Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області (надалі - Інспекція) про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що для участі у конкурсі на зайняття посади державної служби завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області 14 серпня 2018 року ним були подані документи, передбачені п.19 Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 246. Згідно абзацу 12 цього пункту, особа, яка виявила бажання взяти участь у конкурсі, може подавати додаткові документи стосовно досвіду роботи. Відтак, [PERSON] подав також копії відповідних аркушів військового квитка, довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції та лист з Міністерства оборони України, надісланий у відповідь на запит на інформацію. 16 серпня 2018 року на адресу позивача надійшов лист за підписом голови конкурсної комісії Інспекції, в якому повідомлялось про необхідність внесення змін до п. 18 та п. 31 особової картки форми П2-ДС. Того ж дня [PERSON] надіслав на електронну адресу заяву, в якій вказав, що подібні вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. У відповідь отримав лист, в якому зазначалося, що відповідно до умов проведення конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Інспекції позивач не відповідає кваліфікаційним вимогам в частині досвіду роботи на посадах державної служби категорій «Б» та «В» або досвіду служби в органах місцевого самоврядування, або досвіду роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років. [PERSON] вважає, що ця відмова суперечить чинному законодавству. З 24 квітня 2015 року до 29 липня 2016 року позивач проходив військову службу, під час якої у періоди з 14 червня 2015 року по 01 грудня 2015 року та з 03 квітня 2016 року по 29 липня 2016 року брав участь в антитерористичній операції в особливий період. З урахуванням викладеного, стаж його державної служби становить понад 27 місяців, що в перерахунку на роки становить не менше двох років. Відтак досвід роботи [PERSON] на посадах державної служби обчислений згідно чинного законодавства, відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про державну службу», на основі якого і могли бути розроблені зазначені у листі від 16 серпня 2018 року Умови проведення конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Це було встановлено Господарським судом Тернопільської області на підставі відповідних роз'яснень Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Чернівецькій, Івано-Франківській та Тернопільській областях, оскільки згідно п. 2 Наказу від 13 липня 2018 року №121-к «Про призначення [PERSON]» стаж державної служби позивача станом на 01 серпня 2018 року становить 2 роки 4 місяці 8 днів. Також це підтверджується листом від 05 жовтня 2018 року з Управління з питань внутрішньої політики, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації, надісланим позивачу електронною поштою у відповідь на запит на інформацію, у якому йдеться про те, що 20 вересня 2018 року [PERSON] брав участь у конкурсі на зайняття посади державної служби категорії «Б». За вказаних вище обставини, позивач вважає, що діями службових осіб Інспекції йому спричинена моральна шкода в розмірі сто гривень, які просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 21 грудня 2018 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що Інспекція вважає доводи, наведені у позовній заяві, безпідставними. Позивачем у поданій особовій картці державного службовця в п. 30 «Автобіографія» та в п. 31 «Виконувана робота з початку трудової діяльності» відсутня інформація про трудову діяльність, а відповідно до поданого резюме як трудову діяльність зазначено лише перебування на військовій службі в період з 24 квітня 2015 року по 29 липня 2016 року, що передбачає зарахування згаданого періоду до стажу державної служби. Стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. За ініціативою [PERSON] трудова книжка не пред'являлася. Згідно поданих документів для участі у конкурсі на заміщення вакантної посади категорії «Б» - завідувача сектору правового забезпечення, статусу державного службовця позивач не має. [PERSON] не подавались інші додаткові документи, які засвідчували б його трудову діяльність. Саме тому на основі викладеного представник відповідача вважає, що цілком правомірно вчинила дії щодо недопущення позивача до тестування у конкурсі на зайняття посади державної служби завідувача сектору правового забезпечення Інспекції з підстав невідповідності кваліфікаційним вимогам в частині досвіду роботи на посадах державної служби категорій «Б» та «В» або досвіду роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та в письмових поясненнях від 19 лютого 2019 року, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнали з підстав, викладених у відзиві. Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши матеріали, встановив наступні обставини. Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 2311 від 09 квітня 2016 року, [PERSON] в період з 14 червня 2015 року по 01 грудня 2015 року, з 03 квітня 2016 року по 29 липня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції: Донецької області, смт. Курдюмівка, (сектор «С»), Донецької області, смт. Новгородське, (сектор «Б»), Донецької області, с. Калинове, (сектор «Б»), Донецької області, с. Калинове, (сектор «Б»), Донецької області, с. Іванопілля, (ОТУ «Донецьк»). Як слідує із листа Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України № 321/1937 від 28 березня 2018 року на звернення [PERSON], відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» зі змінами, внесеними у 2014 році, у трикратному розмірі до стажу державної служби враховується час проходження військовослужбовцями військової служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції в особливий період. З 01 травня 2016 року вищевказана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 «Про затвердження порядку обчислення стажу державної служби», в якій зазначена норма відсутня. Станом на сьогодні (28 березня 2018 року) стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу», зокрема, до стажу державної служби зараховуються: час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання; період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом. Разом з тим, у пункті 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону вказано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності зазначеним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Одночасно, звертають увагу на те, що листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління не є нормативно-правовими актами, вони мають лише роз'яснювальний, інформаційний характер і не встановлюють правових норм. 24 липня 2018 року Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області оголошено конкурс на зайняття вакантних посад, згідно наказу №123-о, в тому числі і на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області 14 серпня 2018 року [PERSON] подав документи для участі у конкурсі на зайняття посади державної служби - завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, згідно переліку, який зазначено картці реєстрації документів конкурсанта. 16 серпня 2018 року голова конкурсної комісії Державної екологічної інспекції у Тернопільській області надіслав [PERSON] повідомлення № 1-6/2940, в якому просить його прибути до Інспекції та внести зміни до п. 18 особової картки ф. П2-ДС (дата і місце (найменування державного органу) складання Присяги державного службовця) та п. 31 особової картки ф. П2-ДС (виконувана робота з початку трудової діяльності). На дане повідомлення [PERSON] 16 серпня 2018 року подав конкурсній комісії Державної екологічної інспекції у Тернопільській області заяву, в якій зазначає, що вимоги комісії щодо внесення змін до п. 18 та п. 31 особової картки форми П2-ДС не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Позивач послався на наказ від 05 серпня 2016 року № 156 «Про затвердження форми Особової картки державного службовця та Інструкції щодо її заповнення», яким Національне агенство України з питань державної служби скасувало такий, що не набрав чинності наказ Нацдержслужби від 29 грудня 2012 року № 256 «Про затвердження форми первинного обліку державних службовців № П-2ДС «Особова картка» та Інструкції щодо її заповнення». Відтак особова картка форми П-2ДС не застосовується при доданні документів для участі у конкурсі на зайняття посади державної служби. Відповідно до абзацу першого п.5 Наказу пункти 14, 17-29 заповнює працівник служби управління персоналом. Це положення обмежує право позивача щодо внесення змін до п. 18 особової картки. З урахуванням викладеного, [PERSON] просить конкурсну комісію Державної екологічної інспекції у Тернопільській області допустити його до конкурсу на зайняття посади державної служби завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області на основі наданих ним документів. Листом № 1-6/2951 щодо участі у конкурсі від 16 серпня 2018 року голова конкурсної комісії Державної екологічної інспекції у Тернопільській області повідомив [PERSON] про наступне: відповідно до УМОВ проведення конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, [PERSON] не відповідає кваліфікаційним вимогам в частині досвіду роботи на посадах державної служби в органах місцевого самоврядування, або досвіду роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років. Згідно протоколу №3 засідання конкурсної комісії Державної екологічної інспекції у Тернопільській області від 16 серпня 2018 року, кандидату [PERSON] відмовлено у проходженні тестування на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення, у зв'язку з невідповідністю Умовам конкурсу. Згідно поданих кандидатом [PERSON] документів для участі у конкурсі на заміщення вакантної посади категорії «Б» - завідувача сектору правового забезпечення, статусу державного службовця він не має. Водночас, як слідує із наказу № 121-к «Про призначення [PERSON]», винесеного 13 липня 2018 року Господарським судом Тернопільської області, [PERSON] призначено на тимчасову посаду судового розпорядника (на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON].) з 01 серпня 2018 року, з встановленням випробувального терміну строком 1 один) місяць (з 01 серпня по 01 вересня 2018 року), з посадовим окладом згідно штатного розпису, як такого, що переміг у конкурсному відборі. Згідно вказаного наказу стаж державної служби судового розпорядника [PERSON] становить на 01 серпня 2018 року становить 02 роки 04 місяці 08 днів. Однак, як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, копія цього наказу чи будь-які інші відомості, які б підтверджували трудову діяльність [PERSON] до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області позивачем не надавалися. [PERSON] вважає, що у зв'язку з прийняттям ним участі у антитерористичній операції в особливий період, його стаж державної служби становить понад 27 місяців, що, в перерахунку на роки, - не менше двох років. Вважає, що дії відповідача щодо не допуску його до участі в конкурсі на зайняття посади державної служби є неправомірними та спричинили позивачу моральну шкоду, яку в грошовому виразі [PERSON] оцінив на суму 100 грн., яку просить стягнути з Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Відтак, проаналізувавши надані докази вважаю, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кінцевою метою будь-якого звернення до суду є відновлення порушеного права та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України. Положеннями ст.ст. 16, 23 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Таким чином, спірні правовідносини регулюються ст. 1174 ЦК України, що передбачає відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як було встановлено, позивач покликається на спричинення йому моральної шкоди шляхом не допуску до участі в конкурсі на зайняття посади державної служби зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Суд не виходить за межі позовних вимог, однак вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 3 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про державну службу» особа, яка претендує на зайняття посади державної служби, повинна відповідати таким загальним вимогам: для посад категорії "Б" у державному органі, юрисдикція якого поширюється на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя, та його апараті - досвід роботи на посадах державної служби категорій "Б" чи "В" або досвід служби в органах місцевого самоврядування, або досвід роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років, вільне володіння державною мовою. Як передбачено пунктом 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року № 1040 «Про затвердження Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації» на посаду керівника юридичної служби органу виконавчої влади, юрисдикція якого поширюється на всю територію України, однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя, його заступника призначаються повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та здобули ступінь вищої юридичної освіти не нижче магістра*, з досвідом роботи на посадах державної служби категорії "Б" чи "В" або досвідом служби в органах місцевого самоврядування, або досвідом роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років. Згідно Інструкції щодо заповнення особової картки державного службовця, затвердженої Наказом Національного агентства України з питань державної служби за № 156 від 05 серпня 2016 року «Про затвердження форми особової картки державного службовця та інструкції щодо її заповнення», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 31 серпня 2016 року за № 1200/29330, пункт 30 «Автобіографія» заповнюється особисто у довільній формі з дотриманням хронологічної послідовності (від народження до дати написання автобіографії). Зазначаються прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження, висвітлюються питання, пов'язані із навчанням, трудовою і громадською діяльністю. Не потрібно зазначати виконувану роботу з початку трудової діяльності, бо ці дані заповнюються у пункті 31 Особової справи. Також необхідно зазначити, чи притягувався до кримінальної відповідальності претендент на посаду та члени його сім'ї й найближчі родичі. Пункт 31 «Виконувана робота з початку трудової діяльності» заповнюється відповідно до трудової книжки претендента на посаду. В судовому засіданні встановлено, що позивачем у поданій особовій картці державного службовця в пункті «Автобіографія» та пункті 31 «Виконувана робота з початку трудової діяльності» відсутня інформація про трудову діяльність. А відповідно до поданого Резюме, як трудову діяльність зазначено лише перебування на військовій службі в період з 24 квітня 2015 року по 29 липня 2016 року, що передбачає зарахування згаданого періоду до стажу державної служби. Мінсоцполітики України у своєму листі від 04 квітня 2018 року № 156/0/22-18 зазначало, що період проходження військової служби не може підтверджуватися відповідними записами, внесеними до трудових книжок працівників, адже цей документ, відповідно до статті 48 КЗпП, підтверджує лише трудову діяльність працівника. Документом для підтвердження проходження військової служби є військовий квиток. В силу ч. 3 ст. 21 Закону України «Про державну службу» особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду. Відповідно до пункту 22 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на зайняття посади державної служби» за № 246 від 25 березня 2016 року, кандидати, у яких досвід роботи та/або подані документи не відповідають установленим вимогам, не допускаються до тестування, про що їм повідомляє спеціальний структурний підрозділ НАДС або служба управління персоналом державного органу, в якому проводиться конкурс. Позивач в особовій картці державного службовця в пункті 30 «Автобіографія» та пункті 31 «Виконувана робота з початку трудової діяльності» не вказав інформацію про трудову діяльність, не повідомив відповідача про те, що Господарським судом Тернопільської області його призначено на тимчасову посаду судового розпорядника (на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON].) з 01 серпня 2018 року, з встановленням випробувального терміну строком 1 один) місяць (з 01 серпня по 01 вересня 2018 року), що підтвердив в судовому засіданні, а тому не був допущений до тестування на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Наведені обставини є підставою для оскарження позивачем дій відповідача в порядку адміністративного судочинства, однак не є такими, які вказують на однозначну їх неправомірність. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу страждань, яких зазнав позивач. Стверджуючи про те, що відповідачем позивачеві завдано моральну шкоду, останнім не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. [PERSON] не доведено факту завдання моральних страждань чи душевних переживань, як і наявність втрат немайнового характеру та причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями, вини відповідача в її заподіянні. За встановлених обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди слід відмовити через їх недоведеність. У відповідності до ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed