Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі окрім власниці зареєстрований колишній чоловік [PERSON] Відповідач у вказаній квартирі не проживає більше одного року та знаходиться за межами Київської області. Реєстрація [PERSON], [INFO] у вказаній вище квартирі створює суттєві незручності в користуванні власністю [PERSON] У зв'язку із цим, позивач просила визнати відповідача, таким, що втратив право на проживання у цьому помешканні та зняти з реєстрації. Позивач позов підтримала і просила про задоволення позовних вимог, при цьому вказала, що реєстрація [PERSON] у вказаній квартирі є тягарем для власниці та тягне додаткові витрати за утримання житла. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає неявку відповідача без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Згідно Договору дарування квартири від 08.10.2004 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] За довідкою Форма №3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» ЖЕК №0512 від 02.10.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач - [PERSON], її син - [PERSON], а також відповідач - [PERSON] За твердженням позивача, вона як власник квартири позбавлена можливості вільно користуватися своєю власністю, оскільки реєстрація [PERSON], який насправді не проживає у вказаній квартирі є тягарем та тягне додаткові витрати на утримання житла. Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Підтвердженням відсутності [PERSON] за адресою місця реєстрації є також Довідка Оболонського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 01.03.2016 року №т-726/125/51/05/16 за якою [PERSON] із заявами та повідомленнями, щодо неправомірних дій відносно нього із сторони [PERSON], не звертався та встановлено, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає на протязі тривалого часу, а саме на протязі більше двох років. Крім того, на підтвердженням відсутності [PERSON] за адресою місця реєстрації є письмові свідчення свідків, які являються сусідами позивача. В своїх поясненнях зазначили, що відповідач по справі не проживає за адресою [ADDRESS] на протязі останніх двох років. Таким чином, оцінивши зібрані по справі матеріали та докази, суд вважає позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням законними та обґрунтованими. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, крім іншого, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою є достатньою правовою підставою для зняття його з реєстрації. З огляду на зазначене, позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання не підлягає задоволенню, оскільки дане питання вирішується на підставі рішення суду, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial