Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У травні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Північний ГЗК» про зміну розміру відшкодування витрат на сторонній догляд та побутове обслуговування. 06.06.2018 р. на виконання ухвали суду від 07.05.2018 р. про усунення недоліків, позивачем надано уточнену позовну заяву. В обґрунтування позову зазначивши, що 22 серпня 2005 р. в м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження та 12 грудня 2005 р. був визнаний інвалідом 1-ої групи, що неодноразово підтверджувалося висновками МСЕК і з 01 січня 2010 року інвалідність 1-ої групи встановлена безстроково. Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 червня 2007 р. винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON], який на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2010 р. встановлено, що внаслідок травм, отриманих під час ДТП, згідно висновку Акту амбулаторної судово-психічної експертизи № 246 [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням - слабоумством. Вказаним рішенням суду [PERSON] визнаний недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном його матір - [PERSON]. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2013 р. на відшкодування шкоди, завданої [PERSON] внаслідок травм, отриманих при ДТП стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Північний ГЗК» певні суми, у тому числі витрати на постійний сторонній догляд за потерпілим та на побутове обслуговування. Для інвалідів першої групи, яким визнаний [PERSON], висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді та в побутовому обслуговуванні не вимагається. Ці види догляду вважаються необхідними, виходячи з тяжкості захворювання, травмування. При цьому максимальний розмір вказаних витрат діючим законодавством необмежений, але у всякому разі не може бути меншим на місяць, ніж половина мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд та чверті мінімальної заробітної плати - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни, тощо). При визначенні суми, яка була стягнута вказаним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу на сторонній догляд та побутове обслуговування, суд виходив із мінімальної заробітної плати, яка на час звернення до суду, тобто на квітень 2008 р. складала 1 102 грн. на місяць. Виходячи із вказаної заробітної плати стягнуто 551 грн. в місяць на сторонній догляд за потерпілим та 275 грн. 50 коп. в місяць на побутове обслуговування, а всього в розмірі 826 грн. 50 коп. в місяць. Вказана сума стягнута по життєво, або до виникнення обставин, які тягнуть за собою зміну розміру платежу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 р. рішення суду першої інстанції від 01 лютого 2013 р. залишено без змін, набрало законної сили, та виконується до теперішнього часу. З моменту набрання законної сили вказаним рішенням неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати. При кожній зміні розміру мінімальної заробітної плати виникали обставини, які давали підставу для потерпілого для того, щоб пред'являти вимогу про зміну розміру платежу. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2018 року становить 3 723 гривні в місяць. Вказана обставина є підставою, яка зумовлює за собою зміну розміру платежу на сторонній догляд та побутове обслуговування позивача, а тому просить збільшити періодичні платежі на термін не більше як на 1 рік, виходячи із наступного розрахунку: 8 000,00 грн. (сума, яку просить стягувати щомісячно) - 826,50 грн. (сума, яка стягується щомісячно в теперішній час) - 7 173,50 грн. (збільшення платежів в місяць), а за рік складає: 7 173,50 грн. х 12 = 86 082 грн. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими враховуючи наступне. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.02.2013 р. з ПАТ «ПівнГЗК» на користь позивача були стягнуті суми на відшкодування витрат на сторонній догляд та побутове обслуговування із розрахунку мінімальної заробітної плати, яка була чинною на період виникнення спірних правовідносин. При цьому, визначаючи розмір щомісячного відшкодування витрат на сторонній догляд та побутове обслуговування позивача, суд керувався аналогією закону, застосувавши до спірних правовідносин ч. 4 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином, згідно із ч. 2 ст. 1208 ЦК України, розмір відшкодування витрат на сторонній догляд та побутове обслуговування, раніше призначених сум, може бути збільшений лише відповідно до рівня зростання мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлена у розмірі 3723 грн.. Вважає, що раніше призначені позивачу виплати можуть бути збільшені відповідно до рівня збільшення мінімальної заробітної плати, а саме: 1861,50 грн. - на сторонній догляд та 930,75 грн. - на побутове обслуговування. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 22.08.2005 р. в м. Кривому Розі на перехресті проїзних частин вул. Арсентьєва та 8-ї об'їзної дороги внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм [PERSON], який керував трактором марки «МТЗ -80», реєстраційний номер [NUMBER], належним на той час ВАТ (зараз ПрАТ) «Північний ГЗК», мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої завдано тяжких тілесних ушкоджень [PERSON], який керував мотоциклом «Ява - 350» реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] станом на 22.08.2005 р. перебував з ПАТ «Північний ГЗК» у трудових відносинах, працюючи трактористом та скоїв дорожньо-транспортну пригоду під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. [PERSON] був визнаний інвалідом першої групи з 12.12.2005 року. Під час переоглядів визнавався інвалідом теж першої групи. 11.01.2010 р. МСЕК інвалідність було встановлено безстроково. Відповідно до ч.2 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16.12.2010 року, [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуном його матір - [PERSON], а рішеннями Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.02.2013 року на користь [PERSON] стягнуто по 826,50 грн. на відшкодування витрат на сторонній догляд за потерпілим та його побутове обслуговування, щомісячно, пожиттєво або до виникнення обставин, які тягнуть за собою зміну розміру платежу (а.с. 6, 7-8). Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст.1208 Цивільного Кодексу України за заявою потерпілого при збільшенні розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, спричиненого каліцтвом, іншим ушкодженнями здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Відповідно ЗУ «Про державний бюджет України» на 2018 рік розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 року складав 3723 грн.. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.02.2013 р. з ПАТ «ПівнГЗК» на користь позивача були стягнуті суми на відшкодування витрат на сторонній догляд та побутове обслуговування із розрахунку мінімальної заробітної плати, яка була чинною на період виникнення спірних правовідносин. При цьому, визначаючи розмір щомісячного відшкодування витрат на сторонній догляд та побутове обслуговування позивача, суд керувався аналогією закону, застосувавши до спірних правовідносин ч. 4 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином, підлягають збільшенню в зв'язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати доплата за постійний сторонній догляд, який повинен сплачуватися щомісяця із розрахунку 1/2 частини мінімальної заробітної плати на момент виплати. Отже, з 01.09.2012 р. відповідач виплачував [PERSON] по 551 грн. (1102/2) на постійний сторонній догляд, виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати яка становила 1102 грн. В зв'язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року до 3723 грн., підлягає збільшенню і розмір доплати на постійний сторонній догляд, який повинен складати 1861,50 грн. виходячи з наступного розрахунку: 3723 грн. : 2 = 1861,50 грн.. Крім того, підлягає перерахунку і доплата на побутовий догляд, який повинен сплачуватися щомісяця із розрахунку 1/4 частини мінімальної заробітної плати на момент виплати. З 01.09.2012 р. відповідач виплачував [PERSON] по 275,50 грн. виходячи із мінімальної заробітної плати яка становила 1102 грн. В зв'язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року до 3723 грн., [PERSON] підлягає збільшенню і розмір доплати на побутовий догляд, який повинен складати 930,75 грн. виходячи з розрахунку: 3723 грн. : 4 = 930,75 грн.. Вказані суми підлягають виплаті з часу звернення до суду, тобто з 02.05.2018 року, щомісячно, по життєво або до виникнення обставин, які тягнуть за собою зміну розміру платежу. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розмірі платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Ця норма відноситься до правовідносин даного спору. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справ у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ України "Про судовий збір" позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору оскільки є інвалідом 1 групи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно п. 6 ч. 2 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тобто, за таких підстав з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 704, 80 грн. на користь держави. На підставі викладеного, ст. ст. 1195, 1205, 1208 ЦК України,

Outcome: partial