Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить суд розірвати шлюб з відповідачем зареєстрований 09.03.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 19. В шлюбі мають дочку [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що протягом останніх двох років стосунки між собою вони припинили, тривалий час вони живуть окремо і сімя таким чином фактично припинила своє існування. Просить розірвати їх з відповідачем шлюб. Сторони будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з"явилися. Натомість позивач та його представник подали до суду заяву, якою вимоги позову підтримали та просили провести судовий розгляд справи за їх відсутності. Також не заперечували проти заочного розгляду справи на разі повторної неявки у судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не зяивлася повторно, про причину своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. За викладеного, суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відсутності сторін та в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується із положеннями ст.ст. ст. 211 ч. 3, 223, 280 ЦПК України та за вимогами частини другої статті 247 цього Кодексу не здійснювати фіксування судового розгляду справи технічними засобами. Дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.03.2011 сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 19, що підверджується наявним у матеріалах справи повторним свідоцтвом про шлюб сторін спору серії [NUMBER] від 08.11.2019. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] .. Протягом значного періоду часу сторони проживають окремо, шлюбні стосунки припинили, спільного господарства та бюджету не ведуть. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із сімейних відносин та мають регулюватися положеннями ст. 3 та Глави 11 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до положень ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Підстав для надання сторонам у відповідності до ст. 111 СК України часу для примирення суд не вбачає, не виявили такого бажання і сторони, а тому заходи з цього приводу судом не вживалися. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу і що має місце у даному випадку. На підставі ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст..235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки відповідач в судове засідання не з"явилася, суд позбавлений можливості виконати вимоги ст. 235 СК України. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що існування шлюбних відносин між сторонами спору суперечить їх інтересам і що має істотне значення та є підставою для задоволення позову. Позивача звільнено від справи судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", а тому останній у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України має бути стягнутий на користь держави з відповідача у справі в сумі 768.40 грн.

Outcome: approved