Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до ЗАТ "Одесакондитер" про стягнення (в остаточній редакції вимог) на користь малолітнього позивача 31698 грн. у порядку відшкодування матеріальної шкоди та про стягнення у порядку відшкодування заподіяної моральної шкоди 1169000 грн. із ЗАТ "Одесакондитер" та 5000 грн. із ЗАТ "Міська страхова компанія", а [PERSON] звернулася в суд з позовом (в остаточній редакції вимог) до ЗАТ "Одесакондитер" про стягнення на її користь 14260 грн. у порядку відшкодування матеріальної шкоди та про стягнення у порядку відшкодування заподіяної моральної шкоди 100000 грн. із ЗАТ "Одесакондитер" та 5000 грн. із ЗАТ "Міська страхова компанія", пов"язаних з тим, що 21.12.2011 року близько 16 год 30 хв. на 184 км + 972 м а/д сполученням "Кременець - Б.Церква" поблизу с. Жеребки, Чуднівського району, Житомирської області [PERSON], керуючи автомобілем "МАЗ-54331", д.н.з. [NUMBER] у складі з напівпричіпом - цистерною "ВЦПП", д.н.з. [NUMBER], власником яких являється ЗАТ "Одесакондитер", скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який в порушення вимог п. 4.14 "а", "б" "Правил дорожнього руху України" раптово вийшов на автодорогу перед вказаним вище автомобілем, що стало причиною ДТП, внаслідок чого [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які являються смертельними і знаходяться в прямому причинному зв'язку зі смертю, яка настала на місці пригоди, внаслідок чого потерпілим була завдана вказана вище шкода джерелом підвищеної небезпеки, яку вони просять стягнути з відповідних осіб, так як [PERSON] оплатив поїздки свого батька [PERSON] та бабусі [PERSON] до себе в Данію в розмірі відповідно 10566 грн. та 21132 грн., яка не відбулася в зв"язку зі смертю [PERSON], а також йому завдана моральна шкода втратою батька, а [PERSON] витратила 5410 грн. на поховання сина, 8850 грн. на виготовлення пам"ятника та сплатила 1016 грн. за проведення судово-медичної експертизи, а також отримала моральну травму внаслідок загибелі сина, що призвело до її хвилювань та душевних страждань, загострення старих хвороб, порушення нормального способу життя, емоційного дискомфорту, зриву запланованої закордонної поїздки та відпочинку. У судовому засіданні представник ЗАТ "Одесакондитер" позов не визнала вказавши, що товариство застрахувало цивільну відповідальність згідно вимог чинного законодавства, а тому відповідальність повинен нести страховик. До того ж, у заявлених позовних вимогах не враховано грубу необережність померлої особи у виникненні ДТП, а вимоги щодо оплати авіаційних квитків взагалі нічим не обгрунтовані. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаної особи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно вироку Чуднівського райсуду від 19.06.2014 року, що в цій частині залишений в силі ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09.09.2014 року, [PERSON] було визнано винним та засуджено за ст. 135 КК України до двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, встановленням двохрічного іспитового строку згідно ст. 75 КК України та покладенням обов"язку, передбаченого ст. 76 ч. 1 п. 3 КК України, а також послідуючим звільненням від призначеного покарання за амністією, за те, що 21.12.2011 року близько 16 год 30 хв. на 184 км + 972 м а/д сполученням "Кременець - Б.Церква" поблизу с. Жеребки, Чуднівського району, Житомирської області [PERSON], керуючи автомобілем "МАЗ-54331", д.н.з. [NUMBER] у складі з напівпричіпом - цистерною "ВЦПП", д.н.з. [NUMBER], власником яких являється ЗАТ "Одесакондитер", скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який в порушення вимог п. 4.14 "а", "б" "Правил дорожнього руху України" раптово вийшов на автодорогу перед вказаним вище автомобілем, що стало причиною ДТП, внаслідок чого [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які являються смертельними і знаходяться в прямому причинному зв'язку зі смертю, яка настала на місці пригоди, після чого він [PERSON], Усвідомлюючи наслідки вчиненої дорожньо-транспортної пригоди та маючи реальну можливість упевнитись у тому, що потерпілий перебуває у небезпечному для його життя стані, залишив останнього на проїзній частині дороги без допомоги та в порушення вимог п. 2.10 "Правил дорожнього руху України" з місця ДТП на автомобілі зник, не повідомивши при цьому про скоєну ним пригоду працівників міліції та станцію швидкої допомоги. Ст. 61 ч. 4 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, обов"язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою Водночас, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ст. 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Власник джерела підвищеної небезпеки відповідає за завдану даним джерелом шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Ст. 1172 ЦК України передбачає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов"язків, а саме такі обов"язки виконував [PERSON] під час виникнення ДТП. Водночас, ЗАТ "Одесакондитер", яка являється власником транспортного засобу, що став учасником ДТП, застрахувало цивільно-правову відповідальність відповідно до укладеного із ЗАТ "Міська страхова компанія" договорів від 25.01.2011 року. Відповідно ж до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ст. 1201 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Таким чином, суд виходить із положень ст.ст. 1166, 1168, 1187, 1192, 1193, 1201 ЦК України, ст.ст. 9, 17, 22, 23, 27 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", умов полісів обов"язкового страхування № АА/0336351 від 25.01.2011 року та № АА/0336368 від 25.01.2011 року, згідно яких ЗАТ "Міська страхова компанія" несе відповідальність в межах розміру страхової суми за шкоду, заподіяну життю потерпілого, тобто в сумі 100 тисяч гривень за виключенням франшизи. Аналізуючи матеріали справи, суд не знаходить підстав для стягнення на користь [PERSON] відповідно 10566 грн. та 21132 грн., які він нібито витратив на оплату майбутньої поїздки [PERSON] та [PERSON] до себе до Данії, яка не відбулася в зв"язку зі смертю [PERSON], так як, по-перше, дата вильоту у поданих суду рахунках авіакомпанії вказана відповідно 13.12.2011 року та 18.12.2011 року, тобто до настання смерті [PERSON] [INFO], по-друге, позивачем не доведено, що такі витрати на придбання квитків поніс саме він (або вони понесені за рахунок його майна), а, по-третє, позивачем не мотивовано чому дані квитки не були здані до дати нездійсненої поїздки для повернення сплочених за них коштів. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення 6426,22 грн. у порядку відшкодування витрат на поховання її сина та на виготовлення і встановлення пам"ятника, суд відповідно до ст. 1201 ЦК України задовольняє дані вимоги, понесення яких підтверджується поданими позивачкою документами (накладною ПП [PERSON] № 137 від 30.12.2011 року на суму 5410 грн. щодо придбання поховальних належностей, квитанцій № 36 від 23.12.2011 року та № 38 від 23.12.2011 року про оплату послуг Бюро судмедекспертизи на загальну суму 1006,16 грн.). При цьому суд враховує, що згідно ст. 27 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, що діяла на час настання страхового випадку, право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання, а згідно ст. 27 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до ст. 9, п. 22.1 ст. 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика. Згідно умов полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/0336351 від 25.01.2011 року ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 50000 грн., а в порядку страхування життя - 100000 грн. (при встановленні франшизи у 500 грн.) Водночас, при прийнятті рішення щодо відшкодування шкоди суд враховує положення ст. 1193 ЦК України, згідно якої якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При цьому вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання. В п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України вказано, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. П. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зобов'язує суди з"ясовувати при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, аналізу наданих суду позивачами доказів на підтвердження заподіяння їм моральної шкоди, суд приходить до висновку, про те, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Оцінюючи усі обставини справи у їх сукупності та співставленні, зокрема, загибель близького родича позивачів (відповідно батька та сина), враховуючи те, що ця подія потягла для позивачів ряд негативних наслідків, пов"язаних із сукупністю змін негативного характеру в їх звичайному житті, моральних стражданнях і переживаннях у зв"язку із втратою близької людини (для малолітньої особи ця обставина виникає у майбутньому при усвідомленні свого становища напівсироти), суд визнає доведеною обставину справи про те, що позивачам спричинена моральна шкода у зв"язку із смертю близького родича. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги також те, що втрата батька являється значним негативним фактором для малолітньої особи, яка потребує піклування, підтримки та виховання зі сторони обох батьків, а при визначенні розміру морального відшкодування матері померлого суд враховує факт її переживань, душевних страждань, що являються нормальною нейрофізіологічною реакцією людини на смерть близької людини, певним ступенем зміни умов її життя внаслідок втрати сина,

Outcome: partial