Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі її представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], а також до [PERSON], [PERSON] громади в особі Запорізької міської ради, третя особа - Запорізька Універсальна товарна біржа „Капітал Центр" про визнання угоди дійсною, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.11.1998 року батько позивача, [PERSON], придбав за договором купівлі - продажу у [PERSON], [PERSON], які на момент укладення угоди діяли від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], трикімнатну квартиру [ADDRESS] та зареєстрував своє право власності в ОП „ЗМБТІ", де внесено запис в реєстрову книгу за № 269 за реєстровим номером № 37889. Зазначена угода сторонами за договором фактично виконана, [PERSON] передав відповідачам гроші за квартиру, вселився і мешкав в ній, а відповідачі переїхали до нового місця проживання. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, у тому числі на квартиру [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з підстав реєстрації договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] на Товарній біржі. Позивач посилаючись на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON], фактично прийняла спадщину, просить позовні вимоги задовольнити, визнати дійсною угоду договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладений 13.11.1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], що діяли від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Універсальною товарною біржею „Капіта Центр", реєстрований № Н-745, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. В судове засідання представник відповідача [PERSON] громади в особі Запорізької міської ради не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які діють від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], в судове засідання не з'явились, про день та час судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку, заперечень не надали. Представник третьої особи Запорізької Універсальної товарної біржі „Капітал Центр" в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, заперечень не надав. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року у справах про спадкування відповідачами, зацікавленими особами або третіми особами є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців і за заповітом, і за законом, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами, зацікавленими особами або третіми особами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про народження [NUMBER] (повторне), видане відділом реєстрації актів громадянського стану Тельманівського райуправління юстиції Донецької області, батьком [PERSON]. (після шлюбне прізвище [PERSON]) [INFO], є [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до витягу з запису про одруження № 165/2003, ЗАГС міста Ройтлінген, 01.08.2003 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після одруження взяла прізвище „[PERSON]" (а.с. 13). 13.11.1998 року [PERSON] за договором купівлі - продажу, зареєстрованому Запорізькою Універсальною товарною біржею „Капітал Центр", реєстрований № Н-745, придбав у [PERSON], [PERSON], які на момент укладення угоди діяли від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 23). 13.11.1998 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] в Орендному підприємстві „Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації", де внесено запис в реєстрову книгу за № 269 за реєстровим номером № 37889, про що свідчить реєстраційне посвідчення видане Орендним підприємством „Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" (а.с. 22). Так, на виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року договір був зареєстрований в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, відповідні відомості про нового власника [PERSON] були внесені в технічний паспорт на квартиру (а.с. 18-19). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК України в редакції 1963 року, чинний на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК України в редакції 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК України в редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК України в редакції 1963 року передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України „Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на листопад 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, сплатив за придбане майно, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року зареєстрований в ЗМБТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, [PERSON] на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК України в редакції 1963 року і ст. 49 Закону України „Про власність" набув право власності на спірну квартиру і правомірно володів нею. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Тому позовні вимоги позивача в частині визнання угоди договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладеного 13.11.1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], що діяли від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], зареєстрованої Універсальною товарною біржею „Капітал Центр", реєстрований № Н-745 дійсною задоволенню не підлягають, оскільки передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не має. Позовні вимоги позивача в частині визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], видане 15.04.2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17). За відомостями реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції інформація, щодо власника квартири [ADDRESS] відсутня (а.с. 191-193). На вимогу суду ТОВ „Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" надані копії правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], а саме: копія договору купівлі - продажу, зареєстрований на Запорізькій Універсальній Товарній біржі „Капітал Центра" 13.11.1998 року, р.№ Н-745, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], що діяли від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та копії технічної документації (а.с. 194-197). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів спадкової справи № 47/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 55-168), вбачається, що 23.04.2014 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 56). Також, 20.10.2014 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], до складу якої входять вклади, що зберігаються в ПАТ КБ „Надра" та вклади, що зберігаються в ПАТ „Промінвестбанк" (а.с. 91). 20.10.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вклади з відповідними відсотками, що знаходяться на поточному рахунку у відділенні № 0799 ПАТ „КБ "Надра", та вкладів, з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються в обласному відділенні ПАТ „Промінвестбанк" в м. Запоріжжя (а.с. 98). 21.10.2014 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], до складу якої входять вклади, що зберігаються в ОТ „ОТП Банк", транспортний засіб, частки в статутному капіталі ТОВ „Верховина" (а.с. 103). 20.10.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки „Mersedes - Bens", реєстраційний номер [NUMBER], який належав спадкодавцю, вкладів, з відповідними відсотками, що зберігаються в ОТ „ОТА Банк", право на частку в статутному капіталі ТОВ „Верховина" (а.с. 124). 19.11.2014 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], до складу якої входить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 133). Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від 19.11.2014 року № 1717/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії з підстав реєстрації договору купівлі - продажу спірної квартири на біржі (а.с. 139). Відповідно до ст. 67 Закону України „Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1 ст. 317 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво право на спадщину. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частини 1 статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що невидача свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], порушує право власності позивача [PERSON], яка є спадкоємицею першої черги після смерті батька - [PERSON], а тому вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial