Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивачка 17.10.2014 року звернулася до суду та свої вимоги мотивує тим, що вона була власником частини житлового будинку, що знаходиться за адресою :[ADDRESS]. В зв'язку із зносом вказаного будинку в 1986 році її надано було двокімнатну квартиру на склад сім'ї трьох осіб: позивчаці, її колишньому чоловіку [PERSON] та доньці [PERSON]., що розташована за адресою:[ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] народилася у 1989 році та була зареєстрована у вказаній квартирі та проживала у ній. 14.04.1999 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], який став проживати з нею та зареєструвався у спірному житлі. Відповідачка у 2007 році зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого народився син [PERSON] Відповідачка разом із сім'єю стали проживати у спірній квартирі. Жодних витрат по утриманню квартири не несли. [PERSON] зазначає, що всі витрати на утримання житла несли вони з чоловіком [PERSON], який є громадянином РФ. Оскільки виникла заборгованість щодо оплати комунальних послуг по утриманню квартири, позивачка вважала, що із-за заборгованості держава може забрати квартиру, а щоб запобігти цьому її слід приватизувати. 22.03.2011 року на підставі подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 120 її було видано свідоцтво про право власності на житло з якого вона довідалася про те, що квартира приватизована на трьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після погіршення відносин між нею та [PERSON] вона зрозуміла, що у спірній квартирі її належить лише 1/3 частина квартири, що фактично призвело до погіршення її права на житло і звуження обсягу її права та її чоловіка [PERSON] на житло. Вважає, що при здійсненні приватизації спірного житла вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення відносно правочину, а тому просить суд визнати недійсним його відповідно до ст. 229 ЦК України. Також позивачка посилається на те, що вважала, що квартира буде приватизована лише на неї, оскільки вона була отримана нею в зв'язку із зносом її домоволодіння. За таких обставин, просить суд прийняти рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25.03.2011 року видане виконавчим комітетом Сумської міської ради на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та членів сім'ї - [PERSON] та [PERSON] скасувавши подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти вимог позивача заперечили та зазначили про необґрунтованість позовних вимог та їх безпідставність, та звернули увагу на пропуск строків позовної давності із зверненням до суду з позовом. [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та зазначив, що вважає таку приватизацію несправедливою, оскільки квартиру, в якій вони разом із позивачкою зареєстровані отримувала саме позивачка.Тому просив задовільнити позов в повному обсязі. Представники Сумської міської ради та Служби у справах дітей СМР при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, суд приходить наступних висновків. Судом встановлено, що згідно відомостей Сумського ордена Леніна виробничого об'єднання "Хімпром" (повідомлення № 367 від 29.11.1990 р. позивачці в порядку компенсації за частину (15 кв.м.) у домоволодінні [ADDRESS] об'єднання надало на склад сім'ї 3 осіб: [PERSON], її чоловіку [PERSON] та доньці двокімнатну квартиру, житловою площею 28,71 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.25). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.05.1983 року по 08.04.1998 рік (а.с.23,21) під час цього шлюбу народилася донька [PERSON] - в даний час має прізвище [PERSON] (відповідачка у справі). Сім'я з чотирьох осіб весь цей час проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] В подальшому [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на "[PERSON]" (а.с.22). Як вбачається з посвідки на постійне проживання (а.с.11-12) [PERSON] є громадянином Російської Федерації та зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 29.10.2008 року. На час приватизації спірної квартири у ній були зареєстровані чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON]та її син [PERSON]. Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" [PERSON] не мав права приймати участь у приватизації вазного житла. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.03.2011 року виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради (а.с.27) на підставі подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 22.03.2011 року № 120 кв. [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна сумісна власність 2-х або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.Оскільки у приватизації приймало три особи, частка кожної особи у праві власності складає по 1/3 частині. Ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочив вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Позивачка не заперечує проти того, що отримувала свідоцтво про право власності на спірне житло, тобто суд приходить до висновку, що [PERSON] була освідомлена із змістом цього документа ще у 2011 році. Будь-яких претензій з приводи неправильності, законності та змісту цього свідоцтва протягом трьох років не висловлювала. Отже, погоджувалася з тим, що її, її доньці [PERSON] та онуку [PERSON] належить нерухоме майно на праві спільної сумісної власності. Посилання позивача, на те, що відповідачкою не були понесені витрати на приватизацію житла, а також неприйняття участі в його утриманні не можуть вплинути на право власності. В даному випадку, суд не може погодитися з позицією позивача щодо помилки щодо природи правочину стосовно істотних обставин, зокрема те, що саме вона є власником спірної квартири. Також, суд, проаналізувавши всі здобуті докази у справі, надавши відповідну оцінку поясненням сторін та показам свідків, вважає за необхідне зазначити про те, що позивачка звернулася фактично і за захистом житлових прав свого чоловіка [PERSON], не маючи при цьому будь-яких повноважень на представництво його інтересів в суді. До речі, як було встановлено в суді, то будь-яких перешкод з боку відповідача [PERSON] у користуванні житлом йому не чинилося. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, за необґрунтованістю, оскільки судом не встановлено порушення права власності позивача на житло, яке набуто в порядку приватизації житлового фонду.

Outcome: dismissed