Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У лютому 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними кредитні договори у частині необхідності дострокового повернення кредиту та повної сплати нарахованих процентів за користування кредитами у зв'язку зі звільненням з поточного місця роботи, визнати недійсними з моменту їх вчинення в односторонньому порядку зміни до кредитних договорів щодо збільшення процентів за користування кредитами та сплати їх за збільшеною процентною ставкою, стягнути надміру сплачені кошти у загальній сумі 349,81грн, посилаючись на те, що будучи працівником ПАТ АБ "Південний" в 2013р. між ним та банком було укладено кредитні договори №LC2013-00018, №LC2013-00032, за користування якими він зобов'язувався сплачувати 18% річних за договором, свої зобов'язання належним чином виконував, але після звільнення у зв'язку зі скороченням штату з ініціативи банку, відповідач в односторонньому порядку без його згоди підвищив процентну ставку за кредитними договорами, продовжуючи платити підвищені проценти, неодноразово звертався до відповідача відносно роз'яснень щодо причин такого підвищення, але відповідач так і не зазначив законної підстави зміни розміру фіксованої процентної ставки, вважає, що діями відповідача порушені його права, у зв'язку з чим він звертається до суду. У судовому засіданні позивач був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, явку свого представника до суду не забезпечив. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді провідного економіста відділу АПО філії АБ "Південний" в м.Миколаєві, з якої 22.10.2014р. був звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників відповідно до наказу №689-к-ро від 22.10.2014р., що підтверджується копією трудової книжки позивача. Між [PERSON] та ПАТ АБ "Південний" були укладені кредитні договори: 01.08.2013р.- №LC2013-00018, згідно якого банк надав позивачу кредит у сумі 10000грн, під 18% річних, терміном до 31.07.2015р.; 14.11.2013р. - №LC2013-00032, згідно якого банк надав позивачу кредит у сумі 9000грн, під 18% річних, терміном до 31.07.2015р. Пунктом 1.1. договорів передбачено, що в разі звільнення позичальника з поточного місця роботи та невиконання ним умов п.3.2.18 даного договору, починаючи від дня, наступного за днем звільнення, проценти за користування кредитом сплачуються позичальником за процентною ставкою в розмірі 33% річних, яка є фіксованою. Разом з тим, п.3.2.18 вказаних договорів передбачено, що за три дні до дати звільнення з поточного місця роботи позичальник повинен повідомити про таке звільнення банк, повернути кредит, у повному обсязі сплатити нараховані проценти за користування кредитом. Пунктом 2.1 договорів передбачено, що повернення кредиту здійснюється позичальником згідно графіку платежів за кредитним договором, графік платежів може змінюватись за домовленістю сторін шляхом підписання позичальником та уповноваженим представником банку нової редакції графіку. Як вбачається з тверджень позивача, після його звільнення з займаної посади з ініціативи відповідача, останній в односторонньому порядку без його згоди підвищив процентну ставку за кредитами з 18% до 33% річних, не надсилаючи йому повідомлення щодо такого підвищення, і не пропонуючи узгодити ці питання належним чином та підписати нові редакції графіків. На письмові звернення позивача [PERSON] до відповідача з заявами щодо роз'яснення причин підвищення процентної ставки за кредитами в односторонньому порядку, банк надав відповідь з посиланням на п.3.2.18 договорів, що підтверджується копіями листів від 22.12.2014р.,23.01.2015р. Відповідно до ст.ст.651,652 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч.4 ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність", банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладів на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Отже, внесення відповідачем в односторонньому порядку змін до кредитних договорів щодо збільшення відсоткової ставки за користування кредитами у зв'язку зі звільненням позивача з поточного місця роботи суперечить чинному законодавству України, і це є підставою недійсності правочину у цій частині. Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. До того ж, як встановлено, звільнення позивача з займаної посади не було добровільним волевиявленням, а тому застосування положень п.п.1.1 та 3.2.18 договорів, є хибним, оскільки таке тлумачення умов договору суперечить нормам чинного законодавства. Окрім того, установлено, що позивачем на розрахунковий рахунок відповідача за кредитними договорами від 01.08.2013р. та 14.11.2013р. було сплачено проценти за підвищеною процентною ставкою в загальному розмірі 349,81грн, що підтверджується виписками з інтернет-банкінгу. У зв'язку із застосуванням правових наслідків недійсності правочину, сума, яку банк отримав на виконання недійсного правочину, повинна бути повернута позивачу як надміру сплачені кошти на погашення кредиту. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд присуджує з відповідача в дохід держави судові витрати в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved