Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

24 червня 2015 року позивач звернувся до Центрального райнного суду м.Миколаєва із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна, а саме квартири № [ADDRESS], дійсним. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що на Універсальна Біржа "Південь", 24.04.2000 року згідно договору купівлі-продажу [NUMBER], він за 1900,00 грн. придбав квартиру № [ADDRESS] у [PERSON]. Договір зареєстровано у Миколаївському БТІ за реєстровим номером 16666 від 19 травня 2000 року. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її істотних умов та виконали умови договору, але на час укладання договору сторони ухилились від нотаріального посвідчення, оскільки керувались нормами діючого на той час ЗУ "Про товарну біржу", позивач просила визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № [NUMBER] дійсним. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, справу просить розглядати у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явивилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації, про причини своєї неявки суду не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд, оглянувши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24 квітня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] на Універсальній Біржі "Південь" був укладений договір [NUMBER] купівлі-продажу квартири № [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, зареєстрованого Миколаївським БТІ [NUMBER] від 25 червня 1991 року. Цей Договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № [NUMBER] від 24.04.2000 року, право власності на квартиру зареєстровано за позивачем у БТІ 19.05.2000 року за № 16666. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч.2 ст.220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі вищевикладеного суд, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору за розгляд справи, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача, разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved