Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про скасування рішення виконкому та визнання свідоцтва про право власності недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вона народилась [INFO] , і станом на 15.04.1991 була малолітньою. Її батьки - [PERSON] та [PERSON] , а також дід і баба по лінії батька - [PERSON] та [PERSON] та позивач проживали в житловому будинку з господарськими будівлями, розташованому в [ADDRESS] . Даний будинок відносився до категорії колгоспих дворів. По завершенню будівництва будинку, виконком Кинашівської сільської ради 15.04.1987 видав свідоцтво про право власності на даний житловий будинок, де було зазначено, що дане домогосподарство відноситься до категорії колгоспного двору, головою якого був дід позивача - [PERSON] . Відповідно до ст. 368 ЦК України в редакції 2003 року, а також діючого до 2004 року Закону України "Про власність" від 07.02.1991 №697-ХІІ (ч. 1 ст. 17), спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю. На момент видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок та на момент народження позивача, діяв Примірний Статут колгоспу, відповідно до якого колгоспним двором вважалася сім`я колгоспника, тобто усі члени сім`ї , в тому числі і малолітні діти, до яких відносилась і позивач, яка з членів колгоспного двору не виходила. З 15.04.1991, відповідно до Закону України "Про власність" від 07.02.1991, колгоспні двори ліквідовано. Згідно діючого в той період Примірного Статуту колгоспу, станом на 15.04.1991, на момент ліквідації колгоспних дворів, право на рівні частки у спільному майні колгоспного двору мали ті члени, які проживали в даному колгоспному дворі, в тому числі і малолітні діти. На момент ліквідації членами вищевказаного колгоспного двору була позивач, її батьки - [PERSON] та [PERSON] , дід та баба - [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивач, як малолітня особа, мала частку майна даного колгоспного двору, в якому проживала. Оскільки, домоволодіння відносилось до суспільної категорії колгоспних дворів, то всі члени даного колгоспного двору, в тому числі і позивач, являлися співвласниками вищевказаного житлового будинку у рівних частках, тобто по 1/5 кожен. Після смерті [INFO] діда позивача - [PERSON] , оформленням документів на будинок займалася його дружина [PERSON] - баба позивача. Про те, яким чином було оформлено правовстановлюючі документи да домоволодіння позивачу не відомо. Однак, після смерті [INFO] баби, позивач через шість місяців - в травні 2019 року дізналася, що рішенням виконкому Кинашівської сільської ради №117 від 10.10.2007 "Про оформлення приватної власності кожного члена бувшого колгоспного двору по [ADDRESS] , право власності на житловий будинок було визнано тільки за двома членами колгоспного двору: дідом та бабою позивача - [PERSON] та [PERSON] і 18.12.2007 виконкомом Кинашівської сільської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на їм`я баби [PERSON] на 1/2 частину будинку. Про порушення своїх прав позивач дізналася лише в 2019, коли її батько звернувся до нотаріальної контори для оформення спадщини після смерті матері. На момент прийняття рішення Кинашівською сільською радою від 10.10.2007 та видачу свідоцтва про право власності від 18.12.2007, позивач була неповнолітньою, а тому строк звернення до суду пропустила з поважних причин. В зв`язку реєстрацією шлюбу 29.08.2010, позивач змінила прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Просить поновити строк зверненя до суду, скасувати рішення виконкому Кинашівської сільської ради №117 від 10.10.2007 "Про оформлення приватної власності кожного члена бувшого колгоспного двору по [ADDRESS] " та визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Кинашівської сільської ради 18.12.2007, відповідно до якого, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку недійсним. Судові витрати стягнути відповідно до Закону. Позивач в підготовче засідання не з`явилась, надала суду заяву, у якій вказала, що просить розгляд справи здійснювати без її участі, на задоволенні позову наполягає, судові витрати просить залишити за нею. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, з Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області надійшов лист, у якому сільська рада зазначила, що позов визнає, розгляд справи просить здійснювати без участі представника сільської ради. Треті особи, що не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] та [PERSON] , в підготовче засідання не з`явились, надали суду спільну заяву, у якій просили розгляд справи здійснювати без їх участі, позов підтримують. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.05.2007 виконкомом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 13), [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до копії рішення Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області №117 від 10.10.2007 "Про оформлення права приватної власності кожного члена бувшого колгоспного двору по [ADDRESS] (а.с. 15), за результатами розгляду заяв членів бувшого колгоспного двору - [PERSON] про оформлення права власності на житловий будинок в зв`язку з припиненням існуванням колгоспного двору, виконком сільської ради вирішив оформити право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , видати свідоцтво про право приватної власності в рівних частках за [PERSON] , Тульчинському МБТІ провести державну реєстрацію права власності на даний об`єкт нерухомого майна. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно виконавчого комітету Кинашівської сільської ради від 18.12.2007 (а.с. 19), за [PERSON] визнано право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підставі даного свідоцтва про право власності, КП "Тульчинське МБТІ" зареєструвало за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку (а.с. 20) та видало технічний паспорт на будинок (а.с. 16-18). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.11.2018 виконкомом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 14), [INFO] [PERSON] померла. Згідно довідки Кинашівської сільської ради №848 від 06.05.2019 (а.с. 26), відповідно до погосподарської книги т. 25, по особовому рахунку № [NUMBER] , житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до категорії колгоспних дворів. Станом на 15.04.1991 склад двору був такий: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до наданих Кинашівською сільською радою на адвокатський запит завірених копії погосподарських книг за 1991-1995 роки, т. 25, по особовому рахунку № [NUMBER] , та т. 1 книги № 1 за 1986-1990, по особовому рахунку [NUMBER] (а.с. 27-34), в даному житловому будинку проживали [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно виписки з погосподарської книги №1 за 1986-1990 роки (а.с. 28), вищевказанй жиловий будинок відносився до колгоспних дворів, головою якого був [PERSON] , членами двору були [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука). Також, судом встановлено, що позивач, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кинашівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області 01.12.1990 (а.с. 22), народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими було зареєстровано 28.04.1990 (а.с. 25). Позивач 29.08.2010 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.08.2010 відділом РАЦС Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області. Відповідно до копії свідоцтва про народження батька позивача - [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 02.10.1969 Нестерварським сільським РАГС Тульчинського району (а.с. 23), його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, з досліджених судом доказів, встановлено, що позивач народилася [INFO] . З дня свого народження проживала у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . В даному житловому будинку проживали її батьки [PERSON] та [PERSON] , дід та баба [PERSON] та [PERSON] Даний житловий будинок відносився до категорії колгоспних дворів, головою якого був дід позивача - [PERSON] . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 №20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" від 07.02.1991, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, всі особи, які проживали у вищевказаному домогосподарстві до 15.04.1991 і не втратили права на частку у майні, після припинення існування колгоспного двору мають право на рівні частки у даному майні, в тому числі і позивач, хоч їй на момент ліквідації колгоспного двору було лише п`ять місяців, тобто вона була неповнолітньою. Отже, всі члени домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є власниками 1/5 його частини. Разом з тим, після смерті у 2007 році одного з членів колишнього колгоспного двору - [PERSON] , виконком Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області виніс рішення №117 від 10.10.2007 про оформлення права приватної власності баби позивача - [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку. На підставі даного рішення, 18.12.2007 виконкомом Кинашівської сільської ради видано свідоцтво про право власності [PERSON] на 1/2 частину вказаного житлового будинку. В свою чергу, на підставі даного свідоцтва, КП "Тульчинське МБТІ" зареєструвало за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини на підставі наданих позивачем доказів, наведені норми закону, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що рішення виконкому Кинашівської сільської ради №117 від 10.10.2007, відповідно до якого вирішено оформити право власності [PERSON] , як члена бувшого колгоспного двору по [ADDRESS] , на 1/2 частину будинку, є прийнятим з порушенням діючих на той момент норм закону, а тому дане рішення підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Кинашівської сільської ради 18.12.2007 на підставі даного рішення, слід визнати недійсним. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач у позовній заяві просить поновити строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 1, 4 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові лише у випадку, коли позов доведений. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи, що позивач дізналась про порушення свого права в травні 2019 року, коли її батько звернувся в нотаріальну контору для оформлення спадщини після смерті баби, а, відповідно, про прийняте виконкомом Кинашівської сільської ради рішення, їй взагалі не було відомо, і вона до того ж на час прийняття рішення була неповнолітньою, тому суд вважає причини пропуску строку, наведені позивачем, поважними, та з огляду на це, вважає можливим поновити пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає можливим залишити судові витрати за позиваачем на її прохання.

Outcome: approved