Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

у вересні 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про визнання місця проживання його неповнолітніх дітей. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він перебує у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 листопада 2001 року. Під час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки не склалися, тому з початку 2015 року позивач проживає окремо від сім"ї. 09 липня 2015 року відповідач з невідомих причин залишила дітей та поїхала у невідомому напрямку. При цьому, 08.07.2015 р. старшу доньку [PERSON], [INFO], [PERSON] залишила на вулиці під будинком і без ключів від квартири. Меншу доньку [PERSON], [INFO], в цей день відвезла до бабусі. Позивач в цей же день забрав старшу доньку, яка йому зателефонувала, після чого меншу доньку забрав у бабусі. Такі дії відповідача позивач розцінив як добровільну відмову матері від проживання з дітьми та здійснення догляду за ними. З вказаного часу діти проживають з позивачем. Батько їх не викрадав та не утримує силоміць. Позивач зазначає, що старша донька [PERSON] категорично відмовляється проживати разом з матір"ю, що спричинено наявністю непорозуміння між дитиною та матір"ю. Оскільки діти, які прив"язані одна до одної, не можуть бути розлучені, на думку позивача, вони мають проживати з ним. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] займається особистим життям, дозвіллям та відпочинком, а не дітьми. На противагу матері батько належним чином виконує свої обов"язки. Діти в літній період були оздоровлені. [PERSON] відпочивала в літньому таборі на території Польщі та в літньому таборі "Артек-Буковель", розташованому в Карпатах. [PERSON] відпочивала на березі Чорного моря в м. Одеса. Діти навчаються. Саме батько займався підготовкою дітей до школи і влаштуванням [PERSON] у перший клас, що не було зроблено матір"ю. Батько опікується здоров"ям дітей та відвідує лікарів. Зокрема, після того, як позивач забрав меншу доньку [PERSON], йому стало відомо, що дитина вже близько п"яти місяців, як хворіє. Проте, вперше відвідування дитини лікарем було здійснено тільки у супроводі батька. Мати дитину до лікаря не водила. Обидві доньки мають порушену психіку, у зв"язку з тим, що відповідач залякувала дітей та виховувала криком. Старшу доньку закривала в квартирі, забирала ключі і залишала одну. Менша ж налякана тим, що її закривали в темній кімнаті. Всі дії матері у сукупності порушили відкрите її сприйняття дітьми, тому вони не бажають з нею жити. Батьком створені всі необхідні умови для проживання дітей, вони забезпечені житлом, відповідним харчуванням, одягом та іншими матеріальними і соціальними благами, необхідними у їхньому віці. Зважаючи на те, що діти проживають з батьком з тих підстав, що мати їх залишила та своєю поведінкою налаштувала їх проти себе, а також оскільки відповідач систематично перебуває за кордоном, що виключає можливість проживання дітей за місцем їх реєстрації в силу відсутності особи, яка зобов"язана опікуватися ними (матері), а батько проживає фактично в іншому місці, [PERSON] просить визначити місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком за місцем його проживання. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та надала висновок від 09.10.2015 р. № 105/01-3038/13-12 органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з їх батьком [PERSON] Третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м Києві державної адміністрації в судове засідання не забезпечила явку свого представника, надіслала клопотання про судовий розгляд без їх участі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно ст. 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, а також місце проживання дитини, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини. З конструкції даної статті убачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Абзацом другим ч. 1 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2001 року. Останній рік сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, сім'я розпалась. Від шлюбу сторони мають доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Дівчата проживають з батьком, який зареєстрований в квартирі [ADDRESS], а фактично проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. 04 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір про поділ спільного майна подружжя, укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно п. 3 якого квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] (а.с. 9-12, 13) З матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2015 року [PERSON] звернулася у Голосіївський районний суд м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року зазначена позовна заява залишена без розгляду. Такі обставини свідчать про те, що сторони не дійшли згоди з ким з батьків залишаться проживати діти. Тобто між сторонами існує спір , який безпідставно не був вирішений судом. Відповідно до Висновку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 105/01-3038/13-12 від 09.10.2015 р. під час обстеження працівниками Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації житлово-побутових умов малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за їх місцем проживання з батьком в орендованій квартирі [ADDRESS] встановлено, що в даній квартирі створені належні умови для проживання, розвитку та виховання дітей. Під час спілкування з малолітніми дітьми було з»ясовано, що вони бажають проживати разом з батьком та наголошували на неможливості їх роз»єднання. Беручи до уваги вік дітей, орган опіки та піклування дійшов висновку, що доцільно визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON] На підставі частин 2 та 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із матеріалами справи, дочка сторін - [PERSON], [INFO], тобто на час розгляду даної справи їй уже виповнилося 12 років, і вона вільно обрала собі місце проживання з батьком. В судовому засіданні дівчинка зазначила, що бажає і надалі проживати разом з батьком, до матері повертатися ні вона ні молодша її сетра не бажають. В матеріалах справи міститься висновок психологічного обстеження дітей Міського центру дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому зазначено, що враховуючи психоемоційний стан дітей, їх потреби та інтереси відповідно віку, міцну емоційну прихильність дітей до батька та між собою, відчуженість до матері, та з метою мінімізації травмування дітей рекомендовано не змінювати місце проживання дітей, залишити їх проживати з батьком та надалі створювати комфортні умови проживання дітей, так як вони необхідні для відчуття психічної стабільності, впевненості, спокою та психологічного комфорту дітей. З врахуванням того, що відповідачем по справі не наведені обставини, за яких діти можуть бути розлучені з батьком, а також обґрунтовані доводи, які б надавали підстави суду визначити місце проживання дітей з матір"ю, та враховуючи, що останні півроку діти проживають з батьком і саме він займається їх вихованням, суд приходить до висновку, що місце проживання дітей має бути визначено з батьком. Також при визначенні місця проживання дітей з батьком, суд враховує ту обставину, що відповідач не заперечувала фактів систематичного перебування за кордоном, що відповідно виключає можливість проживання дітей за місцем їх реєстрації в силу відсутності особи, яка зобов"язана опікуватися ними (матері), що свідчить про неналежне відношення матері до дітей, яка зобов'язана створювати всі умови для їх розвитку, а не перешкоджати цьому. Таким чином, враховуючи інтереси дітей, їх прихильність до батька, який їх виховує та утримує на даний час, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей з батьком є обґрунтованими та доведеними. За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved