Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулася з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю фізичної особи. В обґрунтування позову зазначила, що її чоловік [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Торецьквугілля» ВП «Шахта «Південна», де працював гірничим робітником очисного забою. [INFO] року [PERSON] загинув у результаті нещасного випадку на виробництві. За наслідками розслідування цього нещасного випадку було складено акт за формою Н-1. Згідно висновків комісії даний нещасний випадок стався з вини посадових осіб підприємства. Було виявлено 159 порушень нормативних актів з охорони праці, 13 осіб притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач вважає, що смерть її чоловіка настала з вини відповідача. Зазначає, що після смерті чоловіка вона терпить страждання, які полягають у тому, що вона втратила саму близьку до неї людину. ЇЇ малолітній син росте без батька і їй важко висловити словами те горе, які вони переживають. Моральну шкоду оцінює у 500000,00 грн. У травні 2017 року позивачем подано уточнення до позовної заяви. З урахуванням уточнень позивач просить суд: Стягнути з відповідача у її користь моральну шкоду у зв'язку із смертю її чоловіка у сумі 500000,00 грн., а також стягнути у її користь моральну шкоду спричинену її сину [PERSON], [INFO] смертю на виробництві його батька [PERSON] в розмірі 500000,00 грн. У судовому засіданні представник відповідача позов підтримала, дала пояснення, що відповідають змісту позовної заяви просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача подав до суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] був розірваний за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25.11.2005 року. Згідно рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 21.07.2009 року був встановлений факт сумісного проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства між [PERSON] та її сином [PERSON]. Вважає що позивач не є особою, яка має права на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із смертю на виробництві [PERSON] У доповнених запереченнях також зазначив, що у позовній заяві відсутні докази спричинення позивачу і її сину моральної шкоди, а також відсутнє обґрунтування самого розміру цієї моральної шкоди. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову, дав пояснення, які аналогічні змісту письмових заперечень. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи із зазначених підстав, крім того, як на підставу відмови у задоволення позову, послався на сплив строку позовної давності. Вивчивши зміст позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і зібрані по справі докази, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що [PERSON] з 24 липня 2005 року по [INFO] року перебував у трудових правовідносинах з Державним підприємством «Торецьквугілля» ВП «Шахта «Південна». Працював гірничим робітником очисного забою 5 розряду, що підтверджується рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 липня 2011 року (а.с. 35, 36) і згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню. Також судом встановлено, що згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку, який стався [INFO] року (а.с. 9-15) та акту № 9 за формою Н1 від 09.07.2009 року про нещасний випадок на виробництві (а.с. 16-20) з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, у наслідок якого він загинув. Згідно зазначених актів причинами настання цього нещасного випадку визначено порушення посадовими особами підприємства, а також самим потерпілим [PERSON] технологічних норм, а також нормативних актів з охорони праці (а.с. 13,14,18,19). Згідно свідоцтва про смерть (серія [NUMBER]), виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] помер [INFO] року про що в Книзі реєстрації смертей 17.06.2009 року зроблено запис за № 373 (а.с. 6). Згідно рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25.11.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 41), що також підтверджується довідкою Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 04.03.2017 за № 15.16-5-607 (а.с. 43). Згідно свідоцтва ([NUMBER]) про народження [PERSON] [INFO], його батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 77). Зазначені обставини не оспорювалися сторонами. Спірним по справі є підстави відшкодування моральної шкоди та розмір цієї моральної шкоди. Статтею 153 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. У зазначеній нормі поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи. Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення з відповідача у користь позивача моральної шкоди у зв'язку із смертю чоловіка позивача у сумі 500000,00 грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний за рішенням суду. У дослідженому у судовому засіданні акту від 13.03.2017 року (а.с. 56) міститься інформація про підтвердження сусідами по будинку факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства [PERSON], [PERSON], [PERSON] на момент [INFO] року за адресою [ADDRESS]. Проте, як встановлено рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11.07.2011 року, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 21.07.2009 року встановлений факт сумісного проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства між [PERSON] та її сином [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Представником позивача у судовому засіданні повідомлялося про те, що заява позивача про встановлення факту проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] однією сім'єю, яка подавалася у порядку окремого провадження була залишена без розгляду у зв'язку із наявністю спору про право. При цьому, судом неодноразово, у порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України було роз'яснено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Позивачем, у рамках цієї справи у позовному провадженні не заявлялася вимога про встановлення факту проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] однією сім'єю. Отже, суд вважає недоведеною і невстановленою у судовому засіданні обставину проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] однією сім'єю на момент смерті [PERSON], і критично ставиться до відомостей, які містяться в акті від 13.03.2017 року стосовно підтвердження сусідами по будинку факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства [PERSON], [PERSON], [PERSON] на момент [INFO] року за адресою [ADDRESS], оскільки достовірно встановлено, що на момент смерті [PERSON] проживав однією сім'єю зі своєю матір'ю за адресою [ADDRESS]. Крім того, згідно протоколу від [INFO] року засідання комісії по спеціальному розслідуванню нещасного випадку (а.с. 22) зазначено що дружина потерпілого (у розлученні) [PERSON] проживає за адресою, [ADDRESS], що є відмінною від адреси [ADDRESS]. Отже, позивач [PERSON] у розумінні ст. 1168 ЦК України, не відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди завданої смертю [PERSON], оскільки на момент смерті потерпілого вона не була його дружиною, а також особою, яка проживала з ним однією сім'єю. Щодо вимоги про стягнення у її користь моральної шкоди спричиненої її сину [PERSON], [INFO] смертю на виробництві його батька [PERSON] в розмірі 500000,00 грн., суд приходить до висновку, що така вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] [INFO] є сином потерпілого [PERSON], і в силу ст. 1168 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди завданої смертю [PERSON] Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд не погоджується із доводами представника відповідача, стосовно недоведеності факту спричинення відповідачем моральної шкоди сину потерпілого, оскільки сам факт загибелі батька беззаперечно свідчить про те, що його син, відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Дитина втратила близьку людину і таку втрату не можливо відновити, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв'язків і потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується розміру моральної шкоди, суд виходить з такого. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частини 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує ту обставину, що нещасний випадок на виробництві стався з причин порушення технологічних норм, а також нормативних актів з охорони праці не тільки посадовими особами підприємства, а й самим потерпілим [PERSON] Також суд враховує ступінь вини відповідача, яка не є умисною. Вказані обставини та вимоги розумності і справедливості суд враховує при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди та визначає розмір такої компенсації - 80000,00 грн. Крім того, суд не погоджується з доводом представника відповідача про сплив строків позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 3 ст. 88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 80 000,00 грн., в дохід держави необхідно стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 51,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial