Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У позові проти Громади [PERSON] просить встановити факт володіння спадкодавцем будинком та земельними ділянками, визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки загальною площею 0,33 га як за спадкоємцем за законом, мотивуючи відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину. Позивач може захистити своє невизнане право на отримання спадщини лише в суді. У письмовій заяві до суду позивач свої вимоги підтримав, просив справу розглядати без його участі. Сільський голова звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 11). Після його смерті, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 04.06.1992 спадщину прийняла мати позивача - [PERSON] (а.с. 12). [INFO] вона померла (а.с. 14). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю майно. За спадковою справою №327/2003 позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері (а.с. 13, 17). Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.ст. 1296, 1297 ЦК України зазначено, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва, проте, постановою нотаріуса від 31.03.2014 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірний будинок та змельні ділянки позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлювальних документів на будинок та невідповідності цільового призначення ділянок у державних актах та витягах з ДЗК (а.с. 39). Як убачається зі справи, житловий будинок [ADDRESS] був побудований у 1950 році на земельній ділянці, переданій спадкодавцю у встановленому порядку, що підтверджується державним актом (а.с. 28-31). Згідно з довідкою виконкому Ліщинської сільської ради № 270 від 05.04.2012, у погосподарській книзі №2 по сільській раді спірний будинок (особовий рах. [NUMBER]) рахувався за спадкодавцем, як за власником (а.с. 20). За постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в УРСР", Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 та за іншими нормативними актами записи у по господарських книгах є особливою формою статистичного обліку і визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Саме таке роз'яснення надав і Пленум ВССУ в своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказуючи, що у п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п.3.1). А тому суд дійшов висновку, що житловий будинок [NUMBER] відноситься до спадкового майна. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). З огляду на зміст глави 84 ЦК України та роз'яснень Пленуму ВСУ у Постанові №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23), право позивача на отримання у спадок спірної земельної ділянки встановлюється судом. Внаслідок того, що такої категорії земель за цільовим призначенням як зазначено в державному акті спадкодавця серії IІІ- ЖТ №013528 від 16.06.1995, чинним ЗК України не передбачено (обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства), у витягах з ДЗК вказано вид використання для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства відповідно (а.с. 22-27). Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] правомірно набула право власності на спірну земельну ділянку, що підтверджується державним актом. Зміна цільового призначення земельних ділянок внаслідок удосконалення законодавства не може жодним чином обмежувати прав позивача, а тому позов підлягає до задоволення. Ураховуючи усі обставини справи у сукупності, а також те, що Громада не оспорює право власності спадкодавця, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині визнання права власності за позивачем. Разом з цим, суд відмовляє у встановленні факту володіння спадкодавцем на праві приватної власності спадковим майном, оскільки даний факт ніким не оспорюється, а дієздатність [PERSON] припиналася в момент смерті.

Outcome: partial