Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

25 вересня 2020 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій послався на таке. [INFO] у м.Бахчисарай Автономної Республіки Крим помер його брат [PERSON] . Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) йому відмовлено у реєстрації смерті брата, оскільки ним не подані документи, форма яких відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті". З метою проведення реєстрації смерті брата, яка йому необхідна для оформлення спадкових прав, заявник просик про задоволення заяви. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Заявник подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, заяву підтримав та просив про її задоволення. Заінтересовані особи [PERSON] та представник Снігурівського РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) також подали заяви, в яких просили справу розглядати у їх відсутність, проти задоволення заяви не заперечували. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~за неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Судом встановлено, що заявник у справі [PERSON] є громадянином України, відповідно до паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 23.05.2001 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області, та братом по матері [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Дубіївка Шепетівського району Хмельницької області. Факт родинних відносин підтверджується їх свідоцтвами про народження, де в графі відомості про матір значиться " [PERSON] ". \~ \~ \~ \~Згідно наданої копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 19 вересня 2020 року, брат заявника [PERSON] помер [INFO] в м.Бахчисарай Бахчисарайського району Республіка Крим, про що 29 квітня 2020 року Бахчисарайським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим в Книзі реєстрації смертей вчинено актовий запис №\~170209910001500472004. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,34 га, кадастровий номер 4821180700:06:000:0160, що розташована в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 913517, виданого Березнегуватською райдержадміністрацією Миколаївської області 09 січня 2008 року на підставі розпорядження від 20 листопада 2007 року № 763. Як встановлено, [PERSON] похований на території Автономної Республіки Крим. Померлий [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Дубіївка Шепетівського району Хмельницької області, громадянин України, був зареєстрований у [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15 січня 2002 року Бахчисарайським РВ ГУ МВС України в Криму. Листом начальника Снігурівського РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Одеса) Нежлукченко А.О. від 24 вересня 2020 року за вих.567/133, заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки поданий документ про смерть не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі Закон) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно п. 1 ст. 3 Закону сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. В силу ч. 3 ст. 9 Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Мінюсту від 18.10.2000р. № 52/5 передбачено: "У зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України, здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території". У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України" - "Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 1996 року у справі "Лоізида проти Туречинни", міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, наприклад, реєстрації народження, смерті і шлюбу, "наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканцям тієї чи іншої території", посилаючись на консультативний висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого "Намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення, а тому не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд приймає, як доказ у даній справі, інформацію, яка викладена у свідоцтві про смерть від 19 вересня 2020 року, що видане на окупованій території, а саме, що [PERSON] помер [INFO] у м.Бахчисарай Бахчисарайського району Автономна Республіка Крим. Встановлення факту смерті брата заявника потрібно для реєстрації на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, що має юридичне значення, з метою оформлення у подальшому спадщини після його смерті. Свідоцтво про смерть брата заявника, який помер на тимчасово окупованій території України, видане органом, який не визнається державою Україна. Таким чином, суд вважає підтвердженим факт смерті особи у певний час і в певному місці. Суд вважає, що вимоги заявника ґрунтуються на\~законі, знайшли своє підтвердження у ході розгляду його заяви, яка підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved