Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом, в якому посилаються на те, що в грудні 2018 року відповідачем [PERSON] поширено на власній сторінці в мережі Facebook недостовірну інформацію щодо осіб позивачів, а саме їх участь у організованих злочинних угрупуваннях. На веб-сайті https://49000.com.ua, головним редактором якого є [PERSON] , опублікована стаття автора [PERSON] , яка містить посилання на сторінку [PERSON] у мережі Facebook, де також поширено недостовірну інформацію аналогічного змісту щодо позивачів. В свою чергу, [PERSON] була поширена стаття з веб-сайту https://49000.com.ua на його особистій сторінці у Facebook. Крім цього, [PERSON] роздрукував статтю у відношенні позивачів з веб-сайту https://49000.com.ua та передав її у Храмі «Несподівана Радість» [PERSON] , який почав проводити агітаційну роботу біля храму, шляхом розповсюдження статті прихожанам храму. Позивачі ніколи не були засуджені за жодною зі статей\~Кримінального кодексу України, викладення відомостей, що позивачі мають відношення до кримінальної сфери, доводить прямий умисел відповідачів на завдання немайнової шкоди позивачам спаплюження їх честі, гідності, та заплямування ділової репутації. З\~урахуванням особи позивачів, їх ділових і морально-етичних якостей, наявності ділових зв`язків, публічне поширення про них неправдивої інформації, тим більше кримінального спрямування, яке мало місце з боку відповідачів, вплинуло на їх життєві зв`язки та публічне становище, ганьбить їх честь, гідність і ділову репутацію.\~\~ Такими протиправними діями відповідачів завдано шкоди честі, гідності та діловій репутації позивачів, тому позивачі просять суд: -Визнати недостовірною інформацію та такою, що порушує немайнові права [PERSON] [INFO] , на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, що опублікована та поширена [PERSON] на власній сторінці в мережі Facebook (https://www.facebook.com/butusov.yuriy/posts/2585201191520161) « [PERSON] на Дніпропетровщині взяв участь у молебні у Храмі Різдва Пресвятої Богородиці Православної церкви України. Богослужіння провів [PERSON] та всієї України Епіфаній», де зазначено інформацію, про те, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) є «авторитет», «правая рука криминального авторитета Петровского Александра Владимировича по кличке Эмиль»; -Зобов`язати громадянина [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили видалити публікацію на власній сторінці в мережі Facebook (https://www.facebook.com/butusov.yuriy/posts/2585201191520161) « [PERSON] на Дніпропетровщині взяв участь у молебні у Храмі Різдва Пресвятої Богородиці Православної церкви України. Богослужіння провів [PERSON] та всієї України Епіфаній» та опублікувати на власній сторінці у мережі Facebook.com (https://www.facebook.com/butusov.yuriy) спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: Інформація поширена про [PERSON] , що міститься в статті під назвою « [PERSON] на Дніпропетровщині взяв участь у молебні у Храмі Різдва Пресвятої Богородиці Православної церкви України. Богослужіння провів [PERSON] та всієї України Епіфаній», а саме що [PERSON] «авторитет», «правая рука криминального авторитета Петровского Александра Владимировича по кличке Эмиль» є недостовірною та не відповідає дійсності. -Визнати недостовірною інформацію та такою, що порушує немайнові права [PERSON] [INFO] , на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, що опублікована та поширена автором [PERSON] зі згоди головного редактора веб-сайту https://49000.com.ua/ [PERSON] на веб-сайті Інтернет-видання «49000.com.ua» (https://49000.com.ua/) у загальному доступі (https://49000.com.ua/vo-vremya-vizita-v-dnepr-poroshenko-sfot/) під назвою «Во время визита в Днепр Порошенко сфотографировался с криминальным авторитетом», де зазначено інформацію про те, що «Во время визита в [PERSON] попал на одно фото с известным криминальным авторитетом 90-х, а ныне бизнесменом и меценатом, [PERSON] , и его помощником по кличке «Эмиль» …. А слева от Петровского в темных очках «авторитет» по кличке «Эмиль», его правая рука»; -Зобов`язати [PERSON] та головного редактора веб-сайту https://49000.com.ua/ Дригу Олену Анатоліївну протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили видалити публікацію (https://49000.com.ua/vo-vremya-vizita-v-dnepr-poroshenko-sfot/) на сайті https://49000.com.ua/ та опублікувати на сайті https://49000.com.ua/ спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: інформація поширена про [PERSON] , що міститься в статті під назвою Во время визита в Днепр Порошенко сфотографировался с криминальным авторитетом, де зазначено інформацію про те, що «Во время визита в [PERSON] попал на одно фото с известным криминальным авторитетом 90-х, а ныне бизнесменом и меценатом, [PERSON] , и его помощником по кличке «Эмиль» …. А слева от Петровского в темных очках «авторитет» по кличке «Эмиль», его правая рука» є недостовірною та не відповідає дійсності. -Визнати недостовірною інформацію та такою, що порушує немайнові права [PERSON] [INFO] , на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, що опублікована та поширена на власній сторінці в мережі Facebook (https://www.facebook.com/permalink.php?story_fbid=2168606686728044&id=10000736201690) [PERSON] та в подальшому розповсюджена [PERSON] , біля Храму «Несподівана радість», який розташований за адресою: [ADDRESS] , де зазначено про те, що Любуйтесь ними, кто в первых рядах это Петровский, лидер ОПГ и «криминальный авторитет по кличке «Эмиль». -Зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили