Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У травні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12.08.2014 року (т.2 а.с.28-29), у сумі 3979420 грн. 31 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] 23.08.2007 року було укладено кредитний договір №ML-003/197/2007, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 97035 швейцарських франків і 67 сантимів на купівлю нерухомого майна з терміном погашення до 23.08.2037 року, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит, сплатити за його користування плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49% та FIDR. Крім того, в якості забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, між ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» та відповідачем [PERSON] 23.08.2007 року було укладено договір поруки №SR-003/197/2007. Відповідно до ст.1 зазначеного договору поруки від 23.08.2007 року [PERSON] зобов'язувався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідачів перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON]., поручителем якої є [PERSON], умов кредитного договору від 23.08.2007 року, а саме: у зв»язку з порушенням строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 29.08.2013 року до спільного розгляду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим та об'єднано справи у одне провадження. Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] посилався на те, що між ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] було укладено низку додатковий договорів до основного кредитного договору №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року. Відповідно до вказаних додаткових договорів кредитний договір №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року було викладено у новій редакції, внаслідок чого було збільшено обсяг відповідальності позичальника [PERSON] та, відповідно, [PERSON] як поручителя. Однак, [PERSON] не був повідомлений про укладення вказаних додаткових договорів, про їх наявність він дізнався з позовної заяви банку від 14.05.2013 року, своєї згоди на укладення додаткових договорів не давав. [PERSON] посилався на приписи ст. 559 ЦК України, згідно якої порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того, [PERSON] вказав що не укладав з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» додаткового договору №1 від 24.02.2009 року до договору поруки №SR-003/197/2007/1 від 23.08.2007 року, додаткового договору №2 від 25.01.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додаткового договору №3 від 26.07.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додаткового договору №4 від 21.01.2011 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, не підписував вказаних договорів і не знав про їх існування. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 07.08.2014 року [PERSON] просив суд визнати договір поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року припиненим. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 18.02.2014 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, у зв'язку з чим провадження у справі було зупинено (т.1 а.с.204-205). На вирішення експерту поставлено наступне питання: Чи виконані підписи у додатковому договорі №1 від 24.02.2009 року до договору поруки №SR-003/197/2007/1 від 23.08.2007 року, додаткового договору №2 від 25.01.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додаткового договору №3 від 26.07.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додаткового договору №4 від 21.01.2011 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року від імені [PERSON] ([INFO], уродженця м. Санкт-Петербург) самим [PERSON] чи іншою особою? В травні 2014 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи, виготовлений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, у зв'язку з чим провадження у справі було відновлено та призначено розгляд справи у судовому засіданні (т.1 а.с.242-250). Представник позивача у судове засідання не з'явилась, однак у судовому засіданні 26.09.2014 року, позовні вимоги первісного позову підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, вимоги зустрічного позову не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, крім того, подала до суду заяву в якій позовні вимоги первісного позову просила залишити без задоволення (т.1 а.с. 86-87). Представник відповідача [PERSON] у судове засідання з'явилась, у задоволені первісного позову частково заперечувала, а саме: заперечувала щодо стягнення суми заборгованості зі [PERSON]; зустрічний позов [PERSON] підтримала та просила суд його задовольнити. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача [PERSON], оскільки визнає їх неявку та/або неявку їх представників за відсутності поважних причин. Заслухавши представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] 23.08.2007 року було укладено кредитний договір №ML-003/197/2007, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 97035 швейцарських франків і 67 сантимів на купівлю нерухомого майна з терміном погашення до 23.08.2037 року, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит, сплатити за його користування плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49% та FIDR. (т.1 а.с.7-10). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав [PERSON] у кредит вказану суму грошових коштів. Між ПАТ «ОТП Банк» (який в свою чергу виступає правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 20.07.2011 року укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ПАТ «ОТП Банк» на підставі відповідної документації, у т.ч. по кредитному договору №ML-003/197/2007 (т.1 а.с.22-30). Згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Києві від 06.06.2013 року встановлено, що відповідач [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (т.1 а.с.37) Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 06.08.2014 року кошти у сумі 3979420 грн. 31 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 855789 грн. 32 коп. та несплаченої пені у сумі 3123630 грн. 99 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (т.2 а.с.31), який перевірено судом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем [PERSON] суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги первісного позову частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково та стягнути суму заборгованості за кредитним договором саме з відповідача [PERSON] Щодо вимог зустрічного позову суд виходить з наступного. Встановлено, що з метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, 23.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №SR-003/197/2007. Відповідно до ст.1 зазначеного договору поруки від 23.08.2007 року [PERSON] зобов'язувався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (т.1 а.с.14). У відповідності до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки. Встановлено, що між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] були укладені додатковий договір №1 від 24.02.2009 року до кредитного договору №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковий договір №3 від 25.01.2010 року до кредитного договору №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковий договір №4 від 26.07.2010 року до кредитного договору №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковий договір №5 від 21.01.2011 року до кредитного договору №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року (т.1 а.с.. 92-94, 96-100, 104-108, 111-115). Відповідно, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 від 24.02.2009 року до договору поруки №SR-003/197/2007/1 від 23.08.2007 року, додатковий договір №2 від 25.01.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковий договір №3 від 26.07.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковий договір №4 від 21.01.2011 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року. (т.1 а.с. 90-91, 95, 102-103, 109-110). Як вбачається з висновку експертів №2836/2837/14-32 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 07.05.2014 року, який складено Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (т.1 а.с.244-249), підпис від імені поручителя [PERSON] у додатковому договорі №1 від 24.02.2009 року до договору поруки №SR-003/197/2007/1 від 23.08.2007 року, додатковому договорі №2 від 25.01.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковому договорі №3 від 26.07.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковому договорі №4 від 21.01.2011 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року виконані рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені поручителя [PERSON], який розміщено в розділі «Реквізити та підписи сторін: ПОРУЧИТЕЛЬ: [PERSON]» додаткового договору №1 від 24.02.2009 року до договору поруки №SR-003/197/2007/1 від 23.08.2007 року, виконаний [PERSON] Підпис від імені поручителя [PERSON], який розміщено в розділі «Реквізити та підписи сторін: ПОРУЧИТЕЛЬ: [PERSON]» у додатковому договорі №2 від 25.01.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковому договорі №3 від 26.07.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковому договорі №4 від 21.01.2011 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням загального вигляду його підпису. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 66 ЦПК України визначено, що висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Згідно ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на наведені приписи чинного процесуального законодавства суд бере до уваги та приймає висновки експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №2836/2837/14-32 від 07.05.2014 року як належний та допустимий доказ того, що [PERSON] зазначені додаткові договори до договору поруки не укладав, оскільки не підписував. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Судом, що додатковим договором №3 від 25.01.2010 року до кредитного договору №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковим договором №4 від 26.07.2010 року до кредитного договору №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додатковим договором №5 від 21.01.2011 року до кредитного договору №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року обсяг відповідальності поручителя [PERSON] поступово збільшувався з огляду на збільшення фіксованої процентної ставки за кредитом до 8,72 %, на що останній своєї згоди не давав. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суду не надано належних та допустимих доказів того, що поручитель ([PERSON]) надавав згоду на збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором №ML-003/197/2007 від 23.08.2007 року шляхом укладення додаткового договору №2 від 25.01.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додаткового договору №3 від 26.07.2010 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, додаткового договору №4 від 21.01.2011 року до договору поруки №SR-003/197/2007 від 23.08.2007 року, тоді як судом встановлено, наведені договори [PERSON] не укладав, оскільки не підписував та не знав про їх існування. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги обох зустрічних позовів ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому обидні зустрічні позовні заяви підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial