Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], залишивши після розірвання шлюбу її прізвище "[PERSON]", та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини сторін - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожного місяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною віку повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на теперішній час сімейне життя між нею та відповідачем не склалося з причин несумісності характерів та знаходження відповідача в місцях позбавлення волі, що негативно вплинуло на їх взаємовідносини. Дитина сторін проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільної допомоги на утримання сина не надає. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і пояснила, що зустріла чоловіка, з яким має намір створити сім'ю. Відповідач, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, з позовними вимогами в частині стягнення аліментів погодився, а в частині розірвання шлюбу ні, так як бажає зберегти сім'ю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 червня 2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №25. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]" (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). На даний час сімейне життя між сторонами не склалося у зв'язку з несумісністю характерів, крім того, відповідач відбуває покарання за вироком суду у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі і знаходиться в Харківській виправній колонії №43, дитина сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.7), відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивач також пояснила в судовому засіданні, що стосунки з відповідачем вона не підтримує з жовтня 2013 року і в подальшому проживати з ним наміру не має. Відповідач суду пояснив, що дійсно він відбуває покарання за вироком суду в місцях позбавлення волі і відносини з дружиною підтримував до жовтня 2013 року, а саме: вона приїжджала на побачення, між ними відбувалось листування, але з жовтня 2013 року з невідомих йому причин спілкування з дружиною припинилося за винятком телефонних розмов. Матеріальної допомоги на утримання сина він не надавав, спору про майно з позивачкою у нього немає. Те, що він зраджував дружину під час сімейного проживання він спростовує. На стягнення аліментів з 07 серпня 2014 року , як наполягає дружина, згоден. Згідно вимог ст.110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дитини сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше сімейне проживання і збереження шлюбу сторін буде суперечити інтересам позивача, тому шлюб підлягає розірванню. Прізвище позивача після розірвання шлюбу підлягає залишенню без змін, оскільки в судовому засіданні позивач виявила бажання залишити прізвище, взяте нею при укладенні шлюбу. Незгода відповідача на розірвання шлюбу суд рахує, не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову, так як сторони не проживають разом тривалий час і з урахуванням обставин по справі зберегти сім'ю сторін, на думку суду, неможливо. Відповідно до ст.180-183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, коли аліменти визначаються в твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що дитина сторін знаходяться на утриманні позивача, відповідач матеріальну допомогу на її утримання добровільно не надає, хоча має таку можливість, так як працездатний, інвалідом не являється, інших утриманців не має, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) кожного місяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною віку повноліття, починаючи стягнення з 07 серпня 2014 року, як на цьому наполягала позивач, щодо часу початку стягнення аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved