Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу „Запорізький будівельний коледж" про визнання неправомірними дій щодо звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, моральної шкоди, зазначивши в позові, що з 18.06.2013 року працювала лаборантом Державного вищого навчального закладу „Запорізький будівельний коледж". 10 січня 2014 року її було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗПП України за систематичне невиконання без поважних причин обов"язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Адміністрація коледжу безпідставно двічі її притягувала до дисциплінарної відповідальності, виносячи про це догани. Вона оскаржувала дисциплінарні стягнення у судовому порядку та просила голову профспілкової організації перенести розгляд подання адміністрації про її звільнення після прийняття рішення судом, однак незважаючи на таку заяву, її було звільнено. Внаслідок незаконного звільнення вона зазнала моральних страждань, оскільки залишилась без засобів існування, змушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, постійно знаходиться у постійній нервовій та психологічній напрузі. Просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного її звільнення та поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача позов не визнав, заперечивши проти нього та пояснивши, що виходячи зі змісту позовних вимог позивачка була звільнена на законних підставах, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що згідно з наказом в.о. директора коледжу № 33-к від 13.06.2013 року [PERSON] з 18.06.2013 року прийнята на посаду лаборанта кабінету „Будівельні конструкції" (а/с 3). Згідно з наказом в.о. директора ДВНЗ „Запорізький будівельний коледж" № 241-ОД(д) від 27.09.2013 року лаборант кабінету „Будівельник" [PERSON] за порушення трудової дисципліни, не з"явлення на роботі в установлений час, винесена догана (а/с 4). Згідно з наказом в.о.директора ДВНЗ „Запорізький будівельний коледж" № 53-ОД (д) від 09.12.2013 року [PERSON] оголошена догана у зв"язку з невиконанням вимог наказу № 286 від 18.11.2013 року. (а/с 5). Згідно з наказом в.о. директора ДВНЗ „Запорізький будівельний коледж" № 03-к від 10.01.2014 р. [PERSON] звільнена з посади лаборанта кабінету „Будівельні конструкції"10 січня 2014 року згідно п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов"язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (а/с 9). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.02.2014 року, яке на підставі ухвали Апеляційного суду Запорізької області від від 20.03.2014 року набрало законної сили, наказ № 53-Д(д) від 09.12.2013 року про догану [PERSON] у зв"язку з невиконанням вимог наказу № 286 від 18.11.2013 року скасовано. Судом також встановлено, і це було підтверджено сторонами, що наказ № 241-ОД(д) від 27.09.2013 року про догану [PERSON] також скасований судом. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 18, 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому суди не вправі визнавати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб працівник вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Судом встановлено, що відповідачем при застосуванні заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не додержано вимог ст. ст. ст. 43, 147-149 КЗпП України. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач витребував у позивача письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, що на розірвання трудового договору з [PERSON] є згода керівника профспілкової організації. Крім того, застосовані до позивача дисциплінарні стягнення у вигляді доган не складають систему, оскільки накази про дисциплінарні стягнення відносно позивача скасовані судом. Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України, суд дійшов висновку про визнання незаконним звільнення позивача з цих підстав. За ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу має бути визначений, виходячи з заробітної плати позивача за два місяця перед звільненням. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує довідку про середню заробітну плату (дохід) вих. № 269 від 24.05.2013р., що надана позивачем, за якою середньоденний розмір заробітку позивача становить 55,83 грн.(листопад 2013 р. 1182 грн. :21 (робочих днів) + грудень 2013 р.-1218грн.:22(робочих днів) (а.с. 10).Період вимушеного прогулу з дня звільнення позивача по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі становить 70 робочих днів. Таким чином, розмір відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить (70 х 55,83 грн.)= 3908,10 грн. Цю суму на користь позивача слід стягнути з відповідача. Окрім цього, ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, яке провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, підлягають частковому задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, оскільки порушення її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації його життя. Суд з урахуванням конкретних обставин справи, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн. У відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial