Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

11 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до НАСК «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних збитків, трьох відсотків річних, пені та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 березня 2014 року о 16 годині 40 хвилини в с. Постольне Сумського району Сумськї області на вулиці Центральній відбулась дорожньо-транспортна пригода з участю належного йому на праві власності автомобіля [NUMBER] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована НАСК "Оранта". Постановою Білопільського районного суду від 13 травня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаного вище ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З метою отримання страхового відшкодування позивач неодноразово звертався до відповідача, проте йому була надана відповідь, в якій відповідач визнав наявність боргу по страховому відшкодуванню в сумі 38478,91 грн., але до теперішнього часу цих коштів виплачено не було. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача суму страхового відшкодування 38478,91 грн., пеню в сумі 2040,92 грн., три відсотки річних в сумі 246,69 грн. та інфляційні збитки в сумі 2390,53 грн., а також моральну шкоду в сумі 846,06 грн. 11 грудня 2014 року позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги в частині стягнення неустойки, а саме: просив стягнути пеню за період з 25 серпня 2014 року по 11 грудня 2014 року в сумі 2952,48 грн., три відсотки річних в сумі 344,73 грн. та інфляційні збитки в сумі 3167,17 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що не зважаючи на його звернення, відповідач обіцяв виплатити йому суму страхового відшкодування, але виплати не проведені. Представник відповідача НАСК "Оранта" в судове засідання не зявився, направив суду листа про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача визнав частково, мотивуючи це тим, що дійсно є заборгованість по виплаті страхового відшкодування, а також не заперечував проти вимог стосовно стягнення пені, проте не визнав позов в частині стягнення трьох відсотків річних, інфляційних збитків та моральної шкоди, обґрунтовуючи це відсутністю законних підстав для стягнення цих коштів. Заслухавши позивача [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 березня 2014 року близько 16 години 40 хвилин на 22 км. + 100м на а/д «Суми-Путивль-Глухів» в с. Постольне Сумського району Сумської області [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не переконався в безпечності виконання маневру повороту ліворуч, внаслідок чого відбулося попутнє зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який виконував маневр обгону. Через ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. За порушення правил дорожнього руху, яке призвело до дорожньо-транспортної пригоди, постановою Білопільського районного суду Сумської області від 13 травня 2014 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова не оскаржувалась і є чинною на час розгляду справи (а.с. 5). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «ВАЗ-21051» д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON], застрахований в ВАТ НАСК „Оранта згідно Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 жовтня 2013 року серії АС № 5649650. Власником автомобіля є [PERSON] Позивач [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER] (а.с. 19). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 21 березня 2014 року, позивачу, як власнику транспортного засобу, були завдані матеріальні збитки. 25 березня 2014 року старшим аварійним комісаром [PERSON] був складений протокол огляду транспортного засобу № 2778, в якому було зроблено опис пошкоджень автомобіля [NUMBER] (а.с .22-23). Відповідно до ст. 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон № 1961-ІV) страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика. Згідно зі ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 27 травня 2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 21). Згідно страхового акту № ОЦВ-14-2778/1 від 22 вересня 2014 року сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті [PERSON] за настання страхового випадку, становить 38478,91 грн. (а.с. 20). Листом від 08 жовтня 2014 року Сумська обласна дирекція НАСК „Оранта на звернення позивача щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб повідомила, що згідно страхового акту № ОЦВ -14-2778/1 НАСК «Оранта» найближчим часом здійснить страхову виплату в сумі 38478,91 грн. (а.с. 7). З вказаного вище листа вбачається, що відповідач визнав наявність боргу по страховому відшкодуванню в сумі 38478,91 грн., але до теперішнього часу цих коштів позивачу виплачено не було. Про визнання відповідачем боргу також свідчить його лист від 27 листопада 2014 року № 06-09/207, надісланий до суду. Відповідач не заперечив тих обставин, що позивач у строки та в порядку, встановлені законом, звернувся до нього з заявою про сплату страхового відшкодування, надав необхідні документи; не оспорив, що дорожньо-транспортна пригода, відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є страховим випадком (а.с. 27-29). Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Стаття 26 Закону України «Про страхування» передбачає підстави для відмови у страхових виплатах або страховому відшкодуванні. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність застрахованої за договором особи, визнається страховим випадком. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 зазначеного Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, зазначених у ст. 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 36 п. 36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач намагався вирішити даний спір в досудовому порядку, у звязку з чим звертався до відповідача, а також до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Національної комісії, що здійснює державне регулюваня у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 8-15). Як вбачається з відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулюваня у сфері ринків фінансових послуг, на скаргу позивача щодо невиплати страхового відшкодування в діях ВАТ НАСК "Оранта" було виявлено ознаки порушення страховиком законодавства у сфері фінансових послуг щодо нездійснення виплати страхового відшкодування у строк, встановлений Законом України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та несплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика (а.с. 9). Враховуючи положення наведених нормативних актів та на підставі аналізу зібраних у справі доказів, позов [PERSON] в частині стягнення страхового відшкодування, трьох відсотків річних та пені підлягає задоволенню в повному обсязі, в частині інфляційних збитків - частковому задоволенню. Доводи відповідача про відсутність підстав для застосування ст. 625 ЦК України суд вважає необґрунтованими. Вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми страхового відшкодування, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є обґрунтованими, оскільки спірні правовідносини сторін виникли саме з порушення грошового зобов'язання, а тому посилання відповідача на те, що сторонами встановлений інший розмір пені, що підлягає стягненню, є безпідставними. Правова позиція з цього питання висловлена Верховним судом України у постанові від 6 червня 2012 року у справі 6-49цс/12: Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Крім того, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. З огляду на те, що закон не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України), заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими. Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач повинен був сплатити страхове відшкодування не пізніше 25 серпня 2014 року, чого він не зробив. З огляду на зазначене, розмір суми пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування за період з 25 серпня по 11 грудня 2014 року (всього 109 днів) складає: - розмір подвійної облікової ставки НБУ на час виникнення заборгованості по 12 листопада 2014 року становила 25% - 38478,91 х 0,25 х 80 : 365 = 2108,43 грн.; - розмір подвійної облікової ставки НБУ з 13 листопада 2014 року становила 28% - 38478,91 х 0,28 х 29 : 365 = 856,02 грн.; Загальна сума пені за період з 25 серпня 2014 року по 11 грудня 2014 року становить 2964,45 грн. ( 2108,43+856,02=2964,45). Але позивач просить стягнути пеню в розмірі 2952,48 грн., в такому розмірі вона і стягується з відповідача. Розрахунок сум на підставі ст. 625 ЦК України: 1) 3% річних від суми боргу становлять 344,73 грн. (38478,91 х 3% : 365 х 109 = 344,73); 2) Несвоєчасна сплата страхового відшкодування починається з 25 серпня 2014 року, інфляційні збитки беруться за повний місяць, тому серпень 2014 року судом не враховується. Інфляція за вересень 2014 року становить - 102,9 %; жовтень 2014 року - 102,4 %, листопад 2014 року 101,9 %, загальний розмір збитку від інфляції за період з 25 серпня 2014 року по 11 грудня 2014 року становить 2836,52 грн. (38478,91 х 1,029 х 1,024 х 1,019 = 41315,43 - 38478,91= 2836,52). Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ВАТ НАСК "Оранта" на користь позивача [PERSON] грошових коштів в сумі 44612,64 грн., з яких 38478,91 грн - сума страхової виплати, 2952,48 грн. - пеня, 2836,52 грн. - інфляційні збитки, 344,73 - 3% річних від суми боргу. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування 846,06 грн. моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в їх задоволенні, оскільки ні договором страхування, ні законом таке відшкодування не передбачене, крім того позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих вимог. Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України, відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов'язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 446 грн. 13 коп.

Outcome: partial