Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

11 лютого 2021 року позивач подала до суду позовну заяву у якій просила суд визнати договір позики № 3424511249/188367, укладений між [PERSON] та ТОВ ?ГОУФІНГОУ? недійсним. Свій позов обґрунтувала тим, що між нею та ТОВ "Гоуфінгоу"було укладено договір № 3424511249/188367 відповідно до якого нею було отримано позику, однак, ознайомившись зі змістом договору, вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне, даний договір містить ознаки кредитного договору. ТОВ "Гоуфінгоу" було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, позивачем не було підписано даний договір. Позивач звертає увагу суду, що відповідач не повідомив письмово їй всієї необхідної інформації щодо умов кредиту та скористався тим, що їй, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, та не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Послалась на те, що у разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості. Однак працівниками ТОВ "Гоуфінгоу"було проігноровано дані вимоги законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобовязання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що вона погодилась на укладання зазначеного договору. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Звертає увагу суду, що розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між нею та відповідчем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, тому з огляду на вищевикладене просила суд визнати даний договір недійсним. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 16 лютого 2021 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11 травня 2021 року. 05 травня 2021 року від ТОВ "Гоуфінгоу" надійшов відзив, в якому відповідач повністю заперечує проти заявлених позовних вимог, так як вони є безпідставними та необгрунтованими. ТОВ "Гоуфінгоу" було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, позивач звернула увагу суду на те, що нею не було підписано даний договір. Однак, з таким твердженням відповідач категорично не погоджується, виходячи з наступного. У даному випадку має місце укладання електронного договору, який укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту ) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка - направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 ЗУ ?Про електронну і комерцію?). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом -лсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ ?Про електронну і комерцію?). [PERSON] на сайті відповідача здійснила заповнення заяви (форми) на отримання кредитних коштів (копія заповненої заяви додається), виразивши таким чином свій намір укласти договір з відповідачем. В момент, коли позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме з моменту заповнення заяви (форми) електронний договір вважається укладеним. Позивачем було підписано договір про надання фінансового кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого у Індивідуальній частині договору міститься код ідентифікатор позивача - R47695 що і є безпосереднім підписом позивача. Саме тому, твердження позивача про те, що вона не підписувала, договір не відповідає дійсності. Під час реєстрації на сайті відповідача позивач використовувала номер телефону [NUMBER] який, згідно даних УБКІ починаючи з 31.05.2019 року [PERSON] використовувала як фінансовий під час проходження процедури верифікації у банківських та фінансових установах. Більш того, 22.01.2020 року та 20.02.2020 року [PERSON] через особистий Кабінет здійснила подання заявок на продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту), що є беззаперечним підтвердженням не лише її власного волевиявлення на продовження строку дії Договору, а й свідчить про визнання нею існуючих зобов`язань за Договором про надання фінансового кредиту № 3424511249/188367 від 22.12.2019 року. Таким чином, позивач перевірку УБКІ пройшла успішно. Саме тому, у товариства з обмеженою відповідальністю "Гоуфінгоу" не було підстав для відмови у видачі кредитних коштів. 22.12.2019 року [PERSON] отримала від відповідача кредити у розмірі 2000,00 грн. на умовах строковості, звороти платності. Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 20.01.2020 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за Договором. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Станом на 22.04.2021 року позивач має 397 днів прострочки, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка становить 2000,00 грн. - основний борг (тіло) та 4810,00 грн. - заборгованість зі сплати відсотків (%). Уся інформація про умови кредитування, в тому числі і розмір відсотків користування кредитними коштами міститься на сайті Відповідача. Так, на сторінці Відповідача розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Розміщена інформація на сайті відповідача є абсолютно відкритою для невизначеного кола осіб, будь-хто має можливість ознайомитися з умовами кредитування та перш ніж заповнювати заявку на отримання кредитних коштів, не лише ознайомитися з Публічною пропозицією (офертою) та самим Договором, отримати відповідну консультацію за допомогою онлайн-чату або за номерами телефонів, що вказані на сайті Відповідача. Примірний договір та Публічна пропозиція (оферта) розміщені на сайті відповідача містять абсолютно всі умови кредитування, зокрема інформацію про те, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Таким чином, до укладання Договору позивач мав можливість детально ознайомитися з умовами кредитування, в тому числі із розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Позивач підписав Договір саме такого змісту, погодившись з його умовами. Відповідно до умов Договору № 3424511249/188367 позивач отримав грошові кошти та був обізнаний про необхідність повернення разом з відсотками, які передбачені умовами Договору. Позивач підтверджує, що не виконав умов Договору, та не провів сплату кредитних коштів у строк передбачений умовами Договору. Тобто, саме позивачем було порушено умови укладеного Договору та саме до нього повинні застосовуватися наслідки такого порушення. На правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем розповсюджується дія Закону України ?Про споживче кредитування?, оскільки кредитний договір укладався строком до одного місяця, а розмір кредитування не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Щодо тверджень Позивача відносно того, що начебто не було додержано письмової форми правочину, зазначають наступне. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій Формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документв у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого техного засобу зв`язку. Враховуючи викладене вище та факт ненадання Позивачем жодного належного, достатнього та достовірного доказу порушення Відповідачем положень чинного законодавства України, Відповідач вважає, що відсутні законні та обгрунтовані підстави для задоволення позовних вимог. 13 травня 2021 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому посилалась на те, що Відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобовязання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що вона погодилась на укладання зазначеного договору. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Звертає увагу суду, що розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між нею та Відповідчем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. В своїй відповіді на відзив зазначила, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Аналогічний висновок вказаний в постанові Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 ?Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними?. 12 липня 2021 року хвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. підготовче провадження у вказаній справі закрито, справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, разом з позовною заявою надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про можливість розгляду справи у їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши виниклі правовідносини, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті https://www.gofingo.com.ua. На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Так, у розділі 2 Договору оферти зазначено, що клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на Сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Порядок отримання кредитних коштів є наступним: По-перше - треба вибрати суму коштів, яку позичальник бажає взяти у кредит та строк на який береться такий кредит; По-друге - оформити заявку; По-третє - обрати персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет; В четвертих - пройти погодження та перевірку банківської карти; По-п`яте - у разі прийняття рішення про отримання кредиту Кліент ознайомлюється з індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту в Особистому Кабінеті. У разі згоди із запропонованими умовами кредитування, Клієнт підписує індивідуальну частину договору за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора; По -шосте - отримати кошти на розрахункову карту позичальника. Тобто, укладання угоди без заповнення Заявки Клієнтом є неможливим [PERSON] на сайті відповідача здійснила заповнення заяви (форми) на отримання кредитних коштів, виразивши таким чином свій намір укласти договір з Відповідачем. В момент, коли позивач заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) Відповідача та приєдналась до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме з моменту заповнення заяви (форми) електронний договір вважається укладеним. Позивачем було підписано договір про надання фінансового кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого у Індивідуальній частині договору міститься код ідентифікатор позивача - R47695 що і є безпосереднім підписом позивача. Під час реєстрації на сайті відповідача позивач використовувала номер телефону [NUMBER] який, згідно даних УБКІ починаючи з 31.05.2019 року [PERSON] використовувала як фінансовий під час проходження процедури верифікації у банківських та фінансових установах. Таким чином, позивач перевірку УБКІ пройшла успішно. Саме тому, у товариства з обмеженою відповідальністю "Гоуфінгоу" не було підстав для відмови у видачі кредитних коштів. Отже, між [PERSON] та ТОВ "Гоуфінгоу" було укладено договір №3424511249/188367 від 22.12.2019 року, у зв`язку з чим вона отримала від відповідача кредити у розмірі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 20.01.2020 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за Договором. Згідно до п. 1.3 Договору, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Як вбачається, із заявки від 22 січня 2020 року на продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту), із заявки від 20 лютого 2020 року на продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту) зазначена фіксована процентна ставка за день користування - 1, 85 %, що складає 1100 грн. 00 коп. Станом на 22.04.2021 року позивач має 397 днів прострочки, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка становить 2000,00 грн. - основний борг (тіло) та 4810,00 грн. - заборгованість зі сплати відсотків (%). Також згідно з п.1.6. Кредитного договору датою укладення Договору вважається датаперерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. У п.6.8. Кредитного договору вказано, що підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Також відповідно до умов п.6.9. Кредитного договору Клієнт підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України ?Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг?. Отже, як вбачається з вищенаведеного при укладенні Договору Позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення Договору. Без відповідних дій з боку Позивача укладення Договору було б неможливе. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Тобто, вищенаведений порядок укладення Договору відповідає ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що також підтверджується інформаційним повідомленням Нацкомфінпослуг (державного регулятора на ринку фінансових послуг) від 13.02.2019 року. Також метою отримання кредиту, позивач мала необмежену кількість часу для ознайомлення з усіма умовами кредитування та в разі необхідності отримання додаткової інформації, вона не обмежена в праві зателефонувати по зазначеним (розміщеним) на сайті Відповідача телефонним номерам за отриманням додаткових роз`яснень. Отже, відповідач надав, а відповідно позивач до укладення Договору отримав всю інформацію передбачену чинним законодавством. Будь яких інших доказів до суду позивачем не надано. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, статтею 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При цьому, за змістом частини третьої статті 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Відповідно до статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Встановлено, що пунктом 1.3 кредитного договору від 22 грудня 2019 року встановлено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675, 25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що "для кваліфікації умов договору несправедливими" необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)". Вимога про нарахування процентів за договором споживчого кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо несправедливих умов кредитного договору від 22 грудня 2019 року, які викладені у пункті 1.3. договору, оскільки всупереч принципу добросовісності його (пункту 1.3 кредитного договору) наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, так як споживачу, у разі невиконання ним зобов`язань за договором, встановлено непропорційно суму компенсації, яка перевищує п`ятдесят відсотків вартості отриманого кредиту. Позивач отримала кредит в розмірі 2000 грн., а відсотки їй нараховано щомісячно в розмірі 4810 грн. 00 коп., що в розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими умовами так як під час виконання боржником основного грошового зобов`язання за кредитним договором, неустойка, в даному випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Outcome: partial