Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

10 жовтня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі по 3000 гривень щомісячно та аліменти в розмірі по 1500 гривень щомісячно на своє утримання на час догляду за дитиною - інвалідом протягом всього часу проживання з дитиною. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що вона не працює, доглядає дитину, яка є інвалідом дитинства, дитина хворіє на тяжку невиліковну хворобу дитячий церебральний параліч, на лікування якої щомісячно потрібно більше 4000 гривень, а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Під час розгляду справи позивачка та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В письмових запереченнях зазначив, що вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнає частково, в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки він працює, регулярно отримує заробітну плату. Крім того, він добровільно допомагає дитині та дружині, що підтверджено квитанціями про поштові перекази. В частині стягнення аліментів на утримання позивачки позов не визнав, посилаючись на те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачці і нею не надано доказів щодо потреби дитини в постійному сторонньому догляді (а.с.26, 28-31). Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 88 СК України визначено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Частина ч.1 ст.80 СК України передбачає , що аліменти присуджуються одному з подружжя в частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Сторони зареєстрували шлюб 10 січня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 095265, виданого 10 січня 2009 року Холоднобалківською сільською радою Біляївського району Одеської області (а.с.5). Як видно з копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 206928, виданого Холоднобалківською сільською радою Біляївського району Одеської області, позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини, [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно довідок № 1963 від 21.09.2016 року та № 544 від 09.11.2016 року Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні; позивачка не працює, здійснює догляд за дитиною-інвалідом [PERSON] (а.с.7, 53). Корінець медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років № 21/4 "А" від 17.03.2016 року, виданий Біляївською центральною районною лікарнею Одеської області, підтверджує, що [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом з діагнозом "ДЦП, подвійна геміплегія" (а.с.14). Довідка № 213 про потребу дитини - інваліда у домашньому догляді, яка видана 17.03.2016 року Біляївською центральною районною лікарнею Одеської області підтверджує, що [PERSON], [INFO], потребує домашнього догляду ( а.с.55). Згідно довідки № 299 від 02 листопада 2016 року лікарської консультативної комісії Комунального закладу "Саратський районний центр первинної медичної допомоги" [PERSON] потребує постійного індивідуального догляду (а.с.52). Тому суд відкидає заперечення відповідача, що позивачкою не надано доказів щодо потреби дитини в постійному сторонньому догляді. Як видно з копії трудової книжки позивачки АС № 514174, 25 грудня 2015 року вона звільнилась з роботи за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років ( а.с.57-58). Довідка Біляївського УПСЗН Одеської області № 119 від 29 вересня 2016 року підтверджує, що позивачка з квітня 2016 року по вересень 2016 року включно отримала державну соціальну допомогу дітям - інвалідам в загальній сумі 13816,80 ( а.с.54). Виписки з медичних карток (амбулаторного) стаціонарного хворого [PERSON] підтверджують, що вона часто хворіє (а.с.9-13). Згідно копії трудової книжки БТ-11 № 6361042, відповідач [PERSON] працює енергетиком у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Весна 2010" (а.с.33-37) . Довідка про доходи, видана ТОВ "Весна 2010", підтверджує, що з жовтня 2015 року по вересень 2016 року включно, він отримав заробітну плату в загальній сумі 18 585 гривень. Крім того, відповідач працює за сумісництвом у ПП "Агроконсалт", де з жовтня 2015 року по вересень 2106 року отримав заробітну плату в загальній сумі 11116 гривень ( а.с.38). Копії квитанцій на поштові перекази пітверджують, що відповідач добровільно надав позивачці матеріальну допомогу у червні, серпні - жовтні 2016 року по 1020 гривень; у липні 2016 року -1224 гривні ( а.с.40). Інших дітей або непрацездатних осіб на утриманні відповідача немає. Частина 2 ст.182 СК України встановлює, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням сімейного та матеріального становища сторін, стану здоров'я дитини, а також приписів ч.2 ст.182 СК України суд визначає аліменти на утримання дитини у розмірі по 1/3 частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, а на утримання позивачки - по 1/6 частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно протягом всього часу проживання з дитиною та опікування нею. Вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не грунтуються на законі, тому що ст. 184 СК України визначає, що суд може визначити аліменти у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Між тим, судом встановлено, що відповідач працює і регулярно отримує заробітну плату. Таким чином, у задоволенні позову в частині визначення аліментів у твердій грошовій сумі належить відмовити. На підставі пункту 3 частини 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У звязку з чим, згідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: partial