Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до Російської Федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до поданої заяви позивач просить стягнути з держави Російської Федерації завдану моральну шкоду в розмірі 1 091 650 грн., що еквівалентно 35 000 євро за офіційним курсом НБУ, та матеріальну шкоду в розмірі 8 000 грн., що є еквівалентом 256 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання позову. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області були порушені його права, як людини та громадянина, що призвело до неможливості подальшого проживання останнього на окупованій території Донецької області та обумовило переселення останнього до м.Києва. Факт вимушеного переселення внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації частини території Донецької області був встановлений судовим рішенням у справі № 752/6367/16-ц і не підлягає доказуванню. В результаті збройної агресії Російської Федерації позивач зазнав сильних моральних та психологічних страждань, а також матеріальної шкоди, оскільки внаслідок сильних хвилювань погіршився його стан здоров`я та він вимушений був витрачати кошти на лікування. 03.05.2018 р. відкрито провадження у справі. 15.05.2019 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду в загальному порядку. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, Посольство Російської Федерації було належним чином повідомлено про місце і час судового розгляду. В зв`язку з повторною неявкою представника відповідача в судове засідання суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є громадянином України, уродженець м. Куба Азербайджан. Був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . 28.04.2014 року був безпосереднім учасником мирного маршу проукраїнських активістів в Донецьку, які планували пройтись центральною вулицею міста в знак підтримки незалежності та територіальної цілісності України. В кінці червня 2014 року в Червоногвардійському районі м. Макіївка представниками російських окупаційних був встановлений блокпост із бетонних плит, де вони зупиняли місцевих жителів та перевіряли їх документи. 06.07.2014 року позивач був свідком переміщення військової техніки проросійських бойовиків, серед якої були бронетранспортери у кількості 2-3 одиниць. На техніці були представники кавказької національності, зокрема осетинці, які не приховували своєї приналежності до невизнаної Республіки Південна Осетія , оскільки їх переміщення супроводжувалось під відповідним прапором. Крім того, по місту систематично їздили військові "Урали" та "Камази", а російські бойовики говорили, що їм допомагає Російська Федерація та забезпечує усім необхідним. В липні 2014 року частина м. Донецьк та його околиці перебували під обстрілами з реактивних системи залпового вогню "Град", артилерійської зброї та мінометів, що змушувало позивача постійно прокидатись вночі від грохоту снарядів та систематичних вибухів. Фактичне проживання в умовах війни давало підстави реально сприймати загрозу бути вбитим від злочинних дій проросійських бойовиків, через що я постійно хвилювався за своє життя. В серпні 2014 року бойовики здійснили мінометний обстріл по Червоногвардійському району м. Макіївка, внаслідок чого снаряд влучив в газову трубу, а серед мирних жителів було багато постраждалих. 11.08.2014 року позивача доставили в Обласне управління внутрішніх справ України, що знаходиться на вул. Челюскінців в м. Макіївка, де його допитували протягом 4 днів близько 50 разів. Під час перебування в управлінні йому було заборонено користуватися мобільним телефоном. Зазначені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м. Макіївка, а тому позивач виїхав з окупованої Російською Федерацією частини території Донецької області до іншої частини України, та в другій половині серпня 2014 року переїхав до м. Київ. Отримана ним довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.11.2014 року № 3001001148 Управлінням праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації посвідчує факт переселення з м. Макіївка, Донецької області до м. Києва. Після переїзду позивачу довелося пристосовуватися до нових умов життя. Він оселився за адресою: [ADDRESS] . Зазначені судом обставини були встановлені рішенням Голосіївського районного суду м.Києва у справі № 752/6367/16-ц за заявою [PERSON] , а також встановлено факт його вимушеного переселення з окупованої території Донецької області Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацію частини території Донецької області. В силу положень ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що після російської збройної агресії він втратив можливість займатись своєю улюбленою справою. Його позбавили житла, налагодженого побуту, надії на повернення додому, можливості планувати своє майбутнє, а також вільного спілкування із друзями та родичами. Таким чином, результатом збройної агресії Російської Федерації особисто для заявника стала втрата належного йому майна і житла, роботи, стабільності, надії на повернення додому. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, що також регулювалось різними законодавчими актами та офіційними документами. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В силу положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975р., договори укладені між Україною та Росією в т .ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Відповідно до вимог "Правила суду - компенсація шкоди", які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду позивач посилається на те, що внаслідок збройної агресії РФ проти України його позбавлено сталих соціальних зв`язків, звичного середовища існування, налагодженого побуту, роботи та надії на повернення додому. Крім цього, внаслідок збройної агресії позивач переніс сильні душевні хвилювання, що спричинило погіршення здоров`я та необхідність проходження курсу лікування, вартість якого складає 8000 гривень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи надані позивачем докази, які не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved