Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», зменшивши розмір позовних вимог, про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень - липень 2017 року у розмірі 34515,27 грн. та компенсації за втрату частини заробітної плати, у звязку з порушенням термінів її виплати, у розмірі 4269,03 грн., з утриманням із цих сум передбачених законом податків та зборів. В обґрунтування позову посилається на те, що 04 жовтня 1989 року вона працевлаштувалася до «Іловайського відділення Донецької залізниці», з подальшими переведеннями у відповідності до структурних реорганізацій. Після реорганізації 01 вересня 2016 року структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, вона продовжила вже працювати у Виробничому підрозділі «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 10 липня 2017 року звільнена з роботи на підставі ст. 40 КЗпП України. На день її звільнення була нарахована, але по теперішній час не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року та відповідно до наданих позивачем розрахунків заробітна плата складає: за березень 2017 року 5864,00 грн., за квітень 2017 року 3955,89 грн., за травень 2017 року 3184,62 грн., за червень 2017 року 3159,74 грн., за липень 2017 року 18351,02 грн., що разом становить 34515,27 грн. Сума заборгованої компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати, станом на 20 листопада 2018 року, тобто на день звернення до суду з даним позовом, становить 4269,03 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, звернулися до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Проте, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у звязку із територіальною віддаленістю. Крім того, 09 квітня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що з висновками викладеними у позовній заяві відповідач не погоджується та вважає їх необгрунтованами. Зокрема, посилається на те, що ПАТ «Укрзалізниця», як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Указом Президента України №405-2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи» щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей». Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку та Луганську область з 07 квітня 2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. У звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих в м. Іловайськ у відповідача з 16 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства, до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі м. Іловайськ. Відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників, що знівелювало можливість відповідача виконати зобовязання перед працівниками згідно ст.ст. 47, 83, 115 та ст. 116 КЗпП. Початок дії форс мажорних обставин є 20 березня 2017 року. Вважають, що у відповідача відсутня вина у нездійсненні виплат на користь позивача, оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб. 09 серпня 2017 року позивачем була отримана заробітна плата за березень 2017 року у сумі 2386,98 грн. через касу у м. Лиман Донецької області. З 16 березня 2017 року до структурного підрозділу не надходили від бухгалтерії виробничого підрозділу, на якому працював позивач, первинні документи обліку робочого часу (оригінали або належним чином засвідчені копії) для нарахування та виплати заробітної плати, а саме табель обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, помісячний розрахунок заробітної плати, розрахунок невикористаних днів відпустки, якими надається компенсація під час звільнення, тощо, які б могли підтвердити факт роботи позивача в період з 16 березня 2017 року по 10 липня 2017 року. Таким чином, інформація стосовно заборгованості по заробітній платі на імя [PERSON] відсутня. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2\~статті 247 ЦПК\~України, \~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. Із записів трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 1989 року позивач працювала на різних посадах в «Іловайському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні Донецької залізниці», яке в подальшому змінило назву на «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління «Державного підприємства «Донецька залізниця» (а.с.10-13). На підставі Наказу ПАТ «Укрзалізниця» №26 від 31 серпня 2010 року [PERSON] було переведено інженером технологом І категорії у цех очисних споруд, який 25 вересня 2012 року перейменовано на дільницю водопостачання та санітарно-технічного обладнання «Іловайській дистанції сигналізації та звязку Державного підприємства «Донецька залізниця». (а.с.11-12) 01 вересня 2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» на підставі Закону України від 23 лютого 2012 року №4442-IV, Постанови КМУ від 25 червня 2014 року №200 реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця». (а.с.12) 01 вересня 2016 року Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління державного підприємства «Донецька залізниця» на підставі наказів ПАТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року №303 та наказу №1/ос від 31 серпня 2016 року реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.12) 17 липня 2017 року на підставі наказу № 6699/ДН-ос від 10 липня 2017 року, який долучено до матеріалів справи, [PERSON] звільнено з посади інженера-технолога 1 категорії дільниці водопостачання та санітарно-технічного обладнання ВП Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька\~ дирекція\~ залізничних перевезень»\~ регіональної філії\~ «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 35 днів відпустки. (а.с. 13) На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані розрахунки по заробітній платі за березень - липень 2017 року, які видані ВП БМЕУ Іловайськ СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ЄРДПОУ 40150216. (а.с.22-26) Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року [PERSON] нараховано 5864,00 грн., сума до виплати 4662,95 грн. (а.с.22) Згідно розрахунку заробітної плати за квітень 2017 року [PERSON] нараховано 3955,89 грн., сума до виплати 3145,65 грн. (а.с.23) Відповідно до розрахунку заробітної плати за травень 2017 року [PERSON] нараховано 3184,62 грн., сума до виплати 2532,36 грн. (а.с.24) Згідно розрахунку заробітної плати за червень 2017 року [PERSON] нараховано 3159,74 грн., сума до виплати 2512,57 грн. (а.с.25) Відповідно до розрахунку заробітної плати за липень 2017 року [PERSON] нараховано 18351,02 грн., у тому числі і компенсація за невикористану відпустку на суму 9675,40 грн., сума до виплати 14673,97 грн. (а.с.26) Також, позивач долучила до матеріалів справи копії табелів обліку використання робочого часу за березень 2017 року липень 2017 року. (а.с.29-33) Згідно із ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 1\~статті 47\~КЗпП\~України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Однак, суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Крім того, трудова книжка позивача заповнена належним чином із зазначенням наказів про прийняття на роботу та його звільнення з роботи, скріплених печаткою підприємства. Наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачу, який використав їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати\~свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обовязок розрахунку та його невиконання. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Враховуючи, що судом встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, та при звільненні\~ з\~підприємства \~остаточного \~розрахунку \~з позивачем\~ проведено не\~було,\~ заборгованість по заробітній платі (нарахована) за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить 34515,27 грн..\~ Оскільки 09 серпня 2017\~року позивач\~отримала \~заробітну плату\~ за першу\~ половину березня 2017\~року у\~сумі 2932 грн. без урахуванням обовязкових утримань податків на доходи та інших зборів (до видачі 2386,98 грн.), через касу\~у м.\~Лиман Донецької\~області,\~що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 09 серпня 2017 року, стягненню підлягає сума заборгованості у розмірі 31583,27 грн., з вирахуванням суми до оподаткування. Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо поважності причин виникнення заборгованості по заробітній платі перед позивачем з приводу того, що ПАТ «Укрзалізниця» утворена як нова юридична особа. Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України\~від 23\~лютого 2012\~року №\~4442-VI\~«Про\~особливості утворення\~акціонерного товариства\~залізничного транспорту\~загального користування» (далі Закон № 4442-VI). Згідно п. 6 ст. 2 Розділу\~ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до Закону № 4442-VI\~постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця». Відповідно до частини 4 ст.\~36\~КЗпП\~України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. За змістом частини 1 ст.\~104\~ЦК\~України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Отже, ПАТ «Укрзалізниця» у повному обсязі несе обовязок оплати праці перед позивачем. Відповідачем до відзиву надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 20 липня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає, але це не звільняє відповідача від взагалі проведення розрахунку з працівниками відповідно до трудового законодавства. Що узгоджується з позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц\~\~провадження № 61-36747св18. Норма ст.\~67\~Конституції\~України покладає обовязок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно ст.\~14\~Податкового\~кодексу\~України від\~02\~грудня 2010\~року\~№\~2755-VI саме на роботодавця покладається обов'язок із нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці (ст. 14.1.222). Відповідно до ст.\~168\~Податкового\~кодексу\~України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок (ст. 168.1.1). Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тобто, при виплаті позивачу заборгованості по заробітній платі в розмірі 31583,27 (2932 (несплачена сума за другу половину березня 2017 року) + 3955,89 + 3184,62+ 3159,74 + 18351,02) грн., відповідач зобовязаний утримати з цієї суми податки та інші обовязкові платежі. Тому суд вважає, що вірним буде стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість по заробітній платі, яка нарахована без утримань, а відповідача зобовязати утримати з цієї суми податки та інші обовязкові платежі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме:\~КЗпП України,\~Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим\~постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим\~ постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. У\~рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9 рп/2013\~зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці»\~\~встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого\~\~постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427\~(зі змінами, внесеними згідно з\~постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Суд не погоджується з наведеним розрахунком позивача щодо компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків їх виплати, та при перерахунку отримав наступний результат: 1) компенсація втрати частини доходу за: - березень 2017 року = 2331,48 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за другу половину березня 2017 року (після утримання податків і обов'язкових платежів) * індекс інфляції за період квітень 2017 року-жовтень 2018 року = 406,64 грн.; - квітень 2017 року = 3145,65 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за квітень 2017 року (після утримання податків і обов'язкових платежів) * індекс інфляції за період травень 2017 року-жовтень 2018 року = 515,69 грн.; - травень 2017 року = 2532,36 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за травень 2017 року (після утримання податків і обов'язкових платежів) * індекс інфляції за період червень 2017 року-жовтень 2018 року = 377,36 грн.; - червень 2017 року = 2512,57 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за червень 2017 року (після утримання податків і обов'язкових платежів) * індекс інфляції за період липень 2017 року-жовтень 2018 року = 328,92 грн.; - липень 2017 року = 14673,97 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за липень 2017 року (після утримання податків і обов'язкових платежів) * індекс інфляції за період серпень 2017 року-жовтень 2018 року = 1888,17 грн. Загальна сума компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків їх виплати за період березень липень 2017 року становить 3516,78 грн. (406,64 грн. + 515,69 грн. + 377,36 грн. + 328,92 грн. + 1888,17 грн.) У звязку з наведеним розрахунком, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення частково та до стягнення належить компенсація втрати частини доходу у звязку з порушенням строків їх виплати у розмірі 3516,78 грн. Відповідно до\~ ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до п. 2 частини 1 ст.\~430\~ЦПК\~України у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у звязку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць за березень 2017 року з (16 березня 2017 року по 31 березня 2017 року) у розмірі 2331,48 грн. Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5\~Закону\~України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч. 6 ст.141\~ЦПК\~України підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що на день звернення до суду сума судового збору для фізичних осіб за звернення до суду з позовною заявою майнового характеру становила 704,80 грн., а\~позивач звільнений\~від сплати\~судового збору\~на підставі\~п. 1\~ч. 1\~ст. 5\~Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно\~до задоволеної\~частини позовних\~вимог у\~сумі\~\~637,85\~грн.

Outcome: partial