Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» про зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування поданої позовної заяви, представник позивача зазначив, що 19.07.2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Акцент-банк» був укладений договір № SAMAB01000001321625 у відповідності до якого вкладник передав банку грошові кошти для розміщення на депозитний рахунок у розмірі 30 000,00 дол. США, з нарахуванням відсотків 9,5% річних. Строк розміщення вкладу було передбачено на 366 днів по 19.07.2014 року включно. Відповідач, на виконання вимог Постанови Правління Національного банку України від 06.05.2014 року № 260, припинив діяльність всіх своїх відокремлених підрозділів, що були розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. В зв'язку з цим та враховуючи ту обставину, що 19.07.2014 року мав закінчитись строк розміщення вкладу, Позивач звернувся безпосередньо до головного офісу Відповідача з відповідним зверненням. 08.07.2014 року він надіслав на ім'я Голови Правління Відповідача [PERSON] заяву, в якій просив вирішити питання повернення його депозиту. В заяві він також зазначив про те, що звертався до Відділення № 11 Відповідача (м. Київ, вул. Попудренка, буд. 52), де йому повідомили про неможливість повернення суми вкладу з технічних причин (а. с. 10). В зв'язку з тим, що тривалий час йому не надходила відповідь на його заяву, він знову звернувся до керівництва Відповідача з заявою від 04.08.2014 року, в якій просив повторно роз'яснити обставини і причини не виплати йому депозиту (а. с. 12). За результатами розгляду першої заяви від 08.07.2014 року Відповідач надіслав Позивачу відповідь (лист від 18.08.2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140804/81) за підписом провідного спеціаліста з розробки технологій обробки вхідної кореспонденції від клієнтів ГО [PERSON] В листі зазначалось про те, що Відповідач робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів. Для вирішення витання щодо повернення вкладу з Позивачем зв'яжеться відповідальний працівник Відповідача. [PERSON] вибачилась за заподіянні Позивачу незручності і просила з розумінням поставитися до ситуації, що склалася не з вини банку (а. с. 11, 13). Однак, грошові кошти так і не були повернуті. Просить суд: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) на користь [PERSON] вклад у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США 00 центів; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) на користь [PERSON] нараховані проценти на вклад у розмірі 2 850 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят) доларів США 00 центів; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) на користь [PERSON] три проценти річних в розмірі 165 (сто шістдесят п'ять) доларів США 00 центів; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) на користь [PERSON] 5 000 (п'ять тисяч) грмвень 00 копійок в якості компенсації за завдану моральну шкоду; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) на користь [PERSON] судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні 00 копійки та на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок. В судове засідання позивач та представник позивача зявилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. Надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що зобовязання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» в Автономній Республіці Крим, виконує АНО "Фонд захисту вкладників", за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, тому Публічне акціонерне товариство «Акцент банк» є неналежним відповідачем у справі. Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначають, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, тому вимоги про стягнення інфляційних витрат є безпідставними. Вимоги про стягнення пені є також безпідставними, оскільки така відповідальність не передбачена договорами банківського вкладу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Акцент банк» 19.07.2013 року було укладено договір банківського вкладу № SAMAB01000001321625. Договір було оформлено в Сімферопольському відділенні, яке розташовувалося на території Автономної Республіки Крим. Згідно з розділом «Дані по вкладу» договору банківського вкладу № SAMAB01000001321625 вкладник передала банку грошові кошти для розміщення на депозитний рахунок у розмірі 30 000,00 дол. США, з нарахуванням відсотків 9,5% річних. Строк розміщення вкладу було оформлено на 366 днів до 19.07.2014 року включно (а. с. 8). Відповідно до пункту 17 Договору № SAMAB01000001321625 договір укладається в двох екземплярах один з яких видається вкладнику, а інший зберігається в банку. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови управління банку, а також відтворення відтиску печатки банка технічними печатними засобами. Відповідно до п. 6 цього договору, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив Банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у розділі "Дані по вкладу" цього договору. Новий строк вкладу починається з дня, наступного після дати закінчення строку попереднього вкладу. П.9 договору передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору. Таким чином, умовами договору визначено порядок виплати коштів у тому числі при достроковому розірванні договору: сторони передбачили, що виключно заявою клієнта оформлюється волевиявлення як щодо небажання продовжити термін дії договору, так і щодо дострокового розірвання договору, наслідком чого є обов'язок банку видати кошти за вкладом. За положеннями п. 9 договору, у разі достроково розірвання договору клієнту повертається сума вкладу та сплачуються проценти, нараховані за ставкою до витребування. Сума нарахованих процентів за цілу кількість мінімальних строків вкладу, що сплинули з моменту оформлення договору, сплачується у повному обсязі. За положеннями ст.ст. 3, 15 ЦПК України, при розгляді справи суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. За загальним положенням про договір (частина перша статті 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається із квитанції № 5 від 19.07.2013 року щодо перерахування коштів на депозитний рахунок,у ній відсутні усі реквізити, передбачені законодавством для даного роду документу - підписи працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбитку печатки (штампа) або електронного підпису працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Також позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження знаходження спірних коштів на рахунку на момент розгляду справи судом. Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення розміру вкладу, нарахованих процентів та 3% річних. Стосовно заявлених позовних вимог [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 5\~000 гривень. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем не доведено факту завдання йому будь-яких збитків, не надано доказів, що підтверджують наявність реальних збитків, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача (позивача за основним позовом) моральної шкоди у зв'язку з їх необґрунтованістю. Стягнення витрат на оплату правової допомоги задоволенню не підлягає з наступних підстав. За вимогами ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 2 ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем не надано, згідно вимог ст. 57 ЦПК України, відповідного розрахунку, який би підтверджував, які саме фактичні витрати понесені стороною на надання правової допомоги. З урахування вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії не знайшли свого підтвердження, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed