Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] (далі «Позивач») звернулась до суду з даним позовом до ТОВ «Міжнародна пластикова мануфактура» (далі «Відповідач»). В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 22.05.2017 року Позивач згідно із наказом МПМ 17/ВК від 19.05.2017року була прийнята до ТОВ «Міжнародна пластикова мануфактура». 24.05.2018 року вона була звільнення з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін. Однак, при звільненні Позивача, з нею не було проведено розрахунок по заробітній платі за квітень та травень 2018 року, а також не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Посилаючись на приписи ст.43 Конституції України та ст. ст. 47, 94, 115, 116-117, 233, КЗпП України, Позивач просила суд стягнути на її користь з Відповідача заборгованість по заробітній платі за квітень 2018 року та травень 2018 року, яка підлягає виплаті після відрахувань ПДФО та військового збору в розмірі 5 212,95 грн., компенсацію за невикористану відпустку, яка підлягає виплаті після відрахувань ПДФО та військового збору в розмірі 6 523,26 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на дату ухвалення судового рішення, який підлягає виплаті після відрахувань ПДФО та військового збору в розмірі 43291,20 грн. В судовому засіданні Позивач підтримала заявлені вимоги, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила суд позов задовольнити повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги. В судове засідання представник Відповідача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву та будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Суд, обєктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 22.05.2017 року [PERSON] згідно наказу МПМ 17/ВК від 19.05.2017 року була прийнята до ТОВ «Міжнародна пластикова мануфактура» на посаду «обліковець», що підтверджується як відповідним наказом, так і записом в трудовій книзі (а.с.13, 14). Відповідно до запису в трудовій книжки Позивача, вона 24.05.2018 року була звільнена з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП (а.с.14). Проте, як убачається із матеріалів справи та пояснень Позивача у судовому засіданні, при її звільненні з нею не було проведено розрахунок по заробітній платі за квітень та травень 2018 року, а також не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з практикою Суду до такого майна відносяться й грошові кошти, відносно яких є достатньо конкретне і передбачуване відповідно до національного закону легітимне очікування (законне сподівання) (п. 31-46 рішення у справі "Будченко проти України"). У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Крім того, національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст.94 КЗпП України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом у даній справі встановлено, що розмір невиплаченої заробітної плати, з урахуванням утриманих податків (ПДФО 18% та військового збору 1,5%) складає 5 212,95 грн., а саме: 4 976,00 грн. за квітень 2018р.; 236,95 грн. за травень 2018р. Крім того, згідно із вимогами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 ст.233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження. Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999 р., суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З огляду на те, що Відповідач не провів з Позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на її користь підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", а саме: що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку провадиться наступним шляхом: заробітна плата за березень 2018р. 4 976,00 грн. (відпрацьовано 21 день) + заробітна плата за квітень 2018р. - 4 976,00 грн. (відпрацьовано 19 днів) = 9 952,00 грн. Таким чином, середній заробіток Позивача в день складає 248,80 грн. (9 952,00 грн. : 40 р.д.). У свою чергу, затримка розрахунку кількості днів буде визначатися з 03.05.2018р. по день ухвалення судового рішення, тобто 174 дня та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складе 43 291,20 грн. (174х248,80). Крім того, відповідно до ст. 74 КЗпП, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (ст. 75 КЗпП). Згідно ст. 24 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996р. № 504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Враховуючи, що за весь період роботи Позивач не була у відпустці, з Відповідача необхідно стягнути компенсацію за всі дні щорічної невикористаної відпустки. Відповідно до п.2 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до п.7 Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Відповідно до ст.73 КЗпП України святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Суд також погоджується з розрахунком Позивача, за яким: 64 666,95 грн. (нарахована заробітна плата за період з 01.06.2017р. по 30.04.18р.) : 228 р.д. (робочі дні за період з 01.06.2017р. по 30.04.18р.) = 283,62 грн. (середньоденна заробітна плата Позивача, для виплати компенсації за невикористані відпустки), а також із застосованою ним формулою, за якою кількість днів відпуски на яку має право Позивач за відпрацьований час за період з 22.05.2017р. по 02.05.2018 року, буде складати 23 календарні дні відпустки. Таким чином, компенсація за невикористані дні відпустки буде обчислюватися: 23 (календарні дні відпустки) х 283,62 грн. (середньоденна заробітна плата Позивача, для виплати компенсації за невикористані відпустки) = 6 523,26 грн. (компенсація за невикористані дні відпустки). Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно зі ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене, зазначені вище суми, повинні бути виплачені Позивачу, після утримання необхідних податків і зборів, а саме ПДФО та військового збору. При цьому суд враховує наступні приписи ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У той же час, згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А ч.1 ст.81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 80 ЦПК встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна пластикова мануфактура» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплат підлягає задоволенню повністю. Вимоги Позивача Відповідачем не спростовані, є доведеними, законними та обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з Відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved