Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Південне" (далі - ДП "Південне") про розірвання договору оренди земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки площею 4,0613 га, кадастровий номер 4825781700:07:000:0002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. 14 серпня 2008 року між ним та ДП "Південне" було укладено договір оренди № 276 належної йому земельної ділянки строком на 15 років, який зареєстрований у Снігурівському райвідділі Миколаївської регіональної філії Центру ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.07.2009 року за № 040902300025. У травні 2019 року з Інформації з Державного реєстра речових прав на нерухоме майно він дізнався про передачу відповідачем належної йому земельної ділянки у суборенду ТОВ ДП "Південне" на підставі договору суборенди від 09 жовтня 2017 року, який зареєстрований у Держреєстрі 26 грудня 2017 року, що не передбачено договором оренди земельної ділянки. Відповідно до пункту 39 дійсного договору, рекомендованими листами від 10 травня та 09 липня 2019 року він письмово попереджав відповідача про бажання розірвати договір оренди землі в односторонньому порядку, які ним отримані 16 травня та 16 липня 2019 року. Проте вказані попередження залишені без виконання, а земельною ділянкою продовжує користуватися відповідач. Посилаючись на порушення прав орендодавця, передбачене угодою, позивач просив розірвати договір оренди № 276 від 14 серпня 2008 року. 19 грудня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги заявлені позивачем не визнав посилаючись на те, що визначене у договорі положення пункту 39 про можливість одностороннього розірвання договору є нікчемним, оскільки не визначає правових наслідків такого розірвання. Зазначає, що не настали умови, визначені ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" для дострокового розірвання договору за рішенням суду, а в односторонньому порядку розірвання договору законодавством не передбачено. Окрім того, на виконання вимог ст. 8 ЗУ "Про оренду землі", 02 серпня 2017 року ДП "Південне" направляло позивачу лист, яким запропоновано надати згоду на передачу належної йому земельної ділянки в суборенду. Оскільки, на адресу ДП "Південне" від [PERSON] письмове повідомлення на звернення протягом одного місяця не надійшло, 09 жовтня 2017 року між ДП "Південне" та ТОВ ДП "Південне" був укладений договір суборенди земельної ділянки строком до 30.07.2024 року з урахуванням періоду ротації основної сівозміни (а.с. 29-34). В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник [PERSON] подала суду заяву про слухання справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримала, на поверненні судових витрат не наполягала. Від представника відповідача Третьяк Г.О. на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату через зайнятість у судовому засіданні у Господарському суді Рівненської області у справі № 918/909/20, за якою представництво інтересів ТОВ "СГВК "Вознесенське" здійснюється нею на підставі ордера, у зв`язку з чим просила визнати причину неявки у судове засідання поважною (вх. № ЕП-2123/20- вх. 02.11.2020). Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого строку за першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у Постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зробив висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Виходячи з доводів клопотання представника відповідача, причиною неявки її у судове засідання є надання переваги участі у розгляді іншої справи. Разом з тим, суд вважає, наведену причину неявки неповажною, оскільки заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи представник позивача не зазначає, у чому полягає пріорітетність іншої справи, зважаючи на те, що дана справа більш тривалий час перебуває на розгляді у суді (майже рік) та чому є неможливим вирішення даної справи у судовому засіданні без участі сторін, які реалізували своє право на викладення всіх своїх аргументів у заявах по суті справи. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, позиції сторін у справі з"ясовані, всі можливі докази суду надані, будь-яких клопотань по суті справи не заявлено, а тому не відкладаючи розгляду справи, вирішує спір по суті. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,0613 га, кадастровий номер 4825781700:07:000:0002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] виданого 07 жовтня 2015 року на заміну державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК № 038618 від 06 квітня 2004 року (а.с.5). Державна реєстрація права власності на нерухоме майно за позивачкою проведена державним реєстратором Снігурівського районного управління юстиції Корженко О.Ю. 05 жовтня 2015 року, номер запису про право власності: 11499163, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 45211251 сформованого 07 жовтня 2015 року (а.с. 6). Відповідно до укладеного договору оренди землі № 276 від 14 серпня 2008 року, який 30 липня 2009 року зареєстровано у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040902300025, [PERSON] передав в оренду належну йому земельну ділянку ДП "Південне" строком на 15 років (а.с.7-8). На підставі акту приймання-передачі від 14 серпня 2008 року відповідач прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 4,06 га (а.с.9). Право оренди за відповідачем зареєстроване 26 грудня 2017 року державним реєстратором Миколаївської обласної філії КП "Центр державної реєстрації" Гавриловою Н.О., номер запису про інше речове право: 24219804, про що свідчить надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 165569992 сформована 06.05.2019 року (а.с.10-11). Так, пунктом 39 договору оренди передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є письмове попередження іншої сторони за 30 днів до моменту розірвання договору. 10 травня та 09 липня 2019 року позивач звертався до відповідача з письмовими попередженнями про те, що він бажає розірвати договір оренди земельної ділянки від 14 серпня 2008 року в односторонньому порядку у відповідності до п. 39 договору, які відповідач отримав 16 травня та 16 липня 2019 року (а.с. 12-14). За результатами розгляду заяв позивача, відповідачем були надані відповіді про те, що договір оренди землі є чинним та діє до 30 липня 2024 року, підстави для розірвання договору та негайного повернення земельної ділянки власнику не вбачаються (а.с.50-53). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 165569992 сформованого 06 травня 2019 року, 26 грудня 2017 року державним реєстратором Миколаївської обласної філії КП "Центр державної реєстрації" Гавриловою Н.О. проведено державну реєстрацію договору суборенди землі належної позивачу, укладеного 09 жовтня 2017 року між ДП "Південне" та ТОВ ДП "Південне", строком дії до 30 липня 2024 року (а.с.10-11). Статтею 8 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. 02 серпня 2017 року ДП "Південне" направляло позивачу лист, в якому просив надати згоду на укладання договору суборенди належної йому земельної ділянки з ТОВДП "Південне" в межах строків договору оренди землі від 14 серпня 2008 року. Відповідь просили надати письмово протягом одного місяця з дня отримання зазначеного листа (а.с.42), на що відповіді не отримали. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини четвертої статті 31 Закону України "Про оренду землі" розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Тлумачення частини четвертої статті 31 Закону України "Про оренду землі"свідчить, що за загальним правилом не допускається розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Проте сторони в договорі оренди можуть встановити як умову про одностороннє розірвання договору оренди землі, так і процедуру її реалізації. Оскільки пунктом 39 договору оренди землі від 14 серпня 2008 року сторони передбачили умову про одностороннє розірвання договору, на виконання якої позивачка направляла відповідачу письмові попередження від 10 травня та 09 липня 2019 року, які отримано останнім 16 травня та 16 липня 2019 року та письмово відмовлено в такому, то є наявними підстави для розірвання договору. Посилання відповідача про нікчемність вказаного положення договору про одностороннє розірвання, як таке, що не спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не знайшли свого підтвердження належними доказами. Судом встановлено, що договір підписаний обома сторонами, зареєстрований у встановленому порядку, сторонами протягом тривалого часу виконувалися його умови, відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою на підставі договору, дане положення є чітким та зрозумілим для його виконання. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ДП "Південне" до [PERSON] про визнання недійсним пункту договору оренди землі, яке набрало чинності 07 серпня 2020 року (а.с. 87-88). Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved