Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» (далі по тексту - Позивач, Банк, АТ ««РОДОВІД БАНК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач, Позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором та в позовних вимогах, з урахуванням уточнень, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» суму заборгованості за кредитним договором № 37.3/АА-096.07.2 від 17.09.2007 р. в розмірі 15 994,60 доларів США та 520,256,38 грн., та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 17.09.2007 р. було укладено кредитний договір № 37.3/АА-096.07.2, відповідно до умов якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 21 070,00 дол. США 00 центів терміном по 17.09.2012 р. включно., процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 12,5 % процентів річних. Банком виконано умови Кредитного договору та надано Відповідачу 21 070,00 доларів США. проте Відповідач порушує умови кредитного договору та станом на 19.06.2015 р. має заборгованість у розмірі 15 994,60 доларів США та 520 256,38 грн., з яких: 15 672,13 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 322,47 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 54 762,41 грн. - три проценти річних від суми простроченого кредиту, 1 240,92 грн. - три проценти річних від суми прострочених процентів, 464 253,06 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, яку і просить стягнути. В судовому засіданні представник позивача публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» - [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с. 41) позов підтримала з викладених в ньому підстав та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с. 39) проти позову заперечувала, пояснила, що між сторонами існують договірні правовідносини, боржник своєчасно погашала кредит, проте у зв'язку з раптовою хворобою чоловіка, важким матеріальним становищем сім'ї, на початку 2010 року виникла заборгованість по сплаті сум за кредитним договором. Позивач в свою чергу скориставшись своїм правом, відповідно до договору застави та звернув стягнення на предмет застави шляхом вчинення нотаріального напису. 02.04.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль, що належить на праві власності боржнику [PERSON] Позивач подав виконавчий напис нотаріуса № 396 від 02.04.2010 р. до ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві для примусового виконання. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Вимоги Позивача до Відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та вимоги про стягнення на предмет застави, що забезпечує того ж самого кредитного договору, заявлені до одного і того ж позичальника - заставодавця є подвійним стягненням, а тому задоволенню не підлягають, також зазначила, що позивач неправомірно нарахував штрафні санкції, пеня обраховується за весь період, а не за один рік, та просила у задоволені позову відмовити повністю, надала письмові заперечення (а.с. 49-55). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. 17 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», найменування якого з 17.06.2009 р. у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 37.3/АА-096.07.2 від 17.09.2007 р. (надалі - Кредитний договір) (а.с. 8-10). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 21 070,00 дол. США 00 центів терміном по 17.09.2012 р. включно. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 12,5 % процентів річних. Банком виконано умови Кредитного договору та надано Відповідачу 21 070,00 доларів США, що підтверджується випискою з балансового рахунку (а.с. 13-19) та заявою про видачу готівки № 939_108 (а.с. 26). 17 вересня 2007 року з метою повного та своєчасного виконання зобов'язань [PERSON], між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки (а.с. 25). Згідно п. 1.1. Договору поруки [PERSON] зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань Відповідача за Кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом рівними частками в сумі 352,00 доларів США 00 центів, щомісячно в строк (термін) до 10 числа (включно) кожного місяця починаючи з місяця, наступного за звітним шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок вказаний у кредитному договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що Відповідач свої зобов'язання, щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним належним чином не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.06.2015 р., який надано Позивачем сума заборгованості за Кредитним договором становить: розмір простроченої заборгованості за кредитом в сумі 15 672,13 дол. США; розмір прострочених процентів за кредитом - 322,47 дол. США, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентами за весь період прострочення відповідачем своїх зобов'язань починаючи з 2008 рокустановить 464 253,06 грн., сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам 56 003,00 грн., а всього 861 407,67 грн. (а.с. 11-12). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Разом з тим, як вбачається з правової позиції Верховного суду України у справі № 6-100цс14, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Так, відповідно до розрахунку, який наданий Позивачем пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за період з 19.06.2014 р. по 09.06.2015 р. становить 85 521,49 грн. (а.с. 12) та суд вважає за необхідним стягнути пеню за один рік. Посилання представника відповідача під час розгляду справи, що стягнення відбувається в іноземній валюті, що є неприпустимим, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до п.12 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. На момент видачі відповідачу кредиту Позивач мав видану НБУ банківську ліцензію № 27 від 07.10.1991 р., якою передбачено право на виконання банківських операцій, визначених ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та дозвіл № 27-4 від 22.09.2006 р., яким передбачено право здійснення валютних операцій (а.с. 96-98). Тому суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором у доларах США, а не в національній валюті, у зв'язку з тим, що кредит відповідачу був наданий у доларах США у відповідності до норм чинного законодавства. Доводи представника відповідача про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 625 ЦК України і не може бути стягнуто 3 % річних від суми простроченого зобов'язання, оскільки кредитним договором передбачений інший розмір відсотків за користування кредитними коштами - 12,5 % річних, також не можуть бути прийняті судом. Ці доводи є безпідставними, оскільки представник відповідача помилково ототожнила передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання із передбаченими ст. 536 ЦК України процентами за користування чужими грошовими коштами (кредитом). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", за змістом ст. 552, ч.2 ст.625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Посилання представника відповідача під час розгляду справи про те, що відбувається подвійне стягнення, суд не бере до уваги, так відповідно до роз'яснень п.17 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що за виконавчим написом нотаріуса № 396 відкрито виконавче провадження проте на момент розгляду справи заставне майно не реалізовано, та сторонами дана обставина не заперечувалась. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 3654 грн.

Outcome: partial