Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] де [PERSON] 24 липня 2013 року подав до суду позов до [PERSON] міської ради,\~ [PERSON],\~ [PERSON] МБТІ\~про визнання незаконними рішень виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 09.04.1993 № 130 "Про розгляд заяви гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] І.", від 09.12.1994 № 336 "Про розгляд заяви гр. [PERSON], [PERSON] 1., [PERSON] І.", від 14.03.1995 № 76 "Про розгляд заяви гр. [PERSON] І.", а також визнати незаконними дії [PERSON] міської ради при видачі та реєстрації свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та визнання недійсним вказаного свідоцтва. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що проживає в [INFO]. 08 серпня 2011 року вирішив приватизувати квартиру, у якій проживає, однак отримав відмову, оскільки квартира на праві власності належить [PERSON]. 10 серпня 2011 року отримав листа [PERSON] з вимогою про виселення. Поскільки порушені його права, то звернувся з позовом до суду. В судових засіданнях, у яких приймав участь, позивач [PERSON] де [PERSON], та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовних заявах. Представник відповідача [PERSON] міської [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав та заявив, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому просить провадження по справі закрити. Представник відповідача [PERSON] міжрайонного бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з»явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, суду заявили, що підстав для задоволення позову немає, вважають, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.. Представник, залученої судом як 3-я особа, комісії з питань поновлення прав реабілітованих Жидачівської районної ради, [PERSON] в судових засіданнях, у яких приймала участь, заявила, що [PERSON] міська [PERSON] не мала права приймати оспорювані рішення. Розгляд справи закінчено у відсутності 3-х осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] які на виклики суду в судове засідання не з»явилися. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного: Відповідно до\~ст.15 ЦПК України\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. В п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» міститься роз»яснення про те, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Виходячи зі змісту ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.\~\~ Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом»\~поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим\~законом»\~орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України\~до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності\~Конституцією\~чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Поскільки позивач оспорює своє право на житло, яке на його думку порушено і могло б, за певних умов, належати йому, його вимоги відповідачі [PERSON] міська [PERSON] та [PERSON] не визнають, а тому в даному випадку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси позивач повинен у способи, визначені ст. 16 Цивільного кодексу України, у відповідності до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, тобто у порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 60 ч.1, ч. 4 \~ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог \~і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Із рішення виконкому [PERSON] міської ради від 09.04.1993 р. № 130 вбачається, що виконком вирішив повернути будинок № 41 по вул.Шевченка в м.Ходорові Жидачівського району Львівської області спадкоємцям [PERSON], якому раніше належав вказаний будинок, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON]( по 1/3 части кожній) по мірі можливості після відселення мешканців з квартири № 2 та № 3. Рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 09.12.1994 року № 336 внесено зміни в рішення виконкому [PERSON] міської ради від 09.04.1993 р. № 130, із рішення вилучено слова «по мірі можливості після відселення мешканців з квартири № 2 та № 3», доповнено рішення пунктами 4 і 5, згідно яких відселення жильців, які проживають у кв.2 проводити згідно черги № 4 міськвиконкому , зарахувавши їх на квартирний облік для позачергового одержання житла. Рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 14 березня 1995 року № 76 повернуто квартиру № 2 [PERSON] та вирішено видати їй свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Згідно свідоцтва про право особистої власності на квартиру (будинок) від 10 травня 1995 року, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради № 76 від 14 березня 1995 року та зареєстрованого [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 13 травня 1995 року за реєстром № 416, квартира [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON]. В процесі судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] де [PERSON] правомірно проживає в оспорюваній квартирі, що підтверджується довідкою КП «[PERSON] УКГ» № 353 від 22.07.2013 року. Питання його виселення повинно вирішуватись згідно діючого законодавства. Однак виконком [PERSON] міської ради при прийнятті оспорюваних рішень перевищив свої повноваження, повернувши будинок № 41 по вул. Шевченка в м.Ходорові Жидачівського району Львівської області спадкоємцям [PERSON], якому раніше належав вказаний будинок, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON]( по 1/3 части кожній). Крім цього, виконком не мав права видавати свідоцтво про право особистої власності на квартиру [ADDRESS]. Законодавцем врегульовано питання повернення майна колишнім власникам, у яких воно було незаконно вилучено. Дане питання повинно вирішуватись на підставі Закону України від 17 квітня 1991 року № 962-Х11 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", постанови Верховної [PERSON] України від 24 грудня 1993 року № 3812-Х11 «Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні"», постанови КМ України від 24 червня 1991 р. N 48 «Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні"», згідно яких вирішення питання відносно виплати компенсації та повернення майна реабілітованим покладено на комісії [PERSON] народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих, заяви до яких подаються не пізніше трьох років із моменту набрання чинності Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", а якщо реабілітація проведена пізніше, то з дня одержання довідки про це. Комісії визначають склад майна, яке підлягає поверненню реабілітованому, і встановлюють його вартість на підставі документів архівів та інших установ про вилучення і реалізацію майна. Питання про можливість повернення реабілітованому будинку в натурі вирішується з врахуванням конкретних обставин, в тому числі правомірного проживання там громадян. У разі неможливості повернення будівель чи майна в натурі, відшкодовується їхня вартість. Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Жидачівської районної ради лише 10 лютого 2015 року, тобто під час розгляду даної справи в суді, винесла рішення № 23, яким визнала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] репресованими. Представник відповідачки [PERSON]І - [PERSON] в судовому засіданні заявив, що позивач пропустив 3-х річний строк звернення до суду з позовом. Однак суду не представлено належних доказів цього. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] де [PERSON] - [PERSON] суду заявив, що про порушення свого права позивач дізнався лише 08 серпня 2011 року, коли намагався вирішити питання про приватизацію квартири, а тому підстав для застосування строку позовної давності немає. Суд розглянув позовні вимоги позивача лише стосовно квартири № 2, в якій він проживає. На підставі наведеного,

Outcome: partial