Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просив суд визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутації, поширену відповідачем під час виступу на ХХХІІІ сесії Криворізької міської ради VІІ скликання та зобов`язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію повідомивши про ухвалене судове рішення шляхом публічного зачитування його резолютивної частини з трибуни Криворізької міської ради на найближчій після набрання судовим рішенням по справі законної сили, сесії Криворізької міської ради VІІ скликання, на якій буде присутній відповідач. В обґрунтування позову зазначив, що 28 березня 2018 року приблизно об 11-33 год. під час розгляду 80 питання порядку денного ХХХІІІ сесії Криворізької міської ради VІІ скликання щодо розгляду електронної петиції «Про звернення до ФДМ України, Прем`єр-міністра України щодо перевірки законності оренди майна ДПП «КПВП», депутат Криворізької міської ради [PERSON] під час свого виступу публічно,в присутності депутатів, громадськості, представників засобів масової інформації, повідомив наступну інформацію: «Шановні колеги, присутні! Це петиція щодо звернення до Кабінету Міністрів України та Фонду державного майна стосовно проведення повної та всебічної експертизи щодо розриву цілісного майнового комплексу ДПП «Кривбаспромводопостачання» та зупинення дії наказу про скорочення працівників. Протягом трьох місяців директори ДПП «Кривбаспромводопостачання» та КП «Кривбасводоканал» вказують те, що розриву цілісного майнового комплексу держпідприємства при передачі оренду не було. Це відверте викривлення інформації. У мене на руках низка документів, починаючи з розпорядження голови обласної державної адміністрації від 2004 року і до документів 2016 року, які всі дослівно вказують, що ДПП «КПВП» є цілісним майновим комплексом... Щоб не забирати багато часу, бо виступити про багато хочеться сказати, скажу про головне, гендиректор «Промводи» повторює, і що він не причетний до договору оренди, і що це саме фонд Держмайна, на підставі внесених у статут змін, виніс таке рішення (ми це чули, коли була петиція [PERSON]), але, це не є правдою, зміни в Статут про види діяльності були у травні 2017 року, а [PERSON] погодив оренду раніше - у березні 2017 року. Розпочавши процес оренди директор комунального підприємства «Кривбасводоканал» пан [PERSON] у тому ж березні 2017 року, коли надав проект договору оренди та перелік майна до Фонду держмайна. Ось тут у мене відповідні документи, колеги, хто хоче може ознайомитись. Місто не знало про це. Так звідки у «Кривбасводоканалу» був даний перелік? Тому не Фонд державного майна це розпочав і не адміністрація обласна, а саме керівники 2-х підприємств «КПВП» і «КВК». Окрім того, близько 11 год. 38 хв., під час надання відповіді на запитання депутата Криворізької міської ради [PERSON] , відповідачем особисто було озвучено наступну інформацію: «Було б смішно, якби не було так сумно. Що я хочу сказати, запас міцності у КПВП був такий, що пан [PERSON] зробив собі відрядження в Америку, але мешкав виключно за кошти державного підприємства «КПВП» в готелях «Хілтон» п`ять зірок і ще брав автомобіля кабріолет на прокат, це обійшлось з коштами на відрядження десь в сімсот тисяч чи мільйон... На це все є підтвердження, це ж який запас міцності був.... І коли пан [PERSON] їде до Америки, а у нього заявки лежать на спецодяг, на миючі засоби, на комплектуючі, це взагалі нецільове використання коштів, і про це буде надалі, події розвиватимуться з ЄРДС, поліцією і прокуратурою». Повідомлену [PERSON] інформація позивач вважає недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, який з 16.11.2016 року є генеральним директором ДПП «Кривбаспромводопостачання». Так, ні державне підприємство ні позивач, який займає посаду генерального директора вказаного підприємства, не є органом, уповноваженим управляти державним майном, що перебуває на балансі підприємства (об`єктами державної власності), приймати рішення та/або надавати висновки про можливість оренди та умови договору оренди майна, що належить до державної власності або про відмову в укладенні договору оренди. ДПП «Кривбаспромводопостачання» не є стороною договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6494-ОД від 29.12.2017 р., про передачу в оренду КП «Кривбасводоканал» майна, що перебуває на балансі ДПП «Кривбаспромводопостачання», на який посилається в своєму виступі відповідач,а відтак повідомлена ним інформація не відповідає дійсності. Стосовно відрядження, то відповідно до витягу з наказу № 93-ВД від 25.09.2017 р. «Про відрядження»,в період з 26.09.2017 р. по 08.10.2017 р. його було відряджено до США в м. Чикаго, для взяття ним участі в міжнародній конференції працівників водогосподарської галузі «Weftec 2017». Організацією поїздки займалося Товариство з обмеженою відповідальністю «Карлсон Вагонліт Україна Лімітед» відповідно до договору доручення № 01/2017 від 08.09.2017 р., відповідно до якого загальна вартість послуг складала 235529,97 грн., з них 21411,80 грн. - винагорода повіреного. Вказана сума підлягає поділу, оскільки вказані витрати передбачені на 2 осіб. Крім того, п.1.1. додатку до договору доручення передбачено проживання в чотиризіркових готелях. Відповідачем навмисно, в сім разів завищена загальна вартість витрат, понесених позивачем у зв`язку із службовим відрядженням, для формування у слухачів стійкого негативного образу позивача. Оскільки відповідач розповсюдив недостовірну інформацію, яка не може бути визнана оціночним судженням, щодо факту погодження позивачем оренди державного майна та факт нецільового використання ним грошових коштів, публічно повідомлена інформація містить стверджувальний характер та ганьбить його ділову репутацію, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 13 червня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою за клопотанням представника позивача [PERSON] здійснено перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалами суду від 13 серпня 2018 року та 06 листопада 2018 року за клопотанням представника позивача [PERSON] призначено по справі семантико-текстуальну (лінгвістичну) експертизу, проведення якої доручено судовому експерту державної установи УСБУ у Дніпропетровській області Ченчевик Олені Геннадіївні, свідоцтво експерта № 737 від 07.03.2018 р. Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року поновлено провадження по справі у зв`язку з клопотанням судового експерта про надання необхідних матеріалів для проведення вказаної експертизи. Ухвалою суду від 13 березня 2019 року поновлено провадження у справі в зв`язку з проведенням експертизи. Протокольною ухвалою суду від 26 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив, просила задовольнити їх в повному обсязі. На запитання представника відповідача, суду пояснила, що позивач звертається до відповідача як до громадянина, як автора петиції, яка була ним зареєстрована у відповідному порядку, а не до як депутата. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов (том 1 а.с. 112-123), вказавши, що не погоджується з висновком експерта, інформація не є негативною та не вплинула на честь та гідність позивача, як і не нанесена шкода його діловій репутації. В обґрунтування віздзиву зазначено, що відповідачем визнається той факт, що позивач проживав не в 5-ти зірковому готелі Хілтон, а в 4-х зірковому, а вартість його відрядження склала 132 186,03 грн. Однак не визнає, що поширення цієї інформації порушило особисті немайнові права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цієї обставини. Вислів «… це взагалі нецільове використання коштів» є оціночним судженням відповідача щодо дій позивача. Ознайомившись з матеріалами, наданими працівниками ДПП «КПВП» перед відрядженням позивача та численними публікаціями щодо обговорення цього відрядження, відповідачем було зроблено власний висновок та надано критичну оцінку щодо нецільового використання коштів. Також відповідач не визнає обставину щодо розповсюдження ним недостовірної інформації про те, що «… [PERSON] погодив оренду раніше - у березні 2017 року» та не погоджується з правовою оцінкою з огляду на те, що це твердження заявлено на підставі даних судової справи № 210/59/18, яка перебуває на розгляді в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу та в матеріалах якої є копія листа-погодження від 09.03.2017 р. № 16-04-852, за підписом [PERSON] , відповідно до якого ДПП «Кривбаспромводопостачання» погоджує передачу в оренду державного майна, зазначеного в заяві КП «Кривбасводоканал». посилання на вказаний лист міститься також в резолютивній частині судового рішення по зазначеній справі. Тому відповідач не стверджував, що ДПП «КПВП» є стороною договору, не розкривав процедуру оренди державного майна, а лише процитував офіційний документ. Тому враховуючи викладене просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відповіді на відзив (том 1 а.с. 137-149) зазначено, що як під час виступу, так і в своїй електронній петиції № 3648 [PERSON] зазначає про начебто «факти неабиякої розтрати бюджетних коштів Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" на особисті забаганки генерального директора: подорож Америкою, оренда коштовних автомобілів», таким чином формуючи в слухачів негативне враження "Кривбаспромводопостачання" [PERSON] до Сполучених Штатів Америки є начебто «подорожжю», яку заплановано для власних потреб, із нецільовим залученням коштів підприємства. При цьому, [PERSON] навмисно, в сім разів, завищується загальна вартість витрат понесених у зв`язку з службовим відрядженням [PERSON] , для формування у слухачів стійкого негативного образу генерального директора підприємства [PERSON]. У своєму відзиві до позовної заяви відповідач визнає ту обставину, що інформація повідомлена ним 28 березня 2018 року з трибуни Криворізької міської ради під час доповіді по розгляду 80 питання порядку денного XXX f 11 сесії Криворізької міської ради VII скликання, щодо розгляду електронної петиції «Про звернення до ФДМ України, Прем`єр міністра України щодо перевірки законності оренди майна ДПГТ «КПВП», відносно того, що [PERSON] «мешкав виключно за кошти державного підприємства «КПВП» в готелях «Хілтон» п`ять зірок і ще брав автомобіля кабріолет на прокат, це обійшлось з коштами на відрядження десь в сімсот тисяч чи мільйон...», не відповідає дійсності. Проаналізувавши виступ відповідача вбачається наступне: [PERSON] під час виступу зазначив, що незважаючи на те, що генеральний директор Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" [PERSON] стверджує, що він не причетний до договору оренди, і що це саме фонд Держмайна, на підставі внесених у статут змін, виніс таке рішення (про погодження оренди державного майна), однак, як зазначає відповідач у своєму виступі, твердження [PERSON] не є правдою, і що саме [PERSON] погодив оренду державного майна, яке перебуває на балансі Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» ще у березні 2017 року. Окрім того, суть петиції [PERSON] та першої частини його публічного виступу зводиться до того, що Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6494-ОД від 29.12.2017 року, про оренду майна ДПП "Кривбаспромводопостачання" Комунальним підприємством «Кривбасводоканал», укладено з порушенням вимог чинного законодавства, так як орендоване майно начебто є цілісним майновим комплексом, процедура оренди якого передбачена ст. 8 ЗУ «Про оренду державного та комунального манна», та передбачає прийняття трудовим колективом підприємства, його структурним підрозділом рішення про оренду цілісного майнового комплексу. При цьому відповідач в своїй промові вказує на позивача як на особу, що погодила оренду цілісного майнового комплексу з начебто порушенням процедури встановленої законом, що призвело до порушення прав працівників ДПП «Кривбаспромводопостачання». Ні ДПП «Кривбаспромводопостачання», ні [PERSON] , який займає посаду генерального директора вказаного підприємства, не є органом, уповноваженим управляти державним майном, що перебуває на балансі підприємства (об`єктами державної власності), приймати рішення та/або надавати висновки про можливість оренди та умови договору оренди майна, що належить до державної власності або про відмову в укладенні договору оренди. Державне промислове підприємство "Кривбаспромводопостачання" не є стороною Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6494-ОД від 29.12.2017 року, про передачу в оренду Комунальному підприємству «Кривбасводоканал» майна, що перебуває па балансі Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання», на який посилається у своєму виступі [PERSON] , а відтак, повідомлена відповідачем інформація не відповідає дійсності. Щодо наданої [PERSON] разом із відзивом копії листа-погодження № 16-04-852 від 09.03.2017 р., то останній адресований начальнику Регіонального відділення фонду держмайна України у Дніпропетровській області та відноситься до внутрішньої переписки балансоутримувача та орендодавця майна, а відтак, не є погодженням оренди майна, що належить до державної власності, надання якого орендодавцем передбачено ЗУ «Про оренду державного та комунального майна». Виступ [PERSON] не містить в собі використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири, стиль мовлення [PERSON] офіційно-діловий, інформація подається з посиланням на конкретні дати та документи, суму грошових коштів. Проаналізувавши виступ відповідача вбачається наступне: [PERSON] під час виступ) зазначив, що [PERSON] було організовано власне відрядження до Сполучених Штатів Америки, де останній проживав, виключно за кошти Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання", в готелях міжнародної мережі «Hilton Hotels & Resorts» категорії 5 зірок, брав автомобіль кабріолет на прокат, що разом з коштами на відрядження коштувало Державному промисловому підприємству "Кривбаспромводопостачання" від семисот тисяч гривень до одного мільйона гривень. До того ж, [PERSON] переконує слухачів, що поїздка [PERSON] до США є нецільовим використанням коштів, при цьому зазначає про нехтування [PERSON] потребами підприємства за для начебто задоволення особистих інтересів. Окрім того, [PERSON] в своєму виступі повідомив, що на вказані ним відомості є підтвердження, що унеможливлює оцінку повідомленої ним інформації як оціночного судження, а відносить її до фактичного твердження. Однак позивача, як генерального директора ДПП "Кривбаспромводопостачання", було відряджено до Сполучених Штатів Америки, м. Чикаго, для взяття останнім участі у міжнародній конференції працівників водогосподарської галузі «Weftec 2017». Таким чином публічно повідомлена [PERSON] інформація носить стверджувальний характер, не містить в собі модальних слів із значенням невпевненості, не категоричності, має на меті формування в слухачів негативного образу генерального директора Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" [PERSON] чим ганьбить його ділову репутацію. До того ж, у відзиві до позову відповідач вказує, що він і до тепер переконаний, в нецільовому використанні коштів ДПП «Кривбаспромводопостачання» на організацію відрядження генерального директора [PERSON]. Натомість, станом на сьогоднішній день відсутні будь-які кримінальні провадження, стороною яких є позивач, в тому числі внесенні в результаті виявлення фактів, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 210 Кримінального кодексу України. Із наданого відповідачем судового рішення вбачається, що Дніпропетровська обласна державна адміністрація своїм листом від 19.05.2017 №17-1842/0/2-17 надала згоду на передачу в оренду державного майна, а Регіональне відділення наказом від 20.10.2017 №12/02-6494-ОД погодило укладання договору оренди з КП «Кривбасводоканал» на державне майно. Щодо вказівки Відповідача, що він як депутат Криворізької міської ради не несе відповідальності за виступи на засіданнях ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп (поширення завідомо неправдивих вигадок, що ганьблять іншу особу), то позивач зазначив, що оспорювана недостовірна інформація була повідомлена [PERSON] з трибуни Криворізької міської ради під час доповіді по розгляду 80 питання порядку денного XXXІІІ сесії Криворізької міської ради VII скликання, щодо розгляду електронної петиції «Про звернення до ФДМ України, Прем`єр міністра України щодо перевірки законності оренди майна ДПП «КТТВП» саме як автором петиції, на підставі п. 18 Порядку розгляду електронної петиції до міської ради, затвердженої рішенням Криворізької міської ради № 2408 від 31.01.2018р. (автор петиції запрошується на пленарне засідання міської ради, йому (за згодою) надається слово для представлення та пояснення основних положень петиції). Таким чином, можливістю виступити за трибуною міської ради та повідомити оспорювану недостовірну інформацію, [PERSON] отримав саме як автор петиції, а не депутат місцевої ради. Тому просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Вислухавши доводи представників сторін, переглянувши відеозапис пленарного засідання, долученого в якості доказу до матеріалів справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, 28 березня 2018 року приблизно об 11-33 год. під час розгляду 80 питання порядку денного ХХХІІІ сесії Криворізької міської ради VІІ скликання щодо розгляду електронної петиції «Про звернення до ФДМ України, Прем`єр-міністра України щодо перевірки законності оренди майна ДПП «КПВП», депутат Криворізької міської ради [PERSON] під час свого виступу публічно,в присутності депутатів, громадськості, представників засобів масової інформації, повідомив наступну інформацію: «Шановні колеги, присутні! Це петиція щодо звернення до Кабінету Міністрів України та Фонду державного майна стосовно проведення повної та всебічної експертизи щодо розриву цілісного майнового комплексу ДПП «Кривбаспромводопостачання» та зупинення дії наказу про скорочення працівників. Протягом трьох місяців директори ДПП «Кривбаспромводопостачання» та КП «Кривбасводоканал» вказують те, що розриву цілісного майнового комплексу держпідприємства при передачі оренду не було. Це відверте викривлення інформації. У мене на руках низка документів, починаючи з розпорядження голови обласної державної адміністрації від 2004 року і до документів 2016 року, які всі дослівно вказують, що ДПП «КПВП» є цілісним майновим комплексом... Щоб не забирати багато часу, бо виступити про багато хочеться сказати, скажу про головне, гендиректор «Промводи» повторює, і що він не причетний до договору оренди, і що це саме фонд Держмайна, на підставі внесених у статут змін, виніс таке рішення (ми це чули, коли була петиція [PERSON]), але, це не є правдою, зміни в Статут про види діяльності були у травні 2017 року, а [PERSON] погодив оренду раніше - у березні 2017 року. Розпочавши процес оренди директор комунального підприємства «Кривбасводоканал» пан [PERSON] у тому ж березні 2017 року, коли надав проект договору оренди та перелік майна до Фонду держмайна. Ось тут у мене відповідні документи, колеги, хто хоче може ознайомитись. Місто не знало про це. Так звідки у «Кривбасводоканалу» був даний перелік? Тому не Фонд державного майна це розпочав і не адміністрація обласна, а саме керівники 2-х підприємств «КПВП» і «КВК». Близько 11 год. 38 хв., під час надання відповіді на запитання депутата Криворізької міської ради [PERSON] , відповідачем особисто було озвучено наступну інформацію: «Було б смішно, якби не було так сумно. Що я хочу сказати, запас міцності у КПВП був такий, що пан [PERSON] зробив собі відрядження в Америку, але мешкав виключно за кошти державного підприємства «КПВП» в готелях «Хілтон» п`ять зірок і ще брав автомобіля кабріолет на прокат, це обійшлось з коштами на відрядження десь в сімсот тисяч чи мільйон... На це все є підтвердження, це ж який запас міцності був.... І коли пан [PERSON] їде до Америки, а у нього заявки лежать на спецодяг, на миючі засоби, на комплектуючі, це взагалі нецільове використання коштів, і про це буде надалі, події розвиватимуться з ЄРДС, поліцією і прокуратурою». Факт поширення зазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачами письмовими доказами та відеозаписом засідання сесії Криворізької міської ради. Представник відповідача визнала, що відповідачем на пленарному засіданні сесії Криворізької міської ради викладено зазначену інформацію. Згідно пункту 2 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК), законів України: від 16 листопада 1992 року № 2782-XII «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (далі - Закон про пресу), від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію», від 21 грудня 1993 року № 3759-XII «Про телебачення і радіомовлення» (у редакції Закону від 12 січня 2006 року № 3317-IV), від 23 вересня 1997 року № 540/97-ВР «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» - та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 754/11312/15. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 333/7744/15-ц. Згідно із частиною другою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до частини першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом Згідно зі статтею 277 ЦК України ... обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у згаданій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зі змісту статей 3, 4, 6 Декларації вбачається, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Посадові особи повинні погодитись з тим, що вони підлягатимуть громадському контролю та критиці, особливо в ЗМІ, з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, тієї мірою, якою це є необхідним для забезпечення прозорості та відповідального виконання їхніх обов`язків. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статті 10 Конвенції. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів (правова позиція Верховного Судку, викладена в постанові від 11 липня 2018 року по справі № 658/1795/17). Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, по справі проведено судову лінгвістичну (семантико-текстуальну) експертизу (том 1 а.с. 227-238), відповідно до висновків якої висловлювання негативного характеру у відношенні [PERSON] та/чи його діяльності в промові [PERSON] мають місце. Висловлювання, що є образою у відношенні [PERSON] у вказаних в питанні фрагментах відсутні. Виявлені висловлювання негативного характеру є наклепом у випадку, якщо повідомлена в цих висловлюваннях інформація не відповідає дійсності. Вирішення питання істинності повідомленого у досліджуваних висловлюваннях, встановлення справжності/несправжності подій виходить за межі компетенції експерта-лінгвіста. Інформація у промові [PERSON] є такою, що викладена як у формі фактичних тверджень, так і у формі оціночного судження. Висловлювання, що є образою у відношенні [PERSON] в промові [PERSON] відсутні. Фраза «… [PERSON] погодив оренду раніше - у березні 2017 року» - має негативний характер по відношенню до [PERSON] та його діяльності у контексті та є такою, що викладена у формі фактичного твердження (том 1 а.с. 236). Інформація у промові [PERSON] , а саме: -повідомлення інформації про те, що у підприємства «КПВП» був такий запас міцності (невикористані можливості, резерв), що [PERSON] за кошти «КПВП» під час відрядження в Америку мешкав у п`ятизіркових готелях та брав напрокат «Кабріолет» «…запас міцності у «КВПВ» був такий, що пан [PERSON] зробив собі відрядження в Америку, але мешкав виключно за підприє… кошти державного підприємства «КПВП» в отелях «Хілтон» п`ять зірок, і ще брав автомобіля «Кабріолет» напрокат, це обійшлось з коштами на відрядження десь в сімсот тисяч чи мільйон» ; -про існування підтвердження про правдивість повідомлення даних: «на це все є підтвердження, це ж який запас міцності був» є такою, що викладена у формі фактичних тверджень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин Висновки експерта в рамках судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи судом приймається яке належний та допустимий доказ, який проведений спеціалістом - судовим експертом з право проведення лінгвістичної експертизи за спеціальністю 1.4 «Семантико-текстуальне дослідження усного і писемного мовлення». Судом не приймаються непогодження представника відповідача звисновком експерта, оскільки даних, які б спростовували вказані висновки, суду не надано, заявлені в судовому засіданні доводи грунтуються виключно на припущеннях представника. Тому аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1409,00 грн., сплачений ним при подачі позову (том 1 а.с. 14), та витрат на проведення експертизи в сумі 9105,58 грн., тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved