Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач, Комунальне підприємство "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва", звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд: зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку площею 631,32 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена КП "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], після сплати Комунальним підприємством "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" [PERSON] компенсації в розмірі 399 166,00 гривень; судові витрати, пов'язані з розглядом справи покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Київської міської ради від 28 грудня 2010 року № 530/5342 "Про надання земельної ділянки комунальному підприємству "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства "Мічуренець" до садового товариства "Рубін") у Дніпровському районі м. Києва КП "Дирекції будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" надано в постійне користування вказана земельна ділянка та видано державний акт від 14 лютого 201 року серія [NUMBER]. В межах земельної ділянки, яка відведена Дирекції відповідно до вищезазначеного рішення КМР № 530/5342, знаходиться земельна ділянка [ADDRESS], площею 631,32 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], яка підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві. З метою створення умов для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві 16 грудня 2005 року Київською міською радою було прийнято рішення № 607/3068 "Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів" зі змінами та доповненнями, яким затверджено перелік земельних ділянок на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену (зі змінами та доповненнями), згідно якого Дирекція доручено викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі відповідно до законодавства або забезпечити компенсацію громадянам, які не оформили прав власності і ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, що підлягають знесенню в зв'язку з будівництвом Подільського мостового переходу та лінії метрополітену. Серед цього переліку зазначено і земельну ділянку [ADDRESS], площею 631,32 кв.м., кадастровий номер [NUMBER] яка входить до меж площі землі, яка відведена Дирекції і знаходиться на території Садівницького товариства "Сад-будівник", та підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу. Фактичне користування вищезазначеної земельною ділянкою здійснює [PERSON] Враховуючи наявність у Дирекції державного акту про право постійного користування земельною ділянкою на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства "Мічурінець" до садового товариства "Рубін") у Дніпровському районі м. Києва від 14 лютого 2011 року (серія [NUMBER]), що підтверджує законне землекористування позивача спірною земельною ділянкою, жодних прав, в розумінні ЗК України, на вказану земельну ділянку у відповідача немає. На даний час рішення КМР № 530/5342 не скасовано та є легітимним. Крім того, СТ "Сад-будівник", членом якого є [PERSON], дане рішення КМР № 530/5342 було оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року по справі № 2а-7830/10/2670 у задоволенні позову СТ "Сад-будівник" було відмовлено повністю. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року по справі № 2-а-7830/10/2670 було залишено без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2012 року та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 червня 2013 року по справі № К/9991/67417/12. Судом було встановлено, що СТ "Сад-будівник" не доведено факт порушення його прав, свобод та інтересів Рішенням КМР № 530/5342 та вданим на його підставі Державним пактом про право постійного користування земельною ділянкою КМР № 530/5342 та виданим на його підставі Державним актом про право постійного користування земельною ділянкою серії [NUMBER], оскільки не доведено свої права на відповідну земельну ділянку. Відповідно до земельно-кадастрової інформації на момент прийняття КМР Рішення № 530/5342 від 28 грудня 2010 року землекористувачем спірної земельної ділянки було Міністерство міського та сільського будівництва. Жодних доказів, які б підтверджували передачу відповідної земельної ділянки у власність, постійне користування, оренду та на іншому праві СТ "Сад-будівник", суду надано не було, таким чином СТ "Сад-будівник" не було станом на час прийняття оскаржуваного рішення землекористувачем земельної ділянки, а тому надання земельної ділянки Дирекції не потребувало попереднього вилучення її у СТ "Сад-будівник". Оскільки, відповідач [PERSON] здійснює фактичне користування спірною земельною ділянкою [ADDRESS], площею 631,32 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться в межах земельної ділянки та відведена Дирекції, виключно на підставі членства в даному СТ "Сад-будівник", то в нього, також відсутні будь-які підтвердження законного користування, в розумінні ЗК України, спірною земельною ділянкою. На жаль, відповідач, який фактично здійснює постійне користування земельною ділянкою, не надав згоди на добровільне звільнення земельної ділянки, з наданням компенсації згідно рішення Київської міської ради, чим порушив права землекористувача на використання вказаної земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в уточненій позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що спірна змелена ділянка перебувала в комунальній власності, рішенням КМР № 604/3068 КП "Дирекції будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" було доручено провести інвентаризацію земель та присвоїти кадастровий номер. В результаті інвентаризації також було виявлено фактичних землекористувачів. Зазначала, що позивачем на адресу відповідача направлялися лист, з проханням з'явитися до позивача та обрати варіант компенсації вартості земельної ділянки, який би його влаштував. Даний лист не містить пропозиції обрати іншу конкретну ділянку або пропозицію надати квартиру відповідачу. Також, пояснила, що відповідач не є законним власником спірної земельної ділянки, у зв'язку з чим здійснити викуп даної земельної ділянки позивач не може. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив суду, що спірна земельна ділянка була виділена садовому товариству у 1954 році, членом якого є відповідач. Відповідач є належним користувачем даної земельної ділянки, при цьому він зобов'язаний був оформлювати право власності чи право користування земельною ділянкою, так як він був вторинним користувачем даної земельної ділянки. Більше того, відповідач сам бажав приватизувати земельну ділянку, але йому це не дозволили зробити. Також, зазначив, що земельна ділянка до її передачі позивачу не була викуплена ні у відповідача, ні у садового товариства. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи СТ "Сад-будівник" в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться за межами території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування. (п. 12 Розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради "Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських та Воскресенських садів" від 16 грудня 2005 року № 607/3068, із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 14 червня 2007 року № 764/1425, затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств і фізичних осіб на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену; доручено КП "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" від імені Київської міської ради для забезпечення суспільних потреб м. Києва викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі, відповідно до законодавства та забезпечити компенсацію громадянам, які не оформили прав власності і ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, земельні насадження, садові будинки та інші споруди, адреси яких зазначені в додатку 1 до цього рішення на підставі матеріалів земельної інвентаризації та довідок садових товариств; попередити власників земельних ділянок, які підлягають викупу для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, про їх викуп для суспільних потреб (а.с. 7 - 8). Згідно Додатку 1 до рішення Київради від 16 грудня 2005 року № 607/3068, затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств та приватних осіб Русанівських та Воскресенських садів, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - прокладання траси Подільського мостового переходу та лінії Київського метрополітену, до якого, серед іншого належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8 об. - 9). 28 грудня 2010 року Київською міською Радою було винесено рішення № 530/5342 "Про надання земельної ділянки комунальному підприємству "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства "Мічурінець" до садового товариства "Рубін") у Дніпровському районі м. Києва, відповідно до якого Комунальному підприємству "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" було надано, за умови виконання пункту 4 цього рішення, в постійне користування земельну ділянку загальною площею 6,32 га для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства "Мічуренець" до садового товариства "Рубін") у Дніпровському районі м. Києва, в тому числі: площею 6,12 га - за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення та площею 0,20 га - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (а.с. 16). В подальшому на підставі рішення Київської міської ради від 28 грудня 2010 року № 530/5342, Комунальному підприємству "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 6,3204 га, яка розташована на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства "Мічурінець" до садового товариства "Рубін") у Дніпровському районі м. Києва для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві (а.с.17). Відповідно до кадастрового номеру [NUMBER], земельна ділянка [ADDRESS], площею 631,32 кв.м., перебуває у фактичному користуванні [PERSON], що не заперечується сторонами у справі. В порядку виконання наведених рішень КМР, позивач зверталось до відповідача з листами про можливість досудового урегулювання питання звільнення спірної земельної ділянки шляхом укладення угоди на повну грошову компенсацію вартості за земельну ділянку, будівлі і споруди, зелені насадження та інші збитки, відповідно до ринкової оцінки майна, однак відповідач так і не надав згоду на звільнення ділянки таким чином. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2011 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 червня 2013 року, позовні вимоги СТ "Сад-будівник" про визнання рішення Київської міської ради від 28 грудня 2010 року № 530/5342 "Про надання земельної ділянки комунальному підприємству "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства "Мічуренець" до садового товариства "Рубін") у Дніпровському районі м. Києва недійсним були залишені без задоволення (а.с.95-99). Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Громадяни та юридичні особи набувають право постійного користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. (ст.ст. 9, 12 Земельного кодексу України) Надання у постійне користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому статтями 149, 151 Земельного кодексу України. Право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України, в редакції чинній на 30.11.2010р.). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України в редакції чинній на 25.12.2013р.). Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України (ст. 126 Земельного кодексу України в редакції чинній на 30.11.2010р.). Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України в редакції чинній на 25.12.2013р.). Надання земельних ділянок підприємствам, установам та організаціям, що належать до державної або комунальної власності, у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Порядок надання у постійне користування земельних ділянок цим суб'єктам передбачено статтями 122 і 123 Земельного кодексу України. Згідно положень ч. 1, 7 ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно висновку № 698/699/13-43 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 04 жовтня 2013 року, складеного експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON], ринкова вартість земельної ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) з садовим будинком та господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], яка належить (перебуває у власності) [PERSON], на час складання висновку становить: 399 166,0 гривень, в тому числі: вартість земельної ділянки - 293 560 гривень; вартість садового будинку - 35 221 гривень; вартість господарських будівель та споруд - 3208 гривень. Імовірна вартість збитків відшкодувань і витрат на поліпшення (завезення родючого грунту) земельної ділянки площею 631,32 кв.м., що знаходиться на [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) в Дніпровському районі м. Києва, на час складання висновку становить: 54 038 гривень. Імовірна ринкова вартість земельних насаджень, що знаходиться на [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) в Дніпровському районі м. Києва, які належать (перебувають у власності) [PERSON], на час складання висновку становить: 3568,0 гривень. Імовірна ринкова вартість витрат на перевезення майна, що знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) в Дніпровському районі м. Києва, яка належить (перебуває у власності) [PERSON], на час складання висновку становить: 1 084,0 гривень. Імовірна ринкова вартість збитків у зв'язку з неотриманням врожаю, що можливо було б отримати на земельній ділянці [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS], на час складання висновку становить: 8 487 гривень. Вартість земельної ділянки з поліпшеннями, з урахуванням розмірів збитків відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки площею 631,32 кв.м., що знаходиться на [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) в Дніпровському районі м. Києва, на час складання висновку становить: 399 166 гривень, в тому числі: вартість земельної ділянки - 293 560 гривень; вартість садового будинку - 35 221 гривень; вартість господарських будівель та споруд - 3 208 гривень; імовірна ринкова вартість збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки (завезення родючого грунту) - 54 038 гривень; імовірна ринкова вартість зелених насаджень - 3 568 гривень; імовірна вартість витрат на перевезення майна - 1 084,0 гривень;імовірна ринкова вартість збитків у зв'язку з недоотриманням врожаю, що можна б було отримати на земельній ділянці - 8 487 гривень. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи висновок експертизи та те, що право постійного користування позивача - Комунального підприємства "Дирекція будівництва шляхово-транспортних м. Києва" на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 14 лютого 2011 року (Серія [NUMBER]), відповідач не надає згоди на добровільне звільнення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], взявши до уваги те, що на час розгляду справи відповідач не отримав від позивача грошової компенсації, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом зобов'язання звільнити відповідача вищевказану земельну ділянку, але після сплати позивачем грошової компенсації за земельну ділянку. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва", відповідач зобов'язаний звільнити земельну ділянку площею 631,32 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена Комунальному підприємству "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в Києві за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], після сплати йому Комунальним підприємством "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" компенсації в розмірі 399 166 гривень. Крім того, відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Як вбачається з рахунку № 735 від 14 лютого 2013 позивачем на рахунок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було перераховано 11 769 гривень на проведення експертизи (а.с.122). Відповідно до ч. 2 ст. 86 Цивільного процесуального кодексу України, кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Якщо клопотання про проведення експертизи заявлено обома сторонами, витрати на її оплату несуть обидві сторони порівну. Таким чином, позивачем було сплачено 11 769 гривень за проведення експертизи відповідно до ухвали суду від 30 серпня 2012 року, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 107 гривень 30 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved