Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 15.10.2013 року), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з ним та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 03.05.2018 року №469). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 5,710 га, розташована на території Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23.12.2003 року. За життя 24.03.2004 року року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповів йому. Заповіт посвідчений секретарем Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №28. Після смерті батька ні він, ні його матір [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися, оскільки вони постійно проживали разом і на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що спадщину прийняли спільним проживанням зі спадкодавцем. Він, звернувшись в травні 2018 року до Царичанської державної нотаріальної контори щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2018 року з тих підстав, що його мати має право на обов'язкову частку в спадщині та необхідністю встановлення родинних відносин з померлим батьком, так як його прізвище в паспорті зазначено як "[PERSON]", а в свідоцтві про смерть прізвище батька зазначене "[PERSON]". Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216-1218, 1220-1222, 1261, 1268, 1274 ЦК України, прохає суд встановити той факт, що він є сином померлого 11.10.2013 року [PERSON], та визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги заявлені позивачем підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] помер батько позивача та чоловік відповідача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 15.10.2013 року), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з позивачем та відповідачем за адресою: [ADDRESS] (довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 03.05.2018 року №469). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 5,710 га, розташована на території Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23.12.2003 року (а.с.9). За життя 24.03.2004 року року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповів позивачу. Заповіт посвідчений секретарем Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №28. Позивач, звернувшись в травні 2018 року до Царичанської державної нотаріальної контори щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2018 року з тих підстав, що його мати [PERSON], відповідач в даній справі, має право на обов'язкову частку в спадщині та необхідністю встановлення родинних відносин з померлим батьком, так як прізвище позивача в паспорті зазначено як "[PERSON]", а в свідоцтві про смерть прізвище померлого батька зазначене "[PERSON]" (а.с.13). В судовому засіданні, встановлено, що померлий [INFO] [PERSON] дійсно є батьком позивача [PERSON], хоча у свідоцтві про народження останнього серії [NUMBER] від 15.09.1964 року прізвище позивача та померлого батька вказані російською мовою "[PERSON]" (а.с.12), а відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2013 року помер - "[PERSON]" (а.с.6) та відповідно до копії паспорта серії [NUMBER], виданого Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 06.02.1997 року прізвище позивача зазначено українською мовою «[PERSON]» та російською мовою "[PERSON]", що свідчить про технічну помилку. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved