Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ "Харківський коксовий завод" з вимогою про стягнення з ПрАТ "Харківський коксовий завод" на його користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 30 000 грн 00 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22.08.2013 він працював в ПрАТ "Харківський коксовий завод", а 23.10.2018 його було звільнено з підприємства на підставі наказу № 188-к від 23.10.2018. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, з ним не був проведений повний розрахунок належних йому від підприємства сум, а саме: наскільки він зміг розрахувати, станом на день звільнення заборгованість відповідача перед ним становила 30 000 грн 00 коп. При цьому, 18.03.2019 року він звернувся письмово до відповідача з заявою, у якій просив направити на його адресу: довідку про заборгованість підприємства по заробітній платі перед ним, починаючи з дня її (заборгованості) виникнення й по день звільнення; довідку про нараховану та виплачену заробітну плату, починаючи з дня першої виплати заробітної плати й по день його звільнення; довідку про розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] ; довідку про розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] Про надходження вказаної заяви було повідомлено відповідача, але уповноважена особа так і не з`явилася за отриманням його вимоги, в зв`язку з чим вважав, що у нього є складнощі у наданні довідки про заборгованість по заробітній платі і, через відсутність вказаної довідки, він не має можливості звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу, що "затягує" отримання ним заробітної плати та поглиблює його душевні страждання. Крім того, у позовній заяві наведено обґрунтування моральної шкоди, завданої позивачеві внаслідок непроведення з ним повного розрахунку під час звільнення, що позбавило його коштів, необхідних для життя та змусило вживати додаткових заходів для організації свого життя. Водночас, вимога про відшкодування моральної шкоди не заявляллася. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.05.2019 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 03.06.2019. 03.06.2019 розгляд справи відкладено в зв`язку з першою неявкою відповідача, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод": 1) довідку про заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] , починаючи з дня її (заборгованості) виникнення й по день звільнення; 2) довідку про нараховану та виплачену заробітну плату, починаючи з дня першої виплати заробітної плати й по день звільнення [PERSON] ; 3) довідку про розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] ; 4) довідку про розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] 04.07.2019 за клопотанням представника позивача відкладено судовий розгляд. Під час судового розгляду представник позивача адвокат Божко Д. О. підтримав позовну заяву [PERSON] з підстав, викладених ним у заяві. Враховуючи повторне неприбуття представника відповідача та ненадання ним витребуваних судом доказів, просив провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. А відсутність заперечень з боку відповідача розглядати як визнання ними обставин, зазначених у позовній заяві. Представник належним чином повідомленого відповідача ПрАТ "Харківський коксовий завод" повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень проти позовної заяви не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки представника відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. Вислухавши представника позивача, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачем у справі є Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод", місцезнаходження за адресою: 61010, м. Харків, набережна Червоношкільна, буд. 24, код ЄДРПОУ: 24481702, керівник з 01.06.2017 - [PERSON] , що підтверджується детальною інформацією про юридичну особу на сайті Міністерства юстиції України (а. с. 18-22). Позивач [PERSON] працював з 22.08.2013 в ПрАТ "Харківський коксовий завод", та 23.10.2018 був звільнений за власним бажанням згідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП з причини невиконання роботодавцем умов колективного договору. Зазначені обставини підтверджується даними копії трудової книжки (а. с. 6-9). Позивач [PERSON] є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням Серія [NUMBER] (а. с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці"). Відповідно до ст. 47 Кодексу Законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу Законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці", суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За відомостями, які зазначені позивачем у позовній заяві, станом на день звільнення позивача [PERSON] відповідач ПрАТ "Харківський коксовий завод" мав заборгованість перед позивачем із заробітної плати в розмірі 30 000 грн. Позивач [PERSON] 18.03.2019 (через пошту) звертався до ПрАТ "Харківський коксовий завод" з вимогою про надання йому: довідки про заборгованість підприємства по заробітній платі перед ним, починаючи з дня її (заборгованості) виникнення й по день звільнення; довідки про нараховану та виплачену заробітну плату, починаючи з дня першої виплати заробітної плати й по день його звільнення; довідку про розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] ; довідки про розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] Заява була повернута позивачу, не врученою з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" (а. с. 10-16), однак відповіді на свою заяву не отримав. Ухвалою Зміївського районного суду від 03.06.2019 було задоволено клопотання позивача про витребування від відповідача доказів щодо заборгованості по заробітній платі та розміру середньомісячної заробітної плати. Копія ухвали отримана відповідачем 24.06.2019, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого листа (а. с. 35), однак витребувані судом докази відповідачем не були направлені до суду без будь-яких пояснень. Частиною 10 ст. 84 ЦПК України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Отже, відповідач не подав відзив на позовну заяву, не надав будь-яких доказів на спростування факту заборгованості перед позивачем по заробітній платі та її розміру, зазначеного у позовній заяві, а також без повідомлення причин не надав доказів, витребуваних судом. За таких обставин суд дійшов висновку про визнання обставини наявності з боку відповідача заборгованості по заробітній платі перед позивачем у розмірі 30000 грн. Внаслідок невиплати [PERSON] належних при звільненні сум, відповідачем порушено гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. ст. 41, 43 Конституції України право позивача мирно володіти своїм майном, а також право на своєчасне одержання винагороди за працю. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПрАТ "Харківський коксовий завод" належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 768 грн. 40 коп. В частині стягнення заробітної плати у розмірі одного розміру мінімальної заробітної плати, що складає 4 173 грн 00 коп., рішення підлягає негайному виконанню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved