Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Зазначав, що 27 липня 2012 року між ним та [PERSON] укладено договір дарування, за умовами якого він набув право власності на житловий будинок з належними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що [INFO] року [PERSON] помер, у встановленому законом порядку набути право власності на земельну ділянку, площею 0,0124 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, та земельну ділянку, площею 0,1000 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташовані за адресою: [ADDRESS], він не може, оскільки йому не було відомо про те, що [PERSON] має державні акти на ці земельні ділянки, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,0124 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, та земельну ділянку, площею 0,1000 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував частково. Представник відповідача погодився, що на підставі ст. 377 ЦК України до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності на іншу частину земельної ділянки на підставі ст. 377 ЦК України до [PERSON] перейти не може, однак [PERSON] може набути у власність цю частину земельної ділянки на загальних підставах шляхом звернення до Яготинської міської ради. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків. Установлено, що 27 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, за умовами якого [PERSON] набув право власності на житловий будинок з належними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У встановленому законом порядку набути право власності на земельну ділянку, площею 0,0124 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, та земельну ділянку, площею 0,1000 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташовані за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не може, оскільки [PERSON], який помер [INFO] року, мав державні акти на вказані земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Відповідно до підп. ґ) п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року із змінами "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при вирішенні спорів про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК і ст. 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. Ураховуючи, що [PERSON] у 2012 році набув право власності на житловий будинок з належними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], у подальшому йому стало відомо, що [PERSON] мав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а отже до [PERSON] відповідно до вимог ст. 377 ЦК України перейшло право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що призначена для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що призначена для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. Разом із тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,0124 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, оскільки нормами ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України не передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок до нового власника переходить також і право власності або право користування земельною ділянкою, що призначена для ведення особистого селянського господарства в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Outcome: partial