Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON], в інтересах якої діє представник за довіреністю [PERSON], звернулася до суду з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) із земель реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Надія». Як підставу позову зазначено, що 17.10.1983 року [PERSON] була прийнята в члени колгоспу імені Петровського Шевченківського району Харківської області, який утворився в результаті обєднання колгоспів «1 Травня» с. Петропілля, імені Жданова с. Гроза та імені Петровського с. Колісниківка. В свою чергу, на базі колгоспу імені Петровського було утворено колективне сільськогосподарське підприємство «Надія», що стало правонаступником колгоспу. 16.03.1994 року [PERSON] прийнято на роботу в КСП «Надія» та, враховуючи, що 19.01.1996 року підпримством було отримано Державний акт на землю, то вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Надія» на момент отримання ним Державного акту, за № 278 до Додатку якого вона і була внесена. Вважає, що вона має право на земельну частку (пай), оскільки на день видачі Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Надія» була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Надія» та була включена до Додатку № 1 до Державного акту Списку громадян членів сільськогосподарського підприємства. . Члени КСП, які включені до Списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, набувають право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Той факт, що особа не отримала сертифікат, не позбавляє її права на земельну частку (пай), оскільки видача сертифікату лише документально фіксує вже наявне право особи на так звану ідеальну земельну частку (пай). 13.12.2017 року [PERSON] звернулася із заявою до голови [PERSON] РДА видати розпорядження, яким надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка згідно довідці [PERSON] відділу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.10.2017 року складає 6,68 умовних кадастрових гектарів. [PERSON] отримала відмову з посиланням на те, що підставою для видачі розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі є правовстановлюючий документ сертифікат на право на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину, рішення суду, яких вона не надала. Вважає, що оскільки до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Надія» стосовно неї за за № 278 внесено запис, відповідно до п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» сертифікати на право на земельну частку (пай) були виготовлені в необхідній кількості відповідно до кількості пайовиків і видавалися в одному екземплярі на руки, архівні екземпляри відсутні та не виготовлялися. Позивач зазначила, що не знала, що має право на земельну частку (пай), а тому і сертифікат не отримувала. Згідно відповіді [PERSON] відділу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 07.03.2018 року прізвище [PERSON] відсутнє в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку земель колективної власності КСП «Надія», тобто для [PERSON] не було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай). У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та наполягав на його задоволенні з вищезазначених підстав. Представник відповідача, [PERSON] райдержадміністрації Харківської області, у судовому засіданні позов не визнала, мотивуючи відзив зазначила, що відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною адміністрацією. Землі колишнього КСП «Надія» розпайовані, минуло 22 роки, тому, відповідно до п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» земля повинна бути надана із земель запасу, створеною місцевою радою , яка є розпорядником резервного фонду, який нею створювався під час передачі землі у колективну власність. З посиланням на ст. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» також зазначили, що збори власників земельних часток (паїв) могли самостійно прийняти рішення і обрати метод розподілу земельних ділянокі лише у разі недосягнення згоди, розподіл мав проводитись шляхом жеребкування. Вважають, що позивачем не надано жодних належних доказів та правового обґрунтування, що вона не знала, що має право на земельну частку (пай), а тому і сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала. Крім того зазначили, що перебіг позовної давності, що становить три роки, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (Частина 1 ст. 261 ЦК України). Вважають, що початок перебігу позовної давності почався 19.01.1996 року, тому просять застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, у судове засідання не зявився, надав письмовий відзив, мотивований наступним. [PERSON] включена до Списку громадян-членів КСП «Надія» за № 278, проте запис про реєстрацію сертифікату на імя [PERSON] в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) відсутній; сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя [PERSON] не виготовлявся; відомості про перехід права на земельну частку (пай) у Книзі реєстрації сертифікатів стосовно [PERSON] відсутні; розподіл земельних ділянок між власниками сертифікатів проведено і [PERSON] в розподілі участь не брала; виділення в натурі земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] не відбулось; державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) не виготовлявся. Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» № 122 від 04.02.2004 року, якою затверджено Порядок організації робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), зазначили, що згідно з п. 3 даного Порядку, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Вказують, що позивачем не надано доказів на підтвердження своєчасної, з 19.01.1996 року, тобто з часу реєстрації та видачі Державного акта на право колективної власності КСП «Надія» подачі нею заяви про виділення належної їй земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) до Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області чи [PERSON] РДА.. На підставі наведеного, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області відповідно до статті 122 Земельного кодексу України з 01.01.2013 року наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах області (а не колективної та приватної). З огляду на пропуск без поважних причин позивачем встановленого законодавством строку позовної давності, передбаченого ч. 1ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, зясувавши позиції представників сторін, суд дійшов наступного. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У відповідності до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно трудовій книжці колгоспника № 1401 від 17.10.1983 року [PERSON] прийнята в члени колгоспу імені Петровського Шевченківського району Харківської області дояркою на підставі наказу № 16 від 17.10.1983 року, 16.03.1994 року прийнята в члени КСП «Надія» на посаду свинарки, 04.02.1996 року переведена в члени КСП «Надія», 12.06.1996 року переведена в КСП «Надія» Шевченківського району Харківської області працювати по трудовому договору (а.с. 8). Відповідно до історичної довідки [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області від 14.02.2017 року колгосп імені Петровського в с. Петропілля Шевченківського району утворився в результаті обєднання колгоспів «1 Травня» с. Петропілля, імені Жданова с Гроза та імені Петровського с. Колісниківка, протокол загальних зборів колгоспників № 1 від 22.02.1969 року, центральною садибою колгоспу стало с. Петропілля, рішенням зборів уповноважених протокол № 3 від 19.12.1992 року на базі колгоспу було утворено колективне сільськогосподарське підприємство «Надія», що стало правонаступником колгоспу, рішенням зборів уповноважених протокол № 5 від 23.03.2000 року КСП «Надія» розділилося на два самостійних господарства: ПСП «Грозянське» в с. Гроза, що не стало правонаступником КСП та філію акціонерного товариства закритого типу торгівельно-промислового комплексу «Світло шахтаря», що стало правонаступником КСП «Надія», центральною садибою філії залишилося с. Петропілля, філія проіснувала до березня 2004 року і припинила свою діяльність (а.с. 9). За інформацією Відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.10.2017 року № Т-240/0-0.23,29-239/150-17 Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Надія» серії ХР 27-00-000439 зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 4 від 19.01.1996 року, в додатку № 1 списку громадян членів сільськогосподарського підприємства внесено запис за № 278 стосовно [PERSON], згідно схемі поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Надія» загальна площа земельної частки (паю) складає 6,68 умовних кадастрових гектари (а.с. 10, 13-17, 20). В Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку земель колективної власності КСП «Надія» прізвище [PERSON] відсутнє (а.с. 21). 13.12.2017 року [PERSON] звернулася до [PERSON] райдержадміністрації Харківської області із заявою видати розпорядження про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельну частку (пай) складає 6,68 умовних кадастрових гектарів, зазначивши, що вона внесена за № 278 до Додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Надія» від 19.01.1996 року та просила (а.с. 11). [PERSON] райдержадміністрації Харківської області від 19.12.2017 року позивача повідомлено про те, що сертифікати на право на земельну частку (пай) були виготовлені в необхідній кількості відповідно до кількості пайовиків і видавалися в одному екземплярі на руки, архівні екземпляри відсутні та не виготовлялися, на сьогоднішній день бланків для роздрукування сертифікатів на право на земельну частку (пай) немає, їх виготовлення не планується і дублікати втрачених сертифікатів не видаються (а.с. 12). Відповідно до архівної довідки архівного відділу [PERSON] райдержадміністрації Харківської області від 27.03.2018 року, згідно протоколу засідань правління КСП «Надія» від 26.11.1994 року № 18 [PERSON] була прийнята в члени КСП з 16.03.1994 року (а.с. 22). Згідно протоколу № 3 зборів уповноважених колгоспників від 19.12.1992 року реорганізовано колгосп імені Петровського у сільгосппідприємство з колективною власністю на землю «Надія» (а.с. 23). Відповідно до протоколу № 5 зборів уповноважених КСП «Надія» від 23.02.2000 року вирішено провести реформування колективного сільськогосподарського підприємства «Надія» шляхом його поділу та утворенням на базі його дільниць № 1 та № 2 двох самостійних організаційно-правових структур, доручено комісії по реформуванню провести роботу по підготовці розподільчого балансу та здійснення передачі майна та земельних паїв дільниці № 2 новій організаційно-правовій структурі (а.с. 24, 25). Згідно протоколу № 6 зборів уповноважених КСП «Надія» дільниці № 1 від 23.03.2000 року проведено реорганізацію колективного сільськогосподарського підприємства «Надія» шляхом приєднання дільниці № 1 до товариства закритого типу «Світло шахтаря» з передачею йому всіх майнових прав та обовязків бувшого КСП «Надія» в розмірі кількості майна, закріпленого за дільницею № 1 (а.с. 26). За інформацією відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 366/420-18 від 09.07.2018 року Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Надія» на території Петропільської сільської ради серії ХР 27-00-000439 зареєстрований та виданий 19.01.1996 року за № 4; до Списку громадян-членів КСП «Надія» включена [PERSON], про що виконано запис за № 278; запис про реєстрацію сертифікату на імя [PERSON] в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) відсутній; сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя [PERSON] не виготовлявся; відомості про перехід права на земельну частку (пай) у Книзі реєстрації сертифікатів стосовно [PERSON] відсутні; розмір земельної частки (паю) по КСП «Надія» становив на дату видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) на 1997 рік 7,26 умовних кадастрових гектари. Відповідно до розпорядження [PERSON] райдержадміністрації від 06.05.2000 року № 179 було погоджено схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) з уточненою площею 6,68 ум. кад. га., з яких рілля складає 6,10 ум. кад. га., пасовище 0,58 ум. кад. га.; розподіл земельних ділянок між власниками сертифікатів проведено, громадянка [PERSON] в розподілі участь не брала; виділення в натурі земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] не відбулось; державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) не виготовлявся. Виходячи зі змісту п.п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельні частки (паї), одержані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). На підставі ст.ст. 3, 5, 6 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв), ст.ст. 6, 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки входить до компетенції голови районної державної адміністрації. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного відповідною місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку (пай). При розгляді позовів про визнання права на земельну частку /пай/ суд виходить з положень Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Отже, вирішальним для визнання права власності на земельну частку /пай/ є встановлення дати отримання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю і членство особи у колективному сільськогосподарському підприємстві на час отримання ним акту на право колективної власності на землю. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] в особі представника [PERSON], просила визнати за нею право на земельну частку (пай) колишнього КСП "Надія". Вимоги про виділення земельної ділянки позивачем не заявлялись. Із матеріалів справи убачається, що 16.03.1994 року [PERSON] було прийнято на роботу в КСП «Надія», Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Надія" отримано 19.01.1996 року та за № 278 [PERSON] була включена до Додатку № 1 до Державного акту Списку громадян членів сільськогосподарського підприємства. \~ \~ \~ \~Відповідачі подали до суду заяви про застосування строку позовної давності. Частиною першою статті 257 ЦК Українипередбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Так, згідно частині першії статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що [PERSON], отримавши при звільненні у 2004 році трудову книжку, тобто з часу припинення філії акціонерного товариства закритого типу торгівельно-промислового комплексу "Світло шахтаря" без правонаступництва, дізналась про своє перебування у членах КСП "Надія", в тому числі, на час отримання вказаним прідприємством Державного акту на землю 19.01.1996 року, проти чого не заперечував представник позивача у судовому засіданні. Тобто, з цього часу [PERSON] дізналась, що має право на земельний пай, але протягом 14 років не реалізувала своє право щодо звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у зв"язку з пропуском строку позовної давності. Суд вважає, що посилання представника позивача щодо юридичної необізнаності [PERSON] як підстави визнання поважності причин пропуску позовної давності, не можуть бути визнані судом поважними. Не може бути визнано поважною причиною пропуску для звернення [PERSON] і невиготовлення райдержадміністрцією сертифікату на право на відповідну земельну частку /пай/, оскільки, як вбачається з позову та пояснень представника позивача, остання, ані до райдержадміністрації, ані до відділу Держгеокадастру до лютого 2018 року не зверталась. Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (Частина 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~ \~ \~ \~Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, щло відсутні правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed