Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення моральної шкоди. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що приватним нотаріусом Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис № 23179 від 27.04.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у сумі 39338,88 грн. відповідно до кредитного договору № R041.0040782 від 10.01.2014 року, укладеного з ПАТ Банк "ТРАСТ". 15.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. у виконавчому провадженні ВП№ 65697598 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , відповідно до якої звернено стягнення на доходи боржника в розмірі 20%, які вона отримує від Київської обласної прокуратури. Позивач вважає, що вчинення виконавчого напису здійснено з порушенням чинного законодавства, а саме з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, провадження щодо виконання зазначеного виконавчого напису є неправомірним, а тому такий виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Позивачка зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримав від стягувача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чека тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі є безспірними. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Також зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушення ст. 88 ЗУ "Про нотаріат" відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. Крім того, позивачка зазначає, що винесення постанови щодо зменшення заробітної плати позбавило її можливості сплачувати за лікування. Позивачка стала нервувати з приводу сплати за оренду житла, їжу, одягу та інше. З 2014 року [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи, орендує житло. На її утриманні перебуває малолітня донька - [PERSON] . Зазначена ситуація призвела до приниження її честі та гідності, ділової репутації як людини, як працівника, спричинило душевні страждання, які виразилися в апатії, у зв`язку із руйнуванням стійких принципів життя. Всі ці події вплинули на її моральний стан, що відображалося на її самопочутті. Позивачка відчула погіршення здоров`я, що виразилося у періодичному головному болі, порушенні сну.На підставі викладеного позивачка просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 23179 від 27.04.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М.; стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн. та судовий збір у розмірі 908, 00 грн. та у розмірі 454,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.08.2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.08.2021 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням, відкритим приватним виконавцем Виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. 07.06.2021 року, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 27.04.2021 року № 23179 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» грошових коштів у розмірі 39338, 88 грн. до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили. 29.09.2021 року до суду надійшов Відзив на позов представника відповідача. Відповідно до заперечень, викладених у Відзиві, представник зазначає, що вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» до [PERSON] ґрунтуються на підставі кредитного договору № R041.0040782 від 10.01.2014 р., який остання уклала з ПАТ Банк «Траст». Зазначений договір позивачкою в судовому порядку не визнавався недійсним, а відтак - відповідачем реалізовано своє законне право на повернення коштів за вказаним вище кредитним договором з позивача. Тому, в даному конкретному випадку приниження честі, гідності та /або ділової репутації не відбулось (відсутня протиправність дій), адже: кредитний договір є дійсним, питання про визнання його недійсним в судовому порядку не вирішувалось; дії відповідача - ТОВ «Фінпром маркет» спрямовані виключно на реалізацію своїх законних прав та інтересів в межах чинного законодавства шляхом стягнення заборгованості в порядку та у спосіб, передбачений чинним законодавством; дії приватного виконавця на момент винесення постанови про стягнення 20% від заробітної плати є правомірними, оскільки пред`явлений до виконання виконавчий документ не скасований, а утримання із заробітної плати Боржника/Позивача до погашення заборгованості у повному обсязі в розмірі 20 % від заробітної плати передбачено ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, доданий позивачем до позовної заяви лист непрацездатності серія АЛГ № 524073 від 30.07.2021 року з відміткою в графі «Причина непрацездатності» - захворювання «професійне та його наслідки» - не підтверджує наявність моральної шкоди саме в результаті протиправних дій відповідача у справі та/або інших суб`єктів. В наданому позивачем листку непрацездатності прямо вказано, що заподіяна шкода здоров`ю є результатом професійного захворювання. А тому - відсутні та не доведені такі ознаки правопорушення, як наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок з діями відповідача. Отже, позивачем на виконання вимог законодавства: не доведено протиправність поведінки відповідача як особи, яка завдала позивачу моральної шкоди; не доведено факт наявності моральної шкоди; не надано суду належних доказів того, що їй було заподіяну моральну шкоду, яку [PERSON] оцінила у розмірі 100 000,00 грн.; не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача. Всі вище перелічені умови унеможливлюють задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Слід також звернути увагу, що сам по собі факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, теж не може бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягає саме протиправність дій відповідача - ТОВ «Фінпром Маркет», а в даному випадку додані позивачем до позовної заяви документи цього не доводять. Окрім того, позивачем до позовної зави додано Довідку № 0000482634 від 22.02.2018 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно якого остання змінила своє місце проживання. Проте позивачем не надано суду доказів про повідомлення та/або спробу повідомлення кредитодавця та/або нового кредитора про своє нове місце проживання/перебування, а це в свою чергу позбавляє стягувана (кредитора) можливості належного повідомлення позивача про відступлення права вимоги, направлення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження (адже вчасне повідомлення кредитора про відступлення права вимоги та/або приватного/державного виконавця про відкрите виконавче провадження могло застерегти та/або попередити спричинені наслідки). Твердження позивача стосовно відступлення права грошової вимоги без згоди боржника теж є безпідставними та такими, які не підтверджуються вимогами законодавства. На підставі викладеного, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 11.10.2021 року від позивачки до суду надійшла Відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що відповідач досі не надав жодного документа, що підтверджують право вимоги Товариства до [PERSON] за кредитним договором від 10.01.2014 року, укладеного між ПАТ Банк «ТРАСТ» та [PERSON] ; договора між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ТОВ «Фінпром Маркет». Ніякої заборгованості у позивачки перед ТОВ «Фінпром Маркет» не існує, оскільки між ними відсутні будь-які договірні чи цивільно-правові відносини. В результаті вищевказаних дій позивачка залишилась без засобів існування. Зареєстровані як внутрішньо переміщені особи - діти, які перебувають у складних життєвих обставинах, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до чинного законодавства України за фактичним місцем проживання чи перебування. Зараз внаслідок арешту рахунків вони не отримуємо дану допомогу. Всі ці події вплинули на її моральний стан, що відображалося на її самопочутті. Позивачка відчула погіршення здоров`я, що виразилося у періодичному головному болі, порушенні сну, відчуває тривогу , нервове напруження. Їй знов прийшлось пережити події 2014 року - збройний конфлікт, 2016 року - смерть батька та інше, що відображається на її стані. На підставі викладеного, позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача - ТОВ «Фінпром Маркет» - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський В.Ю. - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 27.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 23179, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 39338,88 грн. 07.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. відкрито виконавче провадження № 65697598 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 39338,88 грн. 15.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у Київській обласній прокуратурі, відповідно до якої здійснюється відрахування із доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми борг 43724,77 грн. першочергово стягнувши витрати на проведення виконавчих дій в сумі 452,00 грн., та пропорційно до суми заборгованості, яка перераховується стягувану та основну винагороду приватного виконавця. 16.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. винесено постанову про арешт коштів боржника. Як вбачається з довідки № 0000482634 від 22.02.2018 року [PERSON] взята на облік як переміщена особа та проживає за адресою: [ADDRESS] . Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України "Про нотаріат", Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачка вказує про те, що всі ці події вплинули на її моральний стан, що відображалося на її самопочутті. Позивачка відчула погіршення здоров`я, що виразилося у періодичному головному болі, порушенні сну, відчуває тривогу , нервове напруження. Їй знов прийшлось пережити події 2014 року - збройний конфлікт, 2016 року - смерть батька та інше, що відображається на її стані. Але слід зазначити, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача було завдано позивачці моральних страждань, суду надано не було. Крім того, доданий позивачкою до позовної заяви лист непрацездатності серія АЛГ № 524073 від 30.07.2021 року з відміткою в графі «Причина непрацездатності» - захворювання «професійне та його наслідки» - не підтверджує наявність моральної шкоди саме в результаті протиправних дій відповідача у справі та/або інших суб`єктів. А тому - відсутні та не доведені такі ознаки правопорушення, як наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок з діями відповідача. Враховуючи викладене вище, встановлені по справі обставини, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди немає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. та 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial