Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за нею майнові права на об'єкт інвестування - квартиру з загальною проектною площею - 105,23 кв.м. кількістю кімнат 3 (три), поверх розташування : чотирнадцятий (дев"ятий житловий) 25-поверхового будинку в об"єкті незавершеного будівництва - Житловому комплексі з торговельними приміщеннями та підземним паркінгом, в що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями "Міханікі Україна" на її користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 листопада 2007 року між нею та Підприємством з іноземними інвестиціями "Міханікі Україна" було укладено договір про участь у фінансуванні № 2-75. Відповідно до п. 2.2. договору відповідач зобов"язазвся здійснити закріплення за інвестором та передати йому у власність квартиру шляхом погашення пакету облігацій, а інвестор зобов"ячався в порядку та строки визначені договором та проспектом емісії набути прав власності на пакет облігацій та пред"явити відповідачу пакет облігацій до погашення. Відповідно до договору забудовник взяв на себе зобов'язання: з організації спорудження та забезпечення введення в експлуатацію об'єкту будівництва; здійснити закріплення та передачу інвестору об'єкту інвестування, в порядку та строки визначені договором. Об'єкт будівництва - житловий комплекс з торговельними приміщеннями та підземним паркінгом, будівництво якого здійснюється на [ADDRESS] та який складається з двох житлових блоків: 25-ти поверхового та 10-ти поверхового, об'єднаних єдиним 2-х поверховим торгівельно-розважальним комплексом. Об'єкт інвестування - квартира. Відповідно до п. п. 4.9 Договору передбачено, що відповідач погашає облігації шляхом передачі у власність інвестору квартири та майнових прав, пов"язаних з нею у випадку наявності у власності інвестора пакету облігацій, визначеного в п. 2.5 цього договору. Проте у визначений строк житловий комплекс в експлуатацію введений не був, квартира у власність позивача передана не була, що і змусило позивача звернутись із позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, третьої особи та за згодою представника позивача постановити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. Статтею 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність", інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Згідно ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2007 року між [PERSON] та Підприємством з іноземними інвестиціями "Міханікі Україна" було укладено договір про участь у фінансуванні № 68, відповідно до умов якого Підприємство з іноземними інвестиціями "Міханікі Україна" зобов'язується організувати спорудження та забезпечити введення в експлуатацію об'єкту будівництва, здійснити закріплення за [PERSON] об'єкту інвестування, а також передати [PERSON] об'єкт інвестування, а саме квартиру загальною площею 105, 23 кв. м. в об"єкті незавершеного будівництва - Житловому комплексі з торгівельними приміщеннями та підземним паркінгом, що знаходиться на [ADDRESS] та складається з 25-ти поверхового та 10-ти поверхового будинків. Згідно п. 2.2 договору відповідач зобов"ячався здійснити закріплення за інвестором та передати у власність квартиру шляхом погашення пакету облігацій, а інвестор зобов"ячався в порядку та строки визначені договором та пропектом емісії набути право власності на пакет облігацій та пред"явити відповідачу пакет облігацій до погашення. Пункт 2.5 договроу інвестор зобов"ячався набути право власності на пакет облігацій кількістю 10 523, теріном погашення з 05.01.2009 року по 05.01.2010 року включно, але не раніше моменту прийняття Державною приймальною комісією Житлового комплексу в експлуатацію. Згідно п. 3. 1 договроу для отримання у власність квартири інвестор зобов"зався придбати у власність пакет облігацій. Пункт 4.9 Договроу передбачено, що відповідач погашає облігації шляхом передачі у власність інвестору квартири та майнових прав, пов"язаних з нею у випадку наявності у власності інвестора пакету облігацій, визначеного в п. 2. 5 даного договору. Вартість об"акта нерухомості згідно п. 3.1 договру купівлі-продажу цінних паперів № 68; Б556/ОВ/Е(А) від 15.11.2007 року становить 1 169 105,30, що в еквіваленті на валюту США із розрахунку 5 гривень 05 коп. за 1 долар США, дорівнює 231 506, 00 доларів США. Актом від 17.12.2008 року про виконання договору купівлі-продажу цінних паперів № 68;Б556/ОВ/Е(А) від 15.11.2007 року, підписаного позивачем [PERSON], відповідачем та ВАТ "Морський транспортний банк" підтверджено, що договір купівлі-продажу цінних паперів № 68; Б556/ОВ/Е(А) від 15.11.2007 року виконаний інвестором у повному обсязі та належним чином. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376, 392 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність", інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущення Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про інвестиційну діяльність", держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів. Статтею 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність", захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об'єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, у тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності, а також іноземних інвестицій. Захист інвестицій забезпечується законодавством України, а також міжнародними договорами України. Інвесторам, у тому числі іноземним, забезпечується рівноправний режим, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру, які могли б перешкодити управлінню інвестиціями, їх використанню та ліквідації, а також передбачаються умови і порядок вивозу вкладених цінностей і результатів інвестицій. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення представника позивача,

Outcome: approved