Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом згідно якого просить суд припинити її право власності на половину в 37/100 частинах жилого будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості половини 37/100 частки жилого будинку [ADDRESS] в розмірі 305 194,50 грн. також стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач є співвласниками в рівних долях 37/100 ідеальних частин жилого будинку [ADDRESS] до якого належать сарай Д-1, Ж-1, І-1, літня кухня Б-1, гараж В-1, погріб п/д, гараж Г-1, Е-1, вбиральня И, погріб п/д, паркан № 1. Іншими співвласниками житлового будинку є [PERSON] ( 17/100 ід. частки), [PERSON] ( 4/100 ід. частки), [PERSON] ( 42/100 ід. частки). Між співвласниками будинку встановлений порядок користування житлом, а їхні частки фактично становлять відокремлені квартири. Тому 37/100 ідеальних частин житлового будинку, що належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності фактично становить квартиру [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці. Вказала, що з набуттям нею і відповідачем права власності на 37/100 ід. частин жилого будинку [ADDRESS] , відповідач самовільно , без відповідних дозволів та погоджень з нею зробив переобладнання гаражу Е-1, літньої кухні під літ. Б-1 в житловий будинок, в якому проживав зі своєю родиною. На початку 2018 року вона звернулася до відповідача з проханням розділити будинок, однак останній категорично відмовився та почав всіляко перешкоджати їй та її дітям користуватися будинком. Він розібрав паркани, сараї, умисно засмітив каналізаційний колодязь, вчиняє сварки з погрозами, в наслідок чого вона та її дочка [PERSON] вимушені були звертатися до правоохоронних органів. Відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг, як співвласник майна. Крім того, враховуючи те, що відповідач зробив самочинне переобладнання гаражу та літньої кухні в житловий будинок вона позбавлена можливості виділити свою частину в 37/100 ід. частин жилого будинку в натурі. Згідно звіту про оцінку майна від 18.07.2018 року вартість 37/100 частин житлового будинку з господарськими забудовами складає 610389 грн., грошовий еквівалент її частки становить 305194,50 грн. Вказала, що відповідач має фінансову можливість сплатити їй вартість її частки у спільному майні, оскільки в 2005 році він придбав у власність майнове право на будівництво двоповерхового житлового будинку та сам незакінчений будівництвом житловий будинок. На даний час відповідач фактично завершив будівництво та проживає в даному будинку, крім того відповідачу належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1193 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] . Відповідач заробляє шляхом надання послуг по виконанню будівельних та ремонтних робіт в м. Києві та інших містах України, тому сплата компенсації за належну їй частку у житловому будинку не становитиме для нього надмірного тягаря. 27.11.2018 року ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання ( а.с.48). 18.01.2019 року представником відповідача - [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідач не проживає в спірному будинку з 2017 року та не користується ним, тому не є логічним зміст позовних вимог в частині припинення права на частку в спільному майні за позивачем та стягнення грошової компенсації із відповідача. Крім того на підтвердження суми компенсації позивачем долучено до матеріалів справи Звіт про оцінку 37/100 частин житлового будинку. Натомість із опису об"єкту оцінки до його складу включені літня кухня літ. Б-1, гараж літ. В-1, гараж Е-1, які не прийняті в експлуатацію. Крім того зважаючи на те, що частки сторін у майні є ідеальними без виділення в натурі вважають поданий позивачкою Звіт про оцінку житлового будинку від 18.07.2018 року неналежним доказом ( а.с.56-58). 30.01.2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду ( а.с.71). 26.03.2019 року представником позивачки подано заяву про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 274/3149/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна ( а.с.76). Ухвалою суду від 26.03.2019 року провадження у цивільній справі № 274/6067/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації зупинено до закінчення розгляду та набрання законної сили судовим рішення у справі №274/3149/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна ( а.с. 86-87). 27.05.2020 року ухвалою суду відновлено провадження у цивільній справі № 274/6067/18 ( а.с.93). В судовому засіданні позивачка та її представник доводи позовної заяви підтримали з підстав зазначених в ній. Позивачка суду пояснила, що в спірному будинку вона не проживає більше десяти років, однак там проживає її дочка та мати, яким відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог. Відповідач вказав, що він не проти щоб позивачка сплатила йому грошову компенсацію за її частку у спільному майні. Він не згоден з оцінкою будинку. В спірному будинку він не проживає чотири роки. Він немає можливості сплатити позивачці коти в сумі 305 194,50 грн., оскільки вважає, що така ціна частки є завищеною і таких коштів у нього немає. Свідок [PERSON] (син позивачки) пояснив, що влітку 2018 року в спірний будинок переїхала проживати його сестра. Відповідач почав її погрожувати, протягував до неї руки, викликати безпідставно поліцію. Відповідач всіляким чином чинив його сестрі перешкоди для проживання в будинку - відрізав 1 метр каналізаційної труби, засипав землею каналізаційний люк, зняв забори, плитку, розвалив сарай. Його мати, позивачка по справі, в даному будинку не проживає, лише там зареєстрована, вона проживає по [ADDRESS] , однак до спірного будинку приходить день у день, або через день, оскільки допомагає сестрі. Свідок [PERSON] ( дочка позивачки) пояснила, що за сімейних обставин вона була вимушена переїхати в спірний будинок з дозволу своєї матері. З 2018 року в будинку окрім неї та її малолітньої дочки ніхто не проживає, позивачка до неї лише навідується. Відповідач постійно їй чинити перешкоди для проживання в будинку - засипав каналізацію, перекрив воду, зруйнував сарай, плитку, зриває випрані речі. В 2021 році вона двічі викликала поліцію. З кінця 2018 року відповідач по [ADDRESS] не проживає. Фактично конфлікти виникали між нею та відповідачем. Зазначила, що 37/100 частини будинку складається з 2х окремих кімнат, кухні. Свідок [PERSON] ( мати сторін ) пояснила, що позивачка живе по [ADDRESS] , а в спірному будинку проживає вона та її онука [PERSON] . Вказала, що даний будинок їй також належить, бо вона там проживає багато років, однак відповідних документів у неї немає, і їй вирішувати, що і кому буде належати. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.2000 року [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] , в рівних долях кожний . Спадкове майно складається з 37/100 частини жилого будинку [ADDRESS] , розташованого на землі мірою 0,1194 га яка перебуває в фонді с/ради. До будинку належать : сарай Д-1, Ж-1, Ш-1, кухня Б-1, гараж В-1, погріб п/д, гараж Г-1, Е-1, вбиральня И, погріб п/д, парка № 1( а.с.9). Відповідно до довідки, виданої Бердичівським МБТІ 07.06.2018 року за № 1080 встановлено, що станом на 31.12.2012 року згідно наявних паперових носіїв право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] - 37/100 ід. част. ж/буд., [PERSON] - 17/100 ід. част. ж/буд., [PERSON] - 4/100 ід. част. ж./буд., [PERSON] - 42/100 ід. част. ж/буд ( а.с. 28). Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1193 га для ведення особистого селянського господарства за адресою : [ADDRESS] ( а.с.30). Згідно довідки від 26.09.2018 року за № 4366 [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] ( а.с.31). Як вбачається з відповіді КП " Бердичівське МБТІ" від 29.08.2018 року за № 410 , [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 02.12.2005 року належить незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою : [ADDRESS] ( а.с.32-33). 27.08.2018 року [PERSON] зверталася із заявою до в.о. директора Бердичівського водоканалу згідно якої повідомляла, що її брат [PERSON] забиває каналізацію, останній раз 19.08. він взагалі її засипав. Майже місяць вона не користується каналізацією, тому просила провести ремонт каналізації ( а.с.34). 29.10.2018 року МКП " Бердичівводоканал" надало відповідь [PERSON] , згідно якої встановлено, що мережа водовідведення не перебуває на балансі МКП " Бердичівводокнал". Каналізаційний колодязь, що знаходиться на території домоволодіння засипаний будівельним сміттям ( а.с.35). 05.04.2018 року [PERSON] , що проживає за адресою : [ADDRESS] , звернулася до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою, згідно якої просила прийняти міри до її дядька [PERSON] , який 05.04.2018 року близько 09 год. знаходячись на території домоволодіння [ADDRESS] вчинив сварку під час якої ображав її вживаючи нецензурні слова та пошкодив їй палець лівої руки . 04.05.2018 року Бердичівським ВП надано відповідь на ім"я [PERSON] з якої вбачається, що подія не містить ознак кримінального та адміністративного правопорушення і не підлягає до реєстрації до ЄРДР, а вбачаються цивільно - правові відносини, які вирішуються в судовому та приватному порядку. Згідно рапорту ст. інспектора - чергового СРПП № 2 Бердичівського ВП від 13.06.2018 року встановлено, що 13.06.2018 року о 17:27 [PERSON] звернулася на службу 102 з повідомленням, що сусіди вичиняють сварку, постійно забивають сміттям каналізацію. Заявниця від написання заяви відмовилася. 15.06.2018 року [PERSON] звернулася із заявою до Бердичівського ВП про те, що сусід [PERSON] протягом останнього року постійно робить шкоду на спільному подвір"ї. 17.07.2018 року [PERSON] було надано відповідь з якої вбачається, що подія не містить ознак кримінального та адміністративного правопорушення і не підлягає до реєстрації до ЄРДР, а вбачаються цивільно - правові відносини, які вирішуються в судовому та приватному порядку. 20.08.2018 року [PERSON] звернулася до Бердичівського ВП із заявою згідно якої повідомила, що протягом 6 місяців [PERSON] забиває каналізацію будівельними матеріалами та пробив дах будинку. 20.08.2018 року [PERSON] звернулася до Бердичівського ВП із заявою, згідно якої повідомила, що 19.07.2018 року о 19 год. 00 хв. за адресою : м. Бердичів, вул. Руська в подвір"ї будинку було забиття каналізації . 21.08.2018 року [PERSON] звертався до Бердичівського ВП із заявою на неправомірну поведінку з боку сестри [PERSON] , яка пошкодила виноград та дерево. 06.09.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було надано відповіді з яких вбачається, що події не містить ознак кримінального та адміністративного правопорушення і не підлягають до реєстрації до ЄРДР, а вбачаються цивільно - правові відносини, які вирішуються в судовому та приватному порядку ( а.с. 41-43). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог законодавства. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Звертаючись з позовом до суду позивачка мала на меті позбутися належної їй 1/2 частки в 37/100 ід. частинах жилого будинку шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації за її 1/2 частку в 37/100 ід. частинах жилого будинку, однак питання про визнання права власності на 37/100 ід. частин жилого будинку за відповідачем не заявляла. За змістом положень ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів. Згідно Звіту про оцінку 37/100 частини житлового будинку загальною площею 248,1 кв.м., з господарськими забудовами, що розташовані за адресою : [ADDRESS] встановлено, що станом на 18.07.2018 року ринкова вартість 37/100 ідеальних частин житлового будинку по [ADDRESS] становить 610389 грн. Термін дії результатів оцінки становить - шість місяців. Об"єкт оцінки представляє собою житловий будинок ( літ А-1) ІІІ групи капітальності загальна площа становить 248,1 кв. м, в тому числі житлова 174,2 кв.м., площа кухні 23,3 кв.м. санвузол 4,1 кв.м, будинок має 4 квартири. Літня кухня ( літ. Б-1) переобладнана під житловий самочинно, гараж ( В-1), гараж ( Г-1), гараж ( Е-1) переобладнано під житловий самочинна, огорожа ( № 1)( а.с. 10-23). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті З ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Як встановлено судом, 37/100 ідеальних частин жилого будинку [ADDRESS] фактично становлять квартиру [ADDRESS] , яка складається з коридору 4,3 кв.м., коридору - 3,1 кв.м., житлової кімнати - 5,4 кв.м., житлової кімнати - 9,4 кв.м., житлової кімнати 7,9 кв.м., житлової кімнати 17,8 кв.м., кухні 8,5 кв.м ( а.с.22- зворот). Питання про виділ в натурі належної позивачці 1/2 частки в 37/100 ід. частинах жилого будинку [ADDRESS] не ставилося, так само як і не ставилося питання про встановлення порядку користування спільною квартирою між сторонами по справі. Крім того судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] в спірній квартири [ADDRESS] не проживає на день розгляду справи більше десяти років, в будинку проживає її дочка [PERSON] . Відповідач в спірному будинку також не проживає з 2018 року, отже ним не користується. Всі конфлікти, що стосувалися користування спільним майном виникали між дочкою позивачки та відповідачем в 2018 році. Згідно з вимогами частин 4 і 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідач має фінансову можливість сплатити їй вартість її частки й спільному майні, оскільки у 2005 році придбав майнове право на будівництво двоповерхового житлового будинку та сам незакінчений будівництвом житловий будинок. На даний час ( 2018 рік) відповідач фактично завершив будівництво та проживає в даному будинку, крім того відповідачу належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1193 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] . Відповідач заробляє шляхом надання послуг по виконанню будівельних та ремонтних робіт в м. Києві та інших містах України, тому сплата компенсації за належну їй частку у житловому будинку не становитиме для нього надмірного тягаря. Однак суд звертає увагу на те, що незакінчений будівництвом житловий будинок відповідач придбав ще у 2005 році, тобто 16 років тому, доказів того, то земельна ділянка, яка належить відповідачу приносить йому дохід стороною позивача не надано, як і не на надано будь-яких інших доказів про доходи відповідача з яких буде видно, що стягнення з нього грошових коштів в сумі 305 194,50 грн., не поставить його у скрутне матеріальне становище та не буде для нього становити надмірний тягар. За встановлених обставин, суд також вважає доведеним обставини неспроможності відповідача за майновим станом виплатити позивачці грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку в 37/100 частинах жилого будинку [ADDRESS] . Крім того, суд хоче також звернути увагу на те, що позивачкою долучено до матеріалів справи Звіт про оцінку 37/100 частин житлового будинку, термін дії якого закінчився 18 січня 2019 року. Також із опису об"єкта оцінки вбачається, що до його складу були включені та оцінені об"єкти, які не прийняті в експлуатацію. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, а також норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed