Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений вчинений 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, який зареєстрований у реєстрі за № 4914 про стягнення з нього на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором № 730/125-САФ03.16-2 від 04 жовтня 2006 року за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року у сумі 22 698 ЕВРО 78 центів, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 9471 Євро 69 євроцентів; простроченої заборгованості за комісією та процентами - 13 227 Євро 09 євроцентів; строкової заборгованості за сумою кредиту - 0 Євро 00 євроцентів; строкової заборгованості за комісією та процентами - 0 Євро 00 євроцентів; штрафних санкцій - 0 Євро 00 євроцентів, а також стягнуто суму плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису в розмірі 1 500 грн 00 коп. В обґрунтування посилається на те, що 03 лютого 2021 року, на підставі вказаного виконавчого напису старшим державним виконавцем Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Шкарнегою Світланою Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64056299, якою стягнуто з позивача заборгованість в сумі 757 142,38 грн на користь Акціонерного товариства "Альфа-банк". Того ж дня старшим державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи позивача, які отримує у ФГ "САДЗЕМ", за адресою: Рівненська область, Дубенський район, с. Ясенівка. Вважає, що виконавчий напис №4914 виконано з порушенням вимог норм права, що регулюють порядок вчинення виконавчих написів, а тому він являється незаконним та не підлягає виконанню. Так, 04 жовтня 2006 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" був укладений кредитний договір №730/125-САФ03.16-2, на підставі якого Банк надав йому кредит в сумі 17 253 ЕВРО зі сплатою 11,5 процентів річних для оплати придбаного автомобіля марки Ford, 2006 року випуску. Пунктами 1.1.1 та 1.1.2 Договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумі 239,63 ЕВРО з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 03 жовтня 2012 року. На виконання п.1.3 Договору, між сторонами укладено договір застави придбаного автомобіля, заставною вартістю 110 580,07 грн., а також між позивачем та страховою компанією укладено договір добровільного страхування автомобіля від пошкоджень у разі дорожньо-транспортної пригоди, стихійного лиха, протиправних дій третіх осіб, а також від викрадення на суму заставної вартості. Протягом 2006 - 2007 років [PERSON] належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором та вчасно сплачував кредит. Однак в 2007 році автомобіль, на придбання якого він отримав кредит, потрапив в дорожньо-транспортну пригоду і був повністю зруйнований. Страховою компанією, в якій був застрахований автомобіль, банку були сплачені кошти в розмірі страхового відшкодування, а також пошкоджений автомобіль був реалізований на аукціоні по реалізації арештованого рухомого майна, а виручені кошти в сумі 22 704,00 грн. 10 жовтня 2013 року також були сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, на той час заборгованість за кредитним договором була сплачена в повному обсязі, про що повідомили йому працівники банку ще в 2013 році. З того часу, на протязі більш ніж 7 років, жодних листів або вимог про сплату заборгованості ні від АКБСР "УКРСОЦБАНК", ні від Акціонерного товариства "Альфа- банк", ні від нотаріусів не отримував і вважає, що будь-яких зобов`язань за цим договором не має. Тому вважає, що виконавчий напис підлягає скасуванню. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 28.05.2021 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання суддею Панчук М.В. (а.с. 25). Ухвалою суду від 16.06.2021, винесеною суддею Панчуком М.В., зупинено стягнення на підставі виконавчого листа з [PERSON] (а.с.37-38). Ухвалою суду від 22.09.2021, винесеною суддею Панчуком М.В., витребувано з Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву (місцезнаходження: вул. Гаркуші, 15-а, м.І вано-Франківськ) належним чином засвідчені копії виконавчого напису нотаріуса № 4914 від 31.10.2020 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості та документів на підставі яких він був виданий (а.с.117). 04.10.2021 справу прийнято в провадження суді Жуковської О.Ю. та призначено до розгляду по суті (а.с.122). Представник позивача адвокат Гай І.М. просить розгляд справи провести у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує (а.с. 127). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с.78). 02.07.2021 представник відповідача АТ «Альфа Банк» Стеценко М.В. подав відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Обгрунтовує тим, що позивач змінив адресу поживання і всупереч умов договору не повідомив про це кредитора, тому позивачу надсилали повідомлення про порушення основного зобов`язання 14.08.2020 на стару адресу. Також вважає, що факт наявності чи відсутності спору про право не свідчить про спірність кредитної заборгованості та не є підставою для задоволення позову про визнанян виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зауважує, що вчасно звернулись до нотаріуса, бо бездіяльність боржника мала триваючий характер. На думку представника відповідача, нотаріус діяв законно, бо постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі №826/20084/14 не була належним чином виконана, бо розділ Переліку документів не був належним чином скасований (а.с.62-65). Від третьої особи Дубенського міськрайонного відділу ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність (а.с.42). Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович в судове засідання не з`явився, заяв не подав, про причини неявки не повідомив. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4914 про стягнення з [PERSON] простроченої заборгованості за сумою кредиту - 9471 Євро 69 євроцентів за кредитним договором № 730/125-САФ03.16-2 від 04 жовтня 2006 року за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк», право вимоги за яким перейшло від Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк» та 1500 грн. витрат за вчинення виконавчого напису (а.с.11). 04 жовтня 2006 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" був укладений кредитний договір №730/125-САФ03.16-2, на підставі якого Банк надав йому кредит в сумі 17 253 ЕВРО зі сплатою 11,5 процентів річних для оплати придбаного автомобіля марки Ford, 2006 року випуску (а.с.12-15). Державним виконавцем Дубенського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Львів) Шкарнега С.М. відкрито виконавче провадження ВП №64056299, згідно з постановою від 08.01.2021 (а.с.18). Постановою державного виконавця від 03.02.2021 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] (а.с. 19). Представником АТ «Альфа-Банк» складено повідомлення про порушення основного зобов`язання №L31AB-20200812-79 від 14.08.2020 з вимого добровільно сплатити заборгованість у розмірі 22698,78 євро та направлено [PERSON] за адресою: с.Нагоряни, Дубенського району, Рівненської області, яке отримано у точці видачі Укрпошти 06.07.2021 (трекінг 0209423414398) (а.с.69-70,74). IV. Норми права, які застосував суд. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Крім того, з тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України від 05.06.2017 в справі №754/9711/14-ц, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Крім того, у даній постанові зроблено і правовий висновок щодо втрати чинності постановою № 662 (в частині), зокрема, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 ;грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Вчиняючи 31 жовтня 2020 року виконавчий напис №4914 приватний нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Кредитний договір нотаріально не посвідчений. Від приватного нотаріуса витребовувались неодноразово документи на підставі який було вчинено виконавчий напис, однак документів так і не отримано. Додатково витребовувалось і з Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву та зазначено у відповіді, що приватним нотаріусом Личуком Т.В. нотаріальні документи на зберігання не передані (а.с.125). Тож згідно правової позиції Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису. Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справі №910/10374/17 від 21.09.2021, в якій зазначено, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достаньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд робить висновок про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 908 грн. та 454 грн. за подачу заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved