Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , просить ухвалити рішення, яким : визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] на його сторінці в соціальній мережі фейсбук (Fасеbоок) ([INFO]): « [PERSON] з якого часу Ви влаштувалися "адвокатом лісовирубувачів"? З якого часу Ви "тихенько" погоджуєте рубки лісу? Не дозволяйте собі хамити моїм працівникам! Хоча хамити і матами крити людей - для Вас звична справа, правда ж? Ви завжди хвалитесь що "якщо в селі хтось не слухається, то б`єте в писок ", Але люди вже інші [PERSON] , і терпіння Вашого багаторічного царства за декілька місяців відійде в минуле. Зарано Ви списали мене... У понеділок Я виходжу на роботу! До речі Ви дуже важливий свідок зі сторони обвинувачення, і спілкування з Вами мені заборонено. Тому прошу перебувати у своєму старостинському округу і займатися своїми функціональними обов`язками, а не відстоювати вирізання лісів і займатися виборами генерала [PERSON]...го! Ще раз Вас прошу, займайтеся роботою, ще не так багато залишилося до жовтня:)» (посилання на сторінку відповідача у соціальній мережі Фейсбук (Fасеbоок) : ([INFO]). Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом: опублікування тексту спростування на своїй сторінці Фейсбук, а також поширення тексту спростування, опублікованого на своїй сторінці Фейсбук на особисті сторінки осіб, які поширили неправдиву інформацію стосовно Позивача та/або відреагували на допис стосовно [PERSON] чи залишили під дописом свій коментар на публікацію про [PERSON] -протягом 1 дня з моменту набрання рішенням суду законної сили наступного змісту: « Шановні мешканці та мешканки села Кальна, а також Витвицької об`єднаної територіальної громади та фейсбук-спільното! Повідомляю, що інформація про [PERSON] , опублікована мною на моїй сторінці Фейсбук [INFO] є неправдивою, мною надуманою та не відповідає дійсності. Зокрема, неправдивою та такою, що не відповідає дійсності є наступна інформація « [PERSON] з якого часу Ви влаштувалися "адвокатом лісовирубувачів"? З якого часу Ви "тихенько" погоджуєте рубки лісу? Не дозволяйте собі хамити моїм працівникам! Хоча хамити і матами крити людей - для Вас звична справа, правда ж? Ви завжди хвалитесь що "якщо в селі хтось не слухається, то б`єте в писок ". Але люди вже інші [PERSON] , і терпіння Вашого багаторічного царства за декілька місяців відійде в минуле. Зарано Ви списали мене... У понеділок Я виходжу на роботу! До речі Ви дуже важливий свідок зі сторони обвинувачення, і спілкування з Вами мені заборонено. Тому прошу перебувати у своєму старостинському округу і займатися своїми функціональними обов`язками, а не відстоювати вирізання лісів і займатися виборами генерала [PERSON] …го! Ще раз Вас прошу: займайтеся роботою, ще не так багато залишилося до жовтня:)»». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100 000, 00 грн. Судові витрати покласти на Відповідача. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на надання правової допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] , працює старостою села Кальна (Долинського району Івано-Франківської області) Витвицької ОТГ. [INFO] відповідачем, [PERSON] на його сторінці в соціальній мережі фейсбук (Fасеbоок) : ([INFO]) була опублікована недостовірна інформація щодо [PERSON] такого змісту: « [PERSON] з якого часу Ви влаштувалися "адвокатом лісовирубувачів"? З якого часу Ви "тихенько" погоджуєте рубки лісу? Не дозволяйте собі хамити моїм працівникам! Хоча хамити і матами крити людей - для Вас звична справа, правда ж? Ви завжди хвалитесь що "якщо в селі хтось не слухається, то б`єте в писок". Але люди вже інші [PERSON] , і терпіння Вашого багаторічного царства за декілька місяців відійде в минуле. Зарано Ви списали мене... У понеділок Я виходжу на роботу! До речі Ви дуже важливий свідок зі сторони обвинувачення, і спілкування з Вами мені заборонено. Тому прошу перебувати у своєму старостинському округу і займатися своїми функціональними обов`язками, а не відстоювати вирізання лісів і займатися виборами генерала [PERSON] …го! Ще раз Вас прошу: займайтеся роботою, ще не так багато залишилося до жовтня:)» (посилання на сторінку Відповідача у соціальній мережі Фейсбук ((Fасеbоок) : ([INFO]). Відповідач поширив вище вказану інформацію щодо [PERSON] серед необмеженого кола осіб у соціальній мережі Fасеbоок з позначкою «Доступно всім». Поширена інформація є фактичним твердженням, оскільки містить конкретну інформацію про, начебто, вчинення позивачем неправомірних дій, які не доведені жодними належними та допустимими доказами, а відтак є завідомо недостовірною, негативною, неправдивою, такою, що містить відомості про події, які не існували та порушує особисті немайнові права Позивача, ганьбить його честь, гідність й завдає шкоди діловій репутації як посадовій особі органу місцевого самоврядування - старості села Кальна. При цьому зміст публікації свідчить про те, що негативна інформація стосовно позивача була доведена до відома жителів сіл Витвицької ОТГ, до якої [PERSON] балатувався на минулих виборах, та с. Кальня, де позивач зі своєю сім`єю проживає та де його обрано старостою села. Відтак, неправдива інформація доведена і до виборців позивача, з метою формування негативної думки останніх щодо його діяльності. У спірних правовідносинах поширена щодо позивача інформація стосується його честі та ділової репутації як посадової особи - старости села Кальна, оскільки формує його морально-етичний портрет в очах громадськості. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особі позивача в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки посада старости села є соціально важливою, передбачає безперервний процес взаємодії з мешканцями та потенційними інвесторами регіону. Таким чином, вище зазначена інформація, поширювана щодо позивача відповідачем має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, а також, про, начебто, вчинення ним протиправних дій, та є такою, що порушує немайнові права Позивача, не є оціночним судженням та підлягає судовому захисту. Враховуючи вище викладене, вважає, що [PERSON] має спростувати інформацію шляхом: опублікування тексту спростування на своїй сторінці Фейсбук, а також поширення тексту спростування, опублікованого на своїй сторінці Фейсбук на особисті сторінки осіб, які поширили неправдиву інформацію стосовно позивача та/або відреагували на допис стосовно [PERSON] чи залишили під дописом свій коментар на публікацію про [PERSON] - протягом 1 дня з моменту набрання рішенням суду законної сили наступного змісту: « Шановні мешканці та мешканки села Кальна, а також Витвицької об`єднаної територіальної громади та фейсбук-спільното! Повідомляю, що інформація про [PERSON] , опублікована мною на моїй сторінці Фейсбук [INFO] є неправдивою, мною надуманою та не відповідає дійсності. Зокрема, неправдивою та такою, що не відповідає дійсності є наступна інформація « [PERSON] з якого часу Ви влаштувалися "адвокатом лісовирубувачів"? З часу Ви "тихенько" погоджуєте рубки лісу? Не дозволяйте собі хамити моїм працівникам! Хоча хамити і матами крити людей - для Вас звична справа, правда ж? Ви и хвалитесь що "якщо в селі хтось не слухається, то б`єте в писок ". Але люди вже інші [PERSON] і терпіння Вашого багаторічного царства за декілька місяців відійде в минуле. Зарано Ви списали мене... У понеділок Я виходжу на роботу! До речі Ви дуже важливий зі сторони обвинувачення, і спілкування з Вами мені заборонено. Тому прошу перебувати у своєму старостинському округу і займатися своїми функціональними обов`язками, а не відстоювати вирізання лісів і займатися виборами генерала [PERSON] … го! Ще раз Вас прошу: займайтеся роботою, ще не так багато залишилося до жовтня:)»». Разом з цим, внаслідок окреслених порушень його прав, в порядку ст. 23 ЦК України, він має право на відшкодування моральної шкоди. [PERSON] , являється особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання), оскільки хворів на рак легенів, та переніс операцію з видалення двох доль легенів. Відтак, будь-який стрес є небезпечним для життя позивача. Більше того, після вище вказаної публікації, в [PERSON] піднявся тиск, а також цукор у крові. Кожного дня з моменту публікації він змушений спростовувати недостовірну інформацію щодо своєї особи, що заподіює йому тяжкі моральні страждання. Зважаючи на те, що інформація поширена для великої кількості осіб - необмеженого кола осіб, серед яких 5000 фейсбук-друзів Відповідача, в тому числі представників та жителів всіх сіл Витвицької ОТГ, 241 людина ознайомилася з інформацією та відреагувала на публікацію, 58 людей поширили інформацію на своїй сторінці Фейсбук та залишено під дописом 69 коментарів, Відповідач являється не звичайною фізичною особою, а є головою Витвицької ОТГ, інформація стосується посадової особи ОМС - старости села, вважає, що розмір моральної шкоди становить 100 000 гривень. Даний розмір моральної шкоди є розумним та справедливим (а.с.1-8). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Юхименко Р.І. подала відзив на позовну заяву [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому зазначила, що відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає, що такі не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідач є головою Витвицької сільської об`єднаної територіальної громади. Впродовж тривалого періоду часу до відповідача неодноразово надходили скарги від працівників Витвицької ОТГ про некоректне ставлення до них [PERSON] - старости села Кальна Долинського району Івано-Франківської області, позивача у справі. Також відповідач був очевидцем таких дій позивача. У зв`язку з таким ставленням позивача до людей, та, зокрема, до працівників Витвицької ОТГ, відповідач неодноразово звертався до позивача особисто з проханням припинити моральне приниження людей та припинити висловлювання нецензурної лексики в сторону як відповідача, так і присутніх при цьому осіб. Проте, такі прохання були проігноровані позивачем. Позивач вважає викладену у соціальній мережі «Facebook» інформацію негативною та такою, що порушує його честь і гідність. Однак, позивач не зазначає, чи вчиняв такі дії, а лише вказує, що викладена інформація є негативною. Позивач зазначив, що відповідач опублікував [INFO] недостовірну інформацію щодо позивача наступного змісту: « [PERSON] з якого часу Ви влаштувалися «адвокатом лісовирубувачів»? З якого часу Ви «тихенько» погоджуєте рубки лісу? Не дозволяйте собі хамити моїм працівникам! Хоча хамити і матами крити людей - для Вас звична справа, правда ж? Ви завжди хвалитесь що «якщо в селі хтось не слухається, то б`єте в писок». Але люди вже інші [PERSON] , і терпіння Вашого багаторічного царства за декілька місяців відійде в минуле. Зарано Ви списали мене... У понеділок Я виходжу на роботу! До речі Ви дуже важливий свідок зі сторони обвинувачення, і спілкування з Вами мені заборонено. Тому прошу перебувати у своєму старостинському округу і займатися своїми функціональними обов`язками, а не відстоювати вирізання лісів і займатися виборами генерала [PERSON]...го! Ще раз Вас прошу: займайтеся роботою, ще не так багато залишилося до жовтня:)» Позивачем було охарактеризовано вищезазначену інформацію як таку, яка є недостовірною. Проте не було наведено жодних аргументів та доказів, які підтверджують недостовірність викладеної інформації відповідачем в соціальній мережі «Facebook». Окрім того, позивач не зазначив, яка саме частина наведеної вище інформації є недостовірною, у зв`язку з чим підлягає спростуванню. На позивача також покладений обов`язок довести, в чому саме полягає недостовірність викладеної інформації, а також надати всі існуючі в нього докази неправдивості викладеної інформації в соціальній мережі «Facebook». Позивачем помилково зазначено, що викладена відповідачем інформація є фактичним твердженням, з огляду на таке: Твердженням можна назвати думку, положення, вислів, що доказує, підтверджує що- небудь. Питанням є звертання до кого-небудь, яке потребує відповіді, роз`яснення. Знак питання- - розділовий знак, який застосовується на письмі для вираження запитання, сумніву, вагання. Вищевказані визначення містяться в академічному тлумачному словнику української мови. Щодо викладеної інформації у частині « [PERSON] з якого часу Ви влаштувалися «адвокатом лісовирубувачів»? З якого часу Ви «тихенько» погоджуєте рубки лісу?», а також «Хоча хамити і матами крити людей - для Вас звична справа, правда ж?», слід зазначити, що позивач помилково розглядає поставлені відповідачем запитання, як ствердження конкретної інформації щодо його особистості. Вказана інформація викладена у питальній формі, а тому не може бути ствердженням конкретної інформації. Не можна вважати твердженням і таке висловлювання як «Не дозволяйте собі хамити моїм працівникам!», оскільки це є звернення, яким відповідач просить позивача коректно відноситись до працівників Витвицької сільської ОТГ. Поширення інформації може відбуватися у двох формах-фактичного твердження чи оціночного судження. Позивач повинен довести недостовірність інформації, викладеної на сторінці відповідача в соціальній мережі «Facebook». Натомість, позивач невірно зазначає, що для визнання інформації негативною, а відтак недостовірною, та покладення на відповідача обов`язку довести протилежне, достатньо щоб позивач вважав, що інформація порушує його немайнові права. У позовній заяві позивачем наводиться визначення негативної інформації, як такої, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій. Оскільки терміну «негативна інформація» в законодавстві не існує, а тому, дана обставина не є елементом доказування в розумінні ст. 81 ЦПК України в даній категорії справ, і не може бути прийнятим судом до уваги. Враховуючи наведене, не можна вважати негативну інформацію недостовірною. Вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки інформація в мережі «Facebook» була викладена у формі оціночних суджень, а не категоричних тверджень. Щодо відшкодування моральної шкоди. Позивачем не було наведено належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення його майнових та немайнових прав, а тому немає підстав як для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, так і для стягнення моральної шкоди. (а.с.35-39). Позивач [PERSON] в судові засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому Законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ільницька С.В. ( ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1035158 а.с.17) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали , зіславшись на викладені в позовній заяві обставини , просили позов задоволити в повному об`ємі. Відповідач [PERSON] , та його представник адвокат Юхименко Р.І. (ордери про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1039528 та серії ВС №1109233 а.с.41, 124) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Допитана в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] суду пояснила, що вона займає посаду вчительки Кальнянського ліцею та проживає в с.Кальна Долинського району. Позивача по справі [PERSON] , який займає посаду старости с.Кальна, вона знає. Може охарактеризувати його як чуйну, порядну толерантну людину. Особисто вона не чула, що [PERSON] до коголь виражався нецензурною лексикою, або хамив. Дружина [PERSON] займає посаду директора Кальнянського ліцею. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона займає посаду заступника директора Кальнянського ліцею, та проживає в с.Кальна. Старосту с.Кальна - [PERSON] вона добре знає, це добра та чуйна людина. В її присутності [PERSON] , няколи не виражався нецензурною лайкою. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з березня 2017 року по лютий 2021 року , він займав посаду начальника відділу культури Витвицької ОТГ.Староста с.Кальна [PERSON] при спілкуванні з іншими людьми не добирає слів, виражається нецензурною лексикою, звертається до всіх на "ти". Зокрема з 2017 року [PERSON] постійно насміхався над його зачіскою, що зачіпало його гідність. Останній конфлікт у нього з [PERSON] був в 2020 році з приводу "коронавірусу". Скарг на поведінку [PERSON] він не писав , оскільки це людина старшого віку, а крім того вони разом працювали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 02.07.2018 року по 03.12.2020 року була начальником відділу кадрового та правового забезпечення Витвицької ОТГ. Сторін по справі [PERSON] та [PERSON] вона знає. В липні 2020 року до неї зателефонував [PERSON] та попросив вийти на вулицю. Вийшовши на вулицю, вона побачила [PERSON] та лісничого Витвицького лісництва [PERSON], який в руках тримав якісь аркуші паперу. [PERSON] почав на підвищених тонах розмовляти з нею, чому вони не підписують Акт щодо санітарної рубки лісу після повені, оскільки до того завжди підписували. Подивившись на акт, вона побачила, що на ньому немає жодного підпису відповідальних осіб - ні лісничого, ні представників з Івано-Франківська. Крім цього , вона побачила , що в даному акті було вказано Козаківське лісництво. Коли вона звернула на це увагу, [PERSON] повідомив, що вони все перероблять, а потім почав нецензурно лаятись. Після цього вона розвернувшись , пішла у свій будинок . [PERSON] неодноразово на сесіях сілької ради, на засідання виконкому, на зборах селян в с.Кальна нецензурно лаявся, звертався до всіх на "ти". До неї особисто мешканці Витвицької ОТГ з письмовими скаргами на поведінку [PERSON] не звертались, але усні скарги були, про що вона доповідала голові Витвицької ОТГ [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона раніше займала посаду начальника відділу освіти Вигодської ОТГ та знайома з сторонами по справі - старостою с.Кальна [PERSON] та головою Витвицької ОТГ [PERSON] . Щопонеділка у них відбувались наради. У [PERSON] завжди були якісь претензії, які він виражав у "хамовиті" формі - "Хто ти така?", "Що вимагаєш?", "Ти малолєтка, чого сюди приїхала?". Зі сторони [PERSON] була також і нецензурна лайка в телефонному режимі. Про таку поведінку позивача по справі вона доповідала [PERSON] , який її заспокоював, просив не звертати на це уваги. З письмовими скаргами до Витвицького сільського голови на поведінку [PERSON] , вона незверталась. Пост [PERSON] опублікований у Фейсбуці, вона читала, можливо навіть коментувала. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу , які з`явилися в судові засідання , вислухавши покази свідків, які допитані в судовому засіданні по клопотанню сторін по справі, вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] порушив його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, шляхом розповсюдження недостовірної інформації [INFO] на свої сторінці в соціальній мережі фейсбук (Fасеbоок) : ([INFO]) щодо нього, [PERSON] такого змісту: « [PERSON] з якого часу Ви влаштувалися "адвокатом лісовирубувачів"? З якого часу Ви "тихенько" погоджуєте рубки лісу? Не дозволяйте собі хамити моїм працівникам! Хоча хамити і матами крити людей - для Вас звична справа, правда ж? Ви завжди хвалитесь що "якщо в селі хтось не слухається, то б`єте в писок" Але люди вже інші [PERSON] , і терпіння Вашого багаторічного царства за декілька місяців відійде в минуле. Зарано Ви списали мене... У понеділок Я виходжу на роботу! До речі Ви дуже важливий свідок зі сторони обвинувачення, і спілкування з Вами мені заборонено. Тому прошу перебувати у своєму старостинському округу і займатися своїми функціональними обов`язками, а не відстоювати вирізання лісів і займатися виборами генерала [PERSON] …го! Ще раз Вас прошу: займайтеся роботою, ще не так багато залишилося до жовтня:)» (посилання на сторінку Відповідача у соціальній мережі Фейсбук ((Fасеbоок) : ([INFO]). Відповідач поширив вище вказану інформацію серед необмеженого кола осіб у соціальній мережі Fасеbоок з позначкою «Доступно всім». Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У відповідності до ст. 55 Конституції України , кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Разом із тим, відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно з ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом статей 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до вимог ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Суд звертає увагу, що в своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. При дотриманні умов § 2 ст. 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на "інформацію" та "ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі Handysidev.UnitedKingdom). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» також зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Отже, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини, суд приходить висновку, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 20 травня 2019 року у справі №591/7099/16-ц (провадження №61-34159св18), за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2019 року у справі №725/5585/16-ц (провадження №61-34549св18), вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, зазначив, що суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб`єктивну думку, яка є оціночним судженням, висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду, а не спростовувати таку інформацію. У рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 лютого 2012 року у справі «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини» зазначив, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. У таких справах, як «Лінгенс проти Австрії» (1986 року); «Обершлік проти Австрії» (1991 року), в яких йшлось про публічну критику політиків, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому Європейський суд з прав людини вважає порушенням ст. 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти до критики. Межа допустимої критики щодо публічного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слі та вчинків і повинні це усвідолювати. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] перебуває на посаді старости Кальнянського старостинського округу Витвицької ОТГ,Калуського (Долинського) району, Івано-Франківської області , отже має статус публічної особи, а відтак межі допустимої критики та оцінки поведінки позивача є значно ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. З огляду на те, що позивач є публічною особою, суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі та ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» тощо, ЄСПЛ підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Європейський суд з прав людини 02.06.2016 року ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У зазначеному рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. У справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» ЄСПЛ зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до ч.2 сті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства». Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц. Разом з тим, встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що у викладеній відповідачем [INFO] інформації у соціальній мережі «Фейсбук» відсутня констатація будь-яких конкретних фактів стосовно [PERSON] , вказана інформація викладена у питальній формі та у формі звернення і містить лише власну думку [PERSON] , щодо позивача [PERSON] , здебільшого як посадової особи. Зазначені висловлювання хоч і є критичними та такими, що викликали певний негативний резонанс, проте зазначені висловлювання в першу чергу свідчать про особисте ставлення відповідача до позивача, як публічної особи, в межах свободи вираження його особистих поглядів. У рішенні від 06 жовтня 2015 року в справі «Карпюк та інші проти України» зазначено, що свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Особа, яка висловлює власні погляди, критичні висловлювання не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права. Суд наголошує на тому, що інформація, яка поширена відповідачем [PERSON] , в соціальній мережі «Facebook» [INFO] з огляду на характер використання мовностилістичних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири, іронії, сарказму, є оцінкою та критичними висловлюваннями щодо дій позивача як посадової особи (старости Кальнянського старостинського округу Витвицької ОТГ), викладена у питальній формі та у формі звернення і не може бути витлумачена як така, що містять фактичні дані, правдивість яких можна перевірити на предмет їх дійсності. Крім того, оскільки позивач обіймає публічну посаду та здійснює публічну владу на регіональному рівні, то він мав бути готовим до того, що підлягатиме ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконував або виконує свої функції. Як вбачається зі змісту правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі №725/5585/16-ц (провадження №61-34549св18), від 20 травня 2019 року у справі №591/7099/16-ц (провадження №61-34159св18), поширення відповідачем оціночних суджень не може бути підставою для захисту права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Доводи позивача про те, що внаслідок поширення інформації, відповідачем було порушено його права є необґрунтованими, оскільки останнє не містить конкретних даних щодо оцінки його дій. У разі, якщо позивач вважає, що оціночні судження, поширені в засобі масової інформації, в т.ч. і в соціальній мережі «Facebook» принижують його гідність, честь та ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, він не позбавлений можливості скористатися наданим йому ч.6. ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, викласти власний погляд , своє тлумачення поширеної інформації та доведення перед аудиторією помилковості висловлених відповідачем суджень, надавши їм свою оцінку у тому ж засобі масової інформації -в соціальній мережі «Facebook» . Крім цього, незважаючи на те, що суд приходить до переконання , що поширена відповідачем [PERSON] , в соціальній мережі «Facebook» [INFO] інформація є оціночним судженням останнього , в судовому засіданні, зокрема з показів свідків [PERSON] , начальника відділу культури Витвицької ОТГ, [PERSON] , начальника відділу кадрового та правового забезпечення Витвицької ОТГ, [PERSON] , начальника відділу освіти Витвицької ОТГ , частково знайшо своє підтвердження фати некоректного відношення позивача [PERSON] до працівників Витвицької ОТГ, яку очолював на той час відповідач [PERSON] . На підставі викладеного суд доходить висновку, що інформація, яка поширена відповідачем [PERSON] , в соціальній мережі «Facebook» [INFO], не є предметом судового захисту, адже є оціночним судженням. Поширена інформація є висловлюванням, яке не містить фактичних даних, зокрема є критичною оцінкою певного факту, тобто є суб`єктивною думкою відповідача, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне: За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Як роз`яснено у п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 5 п.9 цієї Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України "Про пресу", ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Оскільки судом встановлено, що інформація, яка поширена відповідачем [PERSON] , відносно позивача [PERSON] , є оціночним судженням, то позивач має право вимагати від відповідача відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Водночас, суд вважає, що суб`єктивна думка відповідача викладена у його висловлюваннях хоча і має негативний характер, однак не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. За таких обставин, суд вважає, що для задоволення позовних вимог відсутні законні підстави, вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, тому суд їх також залишає без задоволення. Щодо понесених сторонами судових витрат, суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати. На підставі ст.ст. 6, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 28, 40 Конституції України, ст.ст. 68, 200, 201, 277, 297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 27, 30 Закону України "Про інформацію" ,

Outcome: dismissed