Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Запорізька обласна кредитна спілка «Довіра» звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, в позові посилається на те, що 11.08.2004р. [PERSON] вступив в члени ЗОКС «Довіра» при цьому ознайомився зі статутом, своїми правами та обовязками, інструкціями, положеннями та розясненнями і робочими документами, про що зазначив в заяві на вступ до кредитної спілки. При вступі в спілку відповідач одержав членську книжку з особистим рахунком, на який сплатив внесок 10грн., членський внесок 20грн. Ці внески є обовязковою підставою для набуття членства у кредитній спілці. 16.12.2008р. [PERSON], як член кредитної спілки, звернувся в кредитний комітет кредитної спілки з проханням одержання кредиту, після чого особисто заповнив та подав заяву-анкету на отримання кредиту, де зобовязався: «я готовий накопичувати на своєму рахунку у Спілці 25 процентів від суми потрібного мені кредиту, а також представити всі необхідні документи на існуючих в кредитній спілці умовах одержання кредиту». 16.12.2008р. між позивачем та [PERSON], було укладено кредитний договір № 1779, згідно якого [PERSON] одержав кредит в розмірі 10000грн., що підтверджується видатковим касовим ордером. Виконання зобовязань [PERSON], за кредитним договором забезпечене порукою: - 16.12.2008р. між Позивачем та [PERSON] та [PERSON] укладено Договір поруки, відповідно до умов якого останні поручаються перед Позивачем за виконання [PERSON], зобовязань за кредитним договором. [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобовязання, у звязку з чим виникла заборгованість по кредиту. Станом на 27.07.2011р. загальна сума заборгованості [PERSON] перед Позивачем становить 24080грн. У звязку з чим кредитна спілка змушена звернутись до суду з вказаним позовом. В свою чергу до участі в справі вступила 3-тя особа з самостійними вимогами [PERSON] (дружина відповідача [PERSON]О.) яка звернулась із зустрічним позовом про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними (змінила підставу заявленого позову шляхом доповнення від 07.11.2011р. (арк.с. 93-101), в обґрунтуванні позову зазначила, що вона проживає однією сімєю з відповідачем по первинному позову [PERSON], з 02.10.2004р. по даний час вони перебувають в офіційному шлюбі. В грудні 2008р. її чоловік вирішив взяти кредит для придбання автомобіля, для цього він звернувся до кредитної спілки "Довіра" в Вільнянську філію № 3 Запорозької обласної кредитної спілки, яка на той момент знаходилась за адресою м. Вільнянськ, вул. Шевченко, 30. 16.12.2008 між її чоловіком і кредитною спілкою був укладений кредитний договір, за яким він начебто отримав кредит у сумі 10000грн. Тоді ж були укладені і договори поруки. Однак її чоловік не отримав кредит в розмірі 10000грн., а в сумі 7500грн., а 2500грн. залишились в спілці для забезпечення повернення кредиту. Таким чином 3-тя особа вважає, що кредитною спілкою як при укладанні кредитного договору так і договорів поруки були порушені вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", ЦК України, ГК України. Крім того вважає, що, ні законом, ні статутом не передбачено укладання угод філіями, які не є юридичними особами. Також кредитна спілка безпосередньо перед укладанням оспарюваного правочину, так і в день і момент його укладання допустила щодо її чоловіка нечесну підприємницьку діяльність так як ввели його в оману стосовно ціни банківської послуги, способу розрахунку ціни. На підставі викладеного 3-тя особа з самостійними вимогами вважає, що спірні угоди повинні буди визнані недійсними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 24.11.2011 року Вільнянським районним судом запорізької області по вказаній справі було постановлено заочне рішення, яке 08.09.2014р. за заявою відповідача було скасовано, а справа призначена до розгляду на загальних підставах. Представник позивача (відповідача по зустрічному позову) в судовому засіданні первинний позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Стосовно задоволення зустрічного позову заперечувала, мотивуючи тим, що при укладанні кредитного договору та договорів поруки порушення законодавства не було. Крім того [PERSON] не являється стороною по кредитному договору, а також не є стороною за договором поруки, у нормативному обґрунтуванні позову вона посилається на загальні норми за якими може бути визнаний правочин недійсним. Проте, у жодному з цих законів відсутня норма, яка б дозволяла одному з подружжя вимагати визнання недійсним кредитного договору, укладеного іншим подружжям та договору поруки що укладені іншими особами. [PERSON] в даному випадку не може виступати позивачем у даній справі, оскільки не являється стороною за цими договорами. У звязку з чим просять в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачів ([PERSON], [PERSON]О.) [PERSON], позов визнала частково не заперечувала проти стягнення з [PERSON] суми боргу, стосовно поручителів заперечувала, посилаючись на наступне. Згідно з вимогами ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється по закінченню строку, встановленого в договорі поруки. У випадку, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор на протязі шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. Відповідно до п.3.1. договору поруки він діє до повного повернення позичальником або поручителем суми кредиту. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, строк його дії вказаний до 16.12.20009р. таким чином позивач в шестимісячний строк з дня настання основного зобовязання до поручителів не звертався, отже, порука є припиненою. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, заперечень не надала (а.с. 184) 3-тя особа (з самостійними вимогами) [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с. 188). Виходячи з пріоритетності первісних позовних вимог, принципу диспозитивності в цивільному судочинстві, адже саме позивач ініціює процес по справі, несе основний тягар судових витрат; розгляд же зустрічного позову повинен залежати від вирішення первісного. Зі згоди представників позивача, суд вважає за можливим розглядати справу спільно первісний та зустрічний позов, при цьому суд бере до уваги насамперед наслідки неявки учасників процесу стосовно їх процесуальної ролі у первісному позові. Суд, вислухавши представників позивача, представника відповідачів, встановивши обставини справи, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідносинами, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2004р. [PERSON] вступив в члени ЗОКС «Довіра»при цьому ознайомився зі статутом, своїми правами та обовязками, інструкціями, положеннями та розясненнями і робочими документами, про що зазначив в заяві на вступ до кредитної спілки. При вступі в спілку відповідач одержав членську книжку з особистим рахунком, на який сплатив внесок 10грн., членський внесок 20грн. Ці внески є обовязковою підставою для набуття членства у кредитній спілці (арк. с. 12). 16.12.2008р. [PERSON], як член кредитної спілки, звернувся в кредитний комітет кредитної спілки з проханням одержання кредиту, після чого особисто заповнив та подав заяву-анкету на отримання кредиту, де зобовязався: «я готовий накопичувати на своєму рахунку у Спілці 25 процентів від суми потрібного мені кредиту, а також представити всі необхідні документи на існуючих в кредитній спілці умовах одержання кредиту» (арк. с. 13). 16.12.2008р. між позивачем та [PERSON], було укладено кредитний договір № 1779, на підставі якого останній одержав кредит в розмірі 10000грн., що підтверджується видатковим касовим ордером (арк. с. 6). Виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором забезпечене порукою: - 16.12.2008р. між Позивачем та [PERSON] та [PERSON] укладено Договір поруки, відповідно до умов якого останні поручаються перед Позивачем за виконання [PERSON], зобовязань за кредитним договором (арк.с. 16). ЗОКС «Довіра»свої зобовязання за договором виконала, надавши відповідачу [PERSON] кредит у сумі 10000,00 грн. Відповідно до пункту 1.1. вищевказаного договору зазначено, що спілка надає позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру кредит в розмірі десять тисяч гривень на 12 місяців до 16.12.2009року, а позивальник повертає кредит протягом зазначеного в договорі строку (або достроково) і сплачує 4% процента щомісячно наперед від залишку неповернутого кредиту у відповідності з графіком погашення суми кредиту і процентів користування залишку суми кредиту. Згідно п.5.1 вищезазначеного кредитного договору № 1779 від 16.12.2008року запізнення строків обовязкової щомісячної сплати процентів за кредит, відповідачі повинні сплатити подвійну процентну ставку за кожен місяць запізнення. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова у станова (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору, [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 27.07.2011 в розмірі 24080 грн., з яких: заборгованість за кредитом 10000грн., заборгованість за відсотками відповідно до п.1.1 4050грн., заборгованість за відсотками відповідно до п.5.1 4150грн., заборгованість за відсотками відповідно до п.5.2 5880грн. (а. с. 5). Статтею 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Пунктами 2 та 3 договору поруки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед Спілкою. Аналогічне передбачено і ст. 554 ЦК України, а саме, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Разом з тим згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед Спілкою або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань (п.3.1) не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно із цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Також, згідно з умовами кредитного договору (п.1.3) позичальник зобовязувався повертати кредит щомісячно періодичними платежами, відтак, при неналежному виконанні позичальником своїх зобовязань за кредитним договором строк предявлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих в кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Строк дії кредитного договору встановлений до 16.12.2009р. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки Спілка звернулась до суду з указаними позовом 04 серпня 2011 року нею пропущено строк на предявлення позову до відповідачів [PERSON] та [PERSON], визначений ч.4 ст.559 ЦК України, у звязку із чим втрачено право вимоги до них за договором поруки та зобовязаннями Боржника. Не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивача щодо направлення відповідачам [PERSON], [PERSON] вимоги про сплату заборгованості, так як сам факт направлення вимоги до поручителів підтверджується тільки копіями листів-попередження, виконаних Спілкою (а.с. 16, 18, 19, 21, 22, 24, 25, 27, 28). Відсутні дані про направлення таких листів поручителям, а також дані про їх отримання цими поручителями. Таким чином, суд приходить до висновку щодо задоволення позову в частині вимог, предявлених до [PERSON]. У задоволенні позовних вимог до [PERSON], [PERSON] суд відмовляє. Статтею 60 ЦПК України передбачено обовязок кожної із сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. 3-тя особа з самостійними вимогами позивач по зустрічному позову [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів про недійсність укладеного кредитного та іпотечного договорів. Крім того [PERSON] не являється стороною по кредитному договору, а також не є стороною за договором поруки, у нормативному обґрунтуванні позову вона посилається на загальні норми за якими може бути визнаний правочин недійсним. Проте, у жодному з цих законів відсутня норма, яка б дозволяла одному з подружжя вимагати визнання недійсним кредитного договору, укладеного іншим подружжям та договору поруки що укладені іншими особами. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" [PERSON], 3-ті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] не являється стороною за спірними договорами, а тому в даному випадку не може виступати позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial