Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

\~Позивач звернувся до суду з позовом до приватного підприємства "Укрспецтехнагляд" в особі власника [PERSON], в якому просить: розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 15.07.2011 року про прийняття його директором ПП "Укрспецтехнагляд"; зобов'язати власника ПП "Укрспецтехнагляд" [PERSON] внести запис до його трудової книжки про його звільнення за власним бажанням. В обґрунтування свого позову вказує, що відповідно до наказа № 1 власника ПП "Укрспецтехнагляд" [PERSON] від 15.07.2011 року його було призначено на посаду директора ПП "Укрспецтехнагляд". 17.06.2015 року ним було поштою направлено заяву про звільнення за власним бажанням на ім'я власника [PERSON], проте 21.07.2015 року йому було повернуто поштове відправлення за закінченням терміну зберігання. Вказує, що за відсутністю власника підприємства, він не має можливості звільнитися у встановленому законом порядку і працевлаштуватися на іншу роботу. \~\~Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 15.07.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] як власником ПП "Укрспецтехнагляд" було укладено безстроковий трудовий договір, згідно якого позивач був прийнятий на посаду директора з 15.07.2011 року, що підтверджується рішенням власника [PERSON] від 15.07.2011 року (а.с. 3), наказом № 1 про призначення на посаду директора підприємства від 15.07.2011 року (а.с. 4), статутом ПП "Укрспецтехнагляд" (а.с. 5-15), та наданими позивачем [PERSON] відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України за період з 2000-2014 рр. Як зазначено позивачем в позовній заяві, він має намір звільнитися з посади директора ПП "Укрспецтехнагляд", направляв на адресу власника свою заяву про звільнення (а.с.16-17), проте за відсутності власника за місцем проживання та за місцем ПП "Укрспецтехнагляд" не має можливості звільнитися. Відповідно до ст. 24 КзпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Аналіз частини 2 ст. 38 КЗпП України свідчить, про те, що якщо після закінчення двох тижнів після письмового попередження працівником власника про розірвання трудового договору працівник не був звільнений, і наполягає на звільненні, власник не вправі перешкоджати йому у звільненні, відповідно до раніше поданої заяви. Частина 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод громадянина, на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообовязковому соціальному страхуванні. Судом встановлено, що через те, що місцезнаходження відповідача позивачу не відомо, він не може розірвати трудовий договір, зняти його з реєстрації в центрі зайнятості і, відповідно працевлаштуватись на законних підставах. Таким чином суд вважає, що право позивача на працю, на оплату праці, та здійснення обов'язкових соціальних внесків, порушено відповідачем, який не звільняє його у встановленому законом порядку, а тому підлягає захисту шляхом розірвання трудового договору в судовому порядку, що дає підстави для задоволення позовних вимог про розірвання трудового договору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved