Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Центр протидії корупції» (далі - ГО «Центр протидії корупції») про захист немайнових прав на використання імені та недоторканості ділової репутації. Позивач просив визнати інформацію такою, що порушує його немайнове право на використання імені, немайнове право на недоторканість ділової репутації, зобов`язати відповідача видалити зазначену інформацію та заборонити відповідачу публікувати інформацію про кримінальні провадження із зазначенням імені позивача у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України за відсутності обвинувального вироку суду щодо нього, який набрав законної сили. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідач незаконно використав ім`я позивача шляхом його зазначення в інформації про кримінальні провадження, в яких він був підозрюваним та є обвинуваченим, у вкладці « [PERSON] » на сайті «Відкритий реєстр національних публічних діячів України», що міститься за посиланням [INFO] . Крім цього, до постановлення обвинувального вироку суду щодо позивача в назві та тексті публікації [PERSON] » наводяться дані про доведеність його вини у цих кримінальних провадженнях. У зв`язку з цим, відповідач порушив немайнові права позивача на використання імені та недоторканість ділової репутації, передбачені ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 299 ЦК України. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2020 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково: рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31.12.2020 року справу прийнято до провадження судді Матійчук Г.О. та призначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. До суду надійшов відзив, згідно якого відповідач заперечує порушення немайнових прав позивача посилаючись на те, що порушення немайнового права не відбулось внаслідок того, що позивач є національним публічним діячем відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а поширення спірної інформації з метою інформування суспільства та через високий суспільний інтерес є необхідним. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що на сайті [INFO] у вкладці « [PERSON] » розміщена інформація про позивача. Зазначене підтверджується експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від [INFO]. № 134/2018-ЕВ-ЦК, копія якого була надана позивачем та міститься в матеріалах справи. Згідно відзиву, відповідач не спростовує факту поширення ним оскаржуваної інформації. Зазначений факт також підтверджується експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від [INFO]. № 134/2018-ЕВ-ЦК, копія якого міститься в матеріалах справи. Факт того, що сайт [INFO] належить відповідачеві засвідчується відомостями, які містяться на цьому сайті, відповідно до яких «Адміністратором та власником Реєстру є громадська організація «Центр протидії корупції» (код за ЄДРПОУ 38238280), та довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 21.06.2018 р. № 115/2018-Д-ЦК. Висновком від 21.06.2018 також підтверджується, що стаття « [PERSON] » дійсно містить інформацію, яка за твердженням позивача порушує його немайнові права, а саме: В розділі «Досьє» публікації: «Разом з тим, в 2015 році Національним антикорупційним бюро України розпочато два досудових розслідування, що стосувались діяльності компаній, пов`язаних із [PERSON] , в 2016 році - розпочате ще одне. В ході розслідування було встановлено, що [PERSON] є бенефіціарним власником юридичних осіб, зареєстрованих в офшорних юрисдикціях: DEVECOM COMPANY LIMITED, GUILFORD ESTATES LTD, KENSON TRADING LTD, HUMMERON COMPANY LTD , FORTER HOLDINGS LTD. Також було встановлено, що незважаючи на відсутність формального володіння, він контролює діяльність компаній "STEUERMANN" та Bradcrest Investments SA через директора цих підприємств Ейбергера Вольфганга, зокрема, може віддавати вказівки стосовно діяльності цих підприємств. Довіреною особою [PERSON] вважається [PERSON] . 20 квітня 2017 року в одному із проваджень - №52015000000000010 - [PERSON] було повідомлено про підозру. Згідно із судовими ухвалами, [PERSON] мав можливість остаточно вирішувати основні питання діяльності ТОВ "Енерготехпром", що є міноритарним акціонером, членом наглядових органів компаній: ПАТ "БАХЧИСАРАЙСЬКИЙ КОМБІНАТ "БУДІНДУСТРІЯ", ПАТ"ЕНЕРГОТЕХНОЛОГІЇ", ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "МЕГА-ПОЛІС", ПАТ "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР", ТОВ "БРИНКФОРД". В кримінальному провадженні № 52015000000000010 в травні 2017 року на частки [PERSON] у всіх трьох фірмах накладено арешт.» «Під час обшуку в офісі [PERSON] ( [ADDRESS] - за інформацією ЗМІ офіс [PERSON]) детективами НАБУ знайдено і вилучено протоколи засідань наглядової ради ПАТ "Констар" за 2012-2013 роки.» «КРИМІНАЛЬНІ ПРОВАДЖЕННЯ ТА САНКЦІЇ: Кримінальні провадження 1) Кримінальне провадження НАБУ №52015000000000009 від 11.12.2015 року за ч. 4 ст. 368 КК України (одержання неправимірної вигоди в особливо великому розмірі) ч. 3 ст. 209 КК України (легалізація доходів, одержаних злочинним шляхом). Постановою Генеральної прокуратури України від 09.11.2017 року матеріали досудового розслідування та №52015000000000009 від 11.12.2015 року та №52015000000000010 від 11.12.2015 року об`єднано під номером 52015000000000009 від 11.12.2015 року. Тоді ж змінено правову кваліфікацію діяння на ч. 5 ст. 191 (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем в особливо великих розмірах), ч. 3 ст. 209 (легалізація доходів, одержаних злочинним шляхом), ч. 1 ст. 255 КК України (створення злочинної організації). 25.10.2017 року [PERSON] в цьому провадженні пред`явлено підозру. 22.04.2017 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва детективам було відмовлено у заводовленні клопотання про застосування до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді особистої поруки. Поручителями виступили 19 осіб. На [PERSON] були покладені обов`язки: 1) прибувати до детектива НАБУ, прокурора Спеціонлізованої антикорупційної прокуратури, слідчого судді, суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з м. Києва без дозволу детектив, прокурора або суду; 3) повідомляти детективу, прокурору Счи суду про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватись від будь-якого спілкування з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (інформація про осіб прихована), а також від спілкування щодо ДП «СхідГЗК», ТОВ «Енерготехпром», ПрАТ «Енерготехнології», ПрАТ «СК «Мега-Поліс», ДП «STEUERMANN-Україна ГМБХ», ПрАТ «Пласт»,ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», австрійських компаній «STEUERMANN» Investitions- und Handelsgesellschaft bmH», «Bollwerk Finanzierungs-und Industriemanagement AG», «Uniqa Osterreich Versicherungen AG», британських компаній «WARGRAVE TRADING LLP», «ADTECH CONSULTING LIMITED», «DALLAS FUEL SA», кіпрських компаній «FORTER HOLDINGS LTD», «HUMMERON COMPANY LTD», «LEDRA NOMINEES LTD», «IONICS NOMINEES LTD», «DEVECOM COMPANY LTD», «ABS ALLIED BUILDING & STEEL LTD», панамської компанії «BRADCREST INVESTMENTS SA», компаній «KENSON TRADING LIMITED», «WENMORE ENTERPRISES LTD» - з будь-якими особами, утримуватись від спілкування з будь-яких питань з особами, які є або були учасниками або представниками вказаних компаній, крім своїх захисників; 5) здати на зберігання до Державної міграційної служби України всі свої паспорти для виїзду за кордон та всі інші документи, що дають право на виїзд з України, у тому числі паспорт громадянина України. 12.06.2017 та 12.10.2017 року строк дії запобіжного заходу був продовжений. Але 06.12.2017 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва за клопотанням захисника Мартиненка з переліку покладених на Мертиненка обов`язків виключено обов`язок здати на зберігання паспорти для виїзду за кордон. 29.11.2017 року в рамках кримінального провадження було арештовано квартиру [PERSON] . За інформацією веб-сайту НАБУ: "За версією слідства, екс-народний депутат України, колишній голова комітету Верховної Ради України з питань паливно-енергетичного комплексу, у змові з трьома особами - згаданим посадовцем структурного підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом», колишнім керівником цього ж підрозділу та ще однією особою, наближеною до екс-народного депутата, організували корупційну схему, в результаті якої інтересам ДП «НАЕК «Енергоатом» завдано шкоди в розмірі 6,4 млн євро. Як з`ясували детективи НАБУ, учасники угруповання у 2008-2012 рр штучно створили умови проведення низки тендерів, завдяки яким переможцем визнано чеську компанію «Skoda JS» (фактичним власником є російське ЗАТ «Об`єднані машинобудівні заводи») із завищеними на 6,4 млн євро ціновими пропозиціями, що в окремих випадках складало до 20% від вартості обладнання. У подальшому, після отримання зазначених коштів за контрактами, укладеними з ДП «НАЕК «Енергоатом», «Skoda JS»перерахувала 6,4 млн євро на рахунок компанії «BRADCREST INVESTMENT S.A.» (Панамська Республіка), єдиним власником (бенефіціаром) якої є екс-народний депутат України." В ході досудового розслідування встановлено, що службові особи ДП «НАЕК «Енергоатом», його відокремленого підрозділу «Атомкомплект», представники державної влади України та інші особи одержали упродовж 2009-2015 років хабар у розмірі понад 10,88 млн. Євро від представників АТ «Skoda JS», за сприяння закупівлі обладнання вказаного товариства на атомні електростанції України. Грошові кошти товариством «Skoda JS» перераховувались компаніям «BRADCREST INVESTMENTS SA» (в подальшому перераховувало кошти на рахунок «RANDSTONE COMMERCIAL LLP», яке в свою чергу перераховувало їх компаніям «DELANGOLO GROUP LIMITED», «Company Kredo-Z Kft. Limited», ТОВ «ТІА «Консольінвест»), «BARTON BUSINESS LLC», «INLORD SALES LLP», «VISILOGIK LIMITED», «DEVECOM COMPANY LIMITED» . В Реєстрі судових рішень наявна інформація про те, що кінцевим бенефіціарим власником «BRADCREST INVESTMENTS SA» та «DEVECOM COMPANY LIMITED» є безпосередньо [PERSON] . 2) Кримінальне провадження НАБУ №52015000000000010 від 11.12.2015 року за ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у заволодінні в складі злочинної організації коштами ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП "СхідГЗК") в особливо великому розмірі та їх легалізації (відмивання). 09.11.2017 року це провадження об`єднано з провадженням №52015000000000009 про що йдеться вище. [PERSON] у цьому провадженні 20.04.2017 року пред`явлено підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255 («Створення злочинної організації»), ч. 5 ст. 191 («Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем») Кримінального Кодексу України. 23.04.2017 року в рамках провадження на майно [PERSON] накладено арешт: автомобіль TOYOTA SEQUOIA 5.7, квартиру, банківські рахунки в ПАТ "Дімантбанк". 07.11.2017 року НАБУ повідомило, що кількість підозрюваних у справі зросла до восьми осіб, також пред`явили підозру ще трьом - генеральному директору [Ейбергер Вольфганг], директору [ [PERSON] ] компанії «Steuermann». Це один підозрюваний - громадянин України - є керівником низки компаній, які систематично вигравали тендери у ДП «СхідГЗК», ДП «НАЕК «Енергоатом», ДП «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», та, водночас, є очільником іноземних підприємств, задіяних у схемі відмивання коштів. Про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255 та ч.5 ст.191 КК України, йому повідомлено у Латвійській Республіці. Суть справи полягає в тому, що в грудні 2013 року ДП «СхідГЗК» з порушенннями провело конкурс з відбору постачальників уранового оксидного концентрату, переможцем конкурсу було визнано Steuermann Investitions- und Handelsgesellschaft mbH (STEUERMANN). При цьому STEUERMANN не є виробником концентрату і не мало засобів для його перевезення. 25.07.2014 і пізніше 23.02.2015 STEUERMANN, від імені якого діяв директор цієї компанії Вольфганг Ейбергер, уклало договори з Казахською компанією «Степногірський гірничо-хімічний комбінат» (ТОО "Степногорский горно-химический комбинат", далі - СГХК). Відповідно до цих контрактів СГХК мало поставити для ДП «СхідГЗК» той же урановий концентрат та на таких же умовах, що STEUERMANN мав поставити для ДП «СхідГЗК». СГХК здійснило такі поставки у повному обсязі, однак за ціною нижчою, ніж ціна поставки STEUERMANN на 17,28 млн. дол. США (за курсом НБУ 462,95 млн. грн). Таким чином ДП «СхідГЗК» здійснило надмірні витрати протягом 2014-2016 років в сумі 17,28 млн. дол. США. Кошти, перераховані ДП "СхідГЗК" на рахунки STEUERMANN були в подальшому перераховані "WARGRAVE TRADING LLP" та "ADTECH CONSULTING LIMITED". "WARGRAVE TRADING LLP" перерахувало гроші компанії «DALLAS FUEL SA», яка в свою чергу, оплачувала потреби [PERSON] та членів його сім`ї. 3) Кримінальне провадження НАБУ №52016000000000005 від 14.01.2016 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, службовими особами ДП «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», які зловживаючи своїм службовим становищем уклали договори щодо постачання продукції, виготовленої підприємством, за заниженою вартістю, внаслідок чого третіми особами отримано неправомірну вигоду на суму понад 100 млн. грн. Керівником ДП "ОГКХ" є [PERSON] . Суть справи полягає в тому, що впродовж грудня 2014 року - липня 2016 року ДП «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» продавала компаніям-посередникам «Bollwerk Finanzierungs- und Industriemanagement AG» та «Adelis Trade LLP» ільменітовий, рутиловий, цирконовий, дистен-саліманітовий концентрати за заниженими цінами (ці дві компанії називаються пов`язаними та повністю підконтрольними керівництву ДП «ОГХК»). В подальшому сировина продавалась кінцевим споживачам уже за ринковими цінами. При цьому ДП "ОГКХ" мало можливість укладати договори напряму з кінцевими споживачами. Для перевезень титанової сировини залізничним транспортом було залучене ТОВ "Юнітранс Оператор". Ця компанія, починаючи з жовтня 2013 року, перебувала під контролем менеджменту держпідприємства (через RV Trans (Латвія), Kumelite International Spedition SIA (Латвія) і Steel Products Limited (Великобританія). ТОВ "Юнітранс Оператор" використовувала для перевезень пов`язані з [PERSON] і [PERSON] First Railway Company та Bolatico Limitеd (Кіпр). Для перевезень титаномісної сировини морським транспортом "Bollwerk" залучала компанії «Swallow Logistcs OU», «Vitax Holding Corporation», «Ocean Trend Carriers Ltd», «Palmira Systems LP», більшість з яких мають поточні рахунки в Латвійській Республіці, куди компанія-посередник перераховувала гроші за транспортування продукції "ОГХК". Контракт з «Adelis Trade LLP» щодо продажу ільменітового концентрату за ціною $ 135 за тонну, з терміном дії до кінця року і відстрочкою платежу на 60 календарних днів підписаний 27 серпня 2015 року. «Adelis Trade LLP» продавала концентрат компанії "Bollwerk", яка реалізовувала продукт кінцевим споживачам. В публічно-доступних деклараціях про доходи [PERSON] (остання була подана у 2014 році) відсутні відомості про володіння ним частками у статуних капіталах юридичних осіб.» « [PERSON] Ділові зв`язки - [PERSON] - є підозрюваними у кримінальному провадженні № 52015000000000010 - [PERSON] - є (були) пов`язані з ПрАТ "Запоріжабразив" - [PERSON] - є підозрюваними в кримінальному проваженні № 52016000000000005 , були (є) пов`язаними із WARGRAVE TRADING (див. вікі-статті); - [PERSON] - є/були підозрюваними у кримінальному провадженні N 52015000000000010, є (були) пов`язаними із "STEUERMANN"; - [PERSON] - є/були підозрюваними у кримінальному провадженні N 52015000000000010, є (були) пов`язаними із "STEUERMANN"; - [PERSON] - були пов`язані з ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" (через MILLENIUM TRADE BANK LIMITED), пов`язані через кримінальне провадження №52015000000000009 (COMPANY "KREDO-Z KFT."); - [PERSON] - є (були) пов`язаними із ДП «Штоєрман-Україна ГМБХ»; - [PERSON] - є підозрюваними у кримінальному провадженні №52015000000000009; - [PERSON] - є (були) пов`язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON] - є (були) пов`язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON] - є (були) пов`язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON] - є (були) пов`язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON] - є підозрюваними в кримінальному провадженні №52015000000000010; - [PERSON] - є (були) пов`язаними з «BRADCREST INVESTMENTS SA»; - [PERSON] - є підозрюваними в кримінальному провадженні №52015000000000010; - [PERSON] - є пов`язаними з "STEUERMANN" та "Bollwerk"» «Пов`язані юридичні особи: - Bradcrest Investments SA - Бенефіціарний власник; - STEUERMANN, ЄДРПОУ FN189399d - Бенефіціарний власник; - FORTER HOLDINGS LTD, ЄДРПОУ ЗЕ239001 - Бенефіціарний власник; - HUMMERON COMPANY LTD, ЄДРПОУ ЗЕ193032- Бенефіціарний власник; - KENSON TRADING LTD - Бенефіціарний власник; - GUILFORD ESTATES LTD - Бенефіціарний власник; - DEVECOM COMPANY LIMITED, ЄДРПОУ ЗЕ223633 - Бенефіціарний власник; - ПрАТ «ЗАПОРІЖАБРАЗИВ», ЄДРПОУ 00222226 - Бенефіціарний власник; - ТОВ «ЕНЕРГОТЕХПРОМ», ЄДРПОУ 32309445 - Бенефіціарний власник; - ПрАТ «ЕНЕРГОТЕХНОЛОГІЇ», ЄДРПОУ 33833671 - Бенефіціарний власник; - ПАТ "КОНСТАР" , ЄДРПОУ 13461621- Бенефіціарний власник». З матеріалів справи вбачається, що ця інформація поширена у вкладці « [PERSON] », що свідчить про те, що назва публікації містить пряме посилання на ім`я позивача. За таких обставин, вся визначена позивачем інформація, що поширена в цій публікації, стосується особи позивача. Ім`я позивача використано і в тексті самої публікації. Цей факт свідчить про використання імені позивача при поширенні зазначеної інформації в назві та тексті публікації. Вся інформація під заголовком, що використовує ім`я особи є такою, що використовує ім`я. Зміст інформації свідчить про те, що зазначена інформація стосується кримінальних проваджень, в яких позивач був підозрюваним. Однак, згідно наданих суду доказів сторонами в обґрунтування своїх доводів і заперечень, судом не встановлено, що відносно позивача є обвинувальний вирок суду, який би набрав законної сили, доказів на підтвердження наявності обвинувального вироку суду відповідачем не надано. Судом встановлено, що вся інформація стосується кримінального провадження, в якому позивач був підозрюваним та є обвинуваченим, використовує його ім`я та стосується саме його особи. Інформація про третіх осіб зазначена в контексті викладення інформації про позивача та не стосується їх окремо. На цій підставі суд не приймає доводи відповідача про те, що інформація, викладена, у вкладці «Ділові зв`язки» розділу «Зв`язки» не стосується використання імені позивача і кримінальної справи, в якій він є обвинуваченим, а є просто доступною інформацією, а інформація викладена в розділі «Пов`язані юридичні особи» стосується лише господарської діяльності компаній, пов`язаних з позивачем, а також корпоративних прав позивача і не є оприлюдненням імені обвинуваченого. Відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Частинами 1 та 2 ст. 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Згідно з ч. 3 ст. 273 ЦК України діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Право на використання імені віднесено до немайнових прав, відповідно до ч. 2 ст. 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Частиною 1 ст. 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідач використав (обнародував) ім`я позивача при поширенні інформації про кримінальні провадження, в яких він був підозрюваним та є обвинуваченим, але без наявності обвинувального вироку щодо нього, внаслідок чого порушив немайнове право позивача на використання імені, передбачене ч. 4 ст. 296 ЦК України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права. Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хужин та інші проти Росії» від 23.10.2008, Європейський суд з прав людини визначив, що «…положення § 2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в § 2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (Allenetde Ribemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону (Minelliv.Switzerland). Разом з тим, ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (Allenetde Ribemont, §41; Daktaras v.Lithuania, §§41-43; Butkevicius v.Lithuania, §49)». Європейський суд з прав людини також встановлює, що "презумпція невинуватості" порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. У цьому зв`язку Суд наголосив на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушені проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині. Тому, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 21.09.2006 року у справі «Грабчук проти України»). В Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року в справі «Шагін проти України» надано таке саме визначення презумпції невинуватості і заборони робити заяви про винуватість особи стосовно проваджень, що тривають у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. У постанові від 31.10.2019 р. у справі № 760/20787/18 Верховним Судом визначено, що положення ч. 4 ст. 296 ЦК України є похідним від гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини. Положення ч. 4 ст. 296 ЦК України виконують функцію утримання балансу між суспільним інтересом до розслідуваних кримінальних проваджень та недопущенням нанесення шкоди репутації підозрюваної чи обвинуваченої особи, яку буде важко відновити у разі закриття кримінального провадження або ухвалення виправдувального вироку суду, якщо ім`я підозрюваного/обвинуваченого буде використовуватись в порушення вимог. Протиправне використання імені позивача при поширенні інформації про кримінальні провадження відносно нього спричинило формування суспільної думки про винуватість особи до ухвалення обвинувального вироку суду, у зв`язку з чим репутація особи піддана необґрунтованому сумніву без встановлення доведеності вини позивача судом відповідно до закону, і спонукає громадськість до думки про вину позивача та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації закріплені ст. ст. 297, 299 ЦК України, є окремими немайновими правами та не містять обмежень щодо способів його порушення і не можуть бути звуженими виключно до поширення недостовірної інформації. Чинним законодавством не встановлено, що поширення недостовірної інформації є єдиним способом порушення права на повагу до гідності та честі, недоторканості ділової репутації, тому при наявності певних обставин такі права можуть бути порушенні і внаслідок вчинення інших дій, зокрема, незаконного використання імені особи. Таким чином, на переконання суду, внаслідок порушення права позивача на використання імені відбулось порушення його права на недоторканість ділової репутації, встановлене ч. 1 ст. 299 ЦК України. Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що поширення цієї інформації із зазначенням імені позивача відповідає положеннями Закону України «Про інформацію», Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про доступ до судових рішень». Частиною 4 ст. 296 ЦК України встановлено, що випадки, коли ім`я такої особи використовувати (обнародувати) дозволено, можуть бути встановлені законом. Разом з тим, наведені відповідачем положення законодавства не встановлюють виключень із зазначеної заборони та відносяться до предмету спору. Відповідно до ч. 2 ст. 20 та п. 5 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про інформацію» будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом, до інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Встановлена п. 5 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про інформацію» заборона відносити до інформації з обмеженим доступом відомості про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, передбачає, що незаконність цих дій вже доведена, а така незаконність дій, зважаючи на ч. 1 ст. 62 Конституції України, встановлюється виключно обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Натомість, інформація, в якій використано ім`я позивача є даними про кримінальні провадження відносно нього, в яких немає обвинувального вироку суду, отже ця інформація не відноситься до відомостей про незаконні дії осіб. Чинним законодавством не заборонено поширювати інформацію про кримінальні провадження й до набрання чинності обвинувального вироку суду, але з урахуванням положень ч. 4 ст. 296 ЦК України без використання (обнародування) при цьому імені підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» позивач є публічним діячем, а ч. 2 ст. 2 цього Закону встановлює, що виконання цього Закону не є порушенням Закону України «Про захист персональних даних». На думку відповідача, це дає йому підстави посилатись на ч. 2 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», відповідно до якої не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Суд не погоджується з твердженнями відповідача, адже Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» має відмінну сферу застосування ніж правовідносини, які є предметом позову, а саме сферу протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, що визначено преамбулою цього Закону. Крім цього, позивачем не заявлено позовних вимог щодо захисту персональних даних. Стаття « [PERSON] », окрім інформації, в якій використано ім`я позивача, як обвинуваченого, містить й іншу інформацію з персональними даними позивача, де зазначено, зокрема, ім`я в інших розділах, дата народження, родинні зв`язки, проте жодних позовних вимог стосовно цієї інформації позивачем не заявлено. Інформація, в якій незаконно використано ім`я позивача, стосується кримінальних проваджень, в яких він є обвинуваченим, і в якій вказано, що він був підозрюваним, інша персональна інформація в позовних вимогах не міститься. Таким чином, предмет позову не стосується захисту персональних даних, а стосується захисту немайнового права на використання імені, а отже наведені відповідачем положення Закону України «Про захист персональних даних» не враховуються при вирішення питання щодо порушення немайнового права на використання імені. Крім цього, положення ч. 2 ст. 5 цього Закону, визначає, що не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Зважаючи на те, що інформація, в якій використано ім`я позивача, стосується кримінальних проваджень відносно нього, а обвинувального вироку суду, який би встановив порушення в його діяльності при здійсненні повноважень немає, використані там персональні данні не стосуються здійснення позивачем посадових або службових повноважень. Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 р. у справі № 760/20787/18 зазначає, що з огляду на положення ст. 32 Конституції України необхідно розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема перелічених у ст. 270 ЦК України, порушених у зв`язку з поширенням про особу інформації, недоторканність якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо така інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Таким чином, при вирішенні цієї справи суд не розглядає питання достовірності інформації, адже позивач звернувся за захистом немайнових прав на використання імені, а не з позовом про спростування інформації. У зв`язку з цим, суд не погоджується з доводами відповідача, про те, що зазначена інформація отримана з відкритих джерел і містить посилання на зазначені джерела, у зв`язку з чим ця інформація не була проголошена вперше, а отже не було порушено ч. 4 ст. 296 ЦК України. Оскільки предметом спору є використання імені, а не спростування інформації, посилання на джерело інформації не є доказом законності використання імені особи. Крім цього, ч. 4 ст. 296 ЦК України не встановлено, що заборона використання імені підозрюваного чи обвинуваченого, до набрання законної сили вироку суду відносно нього, відноситься лише до першого випадку його обнародування. Зазначена норма не містить жодних обмежень щодо заборони використовувати (обнародувати) ім`я підозрюваної особи у зв`язку з тим, що ця інформація оприлюднена раніше, а використане у зазначеній нормі зі словом «використане» доповнення «обнародуване» не означає використання імені вперше. Доповненням слова «використане» законодавець уточнює, що заборона в контексті використання імені особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, до набрання обвинувального вироку суду щодо неї, застосовується тільки щодо інформації, яка поширюється серед третіх осіб, стає для них доступною. На переконання суду, доповнення зазначеної норми словом «обнародувана» обмежує дію цієї заборони на випадки використання імені підозрюваного чи обвинуваченого у процесуальних документах та під час здійснення службовими особами своїх службових обов`язків. Судом встановлено, що позивач є публічною особою, адже до 22 грудня 2015 року був народним депутатом України. Разом з тим, зважаючи на те, що предметом позову є захист немайнового права на використання імені, а не визнання інформації недостовірною, суд не погоджується з доводами відповідача стосовного того, що оскільки позивач є публічною особою, межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, що підтверджується Резолюцією 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 р. на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи. Суд вважає, що зазначення імені підозрюваного чи обвинуваченого до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього, є прямим порушенням положення ч. 4 ст. 296 ЦК України, незалежно від того, чи є така особа публічною. При цьому, порушення прямої законодавчої заборони використовувати ім`я підозрюваної чи обвинуваченої особи до набрання обвинувального вироку суду щодо неї не може тлумачитись як критика чи висвітлення її слів та вчинків. Крім цього, ці норми визначають можливості зазнати гострої критики в засобах масової інформації, а відповідач є громадською організацією і не має статусу ЗМІ. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.10.2019 р. у справі № 760/20787/18. Не може бути також врахована аргументація відповідача про наявність значного суспільного інтересу у зв`язку з тим, що інформація про кримінальні провадження стосується розкраданням бюджетних коштів. Наявність суспільного інтересу відноситься до інформації про кримінальні провадження, але не стосується немайнового права на використання імені обвинуваченої особи при поширені такої інформації. Цивільний кодекс України встановлює заборону на використання імені обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї при поширенні інформації про кримінальні провадження, а не на саме поширення такої інформації. Тому, суд приходить до висновку, що наявність значного суспільного інтересу не виключає необхідності дотримання відповідачем положення ч. 4 ст. 296 ЦК України. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що інформація, поширена відповідачем у статті « [PERSON] » є такою, що порушує немайнове право [PERSON] на використання імені, адже всупереч положенням ч. 4 ст. 296 ЦК України використовує ім`я позивача, як обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього. Згідно з положеннями ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на зазначене, враховуючи спосіб порушення немайнових прав позивача, суд приходить до висновку, що позивачем обрані належні та ефективні способи захисту, які направлені на поновлення його прав, у вигляді визнання інформацію такою, що порушує немайнове право позивача на використання імені та недоторканість ділової репутації, зобов`язання відповідача видалити зазначену інформацію та заборона відповідачу публікувати інформацію про кримінальні провадження із зазначенням імені позивача за відсутності обвинувального вироку суду щодо нього. Суд вважає, що оскільки право порушено внаслідок використання імені на відкритому сайті в мережі Інтернет, визнання порушеного права без видалення цієї інформації буде продовжувати протиправне використання імені, а, отже, не призведе до поновлення порушеного права. Виходячи з наведеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати, що зазначені способи захисту не суперечать закону, стосуються спору, що наразі існує між сторонами та є ефективним способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Оскільки немайнові права [PERSON] на використання імені та недоторканості ділової репутації були порушенні відповідачем шляхом опублікування інформації у вкладці « [PERSON] » Відкритого реєстру національних публічних діячів України, яка міститься за посиланням [INFO], суд дійшов висновку про відповідність обраного способу захисту порушеного права та часткового задоволення позовних вимог. Щодо заявлених позивачем вимог про заборону громадській організації «Центр протидії корупції» публікувати інформацію про кримінальні провадження із зазначенням імені [PERSON] у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України за відсутності обвинувального вироку суду щодо нього, який набрав законної сили, суд, враховуючи висновки суду касаційної інстанції, не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки згідно закону суд перевіряє наявність у сторін спору, який виник реально, і не розв`язує спірні правовідносини, які можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 114,40 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial