Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач в листопаді 2015 року звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 28.04.2005 між ним та ТОВ "БК "БудІнвестХолдинг", у офісі, який розташований за адресою: [ADDRESS], був укладений договір інвестування будівництва №НП(1)-Д/14, відповідно до умов якого позивач інвестував кошти у будівництво однокімнатної квартири загальною площею 58,88 кв.м. на 14 поверсі житлового будинку - "корпус Д", за адресою: [ADDRESS], в сумі 188256,00 грн., а ТОВ "БК "БудІнвестХолдинг", після закінчення будівництва у третьому кварталі 2006 року, зобов'язалося передати інвестору [PERSON] зазначену квартиру. Позивач зазначає, що на виконання умов вищевказаного договору він сплатив на рахунок ТОВ "БК "БудІнвестХолдинг" грошові кошти в сумі 188256,00 грн., отримавши при цьому документ, який підтверджує внесення цих коштів на розрахунковий рахунок вказаного Товариства. Проте, відповідач [PERSON], обіймаючи посаду генерального директора ТОВ "НВФ "ВЕСТ" та президента ТОВ "БК "БудІнвестХолдінг", достовірно знаючи про те, що використання коштів, які були інвестовані фізичними особами, в тому числі, позивачем в будівництво квартири у житловому будинку - "корпус Д" за адресою: [ADDRESS], на інші, окрім будівництва даного житлового будинку, потреби ТОВ "НВФ "ВЕСТ" та ТОВ "БК "БудІнвестХолдінг" приведе до неможливості виконання вищевказаного договору інвестування та заподіяння інвесторам, позивачу по справі моральних страждань, пов'язаних з тривалим невиконанням договору, неможливістю покращити свої житлові умови та матеріальної шкоди, пов'язаної з використанням його інвестицій не на будівництво квартири у житловому будинку - "корпус Д" та неотриманням ним за інвестиційним договором квартири, зловживаючи повноваженнями службової особи, діючи з корисливих мотивів, маючи на меті отримання неправомірної вигоди у вигляді незаконного прибутку, у своїх особистих інтересах та інтересах очолюваних ним підприємств - ТОВ "НВФ "ВЕСТ" та ТОВ "БК "БудІнвестХолдінг", засновником яких він являвся, шляхом використання залучених від інвестора, позивача коштів всупереч його волі та на цілі, не передбачені інвестиційним договором, використав отримані Товариствами на будівництво будинку - "корпус Д" грошові кошти на потреби очолюваних ним підприємств не пов'язані з будівництвом даного житлового будинку, зокрема, видачу безвідсоткових грошових позик, безповоротних фінансових допомог, ведення будівництва інших об'єктів, що призвело до настання тяжких наслідків у вигляді втрат інвестицій інвестора у сумі 188256,00 грн. Позивач зазначає, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2014 р., який ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2015 р. залишено без змін, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 3641 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу, цивільний позов позивача був залишений без розгляду та роз'яснено останньому, як потерпілому про його право на відшкодування заподіяної шкоди при подачі позову в порядку цивільного судочинства. Позивачем зазначено, що розмір завданих йому матеріальних збитків складається з інвестиційного внеску в будівництво житла у розмірі 188256,00 грн. та неустойки у розмірі 15% (згідно пункту 3.2 договору №НП(1)-Д/14 інвестування житла - 15% від внесеної суми) у розмірі 28238,00 грн. і складає 216494,00 грн. Таким чином, звернувшись до суду зі згаданим позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду завдану злочином, що становить 216494,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 120000,00 грн. У судовому засіданні 03.03.2016 року позивач підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 59, 60), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем - [PERSON] та ТОВ "БК "БудІнвестХолдинг", у офісі, який розташований за адресою: [ADDRESS], був укладений договір інвестування будівництва №НП(1)-Д/14, відповідно до умов якого позивач інвестував кошти у будівництво однокімнатної квартири загальною площею 58,88 кв.м. на 14 поверсі житлового будинку - "корпус Д", за адресою: [ADDRESS], в сумі 188256,00 грн., а ТОВ "БК "БудІнвестХолдинг", після закінчення будівництва у третьому кварталі 2006 року, зобов'язалося передати інвестору [PERSON] зазначену квартиру (а.с. 6). Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору позивач сплатив на рахунок ТОВ "БК "БудІнвестХолдинг" грошові кошти в сумі 188256,00 грн., отримавши при цьому документ, який підтверджує внесення цих коштів на розрахунковий рахунок вказаного Товариства (а.с.7). Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до вироку Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2014 р., який ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2015 р. залишено без змін, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 3641 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу, цивільний позов позивачки був залишений без розгляду та роз'яснено останньому, як потерпілому про його право на відшкодування заподіяної шкоди при подачі позову в порядку цивільного судочинства (а.с. 8-15; 16-50). Судом встановлено, що не дивлячись на невизнання своєї вини відповідачем [PERSON] у вчиненні ним злочину, в тому числі, відносно позивача [PERSON] під час розгляду кримінальної справи, його вина достеменно встановлена та доведена вироком суду, що не спростовано висновками Апеляційного суду м. Києва. Вироком суду встановлено, що відповідач [PERSON], обіймаючи посаду генерального директора ТОВ "НВФ "ВЕСТ" та президента ТОВ "БК "БудІнвестХолдінг", достовірно знаючи про те, що використання коштів, які були інвестовані фізичними особами, в тому числі, позивачем в будівництво квартири у житловому будинку - "корпус Д" за адресою: [ADDRESS], на інші, окрім будівництва даного житлового будинку, потреби ТОВ "НВФ "ВЕСТ" та ТОВ "БК "БудІнвестХолдінг" приведе до неможливості виконання вищевказаного договору інвестування та заподіяння інвесторам, позивачу по справі моральних страждань, пов'язаних з тривалим невиконанням договору, неможливістю покращити свої житлові умови та матеріальної шкоди, пов'язаної з використанням його інвестицій не на будівництво квартири у житловому будинку - "корпус Д" та неотриманням ним за інвестиційним договором квартири, зловживаючи повноваженнями службової особи, діючи з корисливих мотивів, маючи на меті отримання неправомірної вигоди у вигляді незаконного прибутку, у своїх особистих інтересах та інтересах очолюваних ним підприємств - ТОВ "НВФ "ВЕСТ" та ТОВ "БК "БудІнвестХолдінг", засновником яких він являвся, шляхом використання залучених від інвестора, позивача коштів всупереч його волі та на цілі, не передбачені інвестиційним договором, використав отримані Товариствами на будівництво будинку - "корпус Д" грошові кошти на потреби очолюваних ним підприємств не пов'язані з будівництвом даного житлового будинку, зокрема, видачу безвідсоткових грошових позик, безповоротних фінансових допомог, ведення будівництва інших об'єктів, що призвело до настання тяжких наслідків у вигляді втрат інвестицій інвестора у сумі 188256,00 грн. Із абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Пленум ВСУ роз'яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що внаслідок прямого причинного зв'язку з неправомірними діями відповідача [PERSON], позивачу [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду в особливо великих розмірах, проте, суд вважає обґрунтованим та доведеним розмір заподіяної відповідачем матеріальної шкоди в розмірі 188256,00 грн., що було встановлено судом під часу розгляду кримінальної справи, та не вбачає правових підстав для стягнення матеріальної шкоди, яку просить позивачка в розмірі 216494,00 грн., оскільки стягнення 15% неустойки випливають із договірних правовідносин, а не із правовідносин пов'язаних із завданих злочином, та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині матеріального збитку в розмірі 188256,00 грн. В частині стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку останній оцінив у розмірі 120000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Враховуючи суть позовних вимог, характер заподіяної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, завданих позивачу у зв'язку з вчиненням злочину, їх глибину та тривалість, характер вчиненого правопорушення, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню в розмірі 20000,00 грн. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, на користь держави з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1882,56 грн. за вимогами майнового характеру та 1218,00 грн. за вимогами про стягнення моральної шкоди, понесених судом по предмету спору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial