Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просиввиділити у власність йому (позивачу) 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; виділити у власність [PERSON] , Ѕ частину квартири [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він (позивач) перебував в шлюбі з [PERSON] , який було зареєстрованого 03.09.2005 року та який було розірвано 11.07.2017 року. Вказав, що в період перебування у шлюбі ним (позивачем) та відповідачем на підставі договору купівлі - продажу (з розстрочкою платежу) від 07.02.2008 року було набуто нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] , вартість якої становила 161 600 грн. та яка (квартира), відповідно до ст. 60 СК України являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - його (позивача) та відповідача[PERSON] , при цьому, у зв`язку з наявністю спору з відповідачем про поділ вказаного нерухомого майна він (позивач) звернувся до суду зі вказаним позовом про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 04 січня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25 травня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 03.04.2018 року) в судовому засіданні позовні вимоги про поділ майна подружжя, із урахуванням поданої в судовому засіданні 03.12.2018 року заяви про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати за позивачем [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , та визнати за відповідачем [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , - підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі, заперечувала щодо їх задоволення, підтримала поданий 25 квітня 2018 року відзив на позов, який зареєстрований судом за вх. № 10581, та на обґрунтування якого зазначено, що позивач не повідомив суд, що спірна квартира була придбана ними (позивачем та відповідачем): - частково за рахунок отриманого подружжям кредиту в сумі 143 925,00 грн.; - частково за спільні кошти подружжя в сумі 17 675,00 грн.; - частково за рахунок грошових коштів, належних одному з подружжя, тобто за її (відповідача) власні кошти, отримані від продажу іншої двокімнатної квартири, яку вона (відповідач) успадкувала особисто від своєї бабусі в м. Білгород-Дністровську Одеської області та частково витратила на сплату процентів за кредитним договором; - частково за її (відповідача) власні кошти в сумі 25 760,00 грн., які вона (позивач) особисто сплатила і продовжує сплачувати кредитору на погашення кредитної заборгованості після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу з позивачем, тобто з 07.02.2017 року по теперішній час щомісячно в сумі 1840 грн. (14 місяців х 1840грн. = 25 760,00 грн.). У зв`язку з чим, відповідач зазначила, що спільною сумісною власністю буде лише та частка майна, що придбана за рахунок кредиту, отриманого подружжям, та за спільні кошти подружжя. Інша ж частка майна, придбана за рахунок грошових коштів, що належали одному з подружжя, тобто їй (позивачу), буде її особистою приватною власністю, враховуючи положення ст. 57 СК України, в якій визначено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Також зазначила, що кредитний договір та іпотечний договір оформлені на її (відповідача) ім`я, право власності на спірну квартиру також оформлено та зареєстровано на її (відповідача)ім`я. Квартира перебуває у кредитній заставі (іпотеці). Виходячи з норм ст.ст. 57, 61, 70 СК України спільною сумісною власністю чоловіка і дружини є виключно та частка квартири, кредит за яку був сплачений подружжям за час перебування у шлюбі. Частка квартири, кредит за яку був сплачений дружиною чи чоловіком після розлучення за рахунок її особистих коштів, є приватною власністю дружини або чоловіка і не підлягає розподілу між подружжям. Крім того, одним з чинників, що впливають на поділ майна подружжя та розмір частоккожного з подружжя у спільному майні, є стан погашення кредиту. Якщо на дату поділу майна кредит повністю погашений, спільне сумісне майно подружжя підлягає поділу між чоловіком та дружиною за загальним правилом рівності часток. Якщо ж станом на дату поділу майна кредит погашений частково, то необхідно буде вирішити питання щодо подальшого погашення кредиту, бо згідно зі ст. 65 СК при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, в даному ж випадку кредит не погашенийта сплачено тільки 47,58% кредитної заборгованості. Зазначила, що в результаті придбання квартири в кредит боргові зобов`язання перед банком- кредитором несе не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір, а й інший з подружжя. Якщо поряд з кредитним договором укладався договір іпотеки нерухомості, то це означає, що до повного погашення кредиту квартира перебуватиме в заставі банку, і в разі неплатоспроможності боржника банк матиме право звернути стягнення на заставлену нерухомість для погашення заборгованості за кредитом. При вирішенні спору про право власності на квартиру, обов`язок виплатити заборгованість за позикою за згодою позикодавця (у даному випадку банку) може бути покладено на іншого з подружжя. У разі, якщо можливість поділу квартири в натурі відсутня, відповідно до ч. 2 ст. 71 СК неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. У такому випадку згідно з ч. 4 ст. 71 СК іншому з подружжя присуджується грошова компенсація замість його частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, але така грошова компенсація допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У разі поділу між подружжям даної однокімнатної квартири, житлова площа якої складає всього 16,4кв.м. єдиним можливим варіантом є виділення квартири у власність одному з подружжя з виплатою іншому грошової компенсації вартості його частки, бо поділ даної однокімнатної квартири в натурі неможливий, річ є неподільною, так як неможливо виділити кожній зі сторін ізольовані житлові та інші допоміжні приміщення із самостійними виходами (квартира розташована на другому поверсі п`ятиповерхового будинку). Житлова площа квартири становить 16,4кв.м., тому виділити сторонам передбачені законом мінімальні житлові площі - неможливо. Також, неможливо поділити особові рахунки між співвласниками, оскільки відсутні технічні умови для розподілу електро-газо-водо-теплопостачання та водовідведення, влаштування приладів обліку, тощо, також відсутні дозволи на переобладнання в квартирі відповідних обслуговуючих організацій, та дозвіл органу місцевого самоврядування відповідно до ст. 152 ЖК України. Визначення розміру компенсації вартості частки має здійснюватись експертним шляхом, виходячи з дійсної (ринкової) вартості нерухомого майна. Також зазначила, що кошти від продажу її (позивача) особистої двокімнатної квартири, яку вона продала в м. Білгород-Дністровську вона внесла на депозитний рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк" на ім`я позивача (поручителя) для забезпечення кредиту, наданого в сумі 143 925,00 грн. на купівлю даної спірної квартири [ADDRESS]. Депозитні кошти вона планувала використати частково на придбання автомобіля, а залишок - на погашення кредиту за квартиру. Проте, позивач без її відома та згоди витратив дані кошти на свої особисті потреби не в інтересах сім`ї. На теперішній час кредит не погашений, кредитна заборгованість за квартиру (тіло кредиту) згідно виписки банку-кредитора, складає станом на 26.02.2018 року 88 906, 87 грн. (83 704,28 грн. + 5 202,59 грн. = 88 906,87 грн.) Вказала, що з моменту розірвання шлюбу, а саме з 11.07.2017року, позивач взагалі не проводить оплату кредитної заборгованості, належних щомісячних платежів на погашення тіла кредиту та відсотків, пені, комісійних, тощо. З моменту припинення шлюбних відносин з позивачем, а саме з 07.02.2017року, кредит за квартиру в повному обсязі виплачує вона (відповідач) особисто своїми особистими коштами в сумі 1840грн. щомісячно, позивач участі в погашенні кредитної позики після припинення шлюбних відносин взагалі не приймає і в спірній квартирі не проживає. На момент припинення шлюбних відносин (07.02.2017року) кредитна заборгованість (тіло кредиту) складала - 84 718,49грн. Отже, за період шлюбу, а саме з 07.02.2008року по 07.02.2017року вони сплатили спільними коштами на погашення кредиту -59 206,51грн.(143 925,00 грн. - 84 718,49 грн. = 59 206,51грн.). Крім того, подружжя сплатило за дану квартиру власні спільні кошти до підписання договору - 17 675,00грн. Отже, з моменту купівлі квартири в кредит та по момент припинення шлюбних стосунків вона тапозивач сплатили за спірну квартиру спільні кошти в загальній сумі - 76 881,51 грн., що становить 47,58% від загальної вартості квартири, а решта коштів в сумі 84 718,49 грн. (52,42%) становить непогашений кредит, в сплаті якого позивач після розірвання шлюбу участі не приймає взагалі, вона (відповідач) виплачує дану кредитну заборгованість одноосібно своїми власними силами щомісячно по 1840грн. протягом 14 місяців по теперішній час, що складає разом 25 760,00грн. Відповідно, частка кожного з подружжя у купівлі квартири на момент припинення шлюбу, а саме: 07.02.2017 року становила - 38 440 грн. 76 коп.(59 206.51грн. + 17 675.00грн.) : 2 = 76 881,51грн. : 2 = 38 440, 76грн. Провівши математичні підрахунки (38 440,76 х 100% : 161 600,00 грн. = 23,78%) нею (відповідачем) визначеночастку позивача в спільному майні в розмірі 23,78%, визнавши її незначною і, відповідно, зробивши висновок про неможливість виділення такої частки в натурі. Адже, неможливо виділити з 16,4кв.м житлової площі квартири позивачу належні йому відповідно до сплачених відсотків (23,78%) 3,90 кв.м. житлової площі. Зазначила, що оскільки з 07.02.2017року по теперішній час вона самостійно сплачує кредит власними коштами, а саме: сплатила самостійно 25 760,00 грн., -її частка є значно більшою за частку позивача, та не може бути рівною, як вважає позивач. Провівши математичні підрахунки (38440,76 грн. + 25 760,00 грн.) х 100% : 161 600,00 грн.= 39.73%), вона (відповідач) визначила свою частку в спільному майні - 39,73%, що є значно більшимніж частка позивача (на 15,95%), а тому поділ даної квартири у рівних частках є неможливим. Також вказала, що несплачений кредит становить 36,49% (100% - 23,78% - 39,73% = 36,49%), який згідно кредитного договору зобов`язана сплачувати і сплачуєвона (відповідач)адже позивач із заявою до кредитора про переведення на нього кредитного зобов`язання після розірвання шлюбу не звертався, та після розірвання шлюбу дані зобов`язання взагалі не виконує. Також, не звертався позивач і щодо розподілу між ними порівну кредитного боргу. Згідно з ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених законом. Позивач надав суду висновок про незалежну ринкову вартість спірної квартири, яку оцінено в 243 944,00 грн., з якої частка позивача (23,78%) становить на теперішній час - 58009,88 грн., у зв`язку з чим частка права власності позивача становить 1/4 частину квартиру, а не 1/2. Крім того, відповідач вказала, що готова виплатити позивачу вартість його частки 23,78% у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, але позивач не заявляв такої вимоги про сплату йому грошової компенсації у разі неможливості поділу спірної квартири (річ є неподільною). Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, подав заяву, зареєстровану судом 03.12.2018 року за вх.№ЕП-4811/18Вх про розгляд справи за відсутності представника. Крім того, подав до суду письмові пояснення щодо позову, які зареєстровані в суді за вх. № 13424 від 25 травня 2018 року, в яких ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача з підстав їх необґрунтованості. Зокрема, зазначив, що 07.02.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № КGAWG040000004666, згідно з умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 121200,00 грн., строком повернення не пізніше 07.02.2028 року. Згідно з п. 1.3 договору кредит надається на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу № 429 від 07.02.2008 року, розташованої за адресою: [ADDRESS] . На забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за договором про іпотечний кредит № КGAWG40000004666 від 07.02.2008 року між позичальником та ЗАТ КБ "ПриватБанк" був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. В подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбану за рахунок позичених грошових коштів квартиру, внаслідок укладення договорів позики виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, праву на спільну сумісну власність на квартиру кореспондується боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цієї квартири. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16. Разом з тим, для правильного вирішення справи такої категорії необхідно встановлювати за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов`язань за договорами позики. Відповідно, поділ зазначеної квартири неможливий, так як квартира придбана за кошти банку, а не за кошти подружжя та зобов`язання по кредитному договору подружжя в повному обсязі не виконані. Тільки після погашення заборгованості перед банком можливий поділ зазначеної квартири. Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, а також відповідача,враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] з 03 вересня 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано у Листопадівській сільській раді Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис № 05, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 03 вересня 2005 року, та який (шлюб) було розірвано 11 липня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис № 84 та 11 липня 2017 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Судом також встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] , як Продавцем , та [PERSON] , як Покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д., зареєстровано в реєстрі за № 429, було набуте наступне майно - квартира заадресою: [ADDRESS] . Продаж квартири за домовленістю сторін вчинюється за 161 600 грн., з яких 17 675, 00 грн. Покупець сплачує до підписання договору, а решту - 143 925,00 грн. сплачує строком до 08.02.2008 року включно. Повний розрахунок за продану квартиру буде підтверджуватися відповідною заявою від Продавця, що є невід`ємною частиною цього договору (п. п. 1,3 Договору купівлі-продажу). Крім того, судом встановлено, що 07.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №KGAWG40000004666, згідно з умовами якого позичальнику [PERSON] було надано кредит в сумі 121 200, 00 грн. строком повернення не пізніше 07.02.2028 року, при цьому, зазначений кредит надається на придбання окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу №429 від 07.02.2008 року, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Також, 07 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як Іпотекодержателем, та [PERSON] , як Іпотекодавцем, було укладено Іпотечний договір № KGAWG40000004666, відповідно до якого Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 1-кімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 30,13 кв.м., житловою площею 16,40 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Предмет іпотеки). Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. за № 429. Вартість Предмету іпотеки, що передається Іпотекодавцем в іпотеку становить: загальна вартість на день укладення Договору за згодою Сторін 161 600,00 грн., оціночна вартість Предмету іпотеки, визначена шляхом проведення оцінки Предмету іпотеки згідно із звітом про оцінку від 04.01.2008 року, складеного ПриватБанком , становить 161 600,00 грн. (п.п. 1.1, 1.2, пп. 1.3.1, 1.3.2 п. 1.3 Іпотечного договору). Окрім того, п.5.6 Іпотечного договору визначено, що до відома Іпотекодержателя доведено зміст заяви чоловіка Іпотекодавця про те, що він дає згоду на передачу квартири в іпотеку. Більш того, 07 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як Кредитором, [PERSON] , як Боржником , та [PERSON] , як Поручителем, укладено договір поруки №KGAWG40000004666, за умовами якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит №KGAWG40000004666 від 07.02.2008 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому. Відповідно до інформації ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 13.12.2018 рокуправо власності на нерухоме майно в [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 року, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2008 року № 429. Зазначений факт також не заперечувався і учасниками справи. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тим самим, судом відзначається, що тлумачення зазначеної статті дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована і один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в т.ч., в судовому порядку, при цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростовування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року №6-2465цс16 вказується, що у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна із сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBOB.V. v. THENETHERLANDS, №14448/88, параграф 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). З огляду на викладене вище, судом відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування; достатніми, тобто такими, що у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, більш того, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, судом не приймаються до уваги доводи представника третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що поділ зазначеної квартири неможливий, так як квартира придбана за кошти банку, а не за кошти подружжя та зобов`язання по кредитному договору подружжя в повному обсязі не виконані та тільки після погашення заборгованості перед банком можливий поділ зазначеної квартири, з тих підстав, що законом не встановлена заборона щодо поділу іпотечного майна між подружжям, крім того, ст.23 Закону України «Про іпотеку» передбачає збереження сили іпотеки і для нового набувача спірного майна. Більш того, посилання на наявність перед банком заборгованості за кредитним договором не стосується предмету спору. Крім того, судом відзначається, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, тим самим, судом відзначається, що погашати кредит зобов`язані позивач і відповідач як солідарні боржники, при цьому, враховуючи доводи відповідача про те, що після розірвання з позивачем шлюбу, вона одноособово здійснює погашення кредиту в розмірі 1 840 грн. щомісячно та нею сплачено коштів на загальну суму 25 760 грн., остання не позбавлена права на звернення до позивача з вимогою про відшкодування їй Ѕ частини коштів, сплачених безпосередньо нею (відповідачем) на погашення кредиту після припинення шлюбних відносин з позивачем. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів, враховуючи також, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна - квартири [ADDRESS] , придбаного під час перебування у шлюбі з позивачем, а також не надано належних доказів на підтвердження її (відповідача) доводів про те, що кошти від продажу її (відповідача) особистої двокімнатної квартири, яку вона продала в м. Білгород-Дністровську було внесено на депозитний рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк" на ім`я позивача (поручителя) для забезпечення кредиту, наданого в сумі 143 925,00 грн. на купівлю даної спірної квартири [ADDRESS] ,враховуючи також, що позивач [PERSON] з 14.09.2004 року і по теперішній час безперервно перебував на службі в органах внутрішніх справ (на даний час в Національній поліції України), та за місцем роботи отримував заробітну плату, що підтверджується довідкою Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області від 26.06.2018 року та довідками про грошове забезпечення за вказаний період, суд приходить до висновку про те, що спірна квартира [ADDRESS] придбана сторонами за спільні кошти під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та їх частки є рівними, незважаючи на те, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем, при цьому, також відзначається, що факт передачі спірного майна в іпотеку і заборона на його відчуження, -не перешкоджає задоволенню вимоги позивача про визнання за нимправа власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , та визнання за відповідачем права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , так як визнанням права на частку у спільній власності за позивачем обтяження не припиняється. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги, що ціна поданого позивачем [PERSON] позову становить 243 944 грн., при цьому, вартість 1/2 частини спірної квартири [ADDRESS] , право власності на яку в порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за собою позивач [PERSON] становить 121 972 грн. 00 коп., та позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2 439 грн. 44 коп., з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 219 грн. 72 коп. (2 439 грн. 44 коп. /2 = 1 219 грн. 72 коп.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved