Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що в газеті "Субота" [NUMBER] від [INFO] було надруковано інформацію відносно нього, яка є недостовірною, неправдивою та такою, що ганьбить його честь і гідність. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд: визнати недостовірною, неправдивою та такою, що ганьбить честь і гідність [PERSON] , [INFO] , інформацію, яка надрукована в народному тижневику газеті "Субота" [NUMBER] від [INFO] у статті під назвою "[INFO]", а саме висловлення: "чья психика не справилась с восприятием президентской гонки", "как он, люди могут быть опасны для окружающих и для самих себя. И самое главное - его безумная акция", "стал выбрасывать соседкины вещи из окна", а також висловлення стосовно того, що [PERSON] погрожував підірвати будинок; стягнути з відповідача на його користь 70000 грн моральної шкоди. Ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального провадження. У судове засідання з`явилися позивач та його представник, які підтримали вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 64, 71, 72, 84). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У друкованому засобі масової інформації газеті "Субота" [NUMBER] від [INFO] (а.с. 8-10; примірник газети міститься на а.с. 87) було надруковано статтю під назвою "[INFO]" з таким змістом: "[PERSON] из Радомышля, 40-летний мужчина с двумя высшими образованиями, бывший офицер, возможно, не единственный, чья психика не справилась с восприятием президентской гонки, но случившийся с ним приступ дремавшего психоза показал, насколько ранимые, как он, люди могут быть опасны для окружающих и для самих себя. И - самое главное - его безумная «акция», как в кривом зеркале, показала всю нелепость нашего сегодняшнего существования, равно как и наши нелепые надежды, что после выборов что-то изменится к лучшему. Эта заметка о событии, взбудоражившем несколько дней назад весь Радомышль, к сожалению, без хэппиэнда… 12 апреля, около 16.00, [PERSON] ворвался в квартиру к соседке, 65-летней [PERSON] , живущей «дверь в дверь» с ним на втором этаже двухэтажного многоквартирного дома. Он принялся сокрушать все вокруг, бормоча о спрятанной «где-то здесь» угрозе, об избирательной кампании, о повальной нищете. Затем заперся в квартире (хозяйка успела выскочить во двор), открыл газовые конфорки, завил, что взорвет дом, и стал выбрасывать соседкины вещи из окна. Полицейские очень долго пытались уговорить [PERSON] выйти из квартиры, но получали в ответ лишь бессвязные фразы. Дом был обесточен, газ перекрыт, жильцы 8-ми квартир - эвакуированы. Затем дверь взломали, полицейские ворвались в квартиру, однако [PERSON] успел выпрыгнуть с балкона (благо, невысоко), где его и нейтрализовали бойцы отряда особого назначения. Вот, собственно, и все… Но когда корреспондент народного еженедельника «Субота» побывал в Радомышле, возле дома [ADDRESS], где и разворачивались события, понял: нет, не все. К удивлению, буквально все соседи [PERSON], с кем удалось пообщаться, жалеют беднягу [PERSON], психика которого не выдержала свалившихся на него несчастий. Рухнувшая военная карьера из-за развившегося вследствие травмы психического заболевания, парализованный после инсульта отец, смерть матери и ничегошеньки светлого впереди, лишь одна-единственная перспектива маячит - психушка и затем богадельня… - Разве только у [PERSON] «мухи в голове»?! - воскликнула соседка [PERSON] с 1 этажа. - Все мы - со своими «мухами». Боялась ли я, что [PERSON] взорвет дом? По телевизору показывают столько ужасов, что уже ничего не страшно. Она права. Потоки негатива, хлещущего с телеэкранов, и здорового могут сделать больным. Что же касается [PERSON], о нем соседи говорят не столько с жалостью, сколько с уважением (жаль, не удалось узнать мнения самой [PERSON] , в квартиру которой он, влекомый неведомым порывом, ворвался вечером 12-го апреля, - не оказалось ее дома). - Когда он служил в армии, получил травму, - рассказывает жительница соседнего дома [PERSON] . - После этого с ним и стали случаться приступы. Пока была жива мама [PERSON] , она следила, чтоб он принимал лекарства, возила в больницу. Два года назад она умерла. Отец [PERSON], [PERSON] , парализован, прикован к постели после инсульта. Может, [PERSON] перестал принимать лекарства - вот и случилось обострение. Горе свалилось на эту семью, большое горе… [PERSON] рассказала также, что [PERSON] был поздним ребенком - [PERSON] родила его, когда ей уже было 40. Работала в районном отделе образования, была уважаемым в городе человеком. [PERSON] окончил школу с золотой медалью, а затем - военный институт, а потом еще получил и гражданское высшее образование, экономическое. Но последствия травмы не позволяли ни работать, ни завести семью, ни просто нормально жить. Соседи уверяют, что таким [PERSON] им видеть никогда не приходилось. Обычно он был корректным приветливым человеком, а общение с ним показывало его высокую эрудицию. Что происходило вечером 12-го апреля, рассказала жительница соседней многоэтажки [PERSON] , она видела все от начала и до конца и даже пыталась успокоить [PERSON]: - Началось все около четырех пополудни, а закончилось в начале 10-го вечера, когда приехал спецназ из Житомира. Его сначала пытались урезонить соседи. И я тоже. Говорила ему: «И не стыдно тебе, взрослый же человек…» Он на какое-то время притих, но потом снова принялся бушевать. [PERSON] очень сильный физически. Он выбрасывал из квартиры соседки мебель, посуду, грозил взорвать дом. Потом вдруг потребовал 100 долларов у начальника районной полиции. И жалко [PERSON], и страшно - тут же дети кругом, а психически больной человек непредсказуем. Но он никому не нужен: отец парализован, мать умерла. С другой стороны и те, кто находится рядом с ним, не защищены от приступов его болезни. [PERSON] увезли в психиатрическую больницу, его парализованного отца - в районную. Квартира [PERSON] опустела. Как напоминание о горе, постигшем эту семью, стоит под балконом с отваливающимися створками остекления их насквозь проржавевший «москвичок» со спущенными колесами. Уже лет 15 стоит без движения и хозяйской руки. Когда-то в этой квартире строили планы на будущую жизнь, урчал моторчик «москвичка-каблучка», а потом вдруг стало ясно, что будущее никогда не начнется. Может, измученный мозг [PERSON] и толкнул его на бессмысленный бунт, когда это НИКОГДА стало фатально очевидным?" За інформацією Радомишльського відділення поліції станом на 20 листопада 2019 року відображена в тижневику газети "Субота" подія досліджувалася в межах кримінального провадження № 12019060280000164 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, яке є закритим за п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. [PERSON] у вказаному кримінальному провадження підозру вручено не було, процесуального статусу останній не має (а.с. 52). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 рокку №1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до п. 19 вказаної вище Постанови Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За змістом ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з положеннями ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою (ч. 1-4 ст. 301 ЦК України). Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права (ч. 3 ст. 273 ЦК України). Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб (реч. 1 ч. 1 ст. 275 ЦК України). Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши інформацію, наведену у статті, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження. Аналіз вказаної інформації свідчить про те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження автора відносно позивача, не особисте його відношення до нього, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевірені. На думку суду, позиціювання у поширеній статті позивача, як людини, яка має психічну хворобу, та таким, що вчинив правопорушення, без відповідного рішення суду, що підтверджувало б вказаний факт, вкрай негативно вплинуло на репутацію позивача та його честь і гідність, які є недоторканими, що є неприпустимим. З огляду на наведене, суд вважає за потрібне визнати недостовірною, неправдивою та такою, що ганьбить честь і гідність [PERSON] , інформацію, яка надрукована в народному тижневику газеті "Субота" [NUMBER] від [INFO] у статті під назвою "[INFO]", а саме висловлення: "чья психика не справилась с восприятием президентской гонки", "как он, люди могут быть опасны для окружающих и для самих себя. И самое главное - его безумная акция", "стал выбрасывать соседкины вещи из окна", а також висловлення стосовно того, що [PERSON] погрожував підірвати будинок. Статтею 32 Конституції України кожному гарантується право на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, висвітлена в газеті "Субота" інформація стосовно позивача була розповсюджена в численних інтернет-виданнях, а саме: "Житомирський кур`єр", "Житомир online", "Мета новости", "The world news", у мережі Facebook на сторінках "Житомирский курьер", "Новости Житомира от 20minut.ua", "Телеканал СК1", "Житомир-Онлайн", "Новости Житомира", "Новини Житомира", "Наталія Гарбаренко", а також у мережі YouTube на каналі "Телеканал СК1" (а.с. 53-56). З огляду на наведене, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, характер та тривалість немайнових втрат, а також ураховуючи інші обставини, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача 10000 грн моральної шкоди. Також, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1536,80 грн.?

Outcome: partial