Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтувала тим, що 08.12.2012 року вона, [PERSON], зареєструвала шлюб із відповідачем. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає біля неї та перебуває на її повному утриманні. Відповідач працює, отримує регулярний заробіток (дохід), однак у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вона, [PERSON], на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку, отримує досить мізерну соціальну допомогу, а тому не в змозі сама утримувати їх спільну із відповідачем дитину та себе. Ураховуючи те, що відповідач весь отриманий ним дохід витрачає на власні потреби, інших аліментних зобов'язань, на скільки їй відомо, не має, тому вона просила суд присудити з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання 1/6 частку від його заробітку (доходу) щомісячно, з дні пред'явлення позову і до досягнення сином трьохрічного віку, а також понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що наведені у позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що добровільної домовленості між ними із відповідачем щодо утримання дитини не має, оскільки після їх сімейної сварки, яка стала наслідком окремого проживання, вони не можуть знайти спільної мови. За час їх окремого проживання, відповідач лише один раз приніс гостинці для сина і то як він тоді пояснив це було від його сім'ї. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, свою позицію аргументував у письмовому запереченні, яке додане до матеріалів справи. У запереченні вказав, що позов пред'явлений позивачем вважає необґрунтованим, оскільки ні він, ні його батьки ніколи не відмовлялися від утримання їх спільної із позивачем дитини. Він любе свого сина, надає йому необхідну матеріальну допомогу, як і його батьки, купує йому необхідні речі, гостинці. Позивачка жодного разу не зверталась до нього з приводу офіційної сплати аліментів, тим більше підтвердження тому, що він ігнорує такі її неодноразові звернення - немає, суду не надано жодного доказу, які підтверджували б дану обставину. Він згоден сплачувати аліменти на утримання сина і в добровільному порядку (як в грошовій, так і в натуральній формі), згоден навіть, в порядку ст.. 187 СК України, на відрахування аліментів на дитину за його ініціативою у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України на день стягнення аліментів. Ці питання між ними, як батьками дитини, взагалі не обговорювались, тому говорити, про те, що ним було порушене, невизнане чи оспорюване якесь право чи інтерес позивачки, що потягло за собою її звернення до суду за його захистом - немає жодних підстав, докази того що він повинен сплачувати аліменти лише в примусовому порядку за судовим рішенням, так як добровільно не бажає цього робити - відсутні. Якщо ж таки говорити про стягнення з нього коштів на утримання дитини за рішенням суду, то при визначенні розміру аліментів суд має врахувати обставини, передбачені ст.. 182 СК України, а саме, що він проживає в одному житловому будинку разом із своїм батьком, який безробітний, та матір'ю, яка перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря по серцево-судинних захворюваннях та потребує постійного медикаментозного лікування. Так, він працюючий, однак з березня цього року і в подальшому його заробітна плата складає 946,41 грн.; має зазвичай мінливий дохід, інколи отримує заробітну плату в натуральній формі (навіть у його довідці про доходи є графа «До виплати, в т.ч. в натуральній формі»), що вже свідчить про неможливість стягнення аліментів у частці від доходу. Більше того, порахувавши скільки ж таки у грошовому еквіваленті становитиме відрахування від його доходу за березень 2014 року аліментів на дитину у розмірі 1/4 частки, що не менше мінімального розміру, та 1/6 частки на дружину : маємо відрахування в половину його доходу, який він може отримувати не тільки в грошовій формі. Навіть отримуючи заробітну плату лише грошима, йому залишається на життя 479,07 грн. у місяць, тому можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини у розмірі 1/6 частки від доходу він не має. Але згоден сплачувати на її утримання 100 грн., щомісячно. Вважає, що з врахуванням вказаних обставин, якщо суд прийде до обґрунтованого висновку, що він таки повинен сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини за рішенням суду, а не в добровільному порядку, просив задовольнити позов [PERSON] частково, присудивши стягувати з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України на день стягнення аліментів, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 100 (ста) гривень щомісячно. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER], батьками дитини [PERSON], [INFO] є сторони спору, які згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], перебувають у зареєстрованому шлюбі. Дитина [PERSON], [INFO], проживає біля матері [PERSON], в селі Зозів, Липовецького району та перебуває на повному її утриманні, на що вказує довідка видана виконавчим комітетом Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 11.03.2014 року за №182. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами є сімейними, а відтак регулюються нормами Сімейного кодексу України. Статтею 141 СК України, передбачено, що проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину законодавцем унормовано ст.181 СК України, відповідно до якої, виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними, якщо один з них проживає окремо від дитини, він може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. В судовому засіданні із пояснень сторін було встановлено, що на даний час вже біля трьох місяців вони проживають окремо, дитина проживає біля матері, відтак позивачка вправі звернутись із позовом про стягнення аліментів. Разом з цим встановлено та відповідачем не заперечувалось, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини не надає, лише один раз він передав дитині подарунок від його сім'ї, домовленості між ними щодо участь його як батька дитини в утриманні дитини не має, оскільки ніхто з них таке питання не ставив. До бухгалтерії товариства, де він працює не звертався з вимогою про те щоб із його заробітної плати проводились відрахування аліментів на дитину за його ініціативою у розмірі, який він згоден сплачувати - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України на день стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 181 СК України, законодавцем унормовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Разом з цим, статтею 182 СК України, визначено обставини, які враховуються судом при визначенні аліментів. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що відповідач працює офіційно сторожем у ТОВ "Сімекс - Агро", має регулярний заробіток, середньомісячний розмір якої складає 1278, 26 грн.; проживає у будинку належному його батькові [PERSON], який є безробітним, в [ADDRESS], де за вказаною адресою проживають ще мати [PERSON], яка працює продавцем має дохід 1200 грн. та він, відповідач - [PERSON], який працює в ТОВ "Сімекс - Агро" (акт перевірки житлових умов від 31.03.2014 року). Мати [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря з діагнозом: Гіпертонічна хвороба, потребує постійного медикаментозного лікування (довідка КЗ "Центр первинної медико - санітарної допомоги" від 09.04.2014 року). В силу ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням обставин, що наведені у ст.182 СК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно та взявши до уваги норми ч. 2 ст.182 СК України не менше 30 % прожиткового мінімуму, що встановлений законодавством для дитини відповідного віку, що не набагато відрізняється від відсоткового розміру визначеного відповідачем як суми спроможної ним сплачувати щомісячно на утримання сина, на яку він дав згоду. Що ж стосується вирішення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини в період догляду за дитиною до трьохрічного віку, то варто вказати на таке. Зі змісту ч. 2 та ч.4 ст. 84 Сімейного Кодексу випливає, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Способи утримання одного з подружжя визначено ст.77 СК України, відповідно до якої, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою або за рішенням суду. Згідно ст. 80 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються у частці від заробітку одного з подружжя або в твердій грошовій сумі. Як було судом з'ясовано, добровільної згоди на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку, сторонами спору не досягнуто. Відповідач працює сторожем ТОВ "Сімекс - Агро", отримує щомісячно заробітну плату, проживає у житловому будинку своїх батьків, які є особами працездатного віку, інших аліментних зобов'язань не має. При цьому, суд бере до уваги посилання відповідача, що його матір потребує постійного медикаментозного лікування, проте, як свідчить акт перевірки житлових умов відповідача, [PERSON] має самостійний дохід в розмірі 1200 гривень, оскільки працює продавцем, а відтак має можливість витрачати його на своє лікування. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що відповідач є фінансово - спроможним, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу також на утримання дружини. Суд при визначені розміру аліментів на дружину враховує обставини, що передбачені ч.2 ст.80 СК України, а тому вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання дружини в період її догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, оскільки розмір відрахувань, визначений судом по аліментах на утримання дитини та дружини не перевищує 50% від його середньомісячного доходу, а про те, що із нього проводяться й інші відрахування ним не надано. З огляду на викладене та у контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст.88 ЦПК України, а тому присуджує із відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу та в прибуток держави судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена при пред'явленні позову. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved