Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: стягнути з [PERSON] на користь моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат в сумі 23686,02 грн., судовий збір та 2000 гривень витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 6010001441288. Представник позивача [PERSON] в позовній заяві просить розглянути позов у відсутності представника МТСБУ, позовні вимоги підтримує повністю. Судом були досліджені такі інші докази: копія постанови судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 березня 2012 року по справі № 3-850/2012, копія заяви [PERSON] від 13.04.2012 року, копія полісу серії АА /5169890 обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копія звіту про оцінку автомобіля № 2012-502 від 25.03.2012 року, копія протоколу огляду транспортного засобу від 15.03.2012 року, копія платіжного доручення №1/1-17020 від 15.06.2012 року, копія листа МТСБУ від 11.10.2012 року № 25500/3-2-05, Судом встановлено, що 5 березня 2012 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вулиці Червоноармійській,83 в місті Чернівці, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримав безпечної дистанції для руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген Гольф» державний номер [NUMBER] під керуванням громадянина [PERSON]Г, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Отже, зіткнення сталося з вини відповідача [PERSON], що стверджується постановою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 березня 2012 року по справі № 3-850/2012. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху України громадянину [PERSON] була спричинена матеріальна шкода в сумі 28686,02 грн. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На момент вчинення ДТП відповідач [PERSON], з вини якого була завдана шкода третій особі, не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і зазначена шкода особисто відповідачем не була відшкодована потерпілій особі. Тому потерпілому [PERSON] відшкодовано шкоду позивачем - моторного (транспортним) страховим бюро України відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), яким встановлено, що, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно зі ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 Закону. Позивач - МТСБУ зверталось до відповідача з вимогою про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, проте відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодував. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Отже, між сторонами склалися зобовязання з приводу права зворотної вимоги до винної особи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У справі немає будь-яких фактичних даних, а відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що він відшкодував шкоду потерпілому, здійснив відповідні виплати на користь позивача, відсутня його вина у вчиненні ДТП, або він є особою, зазначеною у пункті 13.1 ст.13 Закону. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю і слід стягнути з [PERSON] на користь моторного (транспортного) страхового бюро України 23686,02 грн. витрат на відшкодування шкоди та 243,60 грн. судового збору. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення на його користь 2000 гривень витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання та оплати правової допомоги у вказаній сумі. В матеріалах справи наявна лише копія додаткової угоди №17 до Контракту про надання правової допомоги №80 від 19.12.2012 року, та з якої вбачається, що оплата послуг за даним контрактом мала бути здійснена згідно акту виконаних робіт в безготівковій формі. Жодних актів виконаних робіт та документів про оплату послуг з надання правової допомоги позивачем не надано. Крім того, відповідно до п.47 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". В матеріалах справи відсутні дані, які підтверджували що ТзОВ «ВМ» і його працівники є адвокатами або іншими фахівцями у галузі права. На підставі 1191 Цивільного кодексу України, ст. 5, 6,22, п.п. "а" п. 41.1 ст. 41, підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Outcome: approved