Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення юридичних фактів, а саме встановити факт смерті [PERSON], яка померла [INFO] року в м. Севастополь; встановити факт того, що [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Севастополь, була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] на момент смерті з останньою проживав та був зареєстрований [PERSON]. В обгрунтування заяви зазначив, що померла [PERSON] є матір'ю заявника, вони постійно проживали на території Автономної Республіки Крим, а саме у місті Севастополь, після смерті матері заявником отримано свідоцтво про її смерть. З метою оформлення спадкових прав після смерті матері заявник виїхав до м. Херсоната звернувся до нотаріальної контори з цмих питань. Однак заявникові було відмовлено. В судове засідання заявник не з'явився, надав повноваження представнику. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заінтересовані особи в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 17.12.1974 року Севастопольським міським відділом ЗАГС, яке складено російською мовою та в графі мати вказано "[PERSON]" (арк. справи 6). Заявник підтверджує факт смерті [PERSON] медичним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.05.2015 року, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] року о 04:05 год. в Севастопольській міській лікарні № 5, причиною смерті зазначено на російській мові "отёк лёгких острый панкреатит" (арк. справи 8). Приписами п.8 ч. 1ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті, отримання свідоцтва про смерть та для оформлення спадкових прав після смерті матері. Суд сприймає надане заявником медичне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.05.2015 р., як носій конкретної інформації факту смерті [PERSON], при цьому не може визнати вказане лікарське свідоцтво належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, є недійсним і не створює правових наслідків, але суд бере до уваги, що не прийняття по суті рішення по даній справі може вплинути на права і обов'язки заявника. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] визначає датою її смерті - [INFO] року та місцем смерті місто Севастополь. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявником свідоцтво про смерть, виданого державним органом України. Відповідно до довідки виданої Державним унітарним підприємством Севастополя "Єдиний інформаційно-розрахунковий центр" [PERSON], [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1984 року по день смерті [INFO] року, разом з нею був зареєстрований та проживав син [PERSON], [INFO] (арк. справи 10). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41046189 від 27.07.2015 року вбачається, що приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. зареєстровано спадкову справу №50/2015 після смерті [PERSON] (арк. справи 11). З нотаріально завіреної заяви [PERSON] встановлено, що остання є близькою подругою заявника [PERSON] та добре знала його матір [PERSON]. Їй достовірно відомо, що остання була зареєстрована та постійно проживала разом з сином за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 33). Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що померла [PERSON], яка померла [INFO] року була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] на момент смерті якої разом з нею проживав та був зареєсьтрований її син [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 234, 256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved