Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

15.06.2021 року позивачка звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до Кремінського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кремінської районної державної адміністрації Луганської області. Після заміни первісного відповідача свої вимоги спрямувала до Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області, як правонаступника Кремінської РДА, яка в свою чергу є засновником Центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), де вона працювала та не отримувала повністю заробітню плату. В обґрунтування зазначила, що обидві організації\~натепер знаходяться\~в стадії\~ліквідації.\~В період з 01.02.2008 року до 18.01.2021 року вона працювала в Центрі на посаді соціального робітника та була звільнена 18.01.2021 року із займаної посади наказом №1-к, за згодою сторін, відповідно до п 1 ст 36 КЗпП України. На момент звільнення їй не виплачена заборгованість із заробітної плати в сумі 3157,89 грн. Тому згідно з вимогаим ст. 47 та 116,117 КЗпП просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в зазначеній сумі та 11627,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на день подання заяви до суду. В уточненій позовній заяві, просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в сумі 3157,89 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, станом на 20.08.2021 року, в сумі 31626,80 грн. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала свої вимоги. До початку розгляду справи по суті зазначала, що одразу після звільнення, а саме з 19.01.2021 року працевлаштувалася на посаду соціального працівника до Центру енадання соціальних послуг Кремінської міської ради. Представником третьої особи суду надано заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Під час попередніх засідань надавала пояснення та документи на підтвердження заснування Центру та його фінансування саме Кремінською РДА, як розпорядником коштів місцевого бюджету, а також ліквідації Кремінської РДА, як засновника Центру, шляхом реорганізації РДА районів, ліквідованих розпорядженням КМУ від 16.12.2020 року № 1635-р шляхом їх приєднання до новоутвореної райдержадміністрації, а саме Сєвєродонецької РДА Луганської області. Вказала на припинення фінансування та блокування рахунків РДА та Центру. Належний відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення, повернуте на адресу суду з відміткою про закінчення терміну зберігання. Відзиву не подав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі з постановленням заочного рішення. 22 грудня 2021 року постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Щодо правонаступництва\~Сєвєродонецької РДА\~у спірних\~правовідносинах. Згідно приписів ст 81-82 ЦПК України Обов`язок доказування і подання доказів 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Стаття 82 ЦПК України.\~Підстави звільнення від доказування 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що натепер Кремінська районна державна адміністрація з 18.01.2021 року перебуває в стадії припинення, в зв`язку з її реорганізацією і перетворенням у Сєвєродонецьку райдержадміністрацію, шляхом приєднання, про що свідчать також дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ас13-15,21-22). Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного Кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Статтею 7-1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-XIVз наступними змінами, в редакція станом на 01.08.2021року, (утворення та реорганізація районних державних адміністрацій) визначено, що: утворення та реорганізація районних державних адміністрацій здійснюються Кабінетом Міністрів України після прийняття Верховною Радою України рішення про утворення та ліквідацію районів з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Під час реорганізації юридичних осіб - районних державних адміністрацій, їхніх структурних підрозділів не застосовуються положення законодавства щодо: необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов`язанні (переведення боргу); права кредиторів вимагати у зв`язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов`язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків; неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами. У разі здійснення реорганізації районних державних адміністрацій шляхом приєднання повноваження з управління справами таких юридичних осіб, забезпечення підготовки та прийняття районними державними адміністраціями, що припиняються, та їх посадовими особами рішень як суб`єктами владних повноважень з дня прийняття рішення про початок реорганізації здійснює голова районної державної адміністрації, до якої здійснюєте, приєднання інших юридичних осіб. Порядок здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державнії адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державні адміністрацій, що припиняються, визначаються Кабінетом Міністрів України, з урахуванням Бюджетного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Згідно п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» передбачено: відповідно до пункту 6 частини першої статті 20, пункту 5 частини другої статті 23 Закон України Про Кабінет Міністрів України і статті 7-1 Закону України Про місцеві держави адміністрації: здійснити реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих зазначеною постановою, шляхом їх приєднання до районних державних адміністрацій, утворених згідно з абзацом третім цього пункту, згідно з додатком 3. За додатком 3 Кремінська та Попаснянські райдержадміністрації визначені ях райдержадміністрації ліквідованих районів, які реорганізуються шляхом приєднання до новоутвореної райдержадміністрації, а саме до Сєвєродонецької райдержадміністрації Луганської області. Висновок суду щодо правонаступництва Сєвєродонецької РДА підтверджено й набравшим чинності рішенням цього ж суду від 24.09.2021 року в цивільній справі ЄУН414/1380/21 за позовом [PERSON] до Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області, третя особа Кремінський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кремінської районної державної адміністрації Луганської області про стягнення заробітної плати, в якій встановлені ці обставини на підставі наданих представником відповідача документів, а саме Розпорядження голови обласної державної адміністрації-керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 31 серпня 2021 року №567 «Про затвердження передавального акта», згідно змісту якого затверджено передавальний акт балансових, позабалансових рахунків, матеріальних цінностей, активів та зобов`язань Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (код ЄДРПОУ04051520) та затвердженим самим Передавальним актом, що відповідно до приписів ч 4 ст 82 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню у цій справі. \~ \~ \~ \~Тобто,\~Сєвєродонецька райдержадміністрація\~Луганської області,місцезнаходження\~юридичної особи\~вул.\~Дружби народів\~32А\~м.\~Сєвєродонецьк,\~Луганська область,\~код ЄДРПОУ\~44107075, є правонаступником Кремінської райдержадміністрації. Щодо відповідальності за зобов`язаннями останньої, суд бере до уваги також обставини, встановлені в судовому порядку вищезгаданим судовим рішенням, і які не підлягають доказуванню в цій справі, а саме, що відповідно до п. 13 постанови Кабінету міністрів України від 29.12.2009 № 1417 «Деякі питання діяльності територіальних центрів соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» гранична чисельність і фонд оплати праці працівників територіального центру затверджуються місцевим органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, що його утворив. А згідно п1 Положення про Центр, затвердженого Розпорядженням голови Кремінської РДА 29.06.2010 року №461 в редакції від 22.03.2018 року засновником його є Кремінська РДА Луганської області. Згідно п 12 цього Положення Центр утримується за рахунок коштів, які відповідно до Бюджетного Кодексу України виділяються з місцевих бюджетів на соціальний захист населення (ас 40). Таким чином, місцевий бюджет затверджує районна рада, а розпорядником коштів є державна адміністрація. У разі недостатності коштів на утримання державної організації,- Центру надання послуг, Кремінська райдержадміністрація, як засновник, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Кремінського тер центру. Суд зважає на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 04 вересня 2018 року у справі N 5023/4388/12 (провадження N 12-102гс18) за заявою Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Лозівського міськрайонного центру зайнятості до Комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств" Лозівської міської ради Харківської області (далі - КП "Комбінат комунальних підприємств", боржник, банкрут) про визнання банкрутом зазначила, що у низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30 листопада 2004 року у справі "Михайленки та інші проти України", пункт 45, рішення від 04 квітня 2006 року у справі "Лисянський проти України", пункт 19, рішення від 03 квітня 2007 року у справі "Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови", пункти 18,19, рішення від 12 квітня 2007 року у справі "Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації", пункт 35, рішення від 15 січня 2008 року у справі "Р. Качапор та інші проти Сербії". \~ \~ \~ \~ Отже, внутрішньодержавний правовий статус підприємства, організації як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах Конвенції. ЄСПЛ також висловив позицію і щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства. Так, у пункті 62 рішення у справі «Єршова проти Російської Федерації» ЄСПЛ зазначив, що, враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах із Кремінським територіальним\~центром соціального\~обслуговування (надання\~соціальних послуг)\~Кремінської районної\~державної адміністрації\~Луганської області.\~В період з 01.02.2008 року до 18.01.2021 року вона працювала в Центрі на посаді соціального робітника та була звільнена 18.01.2021 року із займаної посади наказом №1-к, за згодою сторін, відповідно до п1 ст 36 КЗпП України, що збігається із даними трудової книжки. (ас3-4). Із пояснень позивачки встановлено, що остання одразу після звільнення, а саме з 19.01.2021 року працевлаштувалася на посаду соціального працівника до Центру енадання соціальних послуг Кремінської міської ради, про що також вказує у запис в її трудовій книжці (ас4). Згідно довідки (ас7) на момент звільнення їй не виплачена заборгованість із заробітної плати в сумі 3157,89 грн. Відповідно до уточненої заяви про збільшення позовних вимог та довідки ( ас 20, 23) її середньоденна заробітна плата складає 232,55 грн, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, станом на 20.08.2021 року становить 31626,80 грн. Судовий наказ Кремінського районного суду в Луганській області за заявою [PERSON] щодо стягнення заборгованості з Терцентра від 04.06.2021 року натепер скасовано ухвалою цього ж суду від 21.12.2021р. (ас 38-39). Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого\~Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до\~ст. 116 Кодексу законів про працю України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні позивача відповідач згідно з діючим трудовим законодавством був зобов`язаний виплатити позивачу всі належні останньому суми, в тому числі заборгованість по заробітній платі, яка, тим не менш, не була виплачена відповідачем з його провини. Відповідачем, як правонаступником, не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані доказів, які спростовують доводи позивача, а також доказів відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу всіх належних йому сум при звільненні з роботи. При вирішенні справи по суті суд зважує що, невиплата заборгованості по заробітній платі (так само, як і всіх належних працівнику сум) при звільненні з вини роботодавця розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною Законом від 17.07.1997 закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. При цьому сама по собі відсутність коштів у роботодавця для виплати належних працівникові сум не є підставою для невиконання рішення суду (справа «Баландіна проти України» (заява № 16092/05, рішення від 06.12.2007, «Батрак проти України» (заява № 50740/06, рішення від 18.06.1999, «Білецька проти України» (заява № 25003/06, рішення від 10.12.2009). Аналогічно у справі «Безуглий проти України» Європейським судом з прав людини встановлено порушення ст. 1 Протоколу № 1 у зв`язку з тим, що заявнику не виплачено присуджені національним судом виплати щодо заборгованості по заробітній платі. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум при звільненні останнього. Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 року. Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, відповідно до\~вимог ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Щодо стягнення 31626,80 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, станом на 20.08.2021р., то суд враховує наступне. Відповідно до п. 20,22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Проте, при вирішенні спору по суті, суд враховує, що 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. А тому суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Враховучи вищезазначену правову позицію та приймаючи до уваги ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, який є незначим з огляду на його (позивача) працевлаштування на постійній основі з 19.01.2021 року, тобто одразу ж після звільнення, а також явну неспівмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який в більш ніж десять разів більший за заборговану заробітну плату, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6\~ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з урахуванням частково задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 82,43 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial