Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» (надалі - Товариство) створено на паритетних умовах, а саме: 50% статутного капіталу підприємства належить позивачу та 50% статутного капіталу належить [PERSON] Згідно протоколу загальних зборів №1 від 13.10.2011 року [PERSON] було призначено директором Товариства. Наказом №4-К від 01.02.2012 року позивача призначено головним бухгалтером Товариства. 03 червня 2015 року позивача було звільнено з займаної посади відповідно до п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з грубим порушенням посадових обов'язків, а саме: в зв'язку із незабезпеченням дотримання на підприємстві встановлених єдиним методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки вказана причина звільнення через її відсутність на роботі та не оплату податку ПДВ за квітень 2015 року не відповідає дійсності, так як на підставі неправомірних розпоряджень директора Товариства - [PERSON] позивачу було закрито доступ до банківських рахунків Товариства а також, заблоковано доступ до її робочого місця, внаслідок чого позивач не могла здійснити покладені на неї трудові обов'язки. Незаконним звільненням позивача були порушенні трудові права останньої. Посилаючись на положення Кодексу законів про працю України, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ№НК-03 від 03червня 2015 року про звільнення [PERSON], поновити її на посаді головного бухгалтера ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР», стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 03.06.2015 року. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїх запереченнях на позов відповідач зазначив, що підставою для звільнення позивача стала невмотивована відмова позивача на розпорядження директора підприємства надати фінансову та податкову звітність Товариства для здійснення оплати ПДВ, що могла призвести до порушення платником податків податкового законодавства та притягнення до відповідальності, встановленої законом. Окрім цього протиправні дії позивача щодо вилучення бухгалтерської та податкової звітності та інших документів Товариства, а також майна підприємства, мали ознаки грубого порушення трудових обов'язків головного бухгалтера, в зв'язку з чим рішення про видання наказу №НК-03 від 03.06.2015 року про звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, на думку відповідача, є обґрунтованим та законним. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, показав, що вона обіймає посаду директора Товариства. Позивача було звільнено 03.06.2015 року з підстав того, що [PERSON], яка займала посаду головного бухгалтера, не надала директору звітність підприємства для здійснення оплати ПДВ. 26.05.2015 року було заблоковано [PERSON] доступ до системи «клієнт - банк» для здійснення платежів з поточного рахунку відповідача, з підстав того, що позивач здійснив декілька платежі без її узгодження з директором. Згідно розпорядження від 26.05.2015 року позивача було зобов'язано в строк до 28.05.2015 року надати їй, як директору документи на підтвердження поточної заборгованості Товариства перед контрагентами та державним бюджетом для здійснення платежів. Позивач в її присутності та помічника головного бухгалтера [PERSON] ознайомилась із текстом розпорядження, але від поставлення підпису про ознайомлення відмовилась та залишила робоче місце без пояснення причин, про що на примірнику розпорядження здійснено відповідний запис. Розпорядження позивачем виконано не було. 27.05.2015 року позивач з'явилась на роботі о 12 годині, згідно повідомлення від 27.05.2015 року вона, як директор, звернулась до позивача з вимогою пояснити причини залишення робочого місця 26.05.2015 року та причини запізнення на робоче місця 27.05.2015 року. Позивач в її присутності та помічника головного бухгалтера [PERSON] ознайомилась із текстом повідомлення, але від проставлення підпису про ознайомлення відмовилась та залишила робоче місце без пояснення причин, про що на примірнику повідомлення здійснено відповідний запис. Вимогу директора не виконала. 27.05.2015 року її наказом позивача повторно зобов'язано терміново надати директору Товариства податкову звітність з податку на додану вартість за квітень 2015 року, знову позивач в її присутності та [PERSON] ознайомилась із текстом наказу, але від проставлення підпису про ознайомлення відмовилась про що на примірнику наказу здійснено відповідний запис. Вимогу наказу не виконала. 29.05.2015 року з офісу Товариства позивачем з її чоловіком [PERSON] було винесено всю документацію підприємства, комп'ютери, трудові книжки [PERSON] та [PERSON] Після зазначених подій доступ до робочого місця позивача було закрито.В той же день [PERSON] особисто отримала у ДПІ відомості щодо суми нарахованого за квітень 2015 року ПДВ та сплатила податки. Штрафні санкції з боку податкової служби щодо Товариства не застосовувались. Але своїми діями позивач завдала шкоди роботі підприємства, оскільки довелось відновлювати документи та договори підприємства, клієнти Товариства на підставі того, що отримали повідомлення від [PERSON] виявляли бажання припинити співпрацю. В період з 01.06. по 03.06.2015 року позивач не відповідала на телефоні дзвінки, не з'являлась на робочому місці. Свідок [PERSON], у судовому засіданні, показав, що вона працювала помічником головного бухгалтера Товариства. Їй відомо, що у травні 2015 року стався конфлікт між позивачем та директором Товариства [PERSON] 29.05.2015 року з офісу товариства зникли документи підприємства та оргтехніка. Розпорядження директора про надання фінансових документів позивач не виконувала, не пояснюючи причин, про що на зазначених документах в її присутності було здійснено відповідні записи та підпис ставила вона особисто. Податки за квітень 2015 року Товариство сплатило по даним податкової інспекції 29.05.2015 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, показав, що він працював монтажником на Товаристві. 29.05.2015 року після обіду припинено допуск до робочого місця позивачу. 29.05.2015 року з ранку він з позивачем, яка є співвласником товариства та майна, яке належить товариству, перемістили деяке майно Товариства в інше місце. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, покази свідка, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Згідно Статуту ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» затвердженого загальними зборами учасників пртокол №1 від 13.10.2011 року учасниками Товариства є: [PERSON] та [PERSON] з рівними частками у статутному капіталу. Наказом №4-К від 01.02.2012 року прийнято [PERSON] на основне місце роботи головним бухгалтером Товариства. Як з'ясовано у судовому засіданні посадової інструкції головного бухгалтера на Товаристві не було затверджено. У травні 2015 року між [PERSON] та [PERSON] виникли конфліктні стосунки з приводу їх підприємницької діяльності. Згідно письмових пояснень директора ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» [PERSON] 26.05.2015 року внесено зміни до відомостей про право першого підпису для здійснення платежів з поточного рахунку відповідача в АТ «УкрСиббанк», зокрема, подано картку з зразком підпису директора -[PERSON], в зв'язку із чим право підпису головного бухгалтера [PERSON], фактично втратило чинність (а.с.121). Згідно розпорядження №26052015 від 26.05.2015 року позивача було зобов'язано в строк до 27.05.2015 року надати директору реєстраційні документи підприємства; фінансові, податкові, бухгалтерські звітності; договори з постачальниками; файли електронних ключів доступу до програмного забезпечення; не сплачені рахунки; звіти що нарахованої та виплаченої заробітної плати; графіки формування та подання звітності до державних органів на червень 2015 року. Наказом №НК -02 від 27.05.2015 року зобов'язано головному бухгалтеру [PERSON] надати директору податкову звітність з податку на додану вартість підприємства за квітень 2015 року. Позивач відмовилась від поставлення підпису про ознайомлення з зазначеним повідомленням та наказом. 29.05.2015 року ТОВ «Бізнес-центр «Новий» отримано письмове повідомлення від ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР», яке орендує приміщення на 4-му поверсі в особі директора [PERSON] про анулювання магнітної картки співробітниці [PERSON] (а.с.46) Як вбачається з наказу директора Товариства від 03 червня 2015 року № НК-03, позивача звільнено з посади головного бухгалтера Товариства з 03.06.2015 року на підставі Акту №1-29052015 від 29.05.2015 року, в зв'язку з грубим порушенням посадових обов'язків головним бухгалтером [PERSON], а саме, в зв'язку із незабезпеченням дотриманням на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності (п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України). Відповідно до п.1 ч.1ст. 41 КЗпП трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; Як роз'яснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9, вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, з того, яку шкоду ним завдано (могло бути завдано). Грубим порушенням відповідач вважає не виконання позивачем вимоги директора щодо не надання останньої фінансових документів та не надання податкової звітності з податку на додану вартість підприємства за квітень 2015 року. При цьому судом не встановлено наявності завданої шкоди Товариству внаслідок не виконання головним бухгалтером вимог директора з огляду на наступне. Як пояснила директор Товариства [PERSON], при допиті її в якості свідка, 29.05.2015 року вона звернулась до ДПІ у Дарницькому районі, де нею були з'ясовані відомості щодо нарахованого за квітень 2015 року ПДВ та відповідно у передбачені законом строки сплачена сума податку. Відтак, суд доходить до висновку, що позивач виконав свої повноваження по наданню фінансової звітності до податкової інспекції, адже у противному випадку директор не змогла дізнатися у податковій інспекції погоджену суму ПДВ за квітень 2015 року. Посилання відповідача на те, що за період з 29.05.2015 року позивач завдала шкоди роботі підприємства, розсилаючи електроні повідомлення клієнтам та постачальникам з недостовірними відомостями про підприємство та те, що позивач самовільно вивезла з офісу Товариства документацію, оргтехніку, не стосується підстав звільнення, зазначених у наказі. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивача звільнено із займаної посади незаконно, оскільки в його діях не вбачається одноразового грубого порушення трудових обов'язків, що спричинило негативні наслідки. За приписами ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок). Згідно з п. п. 2, 3 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунків у сумі 20850,92 грн., однак вказані розрахунки не відповідають вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати. Згідно з Журналу обліку заробітної плати Товариства середньоденний заробіток позивача за останні два повних місяця роботи, що передують звільненню, становить 193 грн. (1980 грн. (березень 2015 року) + 2010 грн. (квітень 2015 року) / 42 робочі дні у вказані місяці). Період вимушеного прогулу позивача тривав з 03 червня 2015 року по 15 березня 2016 року, тобто 193 робочих днів. Відтак, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] становить 18335,00 грн. без виключення сум відрахування на податки та інші обов'язкові платежі. Вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судовий збір у загальному розмірі 426,95 грн. в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Outcome: partial