Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить суд позов задоволити, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, а тому такими що не підлягають задоволенню, фактично підтвердив доводи, викладені в його відзиві, зазначивши, що підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, встановлених п.4 ч. 1 ст. 164 СК України - немає. Відповідач не є ні хронічним алкоголіком, ні наркоманом, а також жодного разу вона не притягувалась до адміністративної чи кримінальної відповідальності за правопорушення, які пов'язані із незаконним обігом наркотичних, психотропних речовин чи прекурсорів. До психіатричного стаціонарного відділення, як зазначає представник, відповідачка госпіталізувалась примусово, в зв'язку з чим, за фактом незаконного поміщення в психіатричний заклад завідомо психічно здорової особи, вчиненого стосовно [PERSON], СВ Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування. Сам факт перебування на лікуванні у психіатричному закладі не свідчить про наявність хронічного захворювання на алкоголізм чи наркоманію. Крім того, представник відповідача зазначає, що [PERSON] не ухиляється виконувати свої батьківські обов'язки, а не мала такої змоги по причині її перебування в медичних закладах, а тому - відсутність можливості відвідувати дітей, а також те, що кожна її спроба наблизитись до дітей закінчується викликом поліції. В зв'язку з наведеним, просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні,[PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду від 03 лютого 2017 року - був розірваний. Від спільного подружнього життя сторони мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON] [INFO], які, згідно вищевказаного рішення - залишені проживати з батьком. Крім того, як зазначено у рішенні Рівненського міського суду від 03 лютого 2017 року, що було досліджене судом, в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - пояснили, що [PERSON] протягом останніх двох років неодноразово лікувалась в медичних закладах в зв'язку з її неадекватною поведінкою, неодноразово зникала з дому на різні періоди часу, залишаючи малолітніх дітей без материнської опіки. Вищевказані обставини, відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України при розгляді даної цивільної справи не потребують доказування. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач - [PERSON] , відповідно до вимог ст. ст. 92, 230-232, 234 ЦПК України, пояснив наступне. На сьогоднішній день він працює в ПП «[PERSON]», на посаді супервайзера, де отримує достатній та стабільний дохід. Рішенням Рівненського міського суду від 03 лютого 2017 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано, а дітей - залишено проживати з ним. Причиною звернення з даним позовом було те, що [PERSON] постійно курила та вживала алкоголь, навіть під час вагітності другою дитиною. З кожним разом відповідачка по справі все більше вживала алкоголю. Між, тим, одного разу [PERSON] забравши старшу доньку з гімнастики, будучи вагітною, пішла з дитиною в бар, де випивала, а дівчинка тим часом малювала на барній стійці кафе. В подальшому, відповідачка по справі дозволяла собі, вийшовши за молоком в магазин, безслідно, без попередження та пояснення зникати на три - чотири дні. [PERSON] ставала дедалі агресивнішою, кричала на дітей, виражалась нецензурною лайкою, не займалась ними, перестала доглядати за дітьми, слідкувати за їх гігієною, тому фактично весь час дітьми займався позивач. Зовнішній вигляд відповідачки почав дедалі погіршуватись - на її обличчі та тілі з'явились виразки, вона нічим не займалась та не цікавилась - цілими днями спала. Все вищенаведене значно негативно впливало на їх подружні стосунки і вони ледве не розлучились. Однак, він (позивач) не мав на меті розлучення, бажав зберегти сім'ю. В подальшому відповідачка завагітніла третьою дитиною і він думав що стосунки в сім'ї налагодяться, [PERSON] візьметься за голову, проте після третьої вагітності поведінка відповідачки ще більше усугубилась. Вона продовжувала вживати алкоголь та курити; доходило до того, що остання перебувала в такому стані алкогольного сп'яніння, що падала на підлогу і все це - будучи вагітною. Був випадок, коли в день ранкового свята в школі в старшої доньки , [PERSON] перебуваючи на п'ятому місяці вагітності, напилась до такого ступеню, що не могла встати та прийти на святкування. В зв'язку з цим, позивач змушений був самотужки робити зачіску доньці та збирати її на свято. Після народження сина відповідачка продовжувала вживати алкоголь, ставала дедалі агресивнішою, нікого не слухала. В новорічну ніч з 2014 на 2015 рік, коли найменший шестимісячний син перебував на виключно грудному вигодовуванні, позивач прокинувся він дитячого крику, оскільки був час годування, однак виявив що відповідачка пішла з дому і жодного зв'язку з нею не було. Тому він, посеред ночі, був змушений разом з дитиною їхати до своєї мами за допомогою та переводити дитину на штучне вигодовування. Після вищевказаної події [PERSON] з'явилась тільки на п'ятий день, вигнала його з дому, а потім і тещу, яка на той час також проживала разом з ними. В зв'язку з цим, позивач змушений був проживати в своєї матері. В свою чергу, відповідачка проживаючи разом з дітьми та з невідомим чоловіком, продовжувала вживати наркотики та алкоголь. Як зазначив позивач - коли він приходив до дітей щоб відводити їх на гуртки (на той час дівчатка займались художньою гімнастикою), то бачив в квартирі повний безлад, не приховуючи від дітей, у відкритому доступі валялись прилади для вживання наркотиків: фольга, трубочки; кальяни. На його прохання взятись за голову, зберегти сім'ю, подумати про дітей, відповідачка не реагувала. З метою допомогти відповідачці та з метою збереження сім'ї, він -придбав путівку на море для всієї сім'ї. В подальшому, він домовився з керівництвом компанії, в якій на той час працював, та орендував житло в м. Тернопіль, куди, з метою вберегти дітей, допомогти відповідачці вийти з негативного оточення, перевіз всі речі; перевів дітей в місцеву школу, садочок. Однак це не допомогло. Так, під час його перебування на роботі, коли старші діти були в садочку та школі, відповідачка по справі в телефонному режимі повідомила йому, що їде в Рівне, а найменшого сина, якому на той час було півтора роки, залишила самого вдома. [PERSON], у відсутності відповідачки, змушений був сам, в чужому місті, без сторонньої допомоги, справлятися з трьома дітьми, при цьому готувати середню доньку до першого класу. Відповідачка по справі з'явилась лише через чотири дні після свого зникнення. При цьому, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп'яніння, з різким запахом алкоголю вона з'явилась до доньки на лінійку першого вересня. В подальшому відповідачка часто покидала дітей на один , два, три тижні і не з'являлась, а поверталась побитою, в тому числі - зі струсом головного мозку та навіть переломом ключиці. Відповідачка ставала дедалі агресивнішою і постійно перебувала в стані алкогольного або наркотичного сп'яніння, ставала небезпечною для дітей, перешкоджала їх навчальному процесу, своєю негативною репутацією негативно впливала на їх психіку, діти стали її боятися. Матір відповідачки - [PERSON] намагалась лікувати її, а він, на скільки міг, допомагав в цьому, звертався в Комунальний заклад «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка», в Рівненський обласний центр психічного здоров'я, в центр психічного здоров'я м. Остріг, в реабілітаційний центр «Волна плюс» в м. Івано - Франківськ, однак, в зв'язку з відмовою відповідачки пройти повноцінний курс лікування, остання була виписана. [PERSON] в нічний час почала приходить по місцю проживання дітей в нетверезому стані, в тому числі, одного разу прийшовши до дітей відкрито розпивала спиртні напої з пляшки, що становило небезпеку спілкування в такому стані з дітьми. Крім того, відповідачка тричі била вікна в квартирі, з приводу чого позивач звертався в поліцію, а одного разу навіть після побиття вікон, вискочивши через вікно, схопив її за руку та передав працівникам поліції. Діти налякані такою поведінкою матері, постійно ховаються під ліжко, в шафи. Найбільш негативно відобразились ці події на найстаршій донці - [PERSON]. Вона мимоволі почала виривати собі волосся на голові. [PERSON] був змушений постригти її налисо. Дівчинку постійно цькують однокласники, фотографують її маму п'яною, яка валяється на вулиці на землі і надсилають фото донці на телефон. [PERSON] часто після подібних цькувань приходить додому зі сльозами. [PERSON] змушений був звертатися за допомогою до психіатрів та психологів. Крім того, як зазначив [PERSON], про небезпечність поведінки відповідачки для їх дітей свідчить і той факт, що остання, забравши середню доньку зі школи, вимагала в нього викуп за доньку в розмірі п'ятсот гривень, а потім відповідачка облила його автомобіль зеленкою та на капоті викарбувала число : «500 грн.», які вона вимагала за дитину. В травні 2017 року, відповідачка по справі, з вікон квартири в якій проживала, яка знаходиться на шостому поверсі, викидала каструлі, стільці, посуд, а потім сама вилізла на підвіконня та звісила ноги, намагаючись вчинити суїцид - вистрибнути з вікна. Після виклику бригади МНС її зняли за допомогою пожежної драбини та викликали бригаду психіатричної допомоги, а в подальшому, рішенням Рівненського міського суду її було поміщено в Рівненський обласний психічний диспансер для примусового лікування. З 2016 року вона перебуває на диспансерному обліку в Рівненському центрі психічного здоров'я населення з приводу вживання наркотичних засобів та пов'язаним з цим психічним розладом. Таким чином, допитаний в якості свідка позивач, вважає, що вищевказані обставини свідчать про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно їх трьох малолітніх дітей, оскільки остання не тільки не турбується про них, їх здоров'я, розвиток, подає вкрай негативний приклад дітям та взагалі - є небезпечною для їх життя та здоров'я, а тому просить суд позов задовольнити повністю. Допитана в судовому засіданні, малолітня [PERSON] [INFO], в порядку ст. 232 ЦПК України, пояснила суду, що їй відомо що в суді вирішується питання про позбавлення її мами батьківських прав. Вона вдруге приймає участь в судовому засіданні та надає пояснення з приводу мами. [PERSON] востаннє випадково бачила маму в тролейбусі в листопаді 2018 року. Дитина зазначила, що боїться маму і не хоче з нею спілкуватись, оскільки остання приходила до них додому в основному в нічний час, вибивала вікна, грюкала в двері, підпалювала коврик. [PERSON] також боїться, що мама забере її молодших братика [PERSON] та сестричку [PERSON], які теж бояться маму та не хочуть її бачити, тому не відкривають їй двері. Дівчинка зазначила, що діти протягом трьох років не живуть та фактично не спілкуються з мамою, вона не приходить до неї в школу, не цікавиться її навчанням та успіхами, не піклується про неї та її братика та сестричку, не відвідує з ними гуртки, не готує їм їсти, не купує їм речі, подарунки, не вітає з днем народження. До молодшої сестрички - [PERSON], мама приходила раніше в школу посеред уроку та сварилась, хотіла її забрати з уроку, потім мама сварилась з директором школи, яка дозволила забрати дівчинку тільки після закінчення уроків. Як пояснила [PERSON], протягом останніх трьох років та на сьогоднішній день діти проживають разом з бабусею та татком. Вони піклуються про них, відвідують з дітками гуртки, купують їм речі, водять дітей до школи, цікавляться їхніми успіхами, вчать з дівчатками уроки. З іншою бабусею - мамою [PERSON] дітки теж часто спілкуються, гуляють. Зі слів дівчинки, однокласники знущаються в школі з [PERSON], що в неї : «така мама». Друзям відомо про спосіб життя її мами, оскільки вони живуть не далеко від [PERSON] та бачать яка вона. В зв'язку з цим, дівчинка погано почувається, тому вони разом з татом ходять до психолога. Раніше, коли мама приходила до неї в школу, то вона була в нетверезому стані. Також дівчинка пояснила, що два роки тому, коли мама забирала їх з сестричкою та братиком по місцю її проживання, [ADDRESS], то там був ще якийсь чоловік. Коли діти спали, то [PERSON] чула як вказаний чоловік бив маму і як вона кричала. Крім того, [PERSON] вказала, що коли вона залишалась з мамою, то остання не пускала її до школи, кидалась в неї підручниками. Дівчинка пояснила, що вона та її братик та сестричка хочуть проживати разом з татом та бабусею, а не з мамою. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком сестри позивача. Зазначив, що був свідком коли [PERSON] рік назад, орієнтовно - на початку 2018 року, забрала середню доньку [PERSON] зі школи і в телефонному режимі вимагала в [PERSON] 500 гривень за те, що поверне доньку, на що останній погодився і повідомив що дасть їй кошті при зустрічі - в обмін на дівчинку. Як пояснив свідок, на прохання позивача вони поїхали до будинку відповідачки [PERSON] за дитиною. Коли [PERSON] вийшла з будинку, то не зважаючи на зимню пору року, вона була в кофті, курила цигарку та іншою рукою тримала доньку за руку. Коли вони підійшли, то відповідачка почала агресивно вимагати 500 гривень в обмін на доньку, та сказала, що : «Поки [PERSON] не дасть їй 500 грн., вона не віддасть йому дівчинку». Дитина була налякана, сказала що хоче до бабусі, тому свідок разом з дівчинкою сіли в машину, а позивач залишився розмовляти з [PERSON] Крім того, [PERSON] зазначив, що йому також відомо, що відповідачка по справі не одноразово била вікна в квартирі, де проживає [PERSON] з дітьми. Свідок зазначив, що одного разу, взимку, після побиття вікон, він забрав наляканих дітей до себе, та допомагав затулити пошкоджені вікна, щоб холод не потрапляв в помешкання. Також [PERSON] приймав участь в доставленні відповідачки до Рівненського обласного центру психічного здоров'я населення по [ADDRESS], для її обстеження. При цьому, як пояснив свідок, [PERSON] не заперечувала проти обстеження її в психологічному диспансері та добровільно сіла в машину до останнього. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому - [PERSON] позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] підтримала повністю та просила їх задовольнити. При цьому, зазначила, що питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей вже розглядалось 20.07.2016 року на засіданні комісії та згідно резолютивної частини Висновку органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому Рівненської міської ради № 08-1425 від 20.07.2016 року, винесеного при розгляді цивільної справи № 569/3289/16-ц, про розірвання шлюбу, залишення дітей проживати з батьком - [PERSON] та позбавлення [PERSON] батьківських прав : « комісія вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дітей». Однак, [PERSON] в рамках вказаної цивільної справи залишив позовну вимогу про позбавлення батьківських прав без розгляду. Разом з тим, при винесенні Висновку органу опіки та піклування № 08 - 1802 від 23.11.2017 року, комісією було досліджено ряд документів та матеріалів, серед яких, в тому числі: матеріально - побутові умови проживання малолітніх дітей; інформації з ЗОШ № 27, ученицями якої є [PERSON] та [PERSON] згідно якої вихованням та забезпеченням дітей займається виключно їх батько - [PERSON], при цьому мама - [PERSON] жодного разу не поцікавилась успіхами та навчанням дівчаток; пояснення дітей, отримані службою під час бесіди з ними, згідно яких саме батько турбується про них, забезпечує їх всім необхідним, любить їх, при цьому маму вони давно не бачили, вона не цікавиться ними, не вітає на день народження, діти бояться її бо вона б'є вікна; інформацію з Довідки КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення» Рівненської обласної ради, згідно якої [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в лікаря - психіатра, виписку КЗ «ОПС с. Орлівка» з історії хвороби [PERSON], та інше. У своїй заяві, яка надійшла до служби у справах дітей поштою, [PERSON] вказує, що проходить психосоціальну реабілітацію в реабілітаційному центрі «Волна+» у м. Івано-Франківськ. Заперечує щоб її позбавляли батьківських прав. 20 листопада 2017 року в телефонному режимі [PERSON] повідомила що на даний час перебуває в м. Рівне і погодилась з'явитися до служби у справах дітей. Також зазначила, що отримала письмовий виклик на засідання комісії з питань захисту прав дитини. Однак у домовлений час на засідання комісії не з'явилась, про причини неявки - не повідомила, на телефонний дзвінок - не відповіла. Таким чином, комісією з питань захисту прав дитини винесено Висновок, яким встановлено, що всупереч вимогам ст. ст. 150, 180 СК України, [PERSON] не виконує батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дітей, не проявляє материнської турботи та любові, не спілкується з ними. Відношення матері, в тому числі її безпідставна неявка на засідання комісії, свідчить про необхідність прийняття даного висновку, оскільки її поведінка не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дітей. Комісія повторно прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей. Згідно дослідженої судом виписки з історії хвороби № 376 з Комунального закладу «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка», [PERSON] в період з 14.02.2016 року по 23.02.2016 рік перебувала у вказаному закладі на стаціонарному лікуванні, куди поступила за рішенням чергового лікаря Обласної психіатричної лікарні, що пов'язано з її суспільно небезпечною поведінкою (погрози родичам розправою та висловлювання суїцидальних намірів). Діагноз: психічні та поведінкові розлади у вигляді афективного синдрому внаслідок вживання психостимуляторів. З анамнезу захворювання: давно курить. «Завжди» любила пиво, добова доза якого поступово збільшилась до 2-2,6 літрів. Рік тому почала систематично вживати амфетаміни у вигляді аерозолю (курить їх). З чоловіком зараз не живе. Дітей не виховує . В побуті поводить себе брутально, погрожує власній матері розправою, періодично висловлює суїцидні наміри. Психічний статус хворої: свідомість ясна, критика до власної поведінки відсутня, психомоторно збуджена, агресивна, брутально лається. Кидається на чоловіка, пам'ять на поточні події знижена. Хвора у стаціонарі пройшла обстеження психолога. Аффективна симптоматика повністю ліквідована не була, оскільки хвора з відома матері категорично відмовилась від лікування. Рекомендовано: лікування по місцю проживання із застосуванням методів адміністративного впливу на ситуацію. Згідно дослідженої судом Довідки КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення» Рівненської обласної Ради № 1513 від 04.07.2017 року - [PERSON] [INFO], жителька [ADDRESS], перебуває на диспансерному обліку у лікаря - психіатра в КЗ «РОЦПЗН» з 2016 року з приводу хронічного психічного захворювання. Перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричному стаціонарному відділенні КЗ «РОЦПЗН» з 18.02. по 20.02.2017 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотичних речовин та алкоголю, стан залежності з антисоціальними діями. З 16.05. по 15.06.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: психотичний розлад, обумовлений вживанням наркотичних речовин та алкоголю з переважанням маніакальної симптоматики, антисоціальними діями, суїцидальними тенденціями. З дослідженого судом Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 23.11.2017 року № 08-1802, вбачається: «…Батько дітей, [PERSON], зареєстрований та проживає адресою: [ADDRESS]. Згідно з актом обстеження матеріально - побутових умов проживання за вищевказаною адресою, в квартирі створені умови для проживання та виховання дітей. У даній квартирі разом з [PERSON] проживають його діти та мама - [PERSON]. Малолітні забезпечені всім необхідним, мають місця для навчання та відпочинку». У інформації ЗОШ № 27, ученицями якої є [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є ученицею п'ятого класу. За час навчання в 5 класі [PERSON] у навчально - виховному процесі допомагає її тато, [PERSON] та бабуся - [PERSON]. Батько цікавиться навчанням доньки, взаємовідносинами її з учнями в класі, підтримує зв'язок з класним керівником. Мати - [PERSON], за навчальний рік була в школі двічі, розмова була короткою, під час розмови питання навчання та психологічного стану доньки не обговорювались. З інформації ЗОШ № 27, ученицею якої є [PERSON] - тато працює, забезпечує дитину матеріально, але знаходить змогу прийти в школу. Він регулярно відвідує батьківські збори, виховні заходи, в яких [PERSON] завжди бере активну участь, цікавиться навчанням доньки, вболіває за її здоровя. Мама, [PERSON], жодного разу не поцікавилась навчанням доньки, її успіхами. Під час бесіди [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають разом з татом, молодшим братиком та бабусею. Тато і бабуся допомагають вчити уроки, купують одяг, взуття, інші речі, дає кошти в школу тато. Дівчатка розповідали про відпочинок в таборі «Агатівка», куди їх відвозив та забирав тато. [PERSON] відвідує заняття з танців «Єдельвейс». Дівчатка повідомили що маму вони бачили давно. Вона не вітала їх на день народження, не телефонувала, до школи не зявлялась. Однак дівчатка згадували, що минулої зими мама приходила до них за адресою: [ADDRESS], побила вікна, кричала. [PERSON] та Іра говорять про те, що хочуть жити разом з татом. Татко їх не ображає, він їх любить, усе купує, і ніколи не кидає, як це робила колись мама. У своїй заяві від 05.09.2017 року, яка надійшла до служби у справах дітей поштою, [PERSON] вказує, що проходить психосоціальну реабілітацію в реабілітаційному центрі «Волна+» у м. Івано-Франківськ. Заперечує щоб її позбавляли батьківських прав. 20 листопада 2017 року в телефонному режимі [PERSON] повідомила що перебуває в м. Рівне і що їй відомо про час та місце засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак у домовлений час на засідання комісії не зявилась, про причини неявки - не повідомила, на телефонний дзвінок - не відповіла. Згідно висновку комісії, всупереч вимогам ст.ст. 150, 180 СК України, [PERSON] не виконує батьківські обовязки щодо виховання та утримання дітей, не проявляє материнської турботи та любові, не спілкується з ними. Поведінка матері не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дітей. Комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей…» З дослідженого судом консультативного висновку № 12 від 28.02.2008 року, виданого Лікарем психіатром В. Галябаром, [PERSON] [INFO], з діагнозом дитячий тривожний розлад, трихотиломанія займається з психологом. Призначене лікування, в тому числі - заняття з психологом. Судом досліджене рішення Рівненського міського суду від 24 травня 2017 року по справі № 569/7973/17 за заявою Комунального закладу «Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення» Рівненської обласної ради, заінтересована особа - [PERSON] про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу, яке вступило в законну силу та не скасоване. Як встановлено у вищевказаному рішенні, 23 травня 2017 року [PERSON] була оглянута комісією лікарів - психіатрів, на підставі якого було виявлено, що [PERSON] страждає на наркотичний розлад, обумовлений вживанням наркотичних речовин та алкоголю з переважанням маніакальної симптоматики, антисоціальними діями, суїцидальними тенденціями. Вирішено: заяву - задовольнити. Госпіталізувати [PERSON] в психіатричний стаціонар до КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення» Рівненської обласної ради в примусовому порядку. Згідно з дослідженої в судовому засіданні, інформації розміщеної на офіційному сайті Головного управління ДСНС України у Рівненській області, опублікованої 16.05.2017 року; офіційного сайту Рівненських новин від 16.05.2017 року: 16 травня 2017 року до чергової служби Головного управління ДСНС у Рівненській області надійшло повідомлення що по вул. Дубенській, 44 в м. Рівне, жінка намагається зістрибнути з 6-го поверху будинку.