Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» 18 грудня 2017 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 80627 гривень 63 копійки та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 гривень 00 копійок. У позовній заяві представник позивача в обґрунтування вимог посилається на те, що 19 липня 2016 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0469792. У відповідності до умов вказаного полісу страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер «ВН2727АО», сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 02 березня 2017 року по вул. Рішельєвській в м. Одесі відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем марки «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], після чого поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди та в подальшому допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Таким чином, діями відповідача, власникам даних транспортних засобів були спричинені матеріальні збитки. Представник позивача зазначає, що відповідачем до моменту подання позовної заяви не було повідомлено позивача про дорожньо-транспортні пригоди. Відповідно до постанов Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2017 року та від 01 червня 2017 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Також, представник позивача зазначає, що потерпілі особи [PERSON] та [PERSON] звернулися до позивача з заявами про виплату страхового відшкодування за полісом №АК/0469792. Відповідно до страхового акту № ОЦ/123/450/17/1380 від 19 липня 2017 року та страхового акту № ОЦ/123/450/17/9520 від 23 листопада 2017 року власнику автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER], позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 73630 гривень. Також, відповідно до страхового акту №ОЦ/123/450/17/0138 від 13 червня 2017 року власнику автомобіля марки «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER], позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 6997 гривень. Так, за підрахунками позивача, загальний розмір фактично понесених ними витрат склав 80627 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, у строки передбачені ст. 275 ЦПК України. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, відповідачу був наданий строк, терміном в п'ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження по справі, для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Судом була витребувана інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача [PERSON], [INFO]. Так, відповідно до довідки Державної фіскальної служби України від 15 січня 2018 року, [PERSON] зареєстрований в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків під реєстраційним номером - [NUMBER]. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 02 січня 2018 року, [PERSON], [INFO], з 12 червня 2002 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та саме за вказаною адресою судом надсилалась копія ухвали про відкриття провадження, разом з копію позовної заяви та копією усіх додатків доданих до позову на ім'я [PERSON] 29 березня 2018 року відповідачем [PERSON] отримано вказану копію ухвали суду з копією позовної заяви та копією додатків наданих до позову, що підтверджується розпискою про особисте отримання від 29 березня 2018 року. П'ятнадцятиденний термін для подання відповідачем відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін сплив 13 квітня 2018 року включно. Будь-яких інших заяв або клопотань від сторін через канцелярію суду не надходило, тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.2 ст.281 ЦПК України - розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою про заочний розгляд справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків в порядку регресу підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 липня 2016 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0469792. Франшиза встановлена у розмірі 1000 гривень 00 копійок. Строк дії договору з 19 липня 2016 року по 19 липня 2017 року. Відповідно до умов вказаного договору, полісу страхування, позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz S 500», реєстраційний номер [NUMBER], сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с.9). О 11 годин 58 хвилин 02 березня 2017 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «Mercedes», реєстраційний номер [NUMBER], в м. Одесі по вул. Рішельєвській, буд. 5, не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER], в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після цього, [PERSON] з місця вчинення ДТП зник. Надалі о 12 годині 00 хвилин 02 березня 2017 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «Mercedes», реєстраційний номер [NUMBER], в м. Одесі по вул. Рішельєвській, буд. 9, не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER], в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2017 року, справа №522/5614/17, провадження №3/522/2748/17, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а саме у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 березня 2017 року з автомобілем марки «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER], та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.11). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2017 року, справа №522/5614/17, провадження №3/522/2743/17, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124-4 КУпАП України, а саме за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 березня 2017 року з автомобілем марки «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER], та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень (а.с.12). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2017 року, провадження № 3/522/2747/17, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а саме у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 березня 2017 року з автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER], та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.25). Також, відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2017 року, провадження № 3/522/2749/17, [PERSON] керував автомобілем марки «Mercedes», реєстраційний номер [NUMBER], в м. Одесі по вул. Рішельєвській, буд. 9, у стані алкогольного сп'яніння. Даною постановою відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с.13) На дану постанову відповідачем було подано апеляційну скаргу, яку постановою апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2017 року, провадження №33/785/1128/17, її було повернуто апелянту у зв'язку з відмовою в поновленні строку на апеляційне оскарження. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєних дорожньо-транспортних пригод, які мали місце 02 березня 2017 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаних дорожньо-транспортних пригод були пошкоджені автомобілі марки «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належав [PERSON] (а.с.16) та марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належав [PERSON] (а.с.28). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 22ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2017 року [PERSON] звернувся до Одеської дирекції ГРУ ПрАТ «УПСК» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (ОСЦПВВНТЗ) за участі забезпеченого ними транспортного засобу, який належав [PERSON] (а.с.14) та, згодом, 03 травня 2017 року - з заявою про страхове відшкодування завданої йому шкоди (а.с.15), надавши акт огляду транспортного засобу, розрахунок вартості ремонту, акт прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля та розрахунок коефіцієнту фізичного зносу КТЗ. За результатом документів, надісланих [PERSON], ПрАТ «УПСК» було винесено страховий акт № ОЦ/123/450/17/0138 від 13 червня 2017 року, згідно з яким вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням фізичного зносу деталей без ПДВ, складає 7997 гривень 63 копійки та на підставі умов договору страхування з врахуванням безумовної франшизи (1000 грн. 00 коп.), підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі: 7977,63 - 1000,00 = 6997 гривень 63 копійки (а.с.21). 14 червня 2017 року ГРУ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило виплату [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 6997 гривень 63 копійки, що підтверджується платіжним дорученням від 14 червня 2017 року, номер платіжного доручення з наданої суду копії встановити не можливо (а.с.22). 30 червня 2017 року позивачем була направлена претензія до відповідача про відшкодування збитків в порядку регресу за вихідним №РУ/123/450/17/0138, в якій позивач просив відповідача у найкоротший термін, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання цієї претензії відшкодувати завдані збитки ПрАТ «УПСК» в розмірі 6997 гривень 00 копійок разом з довідкою про ДТП, постановою суду та страховим актом. Однак, доказів отримання цієї вимоги та її виконання відповідачем суду не надано. Судом також встановлено, що 07 березня 2017 року [PERSON] звернувся до Одеської дирекції ГРУ ПрАТ «УПСК» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (ОСЦПВВНТЗ) за участі забезпеченого ними транспортного засобу, який належав [PERSON] (а.с.26) та, згодом 06 червня 2017 року - з заявою про страхове відшкодування завданої йому шкоди (а.с.27), надавши акти огляду транспортного засобу та акт виконаних робіт, за яким загальна вартість відновних робіт по автомобілю марки «Mitsubishi L 200», реєстраційний номер [NUMBER], становить 44630 гривень 00 копійок. За результатом документів, надісланих [PERSON] ПрАТ «УПСК» було винесено страховий акт № ОЦ/123/450/17/1380 від 19 липня 2017 року, згідно з яким вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки "Mitsubishi L200», реєстраційний номер [NUMBER], без урахуванням фізичного зносу деталей з ПДВ, складає 44630 гривень 00 копійок та на підставі умов договору страхування з врахуванням безумовної франшизи (1000 грн. 00 коп.), підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі: 43630,00 - 1000,00 = 43630 гривень 00 копійок (а.с.35). 19 липня 2017 року ГРУ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило виплату [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 43630 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням від 19 липня 2017 року, номер платіжного доручення з наданої суду копії встановити не можливо (а.с.38). Згідно протоколу про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 23 листопада 2017 року за згодою ПрАТ «УПСК» в особі заступника голови правління - директора юридичного департаменту [PERSON] та [PERSON] було збільшено суму страхового відшкодування на 30000 гривень 00 копійок (а.с.36). На підставі даного протоколу було складено страховий акт №ОЦ/123/450/17/9520, за яким вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер [NUMBER], без урахуванням фізичного зносу деталей складає 74630 гривень 00 копійок, підлягає перерахуванню з вирахуванням раніше виплаченого страхового відшкодування (43630 гривень 00 копійок) та безумовної франшизи (1000 грн. 00 коп.): 74630,00 - 43630,00 - 1000,00 = 30000 гривень 00 копійок. Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортних пригод, що сталися 02 березня 2017 року, відповідачем потерпілим особам відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане до суду не надано. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до абз. «а», «в», «ґ» п. п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; та/або якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); та/або якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально Як вбачається, з матеріалів справи, з моменту дорожньо-транспортної пригоди до цього часу відповідачем не було письмово повідомлено позивача про вищезазначені дорожньо-транспортні пригоди. Відтак, відповідачем було порушено умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/0469792 та норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку, а також з урахуванням вже встановлених обставин того, що дорожньо-транспортні пригоди, які мали місце 19 липня 2016 року, скоєні саме з вини [PERSON], під час яких останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, залишивши місце дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого транспортні засоби марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер [NUMBER], та марки «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER], отримали механічні пошкодження, у зв'язку з чим ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" було виплачено власникам вказаних пошкоджених транспортних засобів страхове відшкодування, у зв'язку з чим суд вважає, що позивач набув право на звернення до суду з регресним позовом до відповідача. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли частково своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, а тому вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування в порядку регресу, сплачені останнім в розмірі: 6997 гривень 63 копійки, як страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER], + 43630 гривень 00 копійок, як страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер [NUMBER], що в загальній сумі складає 50627 гривень 63 копійки. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування в сумі 30000 гривень 00 копійок, суд зазначає наступне. Як вже зазначалось судом, 19 липня 2017 року ГРУ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило виплату [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 43630 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням від 19 липня 2017 року, номер платіжного доручення з наданої суду копії встановити не можливо (а.с.38). На підтвердження збільшеної суми страхового відшкодування [PERSON], позивач посилається на протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 23 листопада 2017 року. Згідно з вказаним протоколом, вбачається, що він укладений між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON], згідно з яким, сторони досягли згоди, що розмір страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер [NUMBER], який був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02 березня 2017 року, за участю забезпеченого за полісом №АК/0469792 від 19 липня 2016 року транспортного засобу марки «Mercedes», реєстраційний номер [NUMBER], за виключенням франшизи в розмірі 1000 гривень складає 73630 гривень, з яких 43630 гривень було сплачено згідно з платіжним дорученням №816 від 19 липня 2017 року. Пунктом 2 вказаного протоколу передбачено, що сума в розмірі 30000 гривень 00 копійок, буде сплачена згідно реквізитів, наданих потерпілим. На підставі вказаного протоколу, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 23 листопада 2017 року було складено страховий акт №ОЦ/123/450/17/9520, згідно з яким вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер [NUMBER], без урахуванням фізичного зносу деталей складає 74630 гривень 00 копійок, підлягає перерахуванню з вирахуванням раніше виплаченого страхового відшкодування (43630 гривень 00 копійок) та безумовної франшизи (1000 грн. 00 коп.): 74630,00 - 43630,00 - 1000,00 = 30000 гривень 00 копійок. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження підстав ля збільшення суми страхового відшкодування, додаткового акту огляду пошкодженого транспортного засобу марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер [NUMBER],, додаткового акту виконаних робіт, згідно з яким були збільшені проведені роботи по відновленню транспортного засобу. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. З аналізу вказаної норми закону вбачається, що страхувальник має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи лише у разі виплати страхового відшкодування. Позивачем до позову не надано доказів на підтвердження здійснення сплати [PERSON] суми страхового відшкодування в сумі 30000 гривень 00 копійок на виконання умов п.2 протоколу від 23 листопада 2017 року та страхового акту №ОЦ/123/450/17/9520 від 23 листопада 2017 року. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням вище встановлених обставин, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача в порядку суми виплаченого страхового відшкодування в сумі 30000 гривень 00 копійок необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в сумі 1600 грн. 00 коп.

Outcome: partial