Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «Полімагніт», третя особа: [PERSON], про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з травня 2008 року позивач працював на посаді начальника відділу промислових магнітів ТОВ «Полімагніт». 29 липня 2015 року позивач був повідомлений про звільнення з займаної посади та отримав копію наказу. Позивач вказує, що наказ про його звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, порушує законні права позивача, не є обґрунтованим, оскільки у тексті наказу відсутні посилання на факти допущення [PERSON] порушень трудової дисципліни. Позивач наголошує, що протягом усього часу роботи він не мав жодних зауважень до своєї роботи, жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, тощо. Звільнення працівника за ст. 40 КЗпП України проводиться лише у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин трудових обов'язків за умови застосування до працівника заходів дисциплінарного стягнення перед звільненням. Відтак, наказ про звільнення, на думку позивача, не відповідає вимогам чинного законодавства, та має бути скасований. У період з 30 липня 2015 року по 12 серпня 2015 року позивач щоденно з'являвся до прохідної підприємства, однак жодного разу не був допущений на робоче місце. Повний розрахунок в день звільнення з позивачем проведений не був, трудова книжка не була видана. У зв'язку з порушенням трудових прав позивача останньому була нанесена моральна шкода, розмір якої ним оцінений у 30000 грн. За наведених обставин, позивач просить визнати неправомірними дії з винесення наказу від 29 липня 2015 року № 24 про звільнення [PERSON] з роботи у ТОВ «Полімагніт», скасувати наказ від 29 липня 2015 року № 24 про звільнення [PERSON], поновити [PERSON] на посаді начальника відділу промислових магнітів ТОВ «Полімагніт» з 29 липня 2015 року, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за вимушені прогули за період з липня 2015 року по грудень 2015 року у загальній сумі 55039,38 грн., компенсацію за порушення термінів розрахунку при звільненні у сумі 5565,78 грн., компенсацію за затримку видачі трудової книжки за період з липня 2015 року та грудень 2015 року у загальній сумі 55039,38 грн., 30000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а також зобов'язати ТОВ «Полімагніт» видати [PERSON] трудову книжку. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшли заперечення проти позову, в яких останній частково визнав позовні вимоги, у позові в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн. просив відмовити. Представник позивача [PERSON] повідомив суд, що наказом від 28 серпня 2015 року за підписом директора товариства [PERSON] позивача було поновлено на роботі, наказ про звільнення скасований. (а.с. 38-41) 30 жовтня 2015 року на адресу суду надійшла заява за підписом генерального директора ТОВ «Полімагніт» [PERSON] про скасування довіреності, виданої ТОВ «Полімагніт» на ім'я [PERSON] (а.с. 51) У судове засідання 22 лютого 2016 року відповідач забезпечив явку свого представника [PERSON], яка уповноважена довіреністю товариства за підписом генерального директора [PERSON] Представник відповідача визнала позовні вимоги у повному обсязі. В порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, враховуючи те, що позивач також представляє інтереси товариства відповідача, оскільки під час розгляду справи обраний на посаду генерального директора, суд ухвалив провести розгляд справи з дослідженням усіх доказів та з'ясуванням обставин. Заслухавши пояснення представників осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 15 травня 2007 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу у ТОВ «Полімагніт» на посаду менеджера відділу збуту. 01 травня 2008 року позивача було переведено на посаду начальника відділу промислових магнітів. Згідно з наказом від 29 липня 2015 року № 24, виданого генеральним директором ТОВ «Полімагніт» [PERSON], позивача було звільнено з займаної посади з 29 липня 2015 року на підставі ст. 147 КЗпП України, застосувавши звільнення як передбачене законом дисциплінарне стягнення за наступні грубі порушення трудової дисципліни в період з 29 червня 2015 року по 29 липня 2015 року, а саме: - систематичне невиконання (ігнорування) розпоряджень генерального директора щодо ініціації проведення адресних переговорів з потенційними замовниками (вказаними керівником); - систематичне невиконання (ігнорування) розпоряджень про надання затребуваних пропозицій шляхів пошуку нових замовників; - повідомлення недостовірних даних про недоцільність службових відряджень. Крім того, наказано провести необхідні розрахунки з позивачем, видати йому трудову книжку після знаходження печатки підприємства або виготовлення нової печатки, але в строк не пізніше 10 серпня 2015 року. (а.с. 9) У відповідності до положень ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. За приписами ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у тому числі, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ст. 147 Кодексу за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За положеннями ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, у травні 2007 року між позивачем та ТОВ «Полімагніт» виникли трудові правовідносини, у зв'язку з прийняттям [PERSON] на роботу. У травні 2008 року позивача було переведено на посаду начальника відділу промислових магнітів. 24 липня 2015 року відбулися збори трудового колективу товариства, в особі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], де було вирішено звернутися до основного акціонера товариства з проханням скликати позачергові загальні збори учасників з метою розгляду питання про відкликання [PERSON] з посади Генерального директора, звернутися до [PERSON] з проханням звільнитися з посади Генерального директора товариства за власним бажанням. Таке рішення зборів трудового колективу мотивоване тим, що Генеральний директор [PERSON] систематично порушує трудові права працівників, принижує їх честь, гідність. 29 липня 2015 року трудовим колективом було прийнято рішення про оголошення страйку працівників з 05 серпня 2015 року, тривалістю два тижні. 29 липня 2015 року Генеральним директором товариства було видано наказ про звільнення позивача у зв'язку з грубим порушенням трудової дисципліни. В подальшому позивач продовжував з'являтися на робоче місце, однак не був допущений до офісу товариства, що підтверджується відповідними актами за підписами охоронників офісного центру. (а.с. 10-18) 28 серпня 2015 року Генеральним директором ТОВ «Полімагніт» [PERSON] видано наказ № 24/1, відповідно до якого було скасовано наказ від 29 липня 2015 року № 24 про звільнення [PERSON], поновлено позивача на посаді начальника відділу промислових магнітів, наказано виплатити заробітну плату за період з 30 липня 2015 року по 28 серпня 2015 року. Відповідно до зазначеного наказу скорочено посаду «начальник відділу промислових магнітів» з 01 грудня 2015 року, попереджено [PERSON] про звільнення у зв'язку з скороченням чисельності штату працівників з 01 грудня 2015 року. Таким чином, на час вирішення справи по суті оскаржуваний позивачем наказ про звільнення був скасований Генеральним директором ТОВ «Полімагніт» [PERSON], [PERSON] поновлено на посаді начальника відділу промислових магнітів. Твердження представника позивача про те, що з наказом від 28 серпня 2015 року № 24/1 [PERSON] не було ознайомлено, пояснюється тим, що між [PERSON] та працівниками товариства склалися неприязні конфліктні стосунки. Крім того, відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Полімагніт» від 31 серпня 2015 року [PERSON] обрано на посаду Генерального директора товариства з 01 вересня 2015 року, про що внесені відомості до ЄДР. (а.с. 52-56) За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] в частині вимог щодо визнання неправомірними дій з винесення наказу про звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді начальника відділу промислових магнітів, з огляду на те, що відновлення порушених прав позивача відбулося у позасудовому порядку. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за порушення термінів розрахунку при звільненні, затримки видачі трудової книжки суд вирішує відмовити у задоволенні позову в наведеній частині, оскільки такі вимоги безпосередньо пов'язані з поновленням позивача на роботі. В разі невиплати позивачу заробітної плати за період з 30 липня 2015 року по 28 серпня 2015 року, [PERSON] не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідними вимогами. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Приймаючи до уваги те, що незаконність звільнення позивача з займаної посади визнана відповідачем, суд вважає, що [PERSON] були завдані моральні страждання, ним втрачені нормальні життєві зв'язки, принижено гідність та честь позивача, підірвано його ділову репутацію. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на поновлення [PERSON] на роботі у позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, у сумі 1000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав, наведених вище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. в дохід держави.

Outcome: partial