За вказаною адресою негайно було направлено відділення рятувальників на пожежній автодрабині та чергову зміну оперативно-координаційного центру ГУ ДСНС. Як зясували, мешканка оселі кілька хвилин викрикувала що хоче розпрощатись із життям та вистрибнути з балкону, розкидала речі з квартири, а вхідні двері в квартиру зачинила. Через автодрабину рятувальники потрапили до квартири, де знайшли знервовану господиню. Заспокоївши трохи жінку, її передали медикам та поліцейським. Згідно дослідженої судом інформаційної довідки головного лікаря КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради № 1245 від 08.12.2017 року - 20.11.2017 року на Рівненську станцію екстреної (швидкої) медичної допомоги надійшов виклик за адресою: [ADDRESS] до [PERSON], 35 років. Привід до виклику: погано. Попереджній діагноз: поведінкові розлади на фоні вживання алкоголю. По приїзду швтдкої допомоги застали в квартирі агресивну жінку, яка верещить, розкидає речі, періодично плаче, може покінчити з собою. Можливе вживання алкоголю. Від огляду та допомоги категорично відмовилась. О 19 год. 35 хв. Доставлена в обласний центр психічного здоровя населення. Наявний діагноз та підпис чергового лікаря. Згідно дослідженої судом довідки КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення «Рівненської обласної ради № 971 від 25.04.2018 року вбачається, що [PERSON] доставлялась каретою швидкої медичної допомоги в наркологічне стаціонарне відділення КЗ «РОЦПЗН» з діагнозом: гостра алкогольна інтоксикація. З 2016 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря - нарколога в КЗ «РОЦПЗН» з приводу поєднаного вживання алкоголю та наркотичних речовин. 18 лютого та 14 лютого 2018 року доставлялась в наркологічне стаціонарне відділення КЗ «РОЦПЗН» на огляд з метою виявлення стану наркотичного сп'яніння. Суд дослідив Листи начальника Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області від 30.03.2017 року № 867/200/01-2017 , від 11.05.2017 року № 7769/200/01-2017, 28.02.2018 року № 3933/200/04-2018, та № М-119/200/04-2018 від 21.03.2018 року, з яких слідує, що 26.02.2018 року відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол про правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП № 616342 стосовно влаштування [PERSON] конфлікту, пошкодження вхідних дверей до квартири [ADDRESS], матеріали якого скеровано до Рівненського міського суду. Також по факту пошкодження [PERSON] вікон у вказаній квартирі 14.02.2018 року був складений адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП, матеріали скеровані в Рівненський міський суд для вирішення питання по суті. Крім того, судом досліджено ряд Постанов Рівненського міського суду про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], наявних в матеріалах справи, а саме: Постанову від 10 березня 2017 року (справа №569/3036/17), згідно якої [PERSON], 18 лютого 2017 року, о 07.30 год, перебуваючи в громадському місці, а саме: в м. Рівне, по вул. О. Теліги, 2 в під'їзді, виражалась нецензурною лайкою, своїми криками розбудила мешканців будинку. Вина у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підтверджується протоколом, витягом із журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу, поясненням свідків. Даною Постановою суду, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 174 КУпАП. Накладено адміністративне стягнення. Постанову від 12 квітня 2017 року (справа № 569/4372/17) , згідно якої [PERSON] 07 лютого 2017 року близько 22.00 год. за адресою [ADDRESS] пошкодила віконне скло в помешканні [PERSON], [PERSON], виражалась нецензурною лайкою, образливо чіплялась до громадян, в результаті чого порушила громадський порядок та спокій, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Постанову від 12 червня 2018 року у справі № 569/9885/18, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Постанову від 15 березня 2018 року у справі № 569/4029/18 якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Постанову від 06.12.2018 року (справа № 569/19128/18) щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 173, ч. 3 ст. 178 КУпАП, а саме за дрібне хуліганство, а саме нецензурно лаялась. Образливо чіплялась до пересічних громадян та працівників поліції, перебувала в п'яному вигляді, мала неохайний зовнішній вигляд, брудний одяг, чим ображала людську гідність. Крім того, згідно дослідженого судом витягу з офіційного сайту Рівненського міського суду Рівненської області на 07.05.2018 року в провадженні Рівненського міського суду знаходиться ще ряд матеріалів про адміністративні правопорушення стосовно [PERSON] Суд також дослідив лист начальника Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області від 01.12.2017 року № Н-145Аз/200/01-17 про те, що старшим слідчим СВ РВП ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженні № 12016180010007458, за ч. 1 ст. 151 КК України, за фактом незаконного поміщення в психіатричний заклад завідомо психічно здорової особи, вчиненого відносно [PERSON] Крім того з вказаного листа слідує, що слідчим розслідувались кримінальні провадження № 12016180010005461 від 07.08.2016 року та № 12016180010007333 від 20.10.2016 року, за ч. 1 ст. 125 КК України. Однак за результатами досудового розслідування прийняті рішення про закриття вказаних кримінальних проваджень на підставі ч. 2 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, що підтвержується дослідженими в судовому засіданнями копіями Постанов про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2016 року та від 14 червня 2017 року. На даний момент вказані рішення органами прокуратури, судом не скасовані. Судом також досліджено копію позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у побаченні з дітьми та встановлення порядку побачені від 20.09.2018 року, з якої слідує, що позивачка звернулась з заявою в органи опіки та піклування про встановлення способу її участі у спілкуванні з дітьми, однак, відповідно до вимог ст. 19 СК України, дана заява залишена без розгляду, в зв'язку тим, що на даний час Рівненський міський суд розглядає даний позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що [PERSON] чинить перешкоди в її спілкуванні з дітьми. Разом з тим, в порушення вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України, будь-яких доказів цього в позовній заяві не наводить та не долучає, як і не заявляє клопотання про їх витребування. В зв'язку з цим, суд критично ставиться до зазначеної позовної заяви та вважає її, як виправдання її поведінки по невиконанню батьківських обов'язків. При цьому, суд враховує також її поведінку по даній цивільній справі, про наявність якої [PERSON] достеменно відомо, оскільки, як зазначалось вище, відповідачка двічі приймала участь в судовому засіданні, однак в подальшому справою не цікавилась та участі в ній не приймала, що також свідчить про її байдужість до результату її розгляду, і як наслідок - про відсутність в неї реального інтересу до дітей (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хан проти України» пар. 58, Постанова Верховного Суду України по справі 760/18209/15ц від 20 листопада 2015 року). При вирішенні даної справи суд приймає до уваги, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України»від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. До рішення Європейського Суду з прав людини в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного. Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу «Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року). Декларація ООН не є юридично обов'язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов'язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про «розлучення дитини з матір'ю лише за виняткових обставин» існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, а відтак, його вилучили. Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає з самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування (див., наприклад, Шарон Детрік, Конвенція Організації Об'єднаних Націй про права дитини, Путівник до «Travaux Preparatoires», 1992 р., і Токо Кайме, «Основи прав у Африканській хартії про права та добробут дитини», Африканський журнал правових досліджень, листопад 2009). Як зазначалося в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (цитувалася вище, § 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір'ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.). Насамкінець, Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім'ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п'ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім'ї». Вищевказані правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 343/1500/15-ц, провадження № 61-23861св18. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, самостійною підставою для позбавлення особи батьківських прав є якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому, суд враховує роз'яснення, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» , а саме: ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, приймаючи рішення, суд виходить з того, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме інтересам малолітніх дітей; батько робить усе можливе для належного виховання дітей. Рівненський міський суд своїми Постановами неодноразово визнавав відповідачку винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП, а також за її неохайний зовнішній вигляд, нецензурну лайку, що в сукупності негативно впливає на моральний приклад та виховання дітей. Дії відповідачки, в тому числі неодноразові дебоші, побиття вікон, грюкання посеред ночі в двері, підпал коврика - призвели до втрати її дітьми почуття психологічного комфорту та благополуччя (стану субєктивного благополуччя); діти зазнавали з боку матері психологічного пригнічення, стали її боятися. За таких умов мати фактично стала для власних дітей емоційно недоступною, що унеможливлює виконання нею батьківських (материнських) функцій. Репутація матері в очах суспільства, в тому числі серед однолітків її дітей спричиняє виникнення в них психологічного стресу, що призвело до необхідності звертатися за кваліфікованою допомогою спеціалістів - психолога, психіатра. Крім того, [PERSON] не цікавиться здоров'ям, успіхами, розвитком своїх дітей, а напротивагу, як встановлено судом зі слів самої доньки - малолітньої [PERSON] - мама навіть не пускала її до школи, кидалась книжками в дитину. Також про відсутність материнської турботи до дітей свідчить і той факт що [PERSON] фактично шантажувала позивача з вимогою надати їй кошти в обмін на дитину, що само по собі є аморальним. Крім того, суїцидальні наміри з боку відповідачки, її неодноразове лікування, а також залишення в небезпеці своїх дітей, які враховуючи їх вік, не здатні про себе піклуватись, та можуть нашкодити собі перебуваючи без стороннього догляду, свідчить про небезпеку залишення їх з матір'ю. На противагу вищенаведеному, перебуваючи поряд з батьком та бабусею, діти почувають себе в безпеці та комфорті. Образ батька викликає в дітей позитивні, доброзичливі емоції, діти почувають себе радісно. Крім того, при дослідженні доказів по даній справі, судом встановлено, що [PERSON] має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю та наркотиків зі шкідливими наслідками, постійно висловлювала суїцид альні наміри, крім того остання з 2016 року перебуває на диспансерному обліку в лікаря - нарколога з діагнозом: "психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання алкоголю та наркотичних засобів", а тому, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи покази свідків, в тому числі покази, надані малолітньою донькою [PERSON], суд приходить до висновку що даний випадок є винятковим, коли матір є вкрай небезпечною для своїх дітей, враховуючи стан її здоров'я, в тому числі психічний стан відповідачки. ЇЇ поведінка в суспільстві, і по відношенню до дітей є вкрай небезпечною, і тому, з метою забезпечення якнайкращих інтересах дітей, останню слід позбавити батьківських прав стосовно її малолітніх дітей. При цьому, відповідно до чинної Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров'я десятого перегляду (МКХ-10), наявний у [PERSON] діагноз, з яким остання перебуває на диспансерному обліку: "психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання алкоголю та наркотичних засобів", свідчить про психічну патологію, яка згідно з ргоділом 10 МКХ-10 та МКХ-9, що діяла раніше, мала назву "наркоманія" або "хронічний алкоголізм". Аналогічний правовий висновок зазначений в Постанові Верховного Суду України від 15 червня 2017 року по справі № 5-30кс15(17). При цьому, як зазначено в п. 304 вказаного МКХ-9 - наркоманія - це стан, що включає психічні, інколи соматичні розлади, в результаті системного вживання наркотичних засобів, що характеризується поведінковими та іншими реакціями ... Згідно п. 303 МКХ-9, алкоголізм - це стан, що характеризується своєрідними психічними та соматичними розладами, що виникають внаслідок хронічної інтоксикації в результаті системного вживання алкоголю, поведінковими та іншими реакціями, наявністю паталогічною тягою до алкоголю і змінами перш початкової толерантності до нього.... Разом з тим, наявність цих хвороб у особи, відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 164 СК України - є безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд також аналізуючи роз'яснення, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», про можливість у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з врахуванням їх характеру, а також інші конкретні обставини, відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків, з врахуванням вищенаведених доводів, а також те що звернення позивача з даною позовною вимогою є не першим, однак поведінка відповідачки та її ставлення до дітей не змінились, а навпаки - погіршились, є небезпечною та не відповідає інтересам дітей, суд вважає за неможливе відмовити в позові із застосуванням вищевказаної процедури до відповідачки. При вирішенні даної справи суд також враховує правові висновки Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 214/1048/15-ц провадження № 61-8218 св18 та Постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа № 402/428/16-ц провадження №14-327цс18 та рішення Європейського Суду з Прав Людини по справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року (п. 100, 136). Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 674 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved