішення №127 від 15.12.2005 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про оформлення права власності на комплекс будівель та споруд авто гаражу, розташовані в с. Вознесенка, як незаконне. Крім того, позивач просить скасувати свідоцтво про право власностi на комплекс будiвель та споруд авто гаражу, розташованого за адресою: с. Вознесенка, вул. Чапаєва, 1106 за Щербiною [PERSON]. Позов обґрунтований тим, що у відповідності до договору купівлі-продажу права на майновi паї № 509 вiд 1 1.03.2009 р., позивач є власником права на майновий пай у пайовому фондi цiлостного майнового комплексу колишнього КСП Нива, що розташований у с. Вознесенка Мелiтопольського району. На пiдставi цього договору позивач отримав свiдоцтво на право власностi на майновий пай (майновий сертифiкат). Приймаючи до уваги те, що спiрним рiшенням вiдповiдача оформлено право власностi на конкретне майно за Щербiною О. К., який придбав не майно, а право на майновi паї, в які входило майно, належне групi спiввласникiв колишнього КСП Нива, тобто фактично [PERSON] придбав долю у майнi, що знаходилося у спiльному володiннi колишнiх членiв КСП Нива, позивач також придбав частину майна, яку не в змозi за собою оформити у звязку з наявнiстю оскаржуваного рiшення вiдповiдача. 15.12.2005 року вiдповiдач прийняв рiшення № 127, яким оформив право власностi на комплекс будівель та споруд автогаражу, шо розташованi с. Вознесенка, Мелiтопольського району Запорiзької областi за Щербiною [PERSON], на пiдставi договорiв купівлі-продажу вiд 12.11.2005 р. за №3106,3110,3104,3115,3121,3108,3119,3123,3117 пайового майна КСП Нивата на пiдставi цього рiшення було видано свiдоцтво на право власностi на це майно [PERSON]. Окрiм того, пiдставою для винесення спiрного рiшення вiдповiдача, як вбачається з преамбули рiшення № 127, були й акти приймання-передачi основних засобiв вiд 14.06.2004р., протоколiв зборiв спiввласникiв майнових та земельних паїв КСП Нива№ 7 вiд 14.06.2001р., та №3 вiд 10.06.2001 р. Пiдставами для скасування акту в судовому порядку є невiдповiднiсть його вимогам чинного законодавства та /або визначенiй законом компетенцi органу, який видав цей акт. Оскiльки, ухвалою Апеляцiйного суду Запорiзької областi по справi 22-917/11 вiд 22.02.2011 р. було встановлено, що протокол №3 зборiв спiввласникiв земельних та майнових паїв КСП Нивавiд 10.06.2001 р. є сфальшованим й це було виконано посадовими особами [PERSON] сiльської ради, то з урахуванням того, що у преамбулi оскаржуваного рiшення вiдповiдача №127 зазначено, що воно прийняте вiдповiдачем й серед iншого на пiдставi протоколу № 3 загальних зборiв спiввласникiв земельних та майнових паїв КСП Ннвавiд 10.06.2001 р., то вбачається, що вiдповiдач, усвiдомлюючи свої протиправнi дії щодо включення цього протоколу у пiдставу винесення рiшення, протиправними дiями оформив право власностi на фiзичну особу за сфальшованими документами. За таких умов ухвалене рiшення №127 про оформления права власностi на комплекс будівель та споруд автогаражу, які розташованi в с. Вознесенка по сфальшованим документами є протиправними та незаконними. Окрiм того, пiдставами для визнання недiйсним рiшення №127 вiдповiдача вiд 15.12.2005р. є й наступне: З узагальнення судової практики Верховного Суду Украiни вiд 13.12.2010 р. Про практику перегляду судових рiшень у звязку з нововиявленими обставинами в порядку цивiльного судочинствавбачається, що у випадках, коли стосовно особи, яка вчинила суспiльно небезпечне дiяння, провадження у кримiнальнiй справi за законом не може бути закiнчено постановленням вироку (внаслiдок акту амнiстії), на пiдтвердження наявностi зазначених обставин суд може врахувати постанову про закриття провадження кримiнальної справи з пiдстав, передбачених ст. 7-1 КПК України. Так, у вiдповiдностi до постанови Мелiтопольського мiськрайонного суду провадження у кримiнальнiй справi №1-587/2010р. вiд 11.06.2010р. по звинуваченню [PERSON] Антонiни Iванiвни, працюючої соцiальним робiтником [PERSON] сiльської ради та [PERSON] Дмитрiвни, працюючої iнспектором ВУС [PERSON] сiльської ради, судом припинено на пiдставi акту амнiстiї, що не є реабiлiтуючим фактором. Суть злочину, що ними скоєний, викладена у обвинувальному висновку по цiй кримiнальнiй справi, а також у постановi про порушення цiєi кримiнальної справи вiд 24.11.2008 р., саме: 1) [PERSON], яка обiймала посаду iнспектора вiйськового облiкового столу [PERSON] сiльської ради, умисно, протягом 2004-2005 рокiв, умисно складала вiд iменi колишнього голови [PERSON] сiльської ради [PERSON], який обiймав цю посаду до 2002 р., завiдомо неправдивi офiцiйнi документи, саме вносила в бланки свiдоцтв про право власностi на майновий пай члена колективного сiльськогосподарського пiдприємства (майновi сертифiкати) завiдомо неправдивi вiдомостi, щодо дати їх видачi та розмiру часток майнових паїв, що за свом змiстом не вiдповiдають дiйсностi та суперечать рiшенню загальних зборiв спiввласникiв майнових паїв вiд 07.06.2001 р. 2) [PERSON] умисно внесла до змiсту вже складеного та оформленого офiцiйного документу - протоколу зборiв спiввласникiв майнових та земельних паїв № 3 вiд 10.06.2001 р. завiдомо неправдивi данi, щодо видiлу окремо визначеного майна певним особам дописавши в протоколі їх прiзвища, а саме: корiвник, iнв. № 70 та телятник iнв. №69 - [PERSON] та [PERSON], свинарник iнв. № 49 [PERSON] та [PERSON] та iнш., що за своїм змiстом не вiдповiдало дiйсностi та суперечило рiшенню загальнних зборiв спiввласникiв майнових паїв вiд 07.06.2001 р., оскiльки вартiсть нерухомих обєктiв набагато перевищувала загальну суму розмiрiв майнових паїв зазначених осiб, затвердженних на загальних зборах. 3) [PERSON] влітку 2004 року, дiючи в iнтересах третiх осiб, тобто виконуючи прохання [PERSON], склала завiдомо неправдивий офiцiйний документ, а саме: протокол зборiв спiввласникiв майнових та земельних паїв вiд 14.06.2004р., пiсля чого, умисно, достовiрно знаючи, що зазначенi документи мiстять завiдомо неправдиву iнформацiю про її перебування 14.06.2004 р. на зазначених зборах, пiдписала цей протокол, у якому, крiм цього, зазначила, що на цих зборах вирiшено передати майновi паї пайовикам та надати їм довiреностi та оформления майнових паїв. 4) За висновками судово-почеркознавчої експертизи усi довiреностi вiд 10.11.2005 р. на уповноваження гр. [PERSON] розпоряджатися майновими сертифiкатами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], виписанi [PERSON], а таким чином, [PERSON] умисно склала завідомо неправдивi офiцiйнi документи, а саме 8 довiреностей на iмя [PERSON] З огляду на викладенi факти позивач стверджує, що договір купiвлi-продажу права на майновий пай, що були укладенi мiж Щербiною О.К. та [PERSON] були укладенi за фальшивими документами. В судове засідання зявився позивач та його представник. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Заперечуючи проти застосування строків позовної давності, позивач та його представник зазначили, що ухвалою по справі №22-917/11 апеляційний суд скасував рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 26.12.2006 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Справу направив на новий розгляд. 05.04.2011р. Мелітопольський міськрайонний суд по справі N22-3-201/2011 задовольнив заяву ПП «Антей» про перегляд постанови господарського суду Запорізької області від 17.10.2006 року. Постанову господарського суду Запорізької області від 17.10.2006 року за позовом ПП «Антей» до виконавчого комітету про скасування рішення № 127 від 15.12.2005 р. скасував у зв'язку з нововиявленими обставинами. Також позивачі звертають увагу суду щодо установлення перебігу строку позовної давності. Власником майнового в майні СБК «Нива» Мелітопольського району [PERSON] став на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП №1008 ЗП-Х від 16.09.2009 року згідно договору купівлі № 509 права на майновий лай в стороні по справі №2-3222/06 Мелітопольського міськрайонного суду Бондаренка. Таким чином, на думку позивача, початок перебігу позовної давності визначений відповідачем ніяк не може припадати на 2006 рік. Фактично перебіг строку позовної давності вданому випадку настає з дати ухвали апеляційного суду Запорізької області у проваджені у зв'язку з нововиявленими обставинами, а саме 22.02.2011 року. Клопотання відповідачів не підлягає задоволенню по-скільки строк позовної давності спливає 2014 року. Нововиявленими обставинами стали факти встановлені матеріалами кримінальної справи № 1-587/10. Представник виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Мелітопольського району Запорізької області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що рішенням [PERSON] сільської ради № 127 від 15 грудня 2005 року оформлено право власності на комплекс будівель та споруд автогаражу, розташованого в с. Вознесенка по вуя. Чапаєва 1106, за [PERSON]. Із зазначених у позові обставин вбачається, що позивач про вказане рішення дізнався в 2006 році. Звідси випливає, що сплив трирічного строку позовної давності буде припадати на 2009 рік. Відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Оскільки позивач звернувся до суду лише у 2011 році, то ним, на думку представника відповідача, було пропущено строк позовної давності. [PERSON] в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог. Також відповідач зазначив, що як вбачається зі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємств (майнових сертифікатів) позивач в установленому законом порядку оформив лише 2 (два) майнових сертифіката в розмірі 3997 грн. та 6082 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вiдповiдно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК Украни, кожна особа має право, в порядку встановленому Цивiльним процесуальним кодексом Украни, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи iнтересiв. Вiдповiдно до ч.1, ч.2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивiльнi справи не iнакше як за зверненням фiзичних чи юридичних осiб, поданим вiдповiдно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог i на пiдставi доказiв сторiн, та iнших осiб, якi беруть участь у справi. Згiдно з ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14 ЦК Украни цивiльнi права особа здiйснює у межах, наданих їй договором або актами цивiльного законодавства. Цивiльнi обовязки виконуються у межах, встановленних договором або актом цивiльного законодавства. Особа не може бути примушена до дiй, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згiдно з пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 29.12.1976 №11 Про судове рiшення резолютивна частина рiшення повинна мати вичерпнi, чiткi, безумовнi i такi, що випливають з встановлених фактичних обставин, висновки по сутi розглянутих вимог в нiй, зокрема, має бути зазначено, якi конкретно дії i на чию користь вiдповiдач повинен вчинити. При вирiшеннi спору по сутi необхiдно виходити з того, що акт державного чи iншого органу - це юридична форма рiшень цих органiв, тобто офiцiйний письмовий документ, який породжує певнi правовi наслiдки, спрямований на регулювання тих чи iнших суспiльних вiдносин i має обовязковий характер для цих вiдносин. Відповідно до ст. 319 ЦК Украiни власник володiє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України свiдчить, що право власностi є непорушним. Нiхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здiйсненнi. Особа може бути позбавлена права власностi або обмежена у його здiйсненнi лише у випадках i в порядку, встановлених законом. Примусове вiдчуження обєктiв права власностi може бути застосоване лише як виняток з мотивiв суспiльної необхiдностi на пiдставi i в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного вiдшкодування їх вартостi, крiм випадкiв, встановлених частиною другою статті 353 ЦК України. Відповідно до ст. 325 ЦК Украни склад, кiлькiсть та вартiсть майна, яке може бути у власностi фiзичних та юридичних осiб, не є обмеженими. Відповідно до ст. 355 ЦК Украни майно, що є у власностi двох або бiльше осiб (спiввласникiв), належить їм на правi спiльної власностi (спiльне майно). Майно може належати особам на правi спiльної часткової або на правi спiльної сумiсної власностi. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спiльної часткової власностi здiйснюсться спiввласнпками за iхньою згодою. Спiввласники можуть домовитися про порядок володiння та користування майном, що є iхньою спiльною частковою власнiстю. Кожен iз спiввласникiв має право на надання йому у володiння та користування тiєї частини спiльного майна в натурi, яка вiдповiдає його частцi у правi спiльної часткової власностi. У разi неможливостi цъого вiн має право вимагати вiд iнших спiввласникiв, якi володiютъ i користуються спiльним майном вiдповiдної матерiальної компенсацiї. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Оскаржене рiшення виконавчого комiтету [PERSON] сiльради № 127 вiд 15.12.2005 року є актом, що породжує права та обовязки [PERSON] вiдносно комплексу будiвель та споруд авто гаражу, розташованого за адресою: Мелiтопольський район, с. Вознесенка, вул. Чапаєва, 110 б. Пiдставами для визнання акта недiйсним є невiдповiднiсть його вимогам чинного законодавства та/або визначенiй законом компетенцiї органу, який видав цей акт. Виконавчий комiтет визначив, що комплекс будiвель та споруд авто гаражу належить [PERSON] на пiдставi договорiв купiвлi-продажу майнових сертифiкатiв, актiв прийому передачi майна вiд 14.06.2004 р., протоколiв зборiв спiввласникiв майнових та земельних паїв КСП Нива №7 вiд 14.06.2004 р., №3 вiд 10.06.2001 р. Відповідно до постанови про порушення кримінальної справи від 24 листопада 2008 року [PERSON] умисно склала завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: доручення на імя [PERSON], розпоряджатись майновими сертифікатами, в тому числі майновим сертифікатом ЗП-Х № 1200, вартістю 4999 грн., на імя [PERSON], без відома її власників. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області провадження по кримінальній справі № 1-587/10 від 11 червня 2010 року по звинуваченню [PERSON] та [PERSON] за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, кваліфікованого як підроблення документа, який видається установою та який надає права, особам маючим право видавати та посвідчувати такі документи, з метою використання його іншою особою, судом припинено в звязку із застосуванням амністії. \~\~ В ухвалі апеляційного суду Запорізької області № 22-917/2011 від 22 лютого 2011 року за апеляційною скаргою Приватного підприємства ПП «Антей» в особі [PERSON] на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2010 року за заявою ПП «Антей» про перегляд рішення за ново виявленими обставинами по справі за позовом [PERSON] до приватного підприємства «Антей» в особі [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном; за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до приватного підприємства «Антей» в особі [PERSON] про усунення перешкод у розпорядженні майновими паями та визнання недійсним договорів оренди та за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та визнання недійсним угод купівлі продажу, зазначено, що постановою суду у кримінальній справі від 11 червня 2010 року було встановлено не лише фальшивість довіреностей, а і фальшивість інших доказів, зокрема відносно свідоцтв про право власності на майнові паї, які були підставою для укладення оскаржуваних договорів купівлі продажу. Крім того, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2011 року по справі № 2-а-201/2011 заяву ПП «Антей» про перегляд постанови господарського суду Запорізької області від 17 жовтня 2006 року у звязку з нововиявленими обставинами задоволено. Постанову господарського суду Запорізької області від 17 жовтня 2006 року за позовом ПП «Антей» до виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Мелітопольського району про скасування рішення скасовано. Ухвала мотивована тим, що за висновком судово-почеркової експертизи усі довіреності від 10 листопада 2005 року на уповноваження [PERSON] розпорядження майновими сертифікатами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виписані [PERSON], а таким чином [PERSON] умисно склала завідомо неправдиві офіційні документи. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2014 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах якого діє за дорученням [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання доручення на розпорядження та продаж майнового сертифікату недійсним, визнання майнового сертифікату незаконним та скасованим, визнання договору купівлі-продажу майнового сертифікату недійсним відмовлено у задоволенні вимог в звязку з пропуском строку позовної давності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/3081/14\~від 13.08.2014 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2014 року змінено в частині підстав відмови у позові. Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114 ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян\~у процесі\~реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62. Порядком визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення (п. п. 13,14) визначено, що право на пай засвідчується\~свідоцтвом про право власності на\~майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), який видається сільською селищною або міською радою. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування\~та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копії відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності н майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради. Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Крім того, рішенням\~Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області\~ від 05 червня 2015 року у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], приватного підприємства «Антей» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Вознесенівської сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання доручення, майнових сертифікатів, договорів купівлі-продажу недійсними відмовлено. Рішенням\~апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада\~ 2015 року\~апеляційну скаргу\~[PERSON], до якої приєдналося ПП «Антей»,\~задоволено частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області\~ від 05 червня 2015 року змінено, виключено з рішення посилання на пропуск позовної давності як на підставу відмови у позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 07.11.2016 року касаційну скаргу\~[PERSON] відхилено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2015 року в частині, яка не змінена судом апеляційної інстанції, та рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року залишено без змін. Докази та обставини, на які посилається у своїх позовних вимогах, були предметом дослідження під час судового розгляду вищевказаних справ та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, ці обставини доказуванню не підлягають. Однак, відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України). За змістом ч.5 ст.267 ЦК України - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи із зазначених у позові та встановлених судом обставин вбачається, що позивач про порушення своїх прав дізнався в 2006 році. Звідси випливає, що сплив трирічного строку позовної давності буде припадати на 2009 рік. Враховуючи наведене, позивач повинний був довести суду поважність пропуску ним позовної давності на підставі належних та допустимих доказів. Натомість позивачем було надано заперечення на вимогу відповідача про пропущення позовної давності позивачем, відповідно до яких вважає, що з 28 листопада 2005 року, тобто з моменту подачі позову [PERSON] до ПП «Антей» про усунення перешкод в користуванні майном по 22 лютого 2011 року дата прийняття ухвали апеляційним судом Запорізької області, відповідно до якої скасовано рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 26 грудня 2006 року в звязку з ново виявленими обставинами, визнавши майнові сертифікати, які придбав [PERSON] та доручення на їх продаж є сфальшованими, тривав розгляд судових справ з цього приводу, а тому строк позовної давності не сплив. \~\~\~\~ Крім того з матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2011 року позивач звертався до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними та скасування майнового сертифікату, за участю третіх осіб на боці відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], [PERSON]. Однак, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2012 року, вказану позовну заяву залишено без розгляду, застосувавши положення ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. До того ж згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Представником відповідача [PERSON] сільської ради Мелітопольського району Запорізької області та відповідачем [PERSON] було заявлено в суді про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. Відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, з урахуванням того, що позивачем обрано не той спосіб захисту стосовно поважності пропуску ним позовної давності, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed