Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку, мотивуючи позовні вимоги тим, що 18 жовтня 1986 року він та відповідачка [PERSON] уклали шлюб і проживали у зареєстрованому шлюбі до 18 вересня 2013 року. У період шлюбу з відповідачкою за спільні кошти подружжя було придбано у власність домоволодіння за договором купівлі-продажу від 7 червня 1988 року, за адресою: [ADDRESS] за 8 290 крб. В зв'язку з цим він просить визнати домоволодіння за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю нажитою ним в шлюбі з відповідачкою. Визнати за ним право власності на 12 частину даного житлового будинку, який зареєстрований за відповідачкою на підставі договору купівлі - продажу від 7 червня 1988 року, який посвідчений державним нотаріусом Сосницької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 740. В уточненій позовній заяві [PERSON] просить визнати за ним та відповідачкою право власності на ? ідеальну частину житлового будинку з господарським будівлями за адресою [ADDRESS]. [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на ? частину прибудови в домоволодінні та його розподілу між колишнім подружжям, з якої вбачається, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями вона придбала за грошові кошти , які я отримала від своїх батьків в якості грошової допомоги особисто їй для купівлі житлового будинку. Тому даний будинок є її особистою власністю і не підлягає поділу. За час шлюбу із відповідачем [PERSON] до житлового будинку за спільні кошти здій снено прибудову кухні (1-4), площею 16, 4 кв. метра, ванної кімнати та туалету (1-1), площею 2,8 кв.метра, кладової (1-1), площею 4,8 кв.метра, які підлягають розподілу між ними в рівних долях. У лютому 2008 року її рідна мати [PERSON] продала свій житловий будинок із усім рухомим майном та худобою у с..Оленівка Борзнянського району Чернігівської області за 40000 гривень, а також отримала 50000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди за загибель сина. Вона забрала свою матір [PERSON] до себе додому у лютому 2008 року і зареєструвала її у своєму житловому будинку18 березня 2008 року. Мати [PERSON] видала їй 90 000 гривень, які на її прохання та за її згодою було витрачено на прибудову до її житлового будинку спальні (1-8), площею 17,1 кв. метра, кладового приміщення (1-9), площею 4,8 кв. метра, теплого коридору (1-10), площею 3,7 кв. метра, вхідного тамбуру (т), площею 2.1 км.метра. Вона просить визнати на праві спільної сумісної власності-в рівних долях по 1/2 частині у кожного між нею та [PERSON] на прибудову до житлового будинку по [ADDRESS] кухні (1-4), площею 16, 4 кв. метра, ванної кімнати та туалету (1-1'), площею 2,8 кв.метра, кладової (1-1), пло щею 4,8 кв.метра та здійснити розподіл спільної сумісної власності в рівних долях . Третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] подала позовну заяву до [PERSON] ,[PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину прибудови трьохстінок до житлового будинку ,яку мотивує тим,що у лютому 2008 року вона продала свій житловий будинок із усім рухомим майном та живою худобою у с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області за 40 000 гривень, а також протягом 2008-2012 років отримало 50 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. У лютому 2008 року вона переїхала до своєї дочки [PERSON] і зареєструвала своє проживання у її житловому будинку 18 березня 2008 року.Протягом лютого-березня 2008 року вона передала своїй дочці [PERSON] та зятю [PERSON] 40 000 гривень, які на її прохання було витрачено ними на будівництво для неї особисто додаткової прибудови трьохстінок до житлового будинку її дочки, а саме: спальні, кладового приміщення, теплого коридору та вхідного тамбуру із вихідом на вулицю Решту коштів в сумі 50 000 , які вона отримувала через виконавчу службу, віддавала в борг своїй дочці [PERSON] та своєму зятю [PERSON] протягом 2008-2012 років, останні купували собі побутові товари для своїх потреб в житловому будинку та домашньому господарстві. Оскільки спальня кімната, кладова, теплий коридор, вхідний тамбур створені за її особисті власні грошові кошти, тому дані об'єкти нерухомості в домоволодінні по [ADDRESS] повинні бути визнані за нею на праві приватної власності . В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав, у своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та подав заперечення на зустрічні позовні заяви , з яких вбачається, що спірна садиба по [ADDRESS] придбана 07.06.1988 року під час їх з відповідачкою шлюбу (18.10.1986-18.09.2013 роки). Йому відомо, що батьки відповідачки надавали деякі кошти на придбання житлового будинку, як і його батьки, але це була безоплатна допомога з їх боку . За таких обставин, придбаний в шлюбі з відповідачкою житловий будинок з господарськими будівлями є їхнею спільною власністю подружжя . Він згоден з відповідачкою в тому, що за спільні кошти в період шлюбу вони здійснили прибудову кухні, ванної кімнати та туалету. Також за спільні кошти в період шлюбу було здійснено прибудову спальні, кладового приміщення, теплого коридору, вхідного тамбуру. Однак прибудови до будинку не здані в експлуатацію і не зареєстровані в БТІ, то визнання права власності за ним та відповідачкою не є можливим, як і їх реальний поділ . Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, у своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічних позовних заяв відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] вважає за необхідне відмовити за необгрунтованістю та безпідставністю вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просила задовольнити її зустрічний позов. Також подала письмові заперечення з яких вбачається, що з позовними вимогами [PERSON] вона не погоджується із наступних підстав. 18 жовтня 1986 року вона і позивач [PERSON] уклади шлюб. 07 червня 1988 року вона купила у житловий будинок та сарай за 8290 крб. СРСР, які отримала від своїх батьків. Будинок зареєстрований в БТІ як її приватна власність. За спільну кошти з [PERSON] здійснена тільки прибудова кухні (1-4), площею 16,4. кв.м, ванної кімнати та туалет (1-1'), площею 2,8 кв.м, кладової (1-1 ), площею 4,8 кв.м, які підлягають розподілу між ними в рівних долях. Її мати [PERSON] з 18 березня 2008 року зареєстрована та проживає в спірному будинку. [PERSON] надала їй 90 000 грн., які було витрачено на будівництво прибудови спальні, кладового приміщення, теплого коридору та вхідного тамбуру до житлового будинку . Тому на цю прибудову право приватної власності повинно бути визнано за [PERSON] Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином,з довідки ЛКК Сосницької ЦРЛ вбачається ,що вона потребує постійного стороннього догляду.. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив задовольнити позов [PERSON] з підстав,які зазначені в позові. Представник третьої особи Сосницької селищної ради в судове засідання не з»явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи реєстраційної служби Сосницького районного управління юстиції в судове засідання не з»явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З реєстраційної служби надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини , на яких грунтуються позови , об»єктивно оцінивши докази , які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті , суд вважає , що позов [PERSON] підлягає задоволенню. В задоволенні зустрічних позовних вимог відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] слід відмовити . До такого висновку суд прийшов з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено,що з 18.10.1986 року по 18.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серія 11-ЕЛ № 253164 від 18.10.1986 року, рішення Сосницького районного суду від 18.09.2013 року № 745/696/13-ц). (а.с.5,29) В період шлюбу ,07.06.1988 року, був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], житловою площею 38,7 кв.м, за 8290 крб., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Сосницької державної нотаріальної контори 07.06.1988 року, зареєстрованим в реєстрі № 740. Право власності за будинок зареєстровано за [PERSON] в БТІ 07.06.1988 року. (а.с.55-57) Згідно до приписів ч.3 ст.368 ЦК України, ст. 60 СК України житловий будинок , набутий подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, незважаючи на реєстрацію права власності на нього лише за відповідачем [PERSON] Заперечуючи позовні вимоги [PERSON] відповідачка [PERSON] ,посилається на норми ст.24 Кодексу про шлюб та сім"ю України ,який діяв на час придбання спірного будинку. Однак,відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сім"ю України роздільним вважається майно,яке належало кожному з подружжя до одруження ,а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування. Ст.22 КпШтС України передбачала,що майно,нажите подружжям за час шлюбу ,є його спільною сумісною власністю. Обгрунтовуючи свою позицію, відповідачка як на доказ посилається на довідки ,видані ТВБВ №10024/0179 м.Борзна філія Чернігівське обласне управління Державний ощадний банк України 17.10.2013 року за № 14 та №13 про те,що 30.05.1988 року [PERSON] були отримані кошти з рахунку в сумі 4000 крб., [PERSON] кошти в сумі 4700 крб. (а.с.49,50). Однак жодного підтвердження того, що дані грошові кошти передавалися в дар [PERSON] (відповідно до ст.244 ЦК УРСР 1963 року договір дарування на суму понад 500 крб. підлягав обов"язковому нотаріальному посвідченню) і тим більше витрачалися на придбання спірного житлового будинку не надано. Копія ощадної книжки рахунку [NUMBER] [PERSON], в якій зазначено, що на її рахунок надходило 07.06.1988 року 8700 крб. та в цей же день знімалося 9700 крб. прямо не вказує на те, що ця сума витрачалась на купівлю будинку. (а.с.51). Крім того,в судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила,що ці кошти батьки надали їй в борг за усною домовленності про догляд за ними до смерті. В письмових запереченнях відповідачка зазначала,що ці кошти були надані батьками в якості грошової допомоги. Відповідно до ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. В п.6 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР від 15.06.1973 року №6 "Про деякі питання,що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім"ю України" було роз"яснено,що відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім"ю України спільною сумісною власністю подружжя є майно,нажите ними під час шлюбу ,зокрема,будівля,грошові кошти,а також вклади,внесені в кредитні установи. З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення, тобто відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, доводи [PERSON] про те, що житловий будинок було придбано нею за особисті кошти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. В свою чергу позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на ? ідеальну частину житлового будинку з господарськими спорудами знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому підлягають задоволенню. За правилами ст. 372 ЦК України ,ст.70 Сімейного кодексу України майно у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівним. Рішенням від 21.12.2007 року №422 Сосницької селищної ради [PERSON] надано дозвіл на прибудову трьохстінку до житлового будинку в [ADDRESS] за умови отримання будівельного паспорта. (а.с.60) В судовому засіданні встановлено, що прибудови до будинку,які здійснені в 1990 році та 2008 році не введені в експлуатацію,що не заперечується сторонами в справі та підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 03.07.2014 року № 823/824/14-24 про неможливість поділу прибудови до будинку. Вирішуючи вимоги заявленого зустрічного позову [PERSON] відносно визнання прибудови до будинку спільною сумісною власністю подружжя та її поділу суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно приписів частини третьої статті 331 Цивільного кодексу України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В зв'язку з вищевикладеним, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити. Те,що прибудова до будинку у вигляді приміщення спальні (1-8), кладового приміщення (1-9), коридору (1-10) та тамбуру (т) також не введена в експлуатацію це є однією з підстав для відмови в задоволенні позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину прибудови трьохстінок до житлового будинку . Крім того,суд не може взяти до уваги посилання третьої особи [PERSON] на те,що якщо вона давала кошти на будівництво прибудови (спальної кімнати,кладової ,теплого коридору та тамбуру ) до житлового будинку то це дає підстави для визнання цієї прибудови її приватною власністю. Адже відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України це право співвласника житлового будинку здійснювати у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову). Якщо ж майно,набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім"ї ,є їхньою спільною сумісною власністю .( ч.4 ст.368 ЦК України.) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? ідеальну частину житлового будинку за кожним ,в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та позовної заяви третьої особи,що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON],[PERSON] відмовити. З висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 03.07.2014 року № 823/824/14-24 вбачається, що дійсна вартість житлового будинку А -1 становить 57660 грн.,сараю Б-1 13850 грн. ,погреба В-1 3090 грн. за адресою [ADDRESS]. У відповідності до ч.2 ст.80 ЦПК України ,ст.7 Закону України "Про судовий збір" необхідно повернути позивачеві переплачений судовий збір в сумі 351 ,15 грн. згідно платіжного доручення № 168080 від 24.12.2013 року виданого банком «Полікомбанк». У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України понесені судові витрати по сплаті судового збору необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 373 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України - склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про виконання умов цього договору, про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, які оформлені у встановленому законом порядку. Правову допомогу [PERSON] у судовому засіданні надавав адвокат [PERSON], що підтверджується договором про надання юридичних послуг від 06 січня 2014 року , квитанціями до прибуткового касового ордеру від 10.01.2014 року на суму 1000 грн, від 09.02.2014 на суму 1000 грн, актом виконаних робіт від 11 липня 2014 року . Враховуючи,що сума витрат на правову допомогу не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу ,які встановлюються ст.1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" ( з журналу судових засідань вбачається ,що участь у в судових засіданнях адвоката становить 9 год. ) ,то необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2000 грн. витрат на правову допомогу. .

Outcome: approved