видалити публікацію на власній сторінці в мережі Facebook (https://www.facebook.com/permalink.php?story_fbid=2168606686728044&id=10000736201690) та опублікувати на власній сторінці у мережі Facebook.com (https://www.facebook.com/profile.php?id=100007362016904) спростування під заголовком « [INFO] » наступного змісту: Інформація поширена про [PERSON] , що міститься в моїй публікації, а саме, що [PERSON] є криминальным авторитетом по кличке Эмиль» є недостовірною та не відповідає дійсності, а також зобов`язати [PERSON] принести особисті вибачення [PERSON] із зазначенням спростування поширених ним біля Храму «Несподівана радість» відомостей. -Стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 178 704,00 грн. (сто сімдесят вісім тисяч гривень сімсот чотири гривні, 00 копійок) на користь [PERSON] . -Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі 44 676, 00 гривень (сорок чотири тисячі шістсот сімдесят шість гривень, 00 копійок) на користь [PERSON] . -Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі 11 169, 00 гривень (одинадцять тисяч сто шістдесят дев`ять гривен 00 копійок) на користь [PERSON] . -Визнати такою, що не відповідає дійсності, є неправдивою та недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його честі та гідності, права на недоторканість ділової репутації, інформацію про [PERSON] , а саме інформацію про те, що [PERSON] : известный в определенных кругах под именем "Нарик", лидер организованный преступной группировки», криминальный авторитет «Нарик, які опубліковані в мережі Інтернет на офіційній сторінці Юрія Бутусова в мережі Facebook, в статті журналіста під назвою « [PERSON] на Дніпропетровщині взяв участь у молебні у Храмі Різдва Пресвятої Богородиці Православної церкви України. Богослужіння провів [PERSON] та всієї України Епіфаній» (https://www.facebook.com/photo.php?fbid=2585138234859790&set=a.479663955407239&type=3) -Зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили вилучити неправдиву та недостовірну інформацію шляхом її видалення з власної сторінки в мережі Facebook (https://www.facebook.com/butusov.yuriy) та опублікувати на власній сторінці у мережі Facebook.com (https://www.facebook.com/butusov.yuriy) спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: Інформація, поширена про [PERSON] , що міститься в статті під назвою « [PERSON] на Дніпропетровщині взяв участь у молебні у Храмі Різдва Пресвятої Богородиці Православної церкви України. Богослужіння провів [PERSON] та всієї України Епіфаній» (https://www.facebook.com/photo.php?fbid=2585138234859790&set=a.479663955407239&type=3), а саме - що [PERSON] известный в определенных кругах под именем "Нарик", лидер организованный преступной группировки, криминальный авторитет Нарик, - є неправдивою, недостовірною та не відповідає дійсності. -Визнати такою, що не відповідає дійсності, є неправдивою та недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його честі та гідності, права на недоторканість ділової репутації, інформацію про [PERSON] , а саме інформацію про те, що [PERSON] : криминальный авторитет 90-х, приобрел мрачную репутацию, має шлейф уголовного прошлого, репутацию бандита, які опубліковані в мережі Інтернет на сайті 49000.com.ua (https://49000.com.ua) в статті під назвою Во время визита в Днепр Порошенко сфотографировался с криминальным авторитетом (https://49000.com.ua/vo-vremya-vizita-v-dnepr-poroshenko-sfot/) . -Зобов`язати головного редактору сайту 49000.com.ua (https://49000.com.ua) [PERSON] та [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили вилучити неправдиву та недостовірну інформацію шляхом її видалення з сайту 49000.com.ua (https://49000.com.ua) та опублікувати на головній сторінці сайту 49000.com.ua (https://49000.com.ua) спростування під заголовком « [INFO] » наступного змісту: Інформація, поширена про [PERSON] , що міститься в статті під назвою Во время визита в Днепр Порошенко сфотографировался с криминальным авторитетом (https://49000.com.ua/vo-vremya-vizita-v-dnepr-poroshenko-sfot/), а саме - що [PERSON] - криминальный авторитет 90-х, приобрел мрачную репутацию, має шлейф уголовного прошлого, репутацию бандита, є неправдивою, недостовірною та не відповідає дійсності. -Визнати такою, що не відповідає дійсності, є неправдивою та недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його честі та гідності, права на недоторканість ділової репутації, інформацію про [PERSON] , яка в подальшому була розповсюджена [PERSON] , біля Храму «Несподівана радість», який розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме інформацію про те, що [PERSON] : «лидер ОПГ», яка опублікована в мережі Інтернет на власній сторінці [PERSON] в мережі [PERSON] ). -Зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили вилучити неправдиву та недостовірну інформацію шляхом її видалення з власної сторінки в мережі Facebook ( [PERSON] та опублікувати на власній сторінці у мережі Facebook.com (https://www.facebook.com/profile.php?id=100007362016904) спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: Інформація, поширена про [PERSON] , що міститься в моєму дописі до статті під назвою Во время визита в Днепр Порошенко сфотографировался с криминальным авторитетом (https://www.facebook.com/permalink.php?story_fbid=2168606686728044&id=100007362016904), а саме, що [PERSON] лидер ОПГ - є неправдивою, недостовірною та не відповідає дійсності, а також зобов`язати [PERSON] принести особисті вибачення [PERSON] із зазначенням спростування поширених ним біля Храму «Несподівана радість» відомостей. -Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 11 169,00 грн. (одинадцять тисяч сто шістдесят дев`ять гривень 00 копійок). -Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 44 676,00 грн. (сорок чотири тисячі шістсот сімдесят шість гривень 00 копійок). -Стягнути з\~ [PERSON] на користь [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 178 704,00 грн. (сто сімдесят вісім тисяч сімсот чотири гривні 00 копійок). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. Відповідачам, належним чином повідомленим про відкриття провадження, було запропоновано надати відзиви на позов у встановлений законом строк. Відповідачем-1 [PERSON] не надано до суду відзив на позовну заяву позивачів у встановленому законом порядку. Відповідачем-2 [PERSON] не надано до суду відзив на позовну заяву позивачів у встановленому законом порядку. Відповідачем-3 [PERSON] 08.02.2019 року надано до суду відзив на позовну заяву позивачів, в якому відповідач-3 заперечував проти задоволення позовної заяви, зазначивши, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди. Крім того, позивачами не обґрунтована сума моральної шкоди, яку вони просили стягнути, не наведено характеру немайнових витрат, тривалості таких витрат, не зазначено ступінь зниження престижу та ділової репутації позивачів; крім того, відповідач-3 зазначає, що у статті наведена інформація про діяльність осіб у період з 1990-х років до 2004 року, а отже не можливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між інформацією, що міститься у статті відповідача-3 зі шкодою, що начебто спричинена такою статтею позивачам. Відповідач-3 підтверджує та не заперечує той факт, що його твердження у написаній ним статті містить у собі критичні судження, зроблені на основі публікацій та висловів відповідача-1 та [PERSON] , наголошує, що судженнями у написаній ним статті він реалізував надані йому конституційні права на свободу думки і слова. Відповідач-3 не заперечує наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень України рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, на яке посилаються позивачі, як на преюдиційне, однак вказує, що ідентифікаційні дані учасників справи скриті, а отже він не міг знати, кого стосується відповідне рішення. Заперечення стосовно розгляду позовної заяви в порядку спрощеного проваджень у відзиві відповідача-3 відсутні. Відповідачем-4 [PERSON] надано до суду відзив, в якому відповідач-4 позовні вимоги визнає, повідомляє, що не був обізнаний із недостовірністю поширюваної ним інформації, видалив свою публікацію у мережі Facebook, приніс свої вибачення позивачам та просив не застосовувати до нього заходи у вигляді відшкодування завданої шкоди. Проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечував. Відповідачем-5 [PERSON] надано до суду відзив, в якому він підтверджує обставини, викладені у позовній заяві, позовні вимоги визнає, приносить свої вибачення позивачам. Проти розгляду справу в порядку спрощеного провадження не заперечує. Відповідно до ч.5ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Враховуючи відсутність заперечень будь-якої із сторін про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та відсутність клопотань сторін про розгляд справи за їх участі, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18 грудня 2018 року відповідачем-1 [PERSON] поширено на власній сторінці в мережі Facebook (https://www.facebook.com/photo.php?fbid=2585138234859790&set=a.479663955407239&type=3) інформацію щодо осіб позивачів, а саме: «Петровский, известный в определенных кругах под именем «Нарик», проходил по материалам МВД как лидер организованный преступной группировки… ….Да, рядом с Порошенко и Епифанием на фотографии, по данным нынешнего генерального прокурора тот самый "лидер организованной преступной группировки" - Александр Петровский. А слева от Петровского в темных очках - "авторитет" по кличке "Эмиль", его правая рука» Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи», передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що доступ до сторінки відповідача-1 в мережі Facebook є необмеженим. На дату подання позову на відповідну публікацію відреагувало (відмітили публікацію «лайками») більше ніж 2\~500 осіб, 674 особи поширили дану публікацію далі в мережі Інтернет. Враховуючи, що у відповідних публікаціях наявні особисті фото позивачів, зазначено їх власні імена, а саме: « [PERSON] » та « [PERSON] », суд встановив наявність сукупності обставин визначених Постановою Пленуму, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб інформацію доведено до необмеженого кола осіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача поширена інформація стосується саме осіб позивачів. Стосовно поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом встановлено наступне. Судом встановлено та підтверджено інформацією з офіційного порталу Судова влада України та Єдиного державного реєстру судових рішень, про наявність судових справ за позовами позивача-2 до відповідача-1 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Так, на сьогоднішній день, існує судове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2018 року по справі № 201/6848/18, яке набрало законної сили 13.09.2018 року. Цим рішенням позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Інтернет порталу Цензор.НЕТ задоволено частково, визнано такими, що не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію громадянина [PERSON] , відомості, про те, що [PERSON] відомий в кримінальних колах як « [PERSON] », «керівник організованої злочинної групировки», «кримінальний авторитет», які опубліковані в мережі Інтернет на офіційних сторінках в мережі Facebook [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та на сайті інтернет-порталу «Цензор.НЕТ», зобов`язано відповідачів спростувати недостовірну інформацію відносно [PERSON] та стягнуто з відповідачів на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди по 2\~000 гривень з кожного. Таким чином, на сьогодні існує судове рішення, яким встановлено факт поширення недостовірної інформації стосовно позивача-2 відповідачем-1. При розгляді справи № 201/6848/18 судом встановлено преюдиційність рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2010 по справі № 2-1639/2010, яке набрало законної сили 30 серпня 2010 року на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області. Так, Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у своєму рішення від 22.04.2010 року по справі № 2-1639/2010 встановлено факт поширення недостовірної інформації про [PERSON] , визнано опублікування імені [PERSON] та інформації у газеті «Сегодня Приднепровье» №262(3395) від 26.11.2009 року на сторінці 8 у статті під назвою «Металл воруют все» під заголовком «Отпустили авторитета» незаконними, такими, що порушують порядок використання імені фізичної особи та такими що не відповідають дійсності і ганьблять честь, гідність та ділову репутацію. Апеляційний суд Дніпропетровської області в своїй ухвалі від 30 серпня 2010 року (справа № 22ц - 8909/10) погодився із висновками суду першої інстанції, в задоволенні апеляційних скарг Закритого акціонерного товариства «Сьогодні Мультимедіа» та Міністерства внутрішніх справ України відмовив, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2010 року по справі № 2-1639/2010 залишив без змін. Враховуючи той факт, що у своїй статті відповідач-1 посилається саме на вислови [PERSON] , суд приходить до висновку, що рішення Кіровського районного суду від 22.04.2010 року по справі № 2-1639/2010 при розгляді даної справи також носить преюдиційний характер. Беручи до уваги те, що відповідач-1 був відповідачем в іншій аналогічній справі, в якій встановлено преюдиційність рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, яким визнано недостовірність інформації, поширеної [PERSON] , та визнано недостовірність поширеної інформації відповідачем-1, суд приходить до висновку про те, що відповідач-1 умисно повторно поширив недостовірну інформацію про позивача-2, одночасно розповсюдивши неправдиві відомості й щодо позивача-1, провівши аналогію позивача-1 до «правої руки [PERSON] , кримінального авторитету на прізвисько « [PERSON] »». Стосовно поширення недостовірної інформації про позивача-1 суд приходить до наступних висновків. В оскаржуваній публікації відповідач-1 зазначає, що позивач-1 є "авторитет" по кличке "Эмиль", его правая рука». Загально відомі словники містять тлумачення термінів, якими оперував відповідач-1 при написанні та опублікуванні неправдивої інформації, а саме: Кличка - це жартівливе, конспіративне або жаргонне ім`я, прізвисько Аналізуючи відповідну термінологію, суд приходить до висновку, що, оскільки кличка є «назвою» людини, жаргонним ім`ям, відмінним від основного імені і прізвища, то застосування її до особи може мати характер образи, її застосування порушує права позивача-1 на повагу до його честі та гідності. Окремо суд звертає увагу, що ототожнення позивача-1 з людиною, яка має авторитет та вплив на «кримінальний світ», здійснено через пов`язування його з позивачем-2 [PERSON] . Враховуючи наявність фактів, які підтверджують недостовірність інформації стосовно позивача-2 та відсутність будь-яких доказів причетності позивача-1 до кримінального світу та вчинення будь-яких злочинів, враховуючи положення Конституції України про невинуватість особи, доки цей факт не встановлено судовим рішенням, суд приходить до висновку про неправдивість та недостовірність інформації, поширеної необмеженій кількості осіб відповідачем-1 стосовно позивача-1. Таким чином, з огляду на посилання Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» судом встановлено наявність юридичного складу правопорушення із сукупністю всіх обставин, які підставою для визнання поширеної відповідачем-1 інформації стосовно позивачів недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивачів, принижує їх честь, гідність та ділову репутацію, а отже позовні вимоги позивачів в частині відповідача-1 є такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що наслідком неправомірних дій відповідача-1 в подальшому стало поширення недостовірної інформації стосовно позивачів іншими особами. Так, на веб-сайті https://49000.com.ua, опублікована стаття автора [PERSON] ( [PERSON] ), яка містить посилання на сторінку [PERSON] у мережі Facebook, де також поширено недостовірну інформацію аналогічного змісту щодо позивачів, а саме: «Во время визита в [PERSON] попал на одно фото с известным криминальным авторитетом 90-х, а ныне бизнесменом и меценатом, [PERSON] , и его помощником по кличке «Эмиль»». Доступ до веб-сайту є необмеженим. На момент подання позову відповідну статтю переглянуло близько 8\~тисяч осіб, більше чотирьохста громадян поширили відповідну статтю у мережі Facebook. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи», передбачено, що якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У своїй позовній заяві, позивачі посилаються, що відповідач-2 [PERSON] є головним редактором веб-сайті https://49000.com.ua, однак докази на підтвердження цього факту в матеріалах справи відсутні та не були надані позивачами до суду. Вивчаючи інформацію з веб-сайту https://49000.com.ua та сторінки відповідача-2 у мережі Facebook, судом не було встановлено жодного факту, який би підтверджував відношення відповідача-2 до посади головного редактору сайту. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачів до [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю обставин, викладених у позовній заяві. Судом встановлено та підтверджено сторонами, що автором вищезазначеної статті Во время визита в Днепр Порошенко сфотографировался с криминальным авторитетом на сайті https://49000.com.ua є відповідач-3. В своєму відзиві на позовну заяву від 08.02.2019 року відповідач-3 підтверджує та не заперечує той факт, що його твердження у написаній ним статті містить у собі критичні судження, зроблені на основі публікацій та висловів відповідача-1 та [PERSON] , наголошує, що твердженнями у написаній ним статті він реалізував надані йому конституційні права на свободу думки і слова. Відповідач-3 не заперечує наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень України рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, на яке посилаються позивачі, як на преюдиційне, однак вказує, що ідентифікаційні дані учасників справи скриті, а отже він не міг знати, кого стосується відповідне рішення. З такими висновками відповідача-3 суд не може погодитись з огляду на наступне. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації у мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу. Враховуючи той факт, що автором поширення первинної недостовірної інформації стосовно позивача-2 є [PERSON] та судом вже встановлено факт недостовірності поширеної ним інформації, з урахуванням висновків Пленуму стосовно того, що належним відповідачем є не тільки автор такої інформації, а й особа, яка її поширювала, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлення позовних вимог до відповідача-3. Так, беручи до аналогії статтю 42 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (преси)», слід зазначити, що нею передбачено вичерпний перелік підстав для звільнення редакції та журналістів від відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян, серед яких є дослівне відтворення матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього. Однак, аналізуючи оскаржувану статтю, суд приходить до висновку про те, що, окрім дослівного відтворення першоджерела, на яке посилається відповідач-3, ним була поширена також недостовірна інформація, яка не є дослівним відтворенням із посиланням на першоджерело. Отже, фактично саме автором публікації, відповідачем-3, була поширена негативна інформація про позивачів. Посилання ж відповідача-3 на той факт, що у зв`язку з тим, що в опублікованому в Єдиному державному реєстрі судових рішень України рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, на яке посилаються позивачі, ідентифікаційні дані учасників справи скриті, відповідач-3 не міг знати, кого стосується відповідне рішення, суд вважає необґрунтованими, оскільки аналізуючи текст вищезгаданого рішення суду та залучення у якості відповідачів Міністра Внутрішніх справ України того часу та безпосередньо Міністерства внутрішніх справ України, сумнівів стосовно ідентифікації сторін по справі не виникає. При вивченні Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 за N 4, суд приходить до висновку про недоцільність застосування частини 3 пункту 11 Постанови в даному випадку з огляду на наступне. Так, в частині 3 пункту 11 Постанови, зазначено, що відповідно до ст.42 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" і ст.48 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", на органи масової інформації, їх працівників і автора не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди за публікацію чи поширення відомостей, які не відповідають дійсності, якщо вони містились в офіційних повідомленнях чи були одержані від інформаційних агентств чи прес-служб державних органів та органів об`єднань громадян або є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим засобом інформації (з посиланням на нього), офіційних виступів посадових осіб державних органів, виступів народних депутатів, або містилися у авторських виступах, які передаються в ефір без попереднього запису. Як встановлено судом, стаття відповідача-3 на веб-сайті https://49000.com.ua не є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим засобом інформації (з посиланням на нього), відповідна інформація не була опублікована в офіційних повідомленнях прес-служб державних органів та органів об`єднань громадян. Таким чином, суд приходить до висновку про недоцільність звільнення відповідача-3 від відповідальності за поширення недостовірної інформації. Більш того, суд звертає увагу на те, що відповідачем-3 у своїй статті зазначено про наявність інших судових справ із журналістами щодо спростування недостовірної інформації стосовно позивача-2, а отже відповідач-3 був обізнаний, що поширює недостовірну інформацію. Посилання на конституційні права відповідача-3 на свободу думки і слова суд відхиляє, з огляду на наступне. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Однак, Конституція України частиною другою цієї ж статті встановлює обмеження цих прав, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно. Обмеження встановлені ч. 2 ст. 34 Конституції України також кореспондуються із обмеженнями на втручання в особисте життя людини, визначеними ст.. 32 Конституції України, а саме: «Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини». Статтею 21 Закону України «Про інформацію» визначено, що конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Статтею 11 Закону України «Про інформацію» та Законом України «Про захист персональних даних» визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані)- відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Із матеріалів статті вбачається використання фото позивачів та їх персональних даних у виді власних імен, тобто наявна сукупність відомостей про фізичну особу, яка може бути конкретно ідентифікована. Таким чином, при створенні та поширенні статті відповідачем-3 були порушені норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про інформацію», а тому суд відхиляє посилання відповідача-3 на те, що\~\~ним нібито не опубліковувалась конфіденційна інформація про позивачів. Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право кожної людини на справедливий суд та визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Із змісту\~позовної заяви\~та доданих\~до неї\~доказів,\~вбачається,\~що позивачі\~не тільки\~не надавали\~згоду відповідачу-3\~на використання\~персональної інформації\~стосовно них,\~а й\~надали до\~суду докази,\~що підтверджують\~відсутність судимостей та інших фактів, які б доводили їх причетність до кримінального світу, отже інформація, опублікована відповідачем-3, є такою, що не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права позивачів, а відтак не може вважатися реалізацією конституційних прав відповідача-3 на свободу думки та слова. Недостовірна інформація, опублікована у статті відповідача-3 з сайту 49000.com.ua під назвою Во время визита в Днепр Порошенко сфотографировался с криминальным авторитетом в подальшому була поширена [PERSON] на його особистій сторінці у Facebook (https://www.facebook.com/permalink.php?story_fbid=2168606686728044&id=100007362016904) із дописом: «Любуйтесь ними - теми, кто в первых рядах - это Петровский, лидер ОПГ, и криминальный авторитет по кличке «Эмиль»» Крім цього, [PERSON] роздрукував статтю у відношенні позивачів з веб-сайту https://49000.com.ua та передав її у Храмі «Несподівана Радість» [PERSON] для розповсюдження необмеженому колу осіб. У своєму відзиві відповідач-4 підтверджує факти, викладені позовною заявою та визнає позовні вимоги позивачів. Дії відповідача-4 підпадають під сукупність обставин, визначених пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи», як такі, що є підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації. Роздрукована та передана відповідачем-4 стаття в подальшому була поширена серед населення відповідачем-5 [PERSON] біля Храму "Несподівана Радість", який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 3А. Відповідач-5 у наданому до суду відзиві підтверджує обставини, викладені у позовній заяві, позовні вимоги визнає, приносить свої вибачення позивачам, а отже його дії підпадають під сукупність обставин, визначених пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи», як такі, що є підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації. Для того, щоб дійти висновку, чи є відомості, які просять спростувати позивачі дифамаційними, тобто такими, що не відповідають дійсності, суд повинен вдатися до чотирьох складових дифамації, а саме: встановити чи мало місце поширення відомостей; встановити чи йде мова про факти або про судження; якщо це факти, то чи відповідають вони дійсності або чи викладені вони неправдиво; якщо ці факти викладені неправдиво, то чи ганьблять вони честь, гідність та ділову репутацію особи.\~\~ Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ визначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Частиною 2\~ст.\~302\~ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивачів та доведення її до невизначеного кола осіб шляхом оприлюднення ними фотографічних зображень позивача-1 та позивача-2 в мережі Інтернет та через соціальну мережу Facebоок разом з власними коментарями відповідачів про протиправну діяльність позивачів має обвинувальний нахил і сприймається як звинувачення позивачів у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень). Таке поширення інформації не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30\~Закону України «Про інформацію», а є їх фактичними твердженнями. Аналіз інформативного складу опублікованих статей, відсутність заперечень відповідачів, наявність фото із підкресленням обличь позивачів, приводить суд до висновку, що у вищенаведених джерелах інформації йдеться саме про осіб позивачів. Отже, суд приходить до висновку, що дійсно мало місце поширення інформації про осіб позивачів. Зі змісту спростовуваних статей, викладених на особистій сторінці Facebook [PERSON] та на веб-сайті 49000.com.ua, а так само виходячи з аналізу лексичної та граматичної форм викладення відомостей, які просять спростувати позивачі, вбачається, що мова йде саме про стверджувальні факти, а саме: [PERSON] є кримінальним авторитетом на прізвисько « [PERSON] », лідером ОПГ, яка займалась у місті рекетом та вимаганням; [PERSON] є «правою рукою» [PERSON] , у розумінні «права рука кримінального авторитету та лідеру ОПГ» та «авторитетом» на прізвисько « [PERSON] ». Поширення подібної інформації, на думку суду, дійсно може вплинути на соціальну, морально-етичну оцінку особи в очах оточуючих. Згідно зі\~ст. 270 ЦК України\~право на повагу до гідності та честі віднесено до особистих немайнових прав фізичної особи. Відповідно до\~ст. 269 ЦК України\~особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом та тісно пов`язані з фізичною особою. Судом з`ясовано, що позивач-1 є засновником декількох підприємств та підприємцем. Його діяльність пов`язана з постійним спілкуванням з людьми, налагодженням відкритих партнерських відносин. Позивач-1 постійно веде активну громадську діяльність, направлену на зміцнення нашої громадськості, української державності та недопущення поширення агресії Російської федерації та фінансування нею незаконних, збройних формувань на території Дніпропетровської області та всієї України. Одночасно з зайняттям громадською діяльністю, позивач-1 активно займається захистом духовних цінностей громадян. Зокрема, є одним із фундаторів релігійної громади Дніпровського єпархіального управління Української православної церкви Київського патріархату, підтримує розвиток духовності в незалежності віросповідання, в якості меценату приймає фінансову участь в будівництві храмів різних конфесій. Підтвердженням цього є наступні факти: У 2016 році [PERSON] нагороджений відзнакою Президента України За гуманітарну участь в антитерористичній операції, у 2006 році нагороджений Орденом Патріарха Київського і Всієї Руси-України Святого [PERSON] , у 2010 році нагороджений Орденом Патріарха Київського і Всієї Руси-України Святого Юрія Переможця, у 2015 році нагороджений Медаллю Патріарха Київського і Всієї Руси-України За жертовність і любов до України, у 2016 році - Орденом Патріарха Київського і Всієї Руси-України Святого Рівноапостольного князя Володимира Великого ІІІ-го ступеня, [PERSON] , отримав нагороду Святого Нерсес Шноралі від Армянської апостольської церкви, а також Подяку за відповідальну громадську позицію від ТВО Командувача військ оперативного командування СХІД. Позивач-2 є засновником та керівником Благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд Олександра Петровського «СОЛІДАРНІСТЬ», яка займається благодійністю та надає благодійну допомогу незахищеним верствам населення, дітям-сиротам та позбавленим батьківського піклування, закладам освіти та охорони здоров`я, організаціям захисту зазначених осіб Всеукраїнського та місцевого рівня. Завдяки зазначеній діяльності позивач-2 є відомою на Дніпропетровщині та за її межами людиною, та має гарну ділову репутацію. Завдяки благодійній роботі, його цінують та поважають різні прошарки населення, оскільки при звернені до благодійного фонду отримують необхідну благодійну допомогу, як фінансову так і майнову. Завдяки допомоги фонду існують та підтримуються дитячі будинки, інтернати, тощо. З часу проведення на території України антитерористичної операції, він бере активну участь у наданні благодійної допомоги захисникам вітчизни, доправляє бійцям АТО шоломи, бронежилети, харчування, тощо. Також не забуває і про повернених з передової бійців, яким надає різноманітну допомогу в тому числі допомагає ліками, житлом, сприяє виїзду поранених за кордон на лікування. Підтвердженням вищезазначеного є отримання ним з різних міст країни різноманітних листів подяки, за особисті заслуги позивача-2 нагороджували медалями та різноманітними грамотами, а саме: грамота за заслуги перед Українським народом за підписом Голови Верховної Ради України А. Парубія; благословенна грамота Патріарха Київського і всієї Русі-України\~ФІЛАРЕТА; грамота від Митрополита Дніпропетровського і Павлоградського за допомогу в проведенні фестивалю «Мама+Я»; подяка спілки інвалідів Чорнобиля Святошинського району м. Києва; подяка за активну участь у наданні благодійної допомоги особовому складу військової частини [NUMBER] під час виконання бойових завдань у складі антитерористичної операції; подяка міського голови Дніпропетровської міської ради І.І. Куліченка; подяка ГО «Жіночий клуб «ДОБРОБУТ» за надання благодійної допомоги; подяка дитячого будинку «Ромашка» за надання матеріальної допомоги дітям-сиротам; диплом Благодійного регіонального фестивалю МАМА+Я; переможець в номінації меценат року у конкурсі «Найкращі спортивні досягнення Дніпропетровська 2013»; переможець в номінації меценат року у конкурсі «Найкращі спортивні досягнення Дніпра 2016»; переможець в номінації меценат року у конкурсі «Найкращі спортивні досягнення Дніпра 2017»; почесна грамота за надання адресної фінансової допомоги до 26 квітня 2016 року 30-х роковин Чорнобильської катастрофи на соціальний захист інвалідів\~ліквідаторів; подяка всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих»; подяка почесному меценату від дітей - сиріт Благодійного фестивалю «Мама+Я»; почесна грамота за надання адресної фінансової допомоги до 26.04.2017 року 31-х роковин Чорнобильської катастрофи на соціальний захист інвалідівліквідаторів; подяка Українського товариства глухих за надану допомогу; подяка за надану допомогу від Комунального закладу «Михайлівська загальноосвітня школа I-II ступенів» Михайлівської районної ради Запорізької області; Міністр оборони України нагородив позивача-2 нагрудним знаком «ЗНАК ПОШАНИ»; Голова Дніпропетровської обласної ради та нагородив позивача-2 медаллю за особисті заслуги та значний внесок у розбудову Дніпропетровської області; Дніпровський міський голова [PERSON] нагородив позивача-2 пам`ятною медаллю «ЗАХИСНИК ВІТЧИЗНИ», тощо. Дані нагороди, листи тощо є підтвердженням того, що позивачі є добропорядними особами, приймають активну участь у розвитку країни та мають не заплямовану репутацію. Крім того, відповідачами не надано жодного доказу, які підтверджували би факт безпосереднього відношення позивачів до кримінального світу, більш того позивачами було доведено факт відсутності судимостей, а отже, беручи до уваги приписи Конституції України, ніхто не має право звинувачувати позивачів у вчиненні злочинів чи причетності до кримінального світу, доки їх вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Частиною 3\~статті 12 ЦПК України, зазначено, шо - «Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом». Змагальність\~це один із найбільш важливих конституційних принципів сучасного судочинства. Він створює умови для всебічного та повного дослідження обставин справи та постановлення судом обґрунтованого та законного рішення. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані надати до суду докази, які підтверджують або спростовують ті чи інші факти/обставини. Підсумовуючи вищезазначене, відповідачі не мали жодних правових підстав на розповсюдження недостовірної інформації стосовно позивачів, оскільки поширена інформація не підкріплена жодним доказом, а посилання на інших осіб, які були першоджерелом відповідної інформації, не є підставою для поширення її відповідачами. Статтею 3\~Конституції України визначено, що\~«людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю». Згідно зі статтею 28\~Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Статтею 32\~Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 269\~ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Нормами\~статті 275\~ЦК України встановлено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, захист особистого немайнового права може здійснюватися відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно зі статтею 276\~ЦК України орган державної влади, фізична особа або юридична особа, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення, якщо такі дії не вчинюються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Відповідно до статті 277 ЦК України, визначено, що\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Під правом на спростування недостовірної інформації, слід розуміти право фізичної особи вимагати від особи, яка порушила особисте немайнове право фізичної особи шляхом поширення недостовірної інформації, визнання цієї інформації неправдивою у формі, яка є ідентичною чи адекватною до форми поширення неправдивої інформації. Враховуючи, що судом встановлено факт поширення саме недостовірної інформації відповідачем-1, відповідачем-3, відповідачем-4 та відповідачем-5, позовні вимоги позивачів в частині спростування поширеної відповідачем-1, відповідачем-3, відповідачем-4 та відповідачем-5 інформації, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі\~статтею 297 ЦК України, зазначено, що\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до\~статті 299 ЦК України, визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Право фізичної особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права передбачено у частині 1 статті\~23\~та статті\~280 ЦК України. Моральна шкода полягає у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2\~ст. 23 ЦК України). Відповідно до\~статті 1167 ЦК України\~- моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених законодавством. Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) визначає, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання в приватне життя тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. (пункт 5 Пленуму) Висвітлення осіб позивача-1 та позивача-2 в негативному світлі, твердження про їх причетність до «кримінального світу», поширення інформації що [PERSON] «кримінальний злодій» та «кримінальний авторитет», а [PERSON] «кримінальний авторитет на прізвисько « [PERSON] » «права рука кримінального авторитету Петровського», безпосередньо торкається їх честі, гідності та ділової репутації, оскільки в очах законослухняних громадян ці факти ганьблять моральні якості та етичні принципи позивачів, знижують суспільну оцінку їх моральних, духовних та професійних якостей як членів суспільства. Посилання відповідача-3 на те, що висвітлена ним інформація стосується минулих років, а не сьогодення, не береться судом до уваги, оскільки сам по собі факт причетності сьогодні до «кримінального світу» наносить моральної шкоди в житті позивачів під час суспільної діяльності, оскільки плямує їх репутацію. Враховуючи вищезазначене та відсутність законодавчо встановленої методики із розрахунку розміру завданої моральної шкоди, суд вважає за можливе прийняти використану позивачами методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розроблені [PERSON] , яка пройшла апробацію в науково-дослідних установах судових експертиз Міністерства юстиції України та була рекомендована Науково-консультативною та методичною радою з проблем судової експертизи до застосування, як таку, що не суперечить чинному законодавству. При проведенні аналізу розміру моральної шкоди, судом прийняв до уваги порушення відповідачами низки конституційних прав позивачів, їх обізнаність стосовно недостовірності інформації та умисність дій щодо розповсюдження недостовірної інформації. Крім того, при розгляді справи судом встановлено повторне порушення відповідачем-1 прав позивачів, внаслідок чого, суд приходить до висновку про доцільність задоволення заявлених вимог позивачів про відшкодування завданої моральної шкоди з відповідача-1 у розмірі по 178 704,00 грн. (сто сімдесят вісім тисяч сімсот чотири гривні 00 копійок) на користь кожного із позивачів, та з відповідача-3 у розмірі по 22\~338,00 грн. (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім гривень 00 копійок) на користь кожного із позивачів. Позивачами розраховано та заявлено розмір відшкодування завданої шкоди солідарно з відповідача-2 та відповідача-3, однак враховуючи той факт, що позивачами не доведено позовні вимоги в частині відповідача-2, суд

Outcome: partial