Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В., [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виключення запису про іпотеку. В обґрунтування зазначила, що в провадженні Красногвардійського районного суду міста Дніпро знаходилася цивільна справа № 204/4680/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно позову, серед об'єктів нерухомого майна, які підлягають поділу, позивачем були зазначені в тому числі нежитлові приміщення, що розташовані за адресою [ADDRESS] в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі позначки 8-12, загальною площею 155,1 квадратних метри. При цьому, позивач просив визначити ідеальні частки кожної із сторін в цьому майні, зокрема, за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині вищевказаних нежитлових приміщень. На спірні об'єкти рухомого та нерухомого майна було накладено арешт ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпро від 18.07.2016 року. За заявою позивача провадження в даній справі закрито згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2016 року, а ухвалою цього ж суду від 17.01.2017 року скасовано заходи забезпечення позову. Тобто, спір між сторонами по суті не вирішувався і спірні об'єкти нерухомого майна не були поділеними. В подальшому, маючи намір звернутися до суду з позовом про поділ вказаного вище спільного майна подружжя, [PERSON], звернулася за отриманням інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек та Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки від 21.03.2017 року, нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS], які знаходяться в нежитловій будівлі літ. 7-А на 4 поверсі, позначки 8-12, були переданими [PERSON] в іпотеку за договором іпотеки від 01.03.2017 року № 364, укладеним в інтересах іпотекодержателя [PERSON] для забезпечення виконання основного зобов'язання в сумі 2 500 000,00 грн., що існує за договором позики між [PERSON] та [PERSON] Вказаний вище іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. Ознайомившись зі змістом інформаційної довідки та встановивши обставини щодо укладення [PERSON] та [PERSON] договору іпотеки від 01.03.2017 року щодо майна, співвласницею якого є [PERSON] без отримання згоди на те та всупереч волі останньої, вважає, що вказаний вище договір іпотеки підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, а запис в Державному реєстрі іпотеки № 1170603712101 щодо вчинення спірного договору іпотеки підлягає виключенню з реєстру з огляду на наступне. Посилаючись на ст.ст. 60, 61 СК України, ч.1 ст.578 ЦК України, ч.2 ст.6 ЗУ «Про іпотеку», абз.4 п.25 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», зазначила, що майно, яке є у спільній сумісній власності подружжя, не може бути передане одним із них в заставу чи іпотеку без згоди іншого. З урахуванням того факту, що сторонами спору попередньо визнавався факт придбання вказаного вище нерухомого майна в період шлюбу і поширення на нього режиму спільної сумісної власності, що підтверджується, в тому числі змістом позовної заяви [PERSON] про його поділ, вчинення договору іпотеки щодо даного майна без згоди [PERSON], як співвласниці, суперечить положенням ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст. 578 ЦК України. Посилаючись на ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, зазначила, що з урахування того факту, що всупереч приписів ст. 578 ЦК України, ст. 6 ЦК України укладення договору іпотеки від 01.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] відбулося без попереднього отримання згоди на це від [PERSON], як співвласниці, даний договір підлягає визнанню недійсним на підставі приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України. Далі, як слідує з інформаційної довідки № 82982869 від 21.03.2017 року, реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 34085539 від 01.03.2017 року зроблено в державному реєстрі іпотек запис про іпотеку № 19253382, яким підтверджується факт укладення вказаного вище договору іпотеки від 01.03.2017 року та здійснення обтяження нерухомого майна, що є спільною власністю сторін спору. З огляду на недійсність спірного договору іпотеки, на підставі приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», також обов'язковому скасуванню підлягає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.03.2017 року № 34085539, а запис про іпотеку підлягає виключенню з відповідного державного реєстру, що відповідає приписам ст. 16 ЦК України і підтверджується постановою ВСУ від 16.03.2016 року по справі № 6-290цс16 (номер в ЄДРСР 56676717), в якій підтверджено можливість застосування такого способу захисту права, як виключення з державного реєстру іпотеки запису про обтяження іпотекою нерухомого майна. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з даним позовом і просить визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155, 1 кв.м, що розташовані за адресою [ADDRESS], який укладено 01.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON], номер договору 364, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В.; визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 34085539 від 01.03.2017 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку № 19253382 щодо укладення іпотечного договору 01.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON], номер договору 364, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. та обтяження іпотекою нерухомого майна-нежитлових приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155, 1 квадратних метри, що розташовані за адресою [ADDRESS]. 11 липня 2017 року, в судовому засіданні, представник позивача [PERSON] надав уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON], приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко Олександри Віталіївни, [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виключення запису про іпотеку. 14 листопада 2017 року представник позивача [PERSON] надав суду заяву про уточнення позовних вимог в частині визначення способу захисту прав позивача та остаточно просив суд: - визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155, 1 кв.м, що розташовані за адресою [ADDRESS], який укладено 01.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON], номер договору 364, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В.; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 34085539 від 01.03.2017 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку № 19253382 щодо укладення іпотечного договору 01.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON], номер договору 364, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. та обтяження іпотекою нерухомого майна-нежитлових приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155, 1 квадратних метри, що розташовані за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні 28 серпня 2017 року представник відповідача [PERSON]- [PERSON] надала суду письмові заперечення в яких просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Зазначивши, що 01 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав у власність 2 500 000,00 грн. Факт отримання [PERSON] грошей у позику підтверджується договором позики та розпискою. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором позики, відповідно до п.12 Договору позики 01 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. за реєстровим №364. Відповідно до п. 1.3. вказаного Договору іпотеки, «предметом Договору іпотеки є нерухоме майно: нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ, А-7 на IV поверсі, поз. 8-12, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., [ADDRESS]. «Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2016 по справі №200/18579/16-ц про визнання майна особистою приватною власністю та зареєстрованого державним реєстратором Зубком В.Ю., Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Дніпропетровської обл. 10.02.2017 p. в Державному реєстрі речових прав, номер запису про право власності: 18962941, реєстраційний номер нерухомого майна: 1169848212101.» На момент укладення Договору іпотеки Іпотекодавцем, [PERSON] було зазначено, що житлове приміщення не є об'єктом спільної сумісної власності. Право особистої приватної власності [PERSON] на спірне майно було зареєстровано у встановленому законом порядку після розірвання шлюбу з [PERSON] Вважає, що на момент чинення правочину сторонами договору іпотеки було додержано всіх вимог чинного законодавства. Посилаючись на п. 2.1.1. Договору іпотеки, зазначив, що відсутність заборони відчуження і арешту предмета іпотеки та відсутність обтяження Предмета іпотеки іпотекою, відсутність боргів, податкових застав сторін, а також відомості про реєстрацію права власності Іпотекодавця перевірено приватним нотаріусом Рудченко О.В. 01.03.2017 року і підтверджується відповідною інформацією, що призначена для зберігання у справах нотаріуса. Тобто, твердження позивача про те, що [PERSON] було передано в іпотеку майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності не відповідає дійсності та наявним в матеріалах справи доказам. З огляду на викладене, вважає вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виключення запису про іпотеку незаконними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позові. Також повідомила, що за місцем розташування спірного нерухомого майна знаходиться салон краси, у якому вона працює. Вказане приміщення було придбане нею та її колишнім чоловіком [PERSON] під час перебування у шлюбі, та зареєстроване на її ім'я. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов [PERSON] і просив суд задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з тих підстав, що [PERSON] вважає спірне нерухоме майно його особистою приватною власністю. У попередніх судових засіданнях представник відповідача [PERSON] - [PERSON] на запитання суду повідомила, що [PERSON] перебуває з іншим відповідачем по справі [PERSON] у добрих товариських стосунках та вони давно знайомі. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на письмові заперечення. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Ухвалою суду явка відповідачів [PERSON] та [PERSON] була визнана обов'язковою для надання ними особистих пояснень з приводу позову та встановлення певних обставин у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в жодне судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, доказів на підтвердження поважності причин неприбуття до суду не надали. У зв'язку з неодноразовим неприбуттям до судового засідання відповідачів, явка яких була визнана обов'язковою, суд визнає причини неявки відповідачів [PERSON] та [PERSON] неповажними, та розцінює зазначену поведінку як зловживання наданими процесуальними правами та покладеними на них обов'язками. За згодою сторони позивача суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності нез'явившихся відповідачів. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та визнавалося сторонами, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 березня 2002 року. Згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2016 року, що набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище «[PERSON]» (а.с.12). В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 82982869 від 21 березня 2017 року зазначено, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12 загальною площею 155,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Бабушкніського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року (справа №200/18579/16-ц, провадження 2/200/4405/16) (а.с.59-62). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 87959625 від 24 травня 2017 року, встановлено наявність інформації про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку: 19253382. Нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] є предметом іпотеки, відповідно до іпотечного договору, серія та номер: 364, виданий 01.03.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34085539 від 01.03.2017 року, внесені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. Іпотекодержатель - [PERSON], іпотекодавець -[PERSON]. Номер запису про обтяження: 19252753. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34084860 від 01.03.2017 року, внесені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Заборона зареєстрована в реєстрі під № 365/3 від 01.03.2017 року (а.с.54-55). У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В., [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 01 березня 2017 року, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 34085539 від 01.03.2017 року, прийняте приватним нотаріусом Рудченко О. В. та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку № 19253382 щодо укладення іпотечного договору 01.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] При цьому, позивач в позові та в судовому засіданні посилалася на те, що вона є співвласницею вказаних нежитлових приміщень, що були придбані в період шлюбу, та передані в іпотеку без її згоди, а тому іпотечний договір є недійсним. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 01 березня 2017 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, згідно якого позикодавець передав позичальнику у власність - 2 500 000,00 грн. строком до 01 травня 2017 року (а.с.92). Також судом встановлено, що 01 березня 2017 року між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, предметом якого є нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] (а.с.89). Згідно п.1.1. даного договору, цей договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язань іпотекодавця та вимог іпотекодержателя за договором позики від 01 березня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], сума позики - 2 500 000,00 грн., строк повернення позики - 01 травня 2017 року (а.с.59). Згідно п. 1.3. даного іпотечного договору, предмет іпотеки договору належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2016 року, по справі № 200/18579/16-ц про визнання майна особистою приватною власністю та зареєстрованого державним реєстратором Зубком В.Ю., Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області 10.02.2017 року в Державному реєстрі речових прав, номер запису про право власності: 18962941, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1169848212101 (а.с.89). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності також може виникати на підставі рішення суду. Найбільш поширенішими підставами набуття права власності є набуття його на підставі різноманітних правочинів, набуття у порядку спадкування та набуття на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року, за [PERSON] визнано право особистої приватної власності на нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] що розташовані в нежитловій будівлі літ.А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м (а.с.93-95). Пізніше, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року, вищевказане заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с.18). Таким чином, судом встановлено, що нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] що розташовані в нежитловій будівлі літ.А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м, були передані відповідачем [PERSON] в іпотеку, як власником на час укладення правочину, на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року по справі №200/18579/16-ц про визнання майна особистою приватною власністю, яке пізніше скасовано ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року. Як вже зазначалося право власності на спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] було набуто [PERSON] та у подальшому зареєстровано у встановленому законом порядку у державного реєстратора на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року, яке ухвалою цього ж суду від 06 квітня 2017 року було скасовано, та на теперішній справа перебуває на розгляді у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська. Тобто, судом встановлено, що підстава виникнення права власності на спірне нерухоме майно у [PERSON] згодом відпала, внаслідок скасування заочного рішення суду першої інстанції, на підставі якого право власності було набуто. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідком скасування рішення суду на підставі якого було набуто право власності на спірне нерухоме майно, є повернення сторін у положення, яке існувало до виникнення даної обставини (ухвалення рішення суду про визнання права власності за [PERSON] та набрання ним законної сили), тобто зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливали, а тому після скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року, право власності позивача [PERSON] слід вважати поновленим. Таким чином, саме позивачу по справі, як законному власнику спірного нерухомого майна, належить право розпорядження цим майном та можливість укладення відповідних правочинів. За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що на теперішній час у [PERSON] відсутнє набуте у встановленому законом порядку право власності на спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м за адресою: [ADDRESS]. При цьому суд виходить з того, що наявність державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] та відсутність відповідного рішення про скасування такої державної реєстрації, жодним чином не впливає на зміст права власності позивача, оскільки відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень визначається як - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його виникнення на підставах визначених законом, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Судом встановлено, що нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] що розташовані в нежитловій будівлі літ.А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м були придбані [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], а саме 11 квітня 2009 року, що підтверджується договором міни від 11 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 705, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], який є відповідачем по даній справі (а.с. 205-206). Згідно вказаного договору міни від 11 квітня 2009 року судом встановлено, що [PERSON] договір міни укладався за згодою її чоловіка, [PERSON], заяву якого зареєстрована нотаріусом Стаднік І.Л. під № 704. На підставі вищевказаного договору міни від 11.04.2009 року, право власності на зазначені нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] було зареєстрована за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «ДМБТІ» ДОР від 18.05.2009 року, номер витягу 22756437 (а.с. 207). За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Аналогічне правило закріплене ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вже зазначалося, спірне нерухоме майно було придбане [PERSON] (на час придбання - [PERSON]) 11 квітня 2009 року, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі - [PERSON] За таких обставин суд зазначає, що спірні нежитлові приміщення, які є предметом оспорюваного договору іпотеки та були придбані в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], належить їм на праві спільної сумісної власності. Факт належності спірного нерухомого майна сторонам на праві спільної сумісної власності, як придбаного у період шлюбу, визнавався також і самим відповідачем [PERSON], що підтверджується поданою ним 15 липня 2016 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позовною заявою про поділ спільного сумісного майна по справі № 204/4680/2016-ц (провадження « 2/204/1929/2016) у якій він просив поділити спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним право власності на ? частку (а.с. 13-14). Пізніше, ухвалою суду від 07.11.2016 року провадження по вказаній справі було закрито на підставі заяви позивача від 03.11.2016 року відмову від позову (а.с. 16). Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки, відповідач [PERSON] (як власник спірного нерухомого майна на час укладення правочину), не отримав згоду на укладення такого правочину іншого співвласника - позивача по справі, оскільки спірне нерухоме майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Позивач по справі [PERSON], як співвласник спірного нерухомого майна, не давала своєї згоди на укладання договору іпотеки від 01.03.2017 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], тобто розпорядження спільним майном відбулося без згоди другого з подружжя. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом статей 572, 575 ЦК України, іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (правова позиція ВСУ у справі №6-533цс16 від 30.03.2016 року). Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини у справі, суд вважає встановленим той факт, що укладаючи оспорюваний договір іпотеки [PERSON] та [PERSON] діяли недобросовісно, оскільки [PERSON] не міг не знати, що предмет договору іпотеки (спірне майно) на момент його укладення належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, і знав що [PERSON] не отримав згоди [PERSON] на укладення такого договору. До зазначеного висновку суд дійшов на підставі того, що саме [PERSON] передав спірне нерухоме майно [PERSON] (на той час [PERSON]) М.В. уклавши з нею 11.04.2009 року договір міни, згідно умов якого йому було відомо, що [PERSON] та [PERSON] на час придбання майна перебували у шлюбі і договір на той час укладався за письмовою нотаріально посвідченою згодою [PERSON], як другого з подружжя. Крім того судом встановлено та визнавалося сторонами по справі, що [PERSON] та [PERSON] давно знайомі та перебувають у дружніх відносинах. Про недобросовісність дій відповідача [PERSON] на переконання суду свідчить також той факт, що звернувшись у липні 2016 року до суду з позовом про поділ спірного нерухомого майна з вимогами про визнання за ним права власності на ? його частину, відповідач [PERSON] будучі достовірно обізнаним про те, що згідно договору міни від 11 квітня 2009 року власником майна є його колишня дружина [PERSON], звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про визнання майна особистою приватною власністю та у подальшому уклав оспорювааний договір іпотеки від 01.03.2017 року, що свідчить про намагання відповідача [PERSON] відчужити спірне нерухоме майно без згоди та відповідного волевиявлення його законного власника - [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна - нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 квадратних метри, що розташовані за адресою [ADDRESS], який укладено 01 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], номер договору 364, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. Що стосується позовних вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень та виключення запису про іпотеку з державного реєстру, суд зазначає наступне. Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є нотаріус. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Судом встановлено, що реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 34085539 від 01.03.2017 року зроблено в державному реєстрі іпотеки запис про іпотеку № 19253382, яким підтверджується факт укладення вказаного вище договору іпотеки від 01.03.2017 року та здійснення обтяження спірного нерухомого майна. Оскільки оспорюваний договір іпотеки від 01.03.2017 року визнаний судом недійсним, суд вважає, що рішення про державну реєстрації обмежень (іпотеки) підлягає скасуванню, тому що підстава, згідно якої було внесено запис про зазначене обтяження, відпала. Враховуючи викладене а також те, що позовні вимоги в частині визнання іпотечного договору від 01 березня 2017 року недійсним задоволені, суд вважає, що слід скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 34085539 від 01.03.2017 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. на предмет спірного нерухомого майна, а також виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку № 19253382 щодо укладення іпотечного договору 01.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON], номер договору 364, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. та обтяження іпотекою нерухомого майна - спірних нежитлових приміщень. Під час розгляду даної справи судом не було встановлено факту порушення прав та законних інтересів позивача приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В., оскільки позивачем не було надано суду доказів на підтвердження цих обставин. У зв'язку з чим, позовні вимоги [PERSON] пред'явлені до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко Олександри Віталіївни суд вважає безпідставними, необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Підсумовуючи вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином судовий збір у розмірі 1 280,00 грн. підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача у рівному розмірі по 640,00 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 60, 65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 203, 215, 219, 369, 572, 575, 578 Цивільного кодексу України, ст.6 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та

Outcome: partial