Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

У серпні 2018 р. позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Шкода» (д.н.з. [NUMBER] ) від 16.09.2017 р., укладений між відповідачами [PERSON] (відповідач-1) та [PERSON] (відповідач-2); 2) визнати автомобіль «Шкода» (д.н.з. [NUMBER] ) об`єктом права спільної сумісною власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; 3) в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] ; право власності на 1/2 частину даного автомобіля за кожним; 4) стягути з відповідача-1 [PERSON] частину автомобіля марки «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2012 року випуску, що становить 168 317,0 грн. Позов мотивований тим, що 13 серпня 2011 року між [PERSON] та відповідачем-1, [PERSON] було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2110. [INFO] від шлюбу з відповідачем у нас народилась спільна дочка - [PERSON] . За період шлюбу мною та відповідачем 1, за спільні кошти, було придбано автомобіль марки «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2012 року випуску. Автомобіль було зареєстровано на ім`я відповідача-1 [PERSON] , та використовувався ними обома в інтересах сім`ї. У кінці серпня 2017 року відповідачі зібрала свої речі та речі дитини й пішла з дому. 29.03.2018 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб було розірвано. Згодом позивач дізнався, що 16 вересня 2017 року, позивач без його відому та згоди перереєструвала їх спільний автомобіль, придбаний за час шлюбу, на свого батька - відповідача 2, шляхом укладання договору купівлі-продажу № 8047/2017/627036 від 16.09.2017 року у ТСЦ № 8047. Будь-яких пояснень з цього приводу позивач не отримав. Листом №31/26-П-169 від 15.02.2019 р. начальник РСЦ в Києві повідомив, що 08.09.2018 р. спірний автомобіль був зареєстрований на нового власника. Проте, у відповідь на адвокатський запит № 1 від 21.02.2019 р. третя особа листом № 31/26- І23аз від 05.03.2019 р. повідомила, що власником автомобілю марки «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2012 року випуску, залишається відповідач- 2 - [PERSON] . Спірний автомобіль марки SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2012 року випуску було придбано сторонами 28.01.2012 року, тобто під час перебування у шлюбі. Автомобіль придбаний за спільні кошти з відповідачем-1, частина з яких була «зібрана» ними за період спільного проживання (2009-2012 р.р.), а частину коштів було взято у борг у рідної сестри позивача [PERSON] . Таким чином, цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Тому, право власності на нього має бути визнане за кожним із нас в рівних частках - по 2 його частині без його поділу в натурі. Відповідно до довідки № 957 від 31.07.2018 року, виданої ТСЦ № 8041 за підписом начальника ТСЦ № 8041, вбачається, що з 28.01.2012 року по 16.09.2017 року автомобіль марки «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки- рахунку серії ДПІ № 029887 від 28.01.2012 року, що була видана ПРАГА АВТО. З 16.09.2017 року та по теперішній час автомобіль марки «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 8047/2017/627036 від 16.09.2017 року, що був укладений у ТСЦ № 8047. Про укладання відповідачами зазначеного вище договору позивач випадково дізнався вже на початку 2018 року, оскільки після того, як [PERSON] з нашою спільною дитиною стали проживати окремо, автомобіль, за їх спільною домовленістю, залишився у її користуванні, оскільки була нагальна необхідність возити дитину до дитячого садка, лікарні тощо. Вчинивши правочин без його згоди та відома, відповідач-1 не лише порушила його законні права та інтереси, але і позбавила позивача права в межах спільної сумісної власності на спільне рухоме майно. При укладанні оспорюваного договору від 16.09.2017 року, відповідач 2 - [PERSON] достовірно знав, що даний автомобіль є їх спільною сумісною власністю з [PERSON] , а також чітко розумів, що вчиняє недобросовісно та порушує закон, щодо укладання такого договору без його відома і згоди, оскільки являється рідним батьком відповідача-1та обізнаний у всіх обставинах нашої, на той час, родини. З таких дій відповідачів чітко вбачається, що даний правочин було учинено умисно з метою незаконного позбавлення його права власності на спільне майно подружжя, а також з метою отримання матеріальної вигоди шляхом реалізації останнього третім особам. Таким чином, автомобіль марки «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] , вважається спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , та був відчужений одним із співвласників без згоди іншого, такий правочин на підставі ч.2 ст. 65 СК України, є дійсним. Документами, що містяться в матеріалах справи, доказується факт продажу відповідачем -1 відповідачем -1 спірного автомобіля на свій розсуд без його відома, та проти його волі. Відповідно до консультативного висновку № 245-2/18 ринкова вартість нашого спільного з відповідачем -1 автомобіля станом на 02.10.2018 р. складає 336 634,00 грн, тому позивач має право на відшкодування частки його вартості, що становить 168 317,0 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.08.2018 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк. Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.11.2018 р. з призначенням розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.08.2018 р. задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в м.Києві про визнання недійсним договору, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, накладено арешт на рухоме майно: транспортний засіб марки «SKODA OKTAVIA А5», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, сірого кольору, що зареєстрований за [PERSON] ; заборонити [PERSON] відчужувати та проводити перереєстрацію чи іншим способом передавати у власність (оренду, на зберігання) транспортний засіб марки «SKODA OKTAVIA А5», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, сірого кольору, що зареєстрований за [PERSON] . Представником третьої особи - Регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ в м.Києві подано пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Посилається, що зі змісту позовних вимог вбачається, що за період шлюбу за спільні кошти, був придбаний автомобіль «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, який був зареєстрований за [PERSON] 16.09.2017 р. вказаний автомобіль продано та перереєстровано на нового власника. Згідно долученого до позову рішення Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2018 р. вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем-1 розірвано 29.03.2018 р., тобто через пів року після продажу транспортного засобу. Крім того, в рішенні Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2018 р. встановлено, що [PERSON] підтвердив відсутність спору про майно подружжя. Представником позивача - адвокатом Трегубенко С.В. подана заява про збільшення позовних вимог. Представником відповідача-2 - адвокатом Тененіком Т.А. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача-2 просила відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що договір -купівлі продажу спірного транспортного засобу було укладено 16.09.2017 р., у період перебування сторін у шлюбі, який за рішенням суду 29.03.2018 р. розірваний. Про укладання договору купівлі-продажу позивач обізнаний і не заперечував. Представником позивача - адвокатом Трегубенко С.В. подано відповідь на відзив відповідача-1, в якій просив задовільнити позовні вимоги. Зазначає, що придбаний у період шлюбу автомобіль «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, є спільною сумісною власністю. Позивач не надавав згоду на продажу авто та правочин є недійсним. Крім того, вимога про збільшення частки відповідача -1 у спільному майні до 2/3 є незаконною. Згідно звіту про належну оцінку автомобіля «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, складений 12.09.2017 р. та визначена у ньому вартість спірного автомобіля, не може бути визнаний судом як належний та допустимий. Так, у висновку зазначається, що вартість цього автомобіля становить 66 081,00 грн. Згідно інформації Звіту від 12.09.2017 р. середня ринкова вартість автомобіля «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, становить 251 246,67 грн. відповідно вартість частини автомобіля становить 125 623,34 грн, що відповідає розрахунку Консультативного висновку. Представником відповідача-1 - адвокатом Шевченка О.Б. подано відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якому сторона відповідача-1 просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/3 частину вартості автомобіля SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку в розмірі 22 027,0 грн, в інших позовних вимогах відмовити. Посилається на те, що в 2012 р. під час перебування у шлюбі відповідачем-1 та позивачем був придбаний автомобіль «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку. Відчуження зазначення автомобіля відбувалося не так, як про це зазначає позивач. Рішення про відчуження автомобіля було прийнято з відома позивача та з його усної згоди. Заявлена вимога позивача щодо визнання спільним сумісним майном подружжя спірного автомобіля є безпідставною та не підлягає задоволенню. У відповідності до пункту 4.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003 № 142/5/2092 оцінка колісних транспортних засобів передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. Відповідно до пункту 4.3 Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку колісного транспортного засобу. Пункт 4.4 Методики встановлює, що у про оцінку колісного транспортного засобу зазначається зокрема наступна інформація: и) дані про час та місце проведення огляду колісного транспортного засобу оцінювачем; к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах. Таким чином, поданий позивачем консультаційний висновок щодо вартості спірного автомобіля, складено у спосіб який не передбачено чинним законодавством України, на його підставі не можливо визначити ринкову вартість спірного автомобіля на дату його відчуження, а тому цей документ не може бути визнаний судом як належний та допустимий. Крім того, зазначений консультаційний висновок позивачем поданий до суду з порушенням порядку подання доказів, що передбачений частиною 9 статті 83 ЦПК України, так як позивачем не надані докази підтвердження надсилання його копії іншим учасникам справи, а відтак не можуть братись судом до уваги. Щодо іншого доказу, поданого позивачем, а саме "скріншоту" інтернет сторінки, на якому зафіксовано, що начебто Відповідач-1 давала оголошення про продаж спірного автомобіля оцінивши його у 13000 доларів США. На думку відповідача-1 зазначений доказ є недостовірним, а отже і недопустимим. Зазначає, що позивач зазначає вартість спірного автомобіля у розмірі 336634,00 грн., що є значно вищою ціною навіть за новий автомобіль. Так, у відповідності до договору № 595/11-АЦ купівлі-продажу автомобіля від 19 вересня 2011 року, вартість спірного автомобіля на момент його купівлі складала 227089,00 грн. А твердження позивача про вартість спірного автомобіля в розмірі 336634,00 грн. є необґрунтованою. Крім того, відповідачем-1 повідомлялося, що дійсна ринкова вартість автомобіля «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, на момент його відчуження складала 66 081,00 грн., що підтверджується відповідним звітом про незалежну оцінку від 12 вересня 2017 року зроблений за результатами огляду вказаного транспортного засобу. Отже, якщо і підлягає стягненню компенсація частини вартості спірного автомобіля, то вона має вираховуватись не від вигаданої позивачем вартості, а саме від визначеної у відповідності до вимог законодавства звіту від 12 вересня 2017 року, який був складений на підставі фактичного огляду транспортного засобу. Крім того, відповідач-1 вважає, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року встановлено той факт, що малолітня дитина - дочка позивача та Відповідача 1, проживає з останньою. Враховуючи те, що кошти від продажу спірного автомобіля були використані в інтересах малолітньої дитини, розміру аліментів не вистачає на утримання дитини, у суду є всі законні підстави відійти від принципу рівності часток подружжя та збільшити частку відповідача-1 [PERSON] з до 2/3 частки у спірному майні колишнього подружжя. З урахуванням позиції відповідача-1 про відступ судом від принципу рівності часток подружжя у спільному майні, остання просить суд ухвалити рішення, яким би стягненню на користь позивача підлягала б грошова компенсація у праві спільної власності на майно в розмірі 1/3 частини, тобто в сумі 22027,00 грн. Зазначена сума виходить з розрахунку: 66 081,00 (вартість транспортного засобу): 3 (частки) = 22 027,00 грн. В судовому засіданні 19.04.2019 р. прийнято до провадження заяву про збільшення позовних вимог. Представником відповідача-2 - адвокатом Тененіком Т.А. подано заперечення на позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якому сторона відповідача-2 просила відмовити залишити без розгляду. Зазначає, що [PERSON] збільшив свої вимоги, додавши нову вимогу, про стягнення з колишньої дружини частини автомобіля «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, що становить 168 317,0 грн та збільшив розмір понесених судових витрат, включивши витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні 31.03.2021 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача-2 - адвоката Тененіка Т.А. про проведення експертизи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві обставинам. Представник відповідача-2 та відповідач-2 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві обставинам. Представник третьої особи, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, подав пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач-1 [PERSON] зареєстрували шлюб 13 серпня 2011 року у Центральний відділ державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2110, виданий 13.08.2011 р. Під час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 863, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.09.2012 року, видане Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2018 р. (справа № 758/16206/17) розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , громадянином України та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, зареєстрований 13.08.2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2110, які мають одну малолітню дитину та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В період перебування у шлюбі, сторонами була придбаний автомобіль «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку. Згідно листа №31/26-П-169 від 15.02.2019 р. начальник РСЦ в Києві повідомив, що 08.09.2018 р. спірний автомобіль «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, зареєстрований на [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу № 8047/2017 від 16.09.2017 р. Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За загальним підходом, закріпленим у статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Звідси стаття 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічне положення закріплено в ч. 2 ст. 372 ЦК України де зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділу спільного майна подружжя», вирішуючи суперечки між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст. 49 ЦПК України відповідач має право на будь-якій стадії визнати позов. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно інформації Звіту № 245-2/18 від 12.09.2017 р. ринкова вартість автомобіля «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] номер, кузова [NUMBER] , 2012 року виписку, становить 336 634,0 грн. відповідно вартість частини автомобіля становить 168 317,0 грн, що відповідає розрахунку Консультативного висновку. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, то воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про його поділ між сторонами., а тому в частині визнання автомобіля «Шкода» (д.н.з. [NUMBER] ) об`єктом права спільної сумісною власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; 3) в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] ; право власності на 1/2 частину даного автомобіля за кожним та стягнути з відповідача-1 [PERSON] частину автомобіля марки «SKODA ОСТАVІА А5», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2012 року випуску, що становить 168 317,0 грн. підлягають задоволенню. Крім того, в частині вимоги про визнання недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Шкода» (д.н.з. [NUMBER] ) від 16.09.2017 р., укладений між відповідачами [PERSON] (відповідач-1) та [PERSON] (відповідач-2), суд в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, враховуючи всі доводи та вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 740,37 грн. На підставі викладеного, cт.ст.60, 61, 69, 70, ч. 1 ст. 71 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України,

Outcome: partial