Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення заподіяного збитку та страхового відшкодування, посилаючись на те, що 18 жовтня 2016 року о 14-00 год., в м. Дніпро на вул. Калинова, 53, з вини водія [PERSON] - відповідач 2, який керуючи транспортним засобом автомобілем «ЗАЗ Віда» д/н [NUMBER] не витримав безпечної дистанції перед автомобілем позивача, сталась дорожньо - транспортна пригода внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб автомобіль «Нісан», д/н [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2016 року по справі № 202/6637/16-п встановлено винну відповідача 2 у скоєному ДТП. Позивач зазначив, що як свідчить висновок судового експерта автотоварознавця № 0911/16/16 від 04.11.2016 р., вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля «Нісан», д/н [NUMBER] складає 105 653,97 грн.Вказана сума складається із вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу 98 637,83 гривень, та втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 7 016,14 грн. Позивач зазначив, що як свідчить висновок спеціаліста автотоварознавця № 0911/16/16 від 04.11.2016 р, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля «Нісан», д/н [NUMBER] складає 98 637,83 гривен.Позивач надав страховику оригінал висновку судового експерта автотоварознавця № 0911/16/16 від 04.11.2016 p., та рахунок СТО ФОП « [PERSON] .» № 31 від 08.11.2016 року, для перерахування страхової виплати безпосередньо на СТО де відбувається ремонті роботи пошкодженого ТЗ. Разом із цим, 13.01.2017 року та 09.02.2017 року без будь-яких вмотивованих підстав відповідачем на рахунок СТО було виплачене відшкодування в загальному розмірі 68 637,74 грн., що не відповідає дійсній вартості необхідних ремонтних робіт та висновку судового експерта автотоварознавця № 0911/16/16 від 04.11.2016 року. Отже на цей час розмір не доплаченого страхового відшкодування складає 98 637,83 грн. - 68 637,74 = 30 000,09 грн. Крім того, зазначав, що з огляду на вищезазначене, обов`язок по відшкодуванню втрати товарної вартості (7016,14 грн.) покладається безпосередньо на винну в ДТП особу (відповідач 1), оскільки в силу положень ч. 7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», втрата товарної вартості страховиком не компенсується. Так як для підготовки теперішнього позову позивач був вимушений звертатися за правовою допомогою до адвоката (договір № 19/04/17-1 від 19 квітня 2017 року), то з відповідачів мають бути стягнуті і ці судові витрати в розмірі 5100 грн., а також витрати пов`язані із оплатою послуг експерта автотоварознавця за складання експертного дослідження про оцінку вартості матеріального збитку в розмір 1000 грн., оскільки в силу положень ст. 7 Закону України Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування передбачено в обов`язковому порядку. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач не з`явився, надавав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу без участі. Представник Відповідача проти позову заперечував , посилаючись на вимоги ст. 29 Закону про ОСЦПВВНТЗ , що «у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо- транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки». Вказував, що відповідачем було здійснено виплату позивачу 60661,92 грн, з доплатою 7957,82 грн, всього на загальну суму 68638,74 грн., на підставі висновку Експерта-автотоварознавця Крутінь В. І. від 31.10.2016 року № 4129 без ПДВ на запчаснини. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача встановив наступне. Судом встановлено, що 18 жовтня 2016 року о 14-00 год., в м. Дніпро на вул. Калинова, 53, з вини водія [PERSON] - гр. [PERSON] , який керуючи транспортним засобом автомобілем «ЗАЗ Віда» д/н [NUMBER] не витримав безпечної дистанції перед автомобілем позивача, сталась дорожньо - транспортна пригода внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб автомобіль «Нісан», д/н [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2016 року по справі № 202/6637/16-п встановлено винну гр. [PERSON] у скоєному ДТП. Судом встановлено, що згідно висновку судового експерта автотоварознавця № 0911/16/16 від 04.11.2016 р.(а.с.10-18), який замовлений позивачем, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля «Нісан», д/н [NUMBER] складає 105 653,97 грн.Вказана сума складається із вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу 98 637,83 гривень, та втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 7 016,14 грн. Судом встановлено, що згідно висновку експерта-автотоварознавця [PERSON] від 31.10.2016 року № 4129, який проведений на замовлення ПАТ "Страхова група "ТАС"( а.с.40,60-95) вартість матеріального збитку склкадає 60661,92 грн; Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно п.17 Постанови Пленуму ґвсу від 12.06.2009 року №5 Для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Разом із тим у випадках, коли вирішення справи залежить від психічного стану особи в момент вчинення нею певної дії, наприклад при розгляді справ про визнання правочинів недійсними з мотивів укладення їх фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати (стаття 225 ЦК ( 435-15 ), і за відсутності клопотання про призначення експертизи, суд згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК повинен роз`яснити позивачу його право на заявлення такого клопотання та наслідки невчинення цієї процесуальної дії. Експертиза повинна бути обов`язково призначена у випадках, передбачених статтею 145 ЦПК ( 1618-15 ) Під час обговорення в попередньому судовому засіданні питання про призначення експертизи, а також в ухвалі про її призначення суд повинен роз`яснити наслідки ухилення від участі в експертизі (стаття 146 ЦПК ( 1618-15 )). Застосування таких наслідків можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143 - 150 ЦПК ( 1618-15 ), Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII ( 4038-12 ) "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 ( z0705-98 ) (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року N 144/5 ( z0061-05 )), та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 ( v0008700-97 ) "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року N 15 ( v0015700-98 )), з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу" ( 4038-12 ), і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Судом встановлено, що за клопотанням позивача ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 07.12.2017 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу . В зв"язку із невиконанням позивачем вимог ч.3 ст.117 ЦПК України, клопотання ( а.с.196) повернуто позивачу.Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності ( а.с.100,196) у судові засідання належним чином повідомлений 19.09.2018 року,15.01.2019 року,23.05.2019року не з"явився подав заяву про призначення експертизи та розгляд справи за відсутності ( а.с.196). Судом встановлено, що судова експертиза, яка була призначена згідно ухвали суду від 07.12.2017 року не була проведена,оскільки позивач не провів оплату такої експертизи ( а.с.201-206). З метою з"ясування питння щодо забезпечення доказів судом було викликано позивача у судові засідання, з урахуванням подачі ним заяви про розгляд справи за відсутності, позивач був належним чином повідомлений, але в судове засідання не з"явився, уповноваженого представника не направив. В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова № 4) роз`яснено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини». В свою чергу, статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. (надалі - Закон про ОСЦПВВНТЗ) «обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників». Тобто виходячи із суті такого страхування, Закон про ОСЦПВВНТЗ має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. У ч. 22.1 ст. 22 Закону про ОСЦПВВНТЗ зазначено, що «у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Цивільно-правова відповідальність гр. [PERSON] на момент виникнення ДТП була застрахована в ПАТ "Страхова група "ТАС", згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія № АЕ/8698224 від 10.10.2016 р, який станом на 18.10.2016 р. був чинним. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (те саме вказано й в ст. 6 Закону про ОСЦПВВНТЗ). Зазначеним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль ЗАЗ д.н.з. [NUMBER] та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 100 000,00 грн. Слід зазначити, що відповідно до роз`яснень п. 16 Постанови № 4, «.Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо- транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК (з 15.12.2017 - статтею 51 ЦПК України), залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі». Позивач пред`явив вимоги до ПАТ "Страхова група "ТАС", оскільки вважає, що за його заявою у досудовому порядку замовлено та надано висновок спеціаліста автотоварознавця № 0911/16/16 від 04.11.2016 р, згідно якого, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля «Нісан», д/н [NUMBER] складає 98 637,83 гривен,надав страховику- ПАТ "Страхова група "ТАС" оригінал висновку судового експерта автотоварознавця № 0911/16/16 від 04.11.2016 p., та рахунок СТО ФОП « [PERSON] .» № 31 від 08.11.2016 року, для перерахування страхової виплати безпосередньо на СТО де відбувається ремонті роботи пошкодженого ТЗ. Разом із цим, 13.01.2017 року та 09.02.2017 року без будь-яких вмотивованих підстав відповідачем 1 на рахунок СТО було виплачене відшкодування в загальному розмірі 68 637,74 грн., що не відповідає дійсній вартості необхідних ремонтних робіт та висновку судового експерта автотоварознавця № 0911/16/16 від 04.11.2016 року. Отже на цей час розмір не доплаченого страхового відшкодування складає 98 637,83 грн. - 68 637,74 = 30 000,09 грн. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 9.1. Закону про ОСЦПВВНТЗ «страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування». В ст. 29 Закону про ОСЦПВВНТЗ зазначено, що «у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо- транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки». Відповідно до ст. 526 ЦК України, «зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу...». Статтею 979 ЦК України зазначено, що «за договором страхування, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору». Згідно п. З ч. 1 ст. 988 ЦК України, «страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором». Так згідно постанова ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Положення п. 16 даної постанови зводилися до того, що кожен водій транспортного засобу повинен мати поліс обов`язкового страхування і якщо є такий поліс, то суд повинен за заявою позивача залучити до участі у справі страхову компанію, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винуватця. При цьому суд наголосив, що «Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдання шкоди у відповідному розмірі».Що ж стосується відповідальності безпосереднього винуватця, то вищезазначений пункт наголошує на тому, що суд повинен був перевірити виконання двох умов: 1) наявність згоди винуватця самостійно відшкодувати шкоду (якщо такої не було, то виплату повинен був здійснити страховик); 2) винуватець виконав покладений на нього обов`язок щодо письмового повідомлення страховика про настання страхового випадку протягом трьох робочих днів. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування…» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови) а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови). Судом встанволено, що у справі містяться письмові докази- два висновки експертів,які підлягають дослідженю на рівні з іншими письмовими доказами. Судом встанволено, що позивач не з"являвся на виклики суду, та просив суд розглядати справу за його відсутності, не надав суду доказів, та не повідомив про підстави звільнення від доказування, не оплатив призначену судом експертизу, не повідомив суд з яких підстав суд мав надати перевагу письмовому доказу, а саме висновку експерта від 04.11.2016 року (а.с.10-18), перед висновком експерта, на підставі якого проведено виплату страхового відшкодування (а.с.60-94). Не надав суду доказів недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, в чому вона плягає,( докази про проведені ремонтні роботи, оплачені рахунки-фактури, акти виконаних робіт, докази про придбання запчастин та їх вартість, вартість робіт, тощо), тобто витрати позивача з метою встановлення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до ч. З ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповілно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed