Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Державний нотаріус Десятої київської нотаріальної контори Давидова Тетяна Миколаївна, згідно з яким просив: - встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 09 червня 1992 року до дня смерті [PERSON] - [INFO] ; - визнати [PERSON] спадкоємцем за законом четвертої черги після померлої [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовано тим, що у період з 09.06.1992 року до 25.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу. Разом з тим, незважаючи на розірвання шлюбу, яке носило формальний характер, з моменту укладення шлюбу, тобто з 09.06.1992 року і до моменту смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , [PERSON] та [PERSON] проживали спільно у квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет тощо, тобто фактично проживали однією сім`єю з 09.06.1992 року по 25.02.2014 року - у шлюбі, з 26.02.2014 року по 05.02.2019 року - без реєстрації шлюбу. При цьому, квартира [ADDRESS] була придбана під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] і є спільним майном подружжя. Право власності на 1/2 квартири офіційно зареєстровано за [PERSON] . За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що в силу вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] передано до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю для подальшого розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 18.10.2019 року до суду надійшов відзив КМР на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити, а розгляд справи проводити за відсутністю його представника. Ухвалою від 20.12.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач та третя особа у судове засідання своїх представників у судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи містяться клопотання відповідача та третьої особи, в яких вони просили розгляд справи проводити за відсутністю їх представників. Також, у судовому засіданні, яке відбулося 11.03.2020 року, з обставин справи було допитано в якості свідків позивача у справі та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вислухавши учасників судового розгляду, які з`явилися у судове засідання, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що у період з 09.06.1992 року до 25.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно з постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори від 03.12.2019 року позивачу через відсутність документів, які підтверджують факт родинних стосунків спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . При цьому, згідно з Свідоцтвом про право власності від 24.04.2019 року позивачу належить 1/2 частина у праві спільної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що, незважаючи на розірвання шлюбу, яке носило формальний характер, з моменту укладення шлюбу, тобто з 09.06.1992 року і до моменту смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , [PERSON] та [PERSON] проживали спільно у квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет тощо, тобто фактично проживали однією сім`єю з 09.06.1992 року по 25.02.2014 року - у шлюбі, з 26.02.2014 року по 05.02.2019 року - без реєстрації шлюбу. Так, згідно положень ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ст. 1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як встановлено пунктом 6 рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі-майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.д. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Так, на підтвердження факту спільного проживання та побуту з [PERSON] з 09.06.1992 року та по день смерті останньої у квартирі [ADDRESS] , позивачем було надано до суду фотокартки, копію договору надання доступу до послуг телеінформаційної мережі від 22.02.2005 року за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та ЗАТ "Воля-Кабель", копії рахунків за доступ до телемережі, електропостачання, централізоване постачання гарячої води тощо та квитанції про їх сплату-платежі від імені [PERSON] , датовані 2016-2017 роками, договір замовлення на надання ритуальних послуг від 05.02.2019 року щодо поховання [PERSON] . Крім того, вказані позивачем обставини щодо постійного проживання з [PERSON] як під час офіційного шлюбу, так і після його розірвання, підтвердив сам позивач, будучи допитаним в якості свідка, та свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які, зокрема, підтвердили, що позивач та [PERSON] з 1992 року та до моменту смерті останньої проживали однією сім`єю, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що показання свідків не протирічать іншим зібраним у справі доказам, суд оцінює вказані показання як достовірні. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач дійсно проживав з [PERSON] однією сім`єю як чоловік і дружина, вони були пов`язані спільним побутом, а також мали взаємні права та обов`язки. Водночас, враховуючи те, що Сімейний кодекс України та Цивільний кодекс України набрали законної сили з 01.01.2004 року, а Кодексом про шлюб та сім`ю України не передбачалося права встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд,

Outcome: partial