Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У позові проти Громади [PERSON] просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки [ADDRESS], а також земельних паїв в КСП, як за спадкоємцем за законом, мотивуючи відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину. Позивач може захистити своє невизнане право на отримання спадщини лише в суді. У письмовій заяві до суду позивач свої вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Представник Громади звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. Третя особа до суду не з»явилася, за місцем проживання не виявлено, судову повістку у порядку ч.3 ст.76 ЦПК України вручено виконкому Коднянської сільраді. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 13). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю майно. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями [PERSON] є позивач та син спадкодавця [PERSON], який фактично прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем. Зі змісту ст.ст. 1296, 1297 ЦК України вбачається, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва. Проте, постановою нотаріуса від 10.02.2015 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлювальних документів на нього (а.с. 16). Як убачається зі справи, житловий будинок [ADDRESS] був побудований у 1965 році (а.с. 24-25). Згідно з довідкою виконкому Коднянської сільської ради № 1125 від 06.11.2014, у погосподарській книзі №19 по сільській раді спірний будинок рахувався за спадкодавцем, як за власником (а.с. 26). Побудований на земельній ділянці, яка передана спадкодавцю. На спірний будинок виготовлена технічнаа документація (а.с.23-25) За постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в УРСР", Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 та за іншими нормативними актами записи у по господарських книгах є особливою формою статистичного обліку і визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Саме таке розяснення надав і Пленум ВССУ в своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказуючи, що у п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п.3.1) у сукупності з іншими обставинами. А тому суд дійшов висновку, що житловий будинок №23 відноситься до спадкового майна. З огляду на зміст глави 84 ЦК України та розяснень Пленуму ВСУ, що надані у Постанові №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23), право позивача на отримання у спадок наведеного житлового будинку встановлюється судом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Ураховуючи усі обставини справи у сукупності, а також те, що Громада не оспорює право власності спадкодавця, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині визнання права власності на житловий будинок. У розясненнях, що містяться у п.3.5 Листа Пленуму ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також зазначено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності зокрема, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю тощо. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. До спадкоємців переходять права на продовження приватизації, отримання у власність тощо. Відповідно до ст.126 ЗК України(чинної на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Ст.182 ЦК України також вимагає державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Зі справи вбачається, що державний акт спадкодавець не виготовляла, а тому право власності у останньої на спірну земельну ділянку за законом не виникло. Таким чином, вимога про визнання права власності на частину земельної ділянки є неґрунтовною. За життя [PERSON] отримала земельну частку-пай та отримала сертифікат серії [NUMBER] від 21.01.1999. Також за нею рахується земельний пай [PERSON] за сертифікатом [NUMBER], що перейшов спадкодавцю після смерті останнього (а.с. 19). Оригіналів цих сертифікатів позивач не змогла надати. Враховуючи, що земельний сертифікат видавася матері позивача, однак був втрачений, суд дійшов висновку, спірна земельна частка-пай відноситься до складу спадщини. В силу положень ч.2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», пай є власністю члена підприємства та може успадковуватися. Наведене кореспондується з розясненнями, що містяться у п.3.5 Листа Пленуму ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування.

Outcome: partial