Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У лютому 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з зазначеним позовом до [PERSON] про виселення останнього з будинку [ADDRESS] та стягнення понесених витрат за житлово-комунальні послуги в розмірі 3529,40 гривень. В подальшому позивач 13.07.2016 року зменшила розмір позовних вимог та просила виселити [PERSON] з будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені витрати за житлово-комунальні послуги в розмірі 2526,97 гривень. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона на підставі свідотства про право на спадщину за законом №1-424 від 04.05.201 2року є власником житлового приміщення (будинку), розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі, колишній чоловік її доньки - [PERSON], з 03.02.2015 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], але продовжує проживати за цією адресою. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя, справа №265 5385/15-ц, від 11.09.2015 року розірваний шлюб між ними. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя, справа №265/7045/15-ц, від 01.12.2015 року за відповідачем визнано право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Після цього, власними силами та за власний рахунок [PERSON] було зроблено ремонт у вищезазначеній квартирі, чим створені гідні умови для проживання. Разом з тим, відповідач участі у проведенні ремонту не приймав. З червня 2014 року між відповідачем та іншими членами сім'ї припинені нормальні стосунки, засновані на повазі та співпорозумінні. З цього часу відповідач не приймав участі у веденні спільного господарства, у сімейному побуті; не брав участь у витратах по утриманню будинку, проведенню ремонту; не вносив плату за користування жилим приміщенням та житлово-комунальні послуги; обмежував доступ в користуванні гаражним та господарським приміщенням; систематично зрізав металеві конструкцій, вивозив з будинку будівельні матеріали з подальшою їх реалізацією. Незважаючи на наявне у відповідача право власності на 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]., на неодноразові звернення позивачки про зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та зміни його місця проживання, вона отримувала негативну відповідь. 03.02.2015 р. на підставі поданої [PERSON] заяви до Орджонікідзевського районного відділу в місті Маріуполь ГУ ДМС України, відповідач був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], про що нею особисто було йому повідомлено. Одночасно з тим, вона вкотре звернулася до відповідача про зміну його місця проживання, на що отримала негативну відповідь. Крім всього іншого, вже після того, як відповідачу стало відомо про зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], поведінка його не змінилась. Відповідач продовжував виносити майно з будинку та категорично наголошував на небажанні змінювати місце проживання. Таким чином, на всі намагання позивачки вирішення ситуації без судового розгляду, порозуміння від відповідача вона не знаходила. З урахуванням вищезазначеного, а також по причині того, що між сторонами повністю втрачено почуття поваги, систематично виникають суперечки та сварки, що робить неможливим проживання з ним в одному будинку. Для неї виникають перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Вважала подальше спільне проживання з відповідачем та користування ним житловим приміщенням (будинком), розташованим за адресою: [ADDRESS], неможливим. Між тим, за систематичну несплату відповідачем плати за житлово-комунальні послуги в період з червня 2014 року по січень 2016 року позивачці завдані збитки у розмірі 2526,97 грн. Розрахунок завданих збитків здійснений шляхом складання загальної вартості плати за житлово-комунальні послуги (газоспоживання, електроспоживання, водоспоживання) на одну фактично проживаючу за адресою [ADDRESS] з червня 2014 року по травень 2016 року, особу, що не має пільг, за наступною формулою: вартість газоспоживання + вартість електроспоживання + вартість водоспоживання = розмір завданих збитків. Загальна вартість плати за житлово-комунальні послуги на всіх фактично проживаючих за адресою [ADDRESS] з червня 2014 року по травень 2016 року осіб складає 12586,90 гривень, з них по окремим послугам на одну особу не маючу пільг складає наступне: вартість газоспоживання - 1877,95 гривень; вартість електроспоживання - 456,97 гривень; вартість водоспоживання - 192,05 гривні (розрахунок: 1877,95+456,97+192,05 грн. = 2526,97 грн.). На підставі викладеного, просить виселити відповідача [PERSON] з будинку, стягнути з нього збитки в розмірі 2526,97 грн. та судові витрати. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просив вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснив, що з моменту реєстрації шлюбу у 1988р. мешкає в спірному будинку та протягом 30-ти років приймав участь в його утриманні. Квартиру, в якій йому належить 1/2 частина, вони домовились продати після того, як в ній закінчиться ремонт. Іншого житла він не має. Проти стягнення з нього витрат за житлово-комунальні послуги не заперечував. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, в частині виселення відповідача зі спірного будинку просив відмовити, а в частині стягнення грошових коштів в сумі 2526,97 грн. з відповідача не заперечував. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідотства про право на спадщину за законом №1-424 від 04.05.2012 року є власником житлового приміщення (будинку), розташованого за адресою: [ADDRESS] ( а.с.5) . У вищевказаному будинку проживають та зареєстровані донька та внуки [PERSON] [PERSON], 1965 року народження, [PERSON], 1988 року народження, [PERSON] 1995 року народження. Також в даному будинку проживає та зареєстрований з 9 березня 1988 року відповідач [PERSON],1963 року народження, колишній муж доньки [PERSON], шлюб між якими розірваний рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 1 вересня 2015 року (а.с.6). Відповідач [PERSON] з 03.02.2016 року знятий з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], на підставі п.3 ч.2 ст. 3.1 наказу МВС України від 22.11.2012 року № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків для цього документів»( а.с.74), але продовжує проживати за цією адресою про що не заперечують позивачка та її представник. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Верховний суд України в Листі від 01.07.2013 року "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" роз'яснює, що у разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Щодо виселення колишніх членів сім'ї власника, то відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Враховуючи вищевикладені норми права суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в частині усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення [PERSON] з будинку [ADDRESS], оскільки в даному будинку він не проживає протягом двох місяців , а не понад один рік, що було б підставою для застосування ч.2 ст. 405 ЦК України, та останній має право на користування цим житлом разом з власником будинку в сенсі ч.4 ст. 156 ЖК України, незважаючи, що він є власником 1\\2 частини квартири [ADDRESS] (а.с.7) та колишнім членом сім'ї позивачки, яка стала власником всього будинку в той час, коли відповідач був членом її сім'ї та не зверталася до суду з позовом про виселення відповідача як особи, яка порушує її право власності, внаслідок чого відмовляє у задоволені цієї частини позовних вимог. Крім того, суд також не знаходить підстав для задоволення цієї частині позовних вимог, виходячи з вимог ст.ст. 157,116 ЖК України, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду доказів про вчинення дій зі сторони [PERSON], які б свідчили про систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням,систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, під систематичністю розуміється скоєння двох і більше таких правопорушень, що є необхідними умовами для задоволення позову в цій частині позовних вимог. При цьому суд вважає, що не є підставою для виселення відповідача в сенсі вищевказаних норм права відсутність його реєстрації за вищевказаним місцем проживання відповідача [PERSON], що на думку останнього порушує його право на користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], внаслідок чого він звернувся до суду з позовом для захисту свого порушеного права, що є також підставою для відмови у задоволені позовних вимог позивачки в частині його виселення з вищевказаного будинку. При цьому суд не приймає до уваги при вирішенні спору по суті та не дає оцінку письмовим свідченням свідків [PERSON] та [PERSON], на які посилається представник позивачки [PERSON] як на докази позовних вимог, оскільки ці докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а саме ці письмові свідчення не зібрані за судовими дорученнями в порядку забезпечення доказів під час допиту свідків за місцем проживання на підставі ст. 132 ЦПК України, внаслідок чого суд не може ці письмові пояснення дослідити та оголосити в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 183 ЦПК України. При цьому свідок відповідно до ст.50 ЦПК України зобов'язаний з'явитися до суду у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини та повинен бути допитаний в порядку ст.180 ЦПК України з приведенням його до присяги, чого не було зроблено судом під час слухання справи у зв'язку з неявкою даних свідків до судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. З квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, наданих позивачкою в обґрунтування позовних вимог та з розрахунку витрат пов'язаних з оплатою житлово-комунальних послуг, які не оспорюються відповідачем, позивачка сплатила за комунальні-житлові послуги з червня 2014 року по травень 2016 року12586,90 гривень, з них по окремим послугам на одну особу, що не має пільг, складає наступне: вартість газоспоживання - 1877,95 гривень; вартість електроспоживання - 456,97 гривень; вартість водоспоживання - 192,05 гривні, а всього на одну особу вартість по оплаті житлово-комунальних послуг складає 2526,97 гривень, які необхідно стягнути з відповідача як особи, яка повинна брати участь у витратах по утриманню будинку, на користь позивачки, яка ці витрати понесла в цілому, в тому числі і за відповідача, що не було спростовано останнім. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] частину сплаченого нею судового збору у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial