Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Адвокат Кузяков О.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах із Державним підприємством водних шляхів "Укрводшлях" Міністерства інфраструктури України на посаді завідувача господарством господарчої групи Дніпровської технічної дільниці водних шляхів та завідувача господарством Дніпровської технічної дільниці водних шляхів ДП ВШ "Укрводшлях". Наказом №194-о від 28.09.2020 року [PERSON] завідуючу господарством господарчої групи Дніпровської технічної дільниці водних шляхів з 01.10.2020 року, у зв`язку із змінами в штатному розписі ДП "Укрводшлях" було переведено на посаду завідувача господарством адміністративно-господарської групи Відокремленого підрозділу Дніпровської технічної дільниці водних шляхів. Так, станом на момент переведення позивача до іншої установи, що фактично є звільнення з займаної посади шляхом переведення, відповідач перед позивачем мав заборгованість з нарахованої але не виплаченої заробітної плати. До моменту звернення до суду з даним позовом, відповідач частково виплатив заборгованість по заробітній платі, проте не в повному обсязі. Станом на 28.04.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати складає 60 865,53 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідача підтверджується Довідкою від 28.04.2021 року №10-10/224, що було отримано на адвокатський запит позивача. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогами про виплату заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі, але усі вимоги залишилися без задоволення, що і стало підставою звернення до суду. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України відповідачем не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 60 865,53 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2020 року по 07.09.2021 року у розмірі 53 729,80 грн. Ухвалою суду від 02.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.08.2021 року на адресу суду від представника відповідача ДПВШ "Укрводшлях" надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач погоджується з існуванням заявленої заборгованості по заробітній платі перед позивачем у розмірі 60 865,53 грн. Щодо позовних вимог, що стосується стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідач дану вимогу не визнає, просив відмовити повністю у зв`язку із завищеним заявленим розміром. Крім того, заперечував проти задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу зазначивши, що до позовної заяви позивачем не надано здійснених витрат на правову допомогу та детальний опис робіт (наданих послуг), а тому відсутні підстави для задоволення даної позовної вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з мотивів вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, у наданому на адресу суду відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без участі представника підприємства. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач була прийнята на роботу до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» 11.07.1990 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-9). Відповідно до Наказу №375/о від 07.08.2017 року у зв`язку зі змінами в штатному розписі ДП "Укрводшлях", [PERSON] приступила до виконання службових обов`язків на посаді робітника тральної бригади "ПРП-8" Дніпровської тральної бригади з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно Наказу №194-о від 28.09.2020 року у зв`язку зі змінами в штатному розписі ДП "Укрводшлях", переведно з 01.10.2020 року [PERSON] завідувача господарчої групи Дніпровської технічної дільниці водних шляхів на посаду завідувача господарством адміністративно-господарської групи Відокремленого підрозділу Дніпровської технічної дільниці водних шляхів. У день переведення з Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» із позивачкою [PERSON] не проведено повний розрахунок по заробітній платі. Станом на 28.04.2021 року заборгованість по ДПВШ «Укрводшлях» перед [PERSON] становить 60 865,53 грн., що підтверджується листом Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» від 23.04.2021 №17/1 (а.с.10-11). Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості з нарахованої але не виплаченої заробітної плати підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивач підлягає стягненню документальна підтверджена заборгованість по заробітній платі в розмірі 60 865,53 грн. Згідно з наданим відповідачем розрахунком середньоденна заробітна плата (після здійснення відповідних відрахувань) складає: 6142,40 грн. (заробітна плата позивача за липень з урахуванням премії) + 5157,39 грн. (заробітна плата позивача за серпень 2020 року) : 49 дні за два місяці (робочі дні та дні відпустки, які оплачуються за середнім заробітком відповідно до п.8 Порядку) = 230,60 грн. Позивачем даний розрахунок середньоденної заробітної плати визнається. Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні в період з 01.10.2020 року по 07.09.2021 року (день винесення рішення судом) становить 233 дні. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 233,60 грн. (середньоденна заробітна плата за два місяці, які передують звільненню) * 233 робочі дні (за які здійснюється виплата середньої заробітної плати) = 53 729,80 грн. При таких обставинах, враховуючи, що відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати, у позивача наявне право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який становить 53 729,80 грн. і має бути стягнутий в судовому порядку. Згідно зі ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.94 КЗпП України та ст.1 Закону України від 24.03.95 року №108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. За положеннями ст.117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов`язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов`язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст. 614 Цивільного кодексу України обов`язок доведення її відсутності лежить на власникові. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117,237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за нормами ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-788цс16. З урахуванням вищевикладеного, дослідивши надані докази та застосувавши вищенаведені норми права, суд вважає за необхідним позов задовольнити та стягнути з Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 60 865,53 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 53 729,80 грн., а всього 114 595,33 грн. Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України із Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" підлягає стягненню 908,00 грн. судового збору на користь позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved