Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

09.02.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в послідуючому уточнив. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.11.2011 року він був затриманий співробітниками міліції за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 10.11.2011 року працівники Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області склали протокол затримання відносно нього та провели обшук. 11.11.2011 року постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Весь період поки тривало досудове розслідування та судовий розгляд кримінальної справи він неодноразово звертався до суду з клопотанням про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд, в звязку з значним погіршенням його здоровя, що підтверджується довідкою з Державної Пенітенціарної системи України, а також у звязку з безпідставністю обвинувачень, які йому було предявлено. 29.10.2012 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу запобіжний захід йому змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд. 01.08.2013 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу його визнано винним в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді підписки про невиїзд. 24.10.2013 року Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу було скасовано, а справу направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування, в звязку з тим що як під час досудового розслідування так і під час розгляду даної кримінальної справи в суді першої інстанції, було допущено ряд процесуальних помилок, а також порушені вимоги як ст. 62 [PERSON] України та ст.ст. 3, 13 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод. Не зважаючи на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області правоохоронні органи продовжували вчиняти свої свавільні дії і 16 листопада 2013 року відносно нього було внесено відомості до ЄРДР за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 України. 31.10.2014 року кримінальне провадження відносно нього було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. В звязку з незаконними діями працівників міліції, прокуратури та суду заподіяли йому значну моральну шкоду. Страждання проявилось в душевних переживаннях та муках, занепокоєності, постійному нервуванні, соромі, приниженості, страху, відчаї, він постійно знаходиться в депресії. Перебування під вартою та підпискою про невиїзд призвело до порушення життєвого ритму, погіршення відносин з оточуючими, перед якими він повинен виправдовуватись, що він не злочинець, а жертва непрофесійності правоохоронних органів. В звязку з тривалим перебуванням під слідством він не може наладити звичний для себе ритм життя по даний час. Протиправні незаконні дії завдали йому значну моральну шкоду, яку він оцінює в 3 мільйони гривень, які просить стягнути на його користь з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської Служби України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] казначейська служба України [PERSON] проти позовних вимог заперечувала, просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, так як [PERSON] казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою [PERSON] бюджет України. Відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби. Крім того, в матеріалах позовної заяви відсутні документи, які б підтвердили факт незаконності дій органів досудового слідства, прокуратури та суду. Сума відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки відсутні будь-які факти нанесення позивачу моральної шкоди. Позивач підтверджуючих доказів в обґрунтування зазначеної у позовної заяві суми моральної шкоди не надає. Представник третьої особи Прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] як і представник третьої особи Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в особі ліквідаційної комісії [PERSON] проти позовних вимог заперечували, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивачем не надано належного обґрунтування спричинення йому моральної шкоди та розміру відшкодування визначеного в позові. Представник Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника суду, проти позову заперечував, так як вважають, що позивачем не надано належного обґрунтування моральної шкоди ( а.с. 73 заява). Вислухавши представників сторін, третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, матеріали кримінального провадження № 1201340740001989, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні встановлено, що 09.11.2011 року співробітником Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровської області [PERSON] проведено огляд особистих речей [PERSON] ( а.с. 25 т.1 кримінального провадження № 1201340740001989 протокол огляду). 10 листопада 2011 року постановою слідчого СВ Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України ( а.с. 21 т.1 кримінального провадження № 1201340740001989 - постанова). 10.11.2011 року працівниками Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області складено протокол затримання [PERSON] та проведено його обшук ( а.с. 85, 87 т.1 кримінального провадження № 1201340740001989 протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та протокол обшуку). 11.11.2011 року постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу за клопотанням слідчого Лапіну Віталію Сергійовичу по вказаному кримінальному провадженню обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ( а.с. 128, 129 т.1 кримінального провадження № 1201340740001989 клопотання та постанова). 11.11.2011 року слідчим СВ Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області винесено постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченого за ч.2 ст. 307 КК України ( а.с. 140 т.1 кримінального провадження № 1201340740001989 постанова). 30.11.2011 року затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі по обвинуваченню в тому числі [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України ( а.с. 211-217 т.1 кримінального провадження № 1201340740001989 обвинувальний висновок). 29.05.2012 року постановоюІнгулецького районного суду м. Кривого Рогу в задоволені клопотання захисників [PERSON] про зміну йому запобіжного заходу відмовлено та залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою ( а.с. 96-101 т. 3 кримінального провадження № 1201340740001989 постанова). З повідомлення Начальника Криворізького СІЗО УДПтСУ в Дніпропетровській області на запит суду від 01.10.2012 року слідує, що [PERSON] прибув до Криворізького слідчого ізолятора 14.11.2011 року. Знаходився під наглядом лікаря-фтизіатра в медичній частині Криворізького слідчого ізолятора та отримував лікування, 18.07.2012 року та 12.09.2012 року він звертався до медичних працівників установи з приводу гострого респіраторного захворювання ( а.с. 14 т. 4 кримінального провадження № 1201340740001989 довідка). 29.10.2012 року постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу запобіжний захід [PERSON] змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено з- під з зали суду ( а.с. 45-47 т.4 кримінального провадження № 1201340740001989 постанова). 01.08.2013 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді підписки про невиїзд. 24.10.2013 року Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу було скасовано, а справу направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для додаткового розслідування. 16 листопада 2013 року відносно [PERSON] було внесено відомості до ЄРДР за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 України. 31.10.2014 року постановою прокурора прокуратури м. Кривого Рогу кримінальне провадження відносно нього було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати ( а.с. 6-10 цивільної справи - копія постанови про закриття кримінального провадження). Згідно\~статті 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~[PERSON] України\~має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~[PERSON] України\~і повинні відповідати їй. [PERSON] України\~є нормами прямої дії. При цьому відповідно до положень ст. 58 [PERSON] України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Приписами ч. 1\~ст. 1176 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з вимогами ч. 6\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, а ч. 7\~ст. 1176 ЦК України\~передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду встановлюється законом. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода (п. 5 ст. 3 Закону). Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього вчинялися незаконні дії у вигляді незаконного порушення кримінальної справи обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підписки про невиїзд, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Посилання представника відповідача Державної казначейської служби України як і представників третіх осіб, на ту обставину, що [PERSON] не надано доказів, які вказували б на його моральні, фізичні та душевні страждання, судом не приймаються, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження негативного впливу внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Тобто процесуальні дії органів досудового слідства та суду призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків [PERSON], вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя і позбавили його можливості реалізації своїх звичок та бажань, він тривалий час знаходився під слідством (46 місяців), тривалий час знаходився під вартою, а саме з 10.11.2011 року по 29.10.2012 року, йому обирався також запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, тому суд вважає доведеним факт спричинення моральної шкоди позивачу. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Законами України про державний бюджет України на відповідний рік встановлено, що ці виплати здійснюються із державного бюджету України [PERSON] казначейством України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі\~ст. 48 Бюджетного кодексу України\~в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення [PERSON] казначейством України операції з коштами державного бюджету. Проте [PERSON] казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах, однак згідно з п.п. 5 п.4 Положення про [PERSON] казначейську службу України, затвердженим\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011\~Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду здійснюється [PERSON] казначейством України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Однак, вирішуючи питання щодо розміру належного позивачу відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач у розмірі 3\~000\~000 гривень є завищеним. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», провадиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. за № 4, розмір моральної шкоди\~\~визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього; слідства, прокуратури і суду. Відповідно до п. 9 даної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких\~\~зазнав\~\~позивач,\~\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за\~\~зверненням\~\~потерпілого\~\~- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат. З огляду на положення\~ст. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості. З урахуванням конкретних обставин справи та обсягу заподіяної шкоди, приймаючи до уваги глибину та тривалість моральних страждань позивача, який протягом тривалого часу знаходився під слідством (46 місяців), що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків [PERSON], вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя і позбавили його можливості реалізації своїх звичок та бажань, він, тривалий час знаходився під вартою, а саме з 10.11.2011 року по 29.10.2012 року, йому обирався також запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, тому суд , виходячи із засад розумності і справедливості, виходить за межі мінімального розміру, який не може бути меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, та приходить висновку, що належною компенсацією моральної шкоди [PERSON] має бути сума в розмірі 400 000 грн.

Outcome: partial