Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 224107 від 20 червня 2013 року у розмірі 40 408,49 грн., та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 червня 2013 року між ПАТ «АктаБанк» та відповідачем було укладено договір № 224107 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів та кредитного ліміту, за умовами якого Банк відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] у валюті-гривня, на умовах тарифного пакету «Миттєва готівка». 23 березня 2018 року між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, у тому числі й до [PERSON] , у якого станом на 23 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 40 408,49 грн., яка складається з : 19 998,88 грн. - заборгованість за основним боргом; 9,6 грн. - заборгованість за процентами; 20 300,01 грн. - заборгованість за комісією; 100 грн. - штрафи, пеня, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Будь- яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 20 червня 2013 року між ПАТ «АктаБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 224107 від 20 червня 2013 року про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів та кредитного ліміту, за умовами якого Банк відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] у валюті-гривня, на умовах тарифного пакету «Миттєва готівка» та надав кредитний ліміт в розмірі 20 000 грн. /а.с.5-8/. Банк виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором, надавши [PERSON] 20 червня 2013 року платіжну картку, про що свідчить розписка про отримання платіжної картки та розписка про отримання ПІН-конверту до платіжної картки /а.с.8/. На погашення кредиту між ПАТ «АктаБанк» та [PERSON] було встановлено графік платежів з детальним розписом сукупної вартості кредитного ліміту /а.с.9/. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 23 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 40 408,49 грн., яка складається із: 19 998,88 грн.- заборгованість за основним боргом; 9,6 грн. - заборгованість за процентами; 100 грн. - штраф. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 224107 від 20 червня 2013 року, яка підлягає стягненню з відповідача складає 19 998,88 грн. - заборгованість за основним боргом; 9,6 грн. - заборгованість за процентами. Крім того, відповідно до умов п.4.13 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу банк має право вимагати від клієнта сплати штрафу. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин прострочення боржника, відповідачу обґрунтовано нарахований штраф 100 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення комісії в сумі 20 300,01 грн. суд виходить з наступного. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній час укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору),банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Пунктом 4.8 кредитного договору передбачено сплату позичальником банку щомісячної комісії за обслуговування кредитного ліміту в розмірі, зазначеному в Тарифах. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це. Відповідно до статті 217ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, зазначений вище пункт правочину щодо встановлення щомісячної комісії є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже такими, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) в сумі 32696,96 грн. задоволенню не підлягають. Позивач набув права вимоги за кредитним договором на підставі договору №2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року укладеного між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів, за умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, у тому числі й до боржника [PERSON] яка станом на 23 березня 2018 року мав непогашену заборгованість у розмірі 40 408,49 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні можу бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) . У відповідності до ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, суд вбачає підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 998,88 грн.- заборгованість за основним боргом; 9,6 грн. - заборгованість за процентами; 100 грн. - штраф. Згідно платіжного доручення при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 гривні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 50% від суми сплаченого судового збору, тобто 1 051 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial