Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказував, що 19.12.2007 року між ним та відповідачами у простій письмовій формі було укладено попередній договір. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися у строк до 21.02.2008 року укласти з [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу належної їм земельної ділянки площею 0,0697 га, що розташована по [ADDRESS], взамін чого отримали від [PERSON] авансовий платіж у розмірі 10 000, 00 доларів США. Однак, в порушення п. 3.1 договору відповідачі взяті на себе зобов'язання так і не виконали та не уклали договір купівлі-продажу з позивачем, при цьому відмовляються повертати отриманий авансовий платіж. Такі дії відповідачів [PERSON] вважає незаконними та такими, що порушують його права. Окрім того вказує, що укладений між сторонами договір є нікчемним оскільки при його укладенні не було дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення. На підставі вказаного просить застосувати наслідки нікчемного правочину, стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь грошові кошти у розмірі 79 930, 00 грн., що є еквівалентом 10 000, 00 доларів США. Крім того, просить стягнути з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 799 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 20 181, 30 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надали, в зв'язку з чим суд визнає їх неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у їх відсутності по наявним в справі доказам. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне. 19.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено попередній договір купівлі продажу земельної ділянки у простій письмовій формі. Відповідно до п. 3.1 договору [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися у строк до 21.02.2008 року укласти з [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі продажу належної їм земельної ділянки площею 0,0697 га, що розташована по [ADDRESS]. Згідно з п. 3.2 договору при підписанні договору покупець передав, а продавець отримав 10 000 , 00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до п. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину не дійсним судом не вимагається. Відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи вище зазначене, вбачається що попередній договір, укладений сторонами, не відповідає вимогам закону про його обов'язкове нотаріальне посвідчення, а отже останній є нікчемним. [PERSON] у своєму позові просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь грошові кошти у розмірі 79 930, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.05.2013 року встановлено, що [PERSON] суму авансу, отриману за попереднім договором, [PERSON] не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іних справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. З вказаної статті випливає, що солідарні зобов'язання це зобов'язання, які характеризуються солідарним обов'язком або солідарною вимогою, що виникає у випадках, встановлених договором чи законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Такі зобов'язання можуть бути пасивно солідарними у разі якщо кожен із боржників зобов'язаний виконати певну дію або утриматись від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення на його користь з відповідачів у солідарному порядку грошових коштів у розмірі 79 930, 00 грн. повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є законними обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Також позивач у своєму позові просить стягнути з відповідачів витрати понесенні на правову допомогу у розмірі 20 181,30 грн. Згідно Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на паравову допомогу у цивільних справах, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2014 року, яка складає 1218 грн. вартість однієї години роботи не може перевищувати 487 грн. З огляду на кількість судових засідань та час проведений в них представником, а також враховуючи час витрачений на складання позовної та інших заяв, суд вважає за необхідне задовольнити частково вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на оплату правової допомоги, а саме у розмірі 2 000 грн. Судові витрати необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача у відповідності зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial