Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 05.06.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.02.1998 року в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої серед іншого, увійшло й право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТЗТ агрофірми «Ятрань» розміром 3,49 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 15050 грн. Представник позивача вказує, що за життя 04.06.1997 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу все своє майно і взагалі все те, що їй належатиме на день її смерті і на що за законом вона матиме право. 16.03.2018 позивач звернулася до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] з метою подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак у відповідь листом нотаріус повідомив про те, що нею було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Представник позивача зазначає, що [PERSON] померла 25.02.1998 року, тобто до 01.01.2004 року, а тому до спірних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР). Одразу після смерті спадкодавця позивач забрала всі документи, які належали [PERSON], у тому числі й зазначений вище сертифікат на право на земельну частку (пай) та інші документи, що підтверджує факт вступу [PERSON] в управління та володіння спадковим майном, а отже і факт прийняття нею спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], яка у належний спосіб прийняла спадщину, а тому за нею має бути визнано право на земельну частку (пай), що належала [PERSON] Представник позивача також в позові вказує на те, що позивачем було виявлено що у сертифікаті на право на земельну частку (пай), який засвідчує право померлої [PERSON] на земельну частку (пай) невірно вказані її прізвище та імя, зокрема прізвище зазначено «Слободяник» замість «Селецька», імя зазначено «Галина» замість «Ганна». При цьому, у звязку зі смертю спадкодавця, в силу вимог закону у позасудовий спосіб усунути зазначені недоліки вказаного правовстановлюючого документа є неможливим. Представник позивача зазначає, що померла [PERSON] до укладення шлюбу мала прізвище «Слободяник», що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Довідками та витягами з погосподарських книг, домовою книгою стверджується те, що [PERSON] та [PERSON] є однією й тією ж самою особою. На переконання позивача, розбіжності в написанні прізвища та імені спадкодавця в зазначеному документі викликані виключно неуважністю відповідних осіб [PERSON] сільської ради та АТЗТ агрофірми "Ятрань". У звязку з наведеним, представник позивача просить встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON], яка померла 25.02.1998 року в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області, шляхом вступу у володіння спадковим майном; встановити факт, що має юридичне значення, а саме: той факт, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТЗТ агрофірми «Ятрань» розміром 3,49 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) серії КР №0259598 від 28.04.1998 року, виданий на імя [PERSON], належав [PERSON], яка померла 25.02.1998 року в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 25.02.1998 року, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТЗТ агрофірми «Ятрань» [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області розміром 3,49 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Ухвалою суду від 02.07.2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 02 серпня 2018 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не зявилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтями 1, 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В одній позовній заяві може бути обєднано декілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги (ч. 1 ст. 188 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 1998 року в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №054593, виданого 25 лютого 1998 року [PERSON] сільською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 11). Згідно копії заповіту, посвідченого 04.06.1997 року секретарем Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області [PERSON] та зареєстрованого за №45, [PERSON] заповіла позивачу все своє майно, яке належить на момент складення заповіту та буде належати їй у майбутньому (а.с. 12). Відповідно до копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР №0259598, виданого 28.04.1998 року на ім'я [PERSON], враховуючи копію Державного акта на право колективної власності на землю серії КР №002, останній належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТЗТ агрофірми «Ятрань» [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області розміром 3,49 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 13, 28-52). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, серія І-ОЛ №386312, виданого 02 квітня 1983 року [PERSON] сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, 02.04.1983 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після чого [PERSON] змінила прізвище з "Слободяник" на "Селецька" (а.с. 15). У відповідності до копії трудової книги, заведеної 15.07.1953 року, [PERSON] з 1948 року працювала у [PERSON] цукровому комбінаті, з 1959 року по 1979 рік - фельдшером у [PERSON] відділі колгоспу (а.с. 16). Відповідно до копій витягів з погосподарських книг [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, а саме: №1344, №1365 за 1980-1981 роки та 1983-1985 роки відповідно, головою двору значиться [PERSON], [INFO]; №1336, №1293, №1316 за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки відповідно, головою двору значиться [PERSON] Павлівна16.11.1926 року народження (а.с. 19-23). 16 березня 2018 року після смерті [PERSON], позивач звернулась до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] щодо оформлення спадщини на право на земельну частку (пай), на що отримала відмову з тих підстав, що вона пропустила 6-місячний строк для прийняття спадщини, не має права на застосування пунктів 3, 4 ст. 1268 ЦК України та вважається такою, що не прийняла спадщину (а.с. 14). Відповідно до листа приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] №264/01-16 від 05.07.2018 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №52510390 від 05.07.2018 року, після смерті [PERSON], яка померла 25.02.1998 року спадкова справа не заведена, коло спадкоємців не відомо, Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 79-80). Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до пунктів 4, 5 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК\~України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з\~ст.\~524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК Української РСР). На момент смерті [PERSON] діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року №18/5, пунктом 113 якої, визначалось, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заявлених вимог в частині встановлення факту належності померлій особі правовстановлюючого документу, оскільки суд приходить до переконання, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай), а звідси - Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0259598, виданий 28.04.1998 року на ім'я [PERSON], яка після реєстрації шлюбу у 1983 році змінила прізвище з "Слободяник" на "Селецька", будь-яких сумнівів в належності документу [PERSON] не виникає, такі помилки були допущені при видачі документу. Також суд приходить до переконливого висновку, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] в силу ст. 549 ЦК Української РСР, оскільки при ній наявні документи, що належали померлій, а саме: Свідоцтво про право на земельну частку (пай), Свідоцтво про укладення шлюбу та Трудова книга, а тому вступила у володіння та управління спадщиною. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права на земельну частку (пай), що залишилась після смерті [PERSON], оскільки нотаріус не відмовив позивачу в оформленні права на спадщину, а лише роз'яснив, що нею пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини, у зв'язку з чим, представником позивача неправильно обрано спосіб захисту прав позивача, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданих квитанцій від 23.05.2018 року №20596, №20619 та від 25.06.2018 року №65090 позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий\~збір\~в розмірі 2114 грн. 40 коп., виходячи з розміру, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру, що підлягає відшкодуванню. Представником позивача не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому покладаються на позивача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial