Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. У своєму позові позивач [PERSON] просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з його дитиною [PERSON], [INFO] у її вихованні, встановити способи його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а саме: вівторок та четверга кожного тижня з 17.00 год. до 19.30 год., другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17.00 год. п'ятниці до 19.30 год. неділі; стягнути з [PERSON] на його користь витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн. та судовий збір в сумі 114,71 грн. У своєму позові позивача посилається на те, що він із відповідачем знаходився в зареєстровану шлюбі, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною, тому комісія з питань захисту прав дитини вирішила визначити способи участі його у вихованні дитини. Але відповідач продовжувала перешкоджати у спілкуванні з дитиною, тому він звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У своєму позові відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні; позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], судові витрати покласти на відповідача. У своєму позові посилалась на те, що позивач [PERSON] довгий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини [PERSON], [INFO], тому вона просить суд його позбавити батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з його дитиною [PERSON], [INFO] у її вихованні, встановити способи його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а саме: вівторок та четверга кожного тижня з 17.00 год. до 19.30 год., другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17.00 год. п'ятниці до 19.30 год. неділі; стягнути з [PERSON] на його користь витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн. та судовий збір в сумі 114,71 грн. В судовому засіданні посилався на обставини викладені в позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та посилався на обставини викладені у позові. Просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, але в задоволенні позовних вимог відповідача відмовити, тому як позивач не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволені позову. Просила суд свої вимоги, які викладені в зустрічному позові задовольнити. Також просить суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], судові витрати покласти на відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради Сокуренко Х.С. в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] та задовольнити вимоги відповідача, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є тренером дитини [PERSON], тобто дитини [PERSON], яка навчається в спортивній школі. Батька дитини [PERSON] він ніколи не бачив. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є вчителем учениці 6-В класу [PERSON] в продовж одного року та двох місяців. Зазначила суду, що за цей час батька дитини вона не бачила. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є Головою батьківського комітету класу, де навчається дитина [PERSON], вже 6 років. Батько дитини вона не бачила. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є другом [PERSON] вже 25 років. З [PERSON] він знайомив, приходили іноді до неї разом із [PERSON], щоб поспілкуватися з дитиною, але вона відмовляла. Він особисто бачив, що в травні відповідач не давала позивачу бачитися з дитиною [PERSON]. Він чув від дитини, що вона говорила, що боїться мати, щоб та не дізналася про те, що вона бачиться із батьком.. [PERSON] дійсно надавав допомогу дитині, надавав грошові кошти. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивачу [PERSON]. Зазначив, що коли він приходив до онуки в шкоду та приносив квіти, онучка говорила йому, що мати злиться, коли вона бачиться з ним. Підтвердив, що відповідач [PERSON] дійсно перешкоджає позивачу [PERSON] спілкуватися з дитиною, а також з ним. Вислухавши сторони, представника позивача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, а вимоги відповідача не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстровану шлюбі з 25 лютого 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане 25 лютого 2006 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 111 (а.с.4). Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 2009 року та 11 лютого 2009 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 23 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження, видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області 19 вересня 2006 року, актовий запис № 666 (а.с.5). Ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ст.142 СК України, діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно до відповіді служби у справах дітей адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради від 16 березня 2017 року вбачається, що спеціалістами служби неодноразово відвідано [PERSON] за адресою її проживання, але жодного разу відповідач двері не відчинила, було залишено запрошення до служби у справах дітей. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно після розірвання шлюбу перешкоджала позивачу у спілкуванні та вихованні дитиною [PERSON], [INFO], що також вбачається з пояснень свідків. Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений нормами СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім цього, статтею 158 СК України встановлено вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Як встановлено в судовому засіданні згідно висновку від 11 квітня 2012 року комісія з питань захисту прав дитини вирішила визначити способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], визначивши вівторок та четвер кожного тижня з 17.00 год. до 19.30 год.; другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17.00 год. п'ятниці до 19.30 год. неділі. (а.с.7-8, 47-48). Але, 18 вересня 2017 року № 9-06/135 органом опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради наданий висновок, відповідно до якого комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні до малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради не може надати висновок щодо усунення перешкод [PERSON] у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], оскільки батько самоусунувся від обов'язку по вихованню, лікуванню та утриманню малолітньої доньки. Згідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем та у його присутності, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-ІV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (далі - Закон), Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Це підтверджується і роз'ясненнями, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав". Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-Ш зі змінами та доповненнями передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Враховуючи викладене, вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO], у її вихованні, із встановленням способу його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а саме: вівторок та четверга кожного тижня з 17.00 год. до 19.30 год., другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17.00 год. п'ятниці до 19.30 год. неділі підлягають задоволенню. Але, вимоги відповідача [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. із роз'яснень, викладених у п. 15 постанови вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. А у пункті 18 постанови роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Так, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] не доведено, що дійсно позивач ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків по відношенню до їх дитини [PERSON], [INFO], та як встановлено в судовому засіданні остання перешкоджала у виконанні позивачем своїх батьківських обов'язків. Окрім цього, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради наданий 18 вересня 2017 року за № 9-06/135, відповідно до якого комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні до малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки комісією не взято до уваги те, що [PERSON] надана довідка Дніпродзержинської об'єднаної ДПІ ДФС у Дніпропетровській області, згідно якої він не отримував доходи за період з 01 липня 2010 року по 30 червня 2016 року, а тому не мав можливості сплачувати аліменти. Також комісією не прийнято до уваги та не відображено те, що [PERSON] не має можливості виконувати зобов'язання щодо виховання дитини, оскільки [PERSON] перешкоджає в побаченні з дитиною. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, як вбачається з наданих суду квитанцій, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 114,70 грн., які документально підтверджені, але не підлягають стягнення кошти в розмірі 2 000 грн., тому як не надані докази сплати вказаних коштів. На підставі викладеного та

Outcome: partial