Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

18.02.2016р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України в особі головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області про відшкодування\~\~матеріальної шкоди в розмірі 8666,87 грн., інфляційних втрат у розмірі 4333,44 грн., та 3% річних у розмірі 477 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, у зв'язку із невиконанням умов кредитного договору, укладеного із ПАТ ВТБ Банк, банк задовольнив свої вимоги шляхом стягнення в судовому порядку з [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості. 30.04.2014 року на виконання рішення суду державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на доходи боржника, стягнення проводилось із пенсії [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банку", загальна сума стягнення за цей період склала 8666,87 грн. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.01.2015 року постанова державного виконавця визнана неправомірною та скасована. Позивач звертався із заявою до ДВС з вимогою про повернення суму грошових коштів за весь період їх стягнення, однак, відповідач вважає повернення грошових коштів недоцільним. Неправомірними діями державного виконавця позивачу заподіяні збитки, які полягають в неотриманні ним доходів на суму 8666,87 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати становлять 4333,44 грн., а 3% річних 477 грн. В подальшому позивач уточнювала позовні вимоги, просить стягнути з Держави Україна в особі [PERSON] відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції на користь позивача вказану суму, зобов'язати Державу Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України Миколаївської області безспірно списати з казначейського розрахункового рахунку , відкритого для здійснення бюджетної програми "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень для забезпечення виконання рішень суду та виконавчих документів", а при відсутності коштів на цьому рахунку безспірно списати з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача вказану суму в якості відшкодування шкоди. Ухвалою суду від 06.04.2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ГУ ДКСУ в Миколаївській області, в якості 3-ї особи ПАТ "ВТБ Банк", а ухвалою суду від 22.07.2016 року до участі у справі залучено ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал". У судовому засіданні представник позивача частково підтримала позовні вимоги, просить стягнути з Держави Україна в особі [PERSON] відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції на користь позивача вказану суму. Зазначила, що ПАТ "ВТБ Банку" із пенсії позивача відрахована сума в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, однак, позивач не згоден із цим, так як "ВТБ Банк" втратив право вимоги, відступивши право вимоги ТОВ "ФК "Кредит Капітал". Та на її думку, такого права вимоги не має і ТОВ "ФК "Кредит Капітал", так як позивач не згоден із відступленням права вимоги. Тому, внаслідок неправомірного звернення стягнення на пенсію позивача, він зазнав вказаних збитків, які мають бути йому відшкодовані за рахунок Держави в особі ДВС. Представник відповідача [PERSON] відділу ДВС м.Миколаєва [PERSON] вказала, що з позовом не згодна, пояснила, що на виконанні у ДВС знаходиться виконавче провадження № 33603290 з примусового виконання виконавчого листа № ц-3-3080/10, виданого 26.05.2011 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованості за кредитом. 30.04.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] та за період з червня 2014 року по травень 2015 року ПФУ відраховував 20% пенсії [PERSON], загальна сума стягнень склала 8666 грн. 87 коп., з них 752,56 грн. - виконавчий збір, який стягується з боржника відповідно до ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження", 80 грн. - витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій (ст. 41 Закону), та 7834,31 грн. - перераховані на користь стягувача. Вважає, що вказана позивачем сума не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, також до цих правовідносин не можуть застосовуватись положення ст. 625 ЦК України. які регулюють договірні правовідносини. Представник відповідачів ДКСУ та ГУ ДКСУ в Миколаївській області, також просить відмовити у задоволенні позову, вимоги позову вважає безпідставними. Представники третіх осіб до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали виконавчого провадження №33603290, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 21.12.2010 року у справі № 2ц-3-3080/10, частково задоволено позов ПАТ "ВТБ Банк" до [PERSON], [PERSON], стягнена прострочена заборгованість за кредитом - 18159,19 грн., поточна заборгованість за кредитом - 228892,30 грн., 30% річних - 3611,87 грн., прострочена заборгвоаність за процентами - 26780,27 грн., поточна заборгованість за процентами - 2978,32 грн., та по 889,52 грн. судових витрат з кожного. 18.01.2011 року Центральним районним судом м.Миколаєва видано виконавчий лист, на підставі якого тричі відкривалось виконавче провадження, останнє відкрито 27.07.2012 року та триває по даний час. Старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Миколаївського управління юстиції, 30.04.2014 року винесена постанова про звернення стягнення на пенсію боржника [PERSON], постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку, що належать до виплати боржнику, після відрахування податків проводити утримання у розмірі 20 % до погашення боргу: проводити утримання пропорційно на погашення виконавчого збору в розмірі 23649,34 грн. та 236493,28 грн. на погашення боргу за виконавчим документом /а.с. 9/. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.01.2015 року, частково задоволено скаргу [PERSON], визнано неправомірним звернення стягнення на пенсію [PERSON] на підставі постанови від 30.04.2014 року, постанову [PERSON] відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 30.04.2014 року скасовано /а.с. 5-6/. За період з 01.05.2014 року по 31.05.2015 року ПФУ із пенсії [PERSON] була утримана за постановою державного виконавця від 30.04.2014 року сума у розмірі 8666,87 грн. /а.с. 10-12/. Із вказаної суми 752,56 грн. - виконавчий збір, 80 грн. витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, 7834,31 грн. - перераховані на користь стягувача - ПАТ "ВТБ Банк" /а.с. 86-108/. Як вбачається із листа ПАТ "ВТБ Банк", право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 073/2008 від 29.05.2008 року було відступлено на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Капітал" на підставі договору про відступлення права вимоги від 21.03.2014 року. Новим кредитором є ТОВ "ФК "Кредит Капітал". За період з 01.06.2014 року по 31.06.2015 року від ДВС на користь банку надійшли кошти в загальній сумі 7104,78 грн. /а.с. 63/. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як вбачається із матеріалів справи, відрахована із пенсії сума зарахована в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ "ВТБ Банк", заборгованість за виконавчим документом зменшена на цю ж суму, що не заперечують представник позивача та представник ДВС. Згідно ч.1 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. А згідно ч.1, 4 ст. 41 ЗУ "Про виконавче провадження", кошти виконавчого провадження складаються з: 1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону; 2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 3) стягнутих з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій; 4) інших надходжень, що не суперечать законодавству. До витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Позивач не надав доказів оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій. Із пенсії позивача часткового було проведено погашення виконавчого збору у розмірі 752,56 грн. та витрат на організацію та проведення виконавчих дій у розмірі 80 грн., які позивач, як боржник у виконавчому провадженні зобов'язаний сплатити. Таким чином, за рахунок відрахованих сум із пенсії [PERSON] здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 073/2008 від 29.05.2008р. Згідно п.28 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року " Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Однак, суд вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому шкоди діями державного виконавця. Так, ухвалою суду від 19.01.2015 року встановлено, що ні ПАТ "ВТБ Банк", ні ТОВ "ФК "Кредит Капітал" не звертались із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. внаслідок договірного правонаступництва і така заміна судом не допускалась. В рамках виконавчого провадження винесена постанова державного виконавця від 30.04.2014 року про звернення стягнення на пенсію боржника - позивача [PERSON], на користь стягувача ПАТ "ВТБ Банк". У вказаній ухвалі від 19.01.2015 року суд прийшов до висновку, що ПАТ "ВТБ Банк" неправомірно отримувало кошти відраховані з пенсії [PERSON], оскільки не має права вимоги. При цьому за рахунок відрахованих сум із пенсії [PERSON] здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 073/2008 від 29.05.2008р. на виконання рішення суду від 21.12.2010 року та часткового було проведено погашення виконавчого збору та витрат на організацію та проведення виконавчих дій. Із матеріалів справи № 490/11079/14-ц, вбачається, що про відступлення права вимоги за кредитним договором від 29.05.2008 року "ВТБ Банк" повідомило [PERSON] 28.10.2014 року. Даних про те, що ТОВ "ФК "Кредит Капітал" письмово повідомило [PERSON] про заміну кредитора у зобов'язанні, станом на час винесення спірної постанови державного виконавця позивач суду не надав. Відповідно до норм ст. 516 ЦК України, виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed