Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

27 лютого 2017 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк" в особі Донецького регіонального відділення Акціонерного банку "Експрес-Банк" про стягнення з відповідача [PERSON] 25924,67 гривень заборгованості за кредитним договором та 1600,00 гривень судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. 16 листопада 2012 року між ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" в особі [PERSON] філії та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 25224/35/к, згідно з яким [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 40000,00 гривень строком на 36 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00% на рік, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення кредитного договору, на поточний рахунок, відкритий в ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк", до закінчення строку дії кредитного договору відсоткова ставка становить 40,00% річних. 05 грудня 2014 року на підставі рішення Правління АБ "Експрес-Банк" представник позивача [PERSON] філія АБ "Експрес-Банк" змінив найменування на [PERSON] регіональне відділення ПАТ "Акціонерний Банк"Експрес-Банк". ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" було надано [PERSON] кредит у визначеному розмірі, проте відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У звязку із порушенням відповідачем умов договору станом на 17 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 25924,67 гривень. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву, в якій не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача та просив справу розглянути без його участі (а.с. 34-35). Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.37,38). Однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 листопада 2012 року між ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" в особі [PERSON] філії та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 25224/35/к, згідно з яким [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 40000,00 гривень строком на 36 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00% на рік, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення кредитного договору, на поточний рахунок, відкритий в ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк", до закінчення строку дії кредитного договору відсоткова ставка становить 40,00% річних (а.с.6,11-13). 05 грудня 2014 року на підставі рішення Правління АБ "Експрес-Банк" представник позивача [PERSON] філія АБ "Експрес-Банк" змінив найменування на [PERSON] регіональне відділення ПАТ "Акціонерний Банк"Експрес-Банк". Позивач свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на 17 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 25924,67 гривень, з яких сума залишку тіла кредиту, що не сплачений - 11315,17 гривень, сума не сплачених відсотків - 8980,12 гривень, сума інфляційних нарахувань на тіло кредиту - 1629,38 гривень, сума штрафу - 4000,00 гривень (а.с.19, 20, 21, 22, 23-24). За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобовязання належним чином не виконав. Отже, у банку виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. Тому позовні вимоги позивача в частині стягнення суми залишку тіла кредиту, що не сплачений - 11315,17 гривень, суми не сплачених відсотків - 8980,12 гривень, суми інфляційних нарахувань на тіло кредиту - 1629,38 гривень, а всього 21924,67 грн. суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі п. 6.4 кредитного договору у разі порушення позичальником п.п. 5.2.4, 5.2.4 договору позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф у розмірі у розмірі 10% від суми отриманого ним кредиту (а.с.12). Але згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014р. №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з ч.2 ст. 11 вказаного Закону його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Частиною 5 ст. 11 цього Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м. Лиман ([PERSON]) Донецької області включено в цей перелік (підпункт 17 п.1). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №1079 р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р, в подальшому розпорядження від 05.11.2014р. №1079-р було предметом оскарження в адміністративному суді та у задоволенні позову було відмовлено. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а також визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». [PERSON] (колишнє [PERSON]) Донецької області входить в Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. (підпункт 17 пункту 1). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що штраф в сумі 4000,00 грн. нараховано станом на 17 лютого 2017 року (а.с.21, 22). Матеріали справи свідчать про те, що відповідач зареєстрований у м. Лиман (колишнє [PERSON]) Донецької області (а.с.7). Тому з огляду на викладене позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 4000,00 грн. не грунтуються на вимогах законодавства і задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору в сумі 1600,00 гривень (а.с.2,3), суд враховує вимоги п. 35 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати» відповідно до якого вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також суд враховує роз»яснення, викладені у п.36 вказаної постанови, які передбачають, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Тому позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1353,12 грн.(1600,0 х84,57%(21924,67:(25924,67:100)х1%).

Outcome: partial