Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

11 грудня 2020 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, з Другого апеляційного адміністративного суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа - Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Дмитро Володимирович, [PERSON] про визнання неправомірною та скасування постанови та акту державного виконавця, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі за позовом [PERSON] до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), треті особи - Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Дмитро Володимирович, [PERSON] про визнання неправомірною та скасування постанови та акту державного виконавця, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень скасовано, провадження у вищезазначеній справі закрито, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 04 лютого 2021 року [PERSON] подала позовну заяву до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіля Дмитра Володимировича про визнання неправомірною та скасування постанови та акту державного виконавця, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, треті особи - Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", [PERSON] , оформлену в порядку ЦПК України В обґрунтування позовних вимог, вказала, що з 09 вересня 1979 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі подружжям було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказане майно, було зареєстроване за чоловіком [PERSON] . В грудні 2018 року вона від свого чоловіка дізналася про те, що постановою державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 року ВП № 53577405 та актом цього ж виконавця спільний будинок з господарськими будівлями та спорудами, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, було передано у власність стягувачу ПАТ «Державний ощадний банк України» та проведено державну реєстрацію речових прав на відповідне майно. Про проведення вказаних дій її ніхто не повідомляв. Вважає, що спірний житловий будинок належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому, вважала дії державного виконавця, щодо належного їй майна, порушили її права як співвласника майна. Просила визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 про передачу стягувану ПАТ «Державний ощадний банк України» житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 97,6 кв.м., що знаходиться за адресою; [ADDRESS] . Визнати недійсним та скасувати акт головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про належність Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. 18 вересня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за№ 1983. Визнати незаконним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43055155 від 18.09.2018 про реєстрацію права власності за ПАТ «Державний ощадний банк України» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , винесене приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Дмитром Володимировичем, з одночасним припиненням речових прав. Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 27970583 від 18.09.2018., вчинений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Дмитром Володимировичем, про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», з одночасним припиненням речових прав. Ухвалою судді від 16.12.2020 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Пугач С.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав вказаних у позові. [PERSON] пояснила, що вона з чоловіком [PERSON] зареєструвала шлюб в 1979 року. Вони разом будували житловий будинок. Про виробничі проблеми чоловіка вона не знала. В 2009 році Миргородський міськрайонним судом було прийняте рішення про стягнення коштів в рахунок погашення боргу. В кінці грудня 2018 року вона від чоловіка дізналася що будинок переданий Ощадбанку . Документи на житловий будинок завжди були у неї, і як вони потрапили до державного виконавця їй не відомо. Представник, адвокат Пугач С.В., зауважував, що при виконанні рішення суду державний виконавець не переконався кому належить житловий будинок, тому просив позов задовольнити. Відповідачі, представник Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), та приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Гіль Дмитро Володимирович в судове засідання не з`явилися, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 175,176). Представник третьої особи ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 176). 29 червня 2021 року представник АТ «Ощадбанк» Кур`ята В.В. подав клопотання про закриття провадження по справі, оскільки Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.05.2020 по справі №541/2851/18 скасовано рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.01.2020 справа №541/2851/18 про задоволення позову [PERSON] до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Гіля Дмитра Володимировича, [PERSON] про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області про визнання незаконним та скасування рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень, провадження у справі закрито. Ухвалою суду від 30.06.2021 заяву представника Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" Кур`ята В. В. про закриття провадження по справі за позовом [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, залишено без розгляду, так як сторонами по вищезазначеній справі були інші особи відмінні від сторін по справі, що розглядається судом. Третя особа [PERSON] в судовому засідання просив позов [PERSON] задовольнити. Суду пояснив, що спірний житловий будинок був збудований разом з дружиною на земельній ділянці, яка була виділена йому, тому усі документи були оформлені на його ім`я. Будинок будувався за кошти сім`ї. В 2010 році судом було прийняте рішення про стягнення з нього майнової шкоди. На житловий будинок був накладений арешт. Дружину він не повідомляв. В грудні 2018 року представник Банку йому повідомив, що оскільки на прилюдних торгах ніхто не купив житловий будинок, тому в рахунок погашення боргу він був переданий у власність Банку. Ним кошти на погашення боргу не сплачувалися, про торги він не знав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що йому відомо що батьками спільно був побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В основному матеріали купувалися за мамину заробітну плату, оскільки вона на той час заробляла більше від батька. В грудні 2018 року йому стало відомо, що власником будинку став Банк. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає рядом з [PERSON] та [PERSON] . Будинок будувався спільно, в основному на заробітну плату позивача, також допомагали її батьки, які купували будівельні матеріали. Позивач деякі будівельні роботи робила сама, готувала їжу для людей, які допомагали будувати. Заслухавши позивача, її представника, третіх осіб та свідків дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09 вересня 1979, зареєстрований Миргородським міським відділом ЗАГС Полтавської області, актовий запис № 259 (а.с.10 том 1). За час перебування у шлюбі [PERSON] було видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] Право власності зареєстровано в Лубенському міжрайонному бюро технічної інвентаризації (а.с.11 том 1). Згідно даних техпаспорту, спірний житловий будинок побудований в 1989 році (а.с.12-15 том 1). В провадженні головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.В. на примусовому виконанні перебував виконавчий лист №2-665 виданий, Миргородським міськрайонним судом про стягнення 2002000 грн майнової шкоди та 1730 грн. судових витрат з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», виконавче провадження № 53577405 (а.с.16-17 том 1). 11 червня 2018 року головним державним виконавцем було складено Постанову та Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення заборгованості (а.с.16-18 том 1). На підставі Акту стягувачу ПАТ «Державний ощадний банк України» приватним нотаріусом Миргородського міськрайонного нотаріального округу Полтавської області посвідчено право власності та видано свідоцтво від 18.09.2018 року (а.с.18) та проведено державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно (а.с.19-21 том 1). Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Миргородської міської ради від 13.12.2018 за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] , 1961 року народження, зареєстровані [PERSON] , 1958 року народження, [PERSON] , 1987 року народження (а.с.24 том 1). 17 грудня 2018 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (назва на момент ухвалення рішення Миргородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)), Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Гіля Дмитра Володимировича, [PERSON] , [PERSON] про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області про передачу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Просила визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця, якою передано стягувачу спірний житловий будинок, визнати недійсним та скасувати акт державного виконавця про передачу майна стягувачу, визнати недійним та скасувати свідоцтво про належність ПАТ «Державний ощадний банк України» спірного житлового будинку та визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав стягувача на спірний об`єкт нерухомості. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 15 січня 2020 року задоволено позовну заяву [PERSON] . Визнано неправомірним та скасувано постанову головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 про передачу стягувачу Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 97, 6 кв. м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Визнано недійсним та скасовано акт головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про належність Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. 18 вересня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 1983. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 43055155 від 18.09.2018 про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , винесене приватним нотаріусом Гілем Д.В. Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 27970583 від 18.09.2018 вчинений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В., про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (а.с. 40-45 том 1). Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2020 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року - скасовано. Провадження у справі закрите, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 33-39 том 1). Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 позов [PERSON] задоволено повністю. Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу стягувачу ПАТ "Державний ощадний банк України" житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 97,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсним та скасовано акт державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу майна стягувачу (а.с. 104-107 том 1). Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 скасовано, провадження у вищезазначеній справі закрито, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (а.с. 170-176 том 1). Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі справу передано до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (а.с. 195-196 том 1). У відповідності до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На момент закінчення будівництва будинку набуття прав власності регулювалося положеннями ЦК УРСР 1960 року. Набуття майна подружжям врегульовувалося нормами Кодексу про шлюб та сім`ю. Зокрема, ст.22 КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У відповідності до перехідних положень п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за наслідками перегляду касаційного перегляду судових рішень у справі № 372/504/17 у постанові від 21 листопада 2018 року Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України. За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. За приписами ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.ч.1,2,4 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. В ході судового розгляду справи встановлено, що згоди на примусову реалізацію майна, що перебуває у спільній сумісній власності позивачка не надавала. При примусовій реалізації житлового будинку, частка позивачки та боржника не визначалася та не виділялася, тобто в період примусової передачі майна стягувачу, державний виконавець не мав необхідних повноважень на розпорядження цілим об`єктом нерухомості. Враховуючи вищевикладене, в результаті неправомірних дій державного виконавця, позивачка була позбавлена права власності на належну їй частину спільного майна. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої й апеляційної інстанцій). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у даній категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право. Виходячи з норм Закону України "Про нотаріат", у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа № 759/3515/19, провадження № 61-6701св20) та постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року (справа № 474/106/18, провадження № 61-13847св19). Отже враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача є обґрунтованими. Однак вони підляґають частковому задоволенню в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу стягувачу ПАТ "Державний ощадний банк України" житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 97,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнання недійсним та скасування акту державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Не заслуговують на увагу твердження представника третьої особи щодо пропущення строку звернення до суду позивача, оскільки з позовом до суду позивач вперше звернулася 17 грудня 2018 року (том 1 а.с. 32). В задоволенні вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про належність Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві власності житлового будинку, за адресою : [ADDRESS] виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. 18 вересня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 1983;визнання незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 43055155 від 18.09.2018 про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на житловий будинок, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , винесене приватним нотаріусом Гілем Д.В.; скасуванні запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 27970583 від 18.09.2018 вчинений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В., про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» необхідно відмовити, так як вони пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки предметом даних вимог є житловий будинок, власником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», який має бути відповідачем.

Outcome: partial