Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення страхової виплати та моральної шкоди. Пояснив, що 07 листопада 2012 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем МЗМА-408, реєстраційний номер [NUMBER], по вулиці Б. Хмельницького у м. Кременчуці та здійснюючи маневр обгону, допустив зіткнення з автомобілем " Нісан - ТІІДА", реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдана матеріальна шкода на 72\~800,06 грн., що підтверджується висновком авто-товарознавчої експертизи № 657 від 12 листопада 2012 року. Між власником автомобіля МЗМА-408, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] і Приватним акціонерним товариством(ПАТ) "Страхова група ?ТАС" (далі по тексту рішення страховик, СГ «ТАС») укладено поліс №АВ/6946066 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02 травня 2012 року у відповідності до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Автомобілем МЗМА-408, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], керував [PERSON]. Він порушив Правила дорожнього руху і допустив зіткнення з автомобілем " Нісан - ТІІДА". Позивач [PERSON] просив суд постановити рішення, яким стягнути з СГ ?ТАС" на його користь 50\~000,00 грн. страхового відшкодування; з [PERSON] на його користь у відшкодування завданої майнової шкоди 22\~800,06 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою) та 20\~000,00 грн. моральної шкоди. Просив також стягнути на його користь витрати, понесені по сплаті судового збору в сумі 928,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача СГ «ТАС» [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є п.1.4 статті 37 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач пропустив строк подачі заяви про страхове відшкодування. Пропуск строку пояснюється тим, що упродовж тривалого строку судом вирішувалось питання про встановлення вини водіїв за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином ( а.с.79, 85, 111, 112, 123). Позовні вимоги [PERSON] суд ухвалою від 22 вересня 2015 року залишив без розгляду з підстав пункту 5 частини 1 статті 207 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи: 07 листопада 2012 року приблизно о 18 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Богдана Хмельницького в м. Кременчуці, при виконанні маневру повороту ліворуч в порушення вимог п. 10.1 ПДР України не впевнився в безпеці руху та допустив зіткнення з автомобілем Ніссан ТІІДА, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що рухався ліворуч від нього в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Між СГ ?ТАС" і третьою особою у справі - власником автомобіля МЗМА 408, номерний знак [NUMBER], - [PERSON] укладено договір(поліс) № АВ/6946066 про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50\~000,00 грн., франшиза нуль. (а. с. 13). 08 листопада 2012 року позивач [PERSON], а також відповідач [PERSON] звернулися до страховика із заявами про настання страхової події (а. с. 98, 101). Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 29 серпня 2014 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за статтею 124 КУпАП провадження було закрите у зв»язку із закінченням строків накладення стягнення ( а. с. 14). Натомість, суд дійшов висновку про те, що саме дії водія [PERSON] не відповідали вимогам пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися у причинному зв»язку із ДТП. 09 вересня 2014 року постанова суду набрала законної сили. 10 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відщкодування ( а.с. 12). 07 листопада 2014 року страховик відмовив йому у страховій виплаті з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року (пункт 1.4 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно висновку авто-товарознавчої експертизи № 657 від 12 листопада 2012 року (а.с. 15-57) вбачається, що позивачу [PERSON], як особі у володінні та користуванні якої знаходиться автомобіль " Нісан ТІІДА, було завдано майнової шкоди в сумі 72\~800,06 грн (а.с. 23). Фактичні витрати [PERSON] на ремонт автомобіля також склали 72\~800.06 грн., що підтверджується рахунками та актом виконаних робіт (а.с. 87-96). Відповідачі розмір майнової шкоди не заперечували. Вирішуючи спір суд виходить із такого: Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки позивач [PERSON] має речове право на керування, володіння та розпорядження майном автомобілем " Нісан - ТІІДА", реєстраційний номер [NUMBER], то у відповідності до вимог частини першої статті 396 Цивільного Кодексу України він має право на захист цього права, у тому числі і на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди( частина третя статті 386 Цивільного Кодексу України). Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ/2004 року особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктами 35.1., 35.3 статті 35 Закону № 1961-ІУ/2004 року для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування… Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Пунктом 36.2. статті 36 Закону № 1961-ІУ/2004 року передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його… У відповідності до пункту 37.1.4. статті 37 Закону № 1961-ІУ/2004 року неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Представник відповідача СГ «ТАС» в судовому засіданні підтвердив, що відсутність висновку суду про винуватість одного з водіів у ДТП перешкоджало прийняттю рішення про виплату страхового відшкодування. Він сам у березні 2014 року звертався з письмовим запитом до Автозаводського районного суду про результат розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно [PERSON], але отримав відповідь, що станом на 17 березня 2014 року справа не розглянута (а.с. 104). Представник страховика не заперечував також, що вимагав від [PERSON] рішення суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та роз»яснив йому, що без такого документа прийняття рішення про виплату страхового відшкодування є неможливим. Зазначені обставини переконують суд у тому, що страховик був повідомлений, зокрема, й позивачем, у встановлений строк про настання страхового випадку, тому мав можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, висловив таку правову позицію, …що коли виникає страховий випадок, страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обовязок виплатити страхове відшкодування . Суд бере до уваги і той факт, що надати рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності іншого водія [PERSON] не міг з об»єктивних, не залежних від нього причин. Він вважав подання такого документа обов»язковим, оскільки отримав відповідну консультацію від представника страховика. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що річний строк подачі заяви про виплату страхового відшкодування [PERSON] пропустив з поважної причини. Вирішуючи вимоги [PERSON] до [PERSON], суд виходить із приписів статті 1194 ЦК України про те, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Різниця між фактичними збитками [PERSON] і страховим відшкодуванням становить 22 800,00 грн. і підлягає стягненню з [PERSON] Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Така правова позиція відображена у п.5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідач [PERSON] завдав [PERSON] моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач тривалий ( більше двох років) час був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, витрачав власні кошти та ремонт автомобіля, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За викладених обставин, суд оцінює завдану [PERSON] моральну шкоду у 5\~000,00 грн, відшкодувати яку має обов»язок [PERSON] У відповідності до вимог частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України між відповідачами слід розподілити понесені позивачем [PERSON] судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши з Приватного акціонерного товариства (ПАТ) "Страхова група ? ТАС" на його користь 500 грн., а з [PERSON] 258,00 грн На підставі статті 1166, 1167, 1194 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial