Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

31.10.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення сина повноліття, тобто до [INFO] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що матеріальний стан його на даний час змінився, ніде не працює, матеріальної допомоги по безробіттю не отримує і тому склалася заборгованість по сплаті аліментів. Не має власного житла, нерухомого майна та земельних ділянок, від яких він міг би отримувати доходи. Проживає у будинку своїх батьків, які потребують постійного стороннього догляду, батько є інвалідом третьої групи загального захворювання, мати є пенсіонеркою. Крім того, позивач у позовній заяві просить розглянути справу без його участі та участі його представника. Позивач в судові засідання двічі не з'явився. Судові повістки направленні за адресою місця проживання позивача, вказаною останнім у позовній заяві, повернуті до суду без вручення з відміткою відділення зв'язку, що адресат за вказаною адресою не проживає, а відтак, враховуючи приписи ст.ст. 130 та 131 ЦПК України, позивач вважається належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте 20.12.2017р. до суду надійшла заява за підписом позивача та його представника, в якій останні просять розглянути справу за їх відсутності за наявними у ній матеріалами. Відповідач в судове засідання не з'явилася, проте 20.12.2017р. звернулася до суду із заявою, в якій просить відмовити в задоволенні позову та розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі доказами без участі осіб, які не з'явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідив докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог та надані відповідачем на підтвердження заперечень проти задоволення позову, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи шлюб між сторонами розірвано рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 17.05.2017р. Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.08.2017р. у справі № 474/394/17 з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 02.06.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття до [INFO], а потім стягувати у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дитини [PERSON], до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO]. На виконання вказаного рішення суду 15.08.2017р. Врадіївським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист. Постановою від 22.09.2017р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ширяївського районного управління юстиції Одеської області Пєхтєровою О.В. відкрито виконавче провадження № 54763043 з примусового виконання виконавчого листа № 474/394/17, виданого Врадіївським районним судом Миколаївської області 15.08.2017р. Згідно розрахунку відділу державної виконавчої служби Ширяївського районного управління юстиції Одеської області № 5942 від 02.10.2017р. заборгованість позивача по сплаті аліментів станом на 01.10.2017р. становить 5 704 грн. 00 коп., при чому враховуючи приписи ст. 182 СК України, позивачу розраховано аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме по 713 грн. 00 коп. на кожну дитину. З довідок відділу державної виконавчої служби Ширяївського районного управління юстиції Одеської області № 8518 та № 8519 від 01.12.2017р. слідує, що з 01.05.2017р. по 21.09.2017р. виконавчий лист про стягнення з позивача на корить відповідача аліментів на виконанні не перебував, а з 22.09.2017р. по 31.11.2017р. включно, вказаний виконавчий лист перебував на виконанні, однак відповідач не отримувала від позивача аліментів. Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданого Новоєлизоветівською сільською радою Ширяївського району Одеської області 08.10.1988р., батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки Новоєлизаветівської сільської ради Ширяївського району Одеської області № 1229 від 20.10.2017р. позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], його сім'я складається з батька [PERSON], 1960 р.н., матері [PERSON], 1958р.н., братів [PERSON], 1983 р.н., [PERSON], 1992 р.н., сестер [PERSON], 1987 р.н., [PERSON], 1997 р.н., [PERSON], 1994 р.н. Згідно довідки акта-огляду МСЕК Одеського обласного центру медико-санітарної експертизи серії 10 ААА від 24.12.2012р. та пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 12.10.2013р. батько позивача [PERSON], [INFO], є інвалідом третьої групи загального захворювання безстроково та отримує пенсію по інвалідності. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER], виданого Управлінням ПФУ в Ширяївському районі 17.02.2004р., мати позивача [PERSON] є багатодітною матір'ю та отримує пенсію у розмірі 91 грн. 63 коп. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача від 04.12.2017р. відповідач власного житла не має та проживає разом з матір'ю [PERSON], яка є пенсіонеркою (пенсійне посвідчення серії [NUMBER] від 09.07.2014р.), та бабусею [PERSON], яка є пенсіонеркою (пенсійне посвідчення серії [NUMBER] від 05.06.1995р.). Сім'я відповідача проживає за рахунок соціальних виплат та потребує покращення матеріально-побутового стану. З характеристики завідуючого ДНЗ "Ромашка" від 05.12.2017р., довідки голови батьківського комітету [PERSON] від 08.12.2017р. та довідки Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 90 від 11.12.2017р. відповідач постійно надає кошти на потреби групи в дитячому садку, а також протягом 2016-2017р.р. оплатила дитячий садок, який відвідує [PERSON] в сумі 1 727 грн. 95 коп. та 1 520 грн. 00 коп., відповідно. Відповідно до довідки Врадіївського районного центру зайнятості № 2142 від 06.12.2017р. відповідач станом на 06.12.2017р. не перебуває на обліку як безробітна, та як наслідок не отримує соціальної виплати по безробіттю. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДВС України про суми виплачених доходів вбачається, що інформація про доходи відповідача за період з 01.01.2017р. по 30.09.2017р. відсутня. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо зміни розміру аліментів присуджених за рішенням суду. У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Водночас, ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч.ч. 1 та 5 та ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, враховуючи приписи ЦПК України та СК України, суд зазначає, що надані позивачем пенсійні посвідчення своїх батьків та довідка акта-огляду МСЕК Одеського обласного центру медико-санітарної експертизи підтверджують лише факт отримання його батьками пенсій на підставах, в порядку та розмірі визначених чинним законодавством України, однак самі по собі жодним чином не підтверджують факт перебування останніх на утриманні позивача, чи що вони потребують постійного стороннього догляду у зв'язку з захворюванням чи похилим віком, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Надана відповідачем довідка Новоєлизаветівської сільської ради Ширяївського району Одеської області № 1229 від 20.10.2017р. підтверджує лише факт реєстрації місця проживання позивача відповідно до приписів Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016р., однак жодним чином не підтверджує існування обставин, які необхідно враховувати судом при вирішенні питання щодо зміни розміру аліментів. Щодо майнового стану позивача судом встановлено, що в рішенні Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.08.2017р., яким з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, не зазначено про майновий стан позивача, який суд брав до уваги при визначені розміру аліментів. Приписи ст. 192 СК України дають суду право зміни розмір аліментів у разі зміни матеріального стану платника аліментів, однак, враховуючи рішення суду від 08.08.2017р., обставини зазначені позивачем на підтвердження зміни його майнового стану судом оцінюються критично, оскільки останні не дають суду можливості прослідкувати тенденцію зміни майнового стану позивача від моменту присудження аліментів і до даного часу. Згідно ст.ст. 1 та 43 Закону України "Про зайнятість населення", безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Наявність або відсутність у особи нерухомого майна підтверджується в порядку визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно ст. 2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Однак, враховуючи приписи вищевказаних Законів України, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження свого не працевлаштування та відсутності у його власності нерухомого майна. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що позивач є непрацездатною особою, судом не встановлено наявності у позивача інших дітей, на утримання яких відповідач сплачує аліменти, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Таким чином, позивачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального стану позивача, щодо працевлаштування останнього та не отримання матеріальної допомоги по безробіттю, відсутності власного житла, нерухомого майна та земельних ділянок, від яких відповідач міг би отримувати доходи, а також, що батьки позивача потребують постійного стороннього догляду у зв'язку з захворюванням чи похилим віком. Окремо слід зазначити щодо визначення позивачем зміненого розміру аліментів, які він просить стягувати з нього на утримання двох малолітніх дітей віком до 6 років. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році встановлений наступний прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1 355 гривень, з 1 травня - 1 426 гривень, з 1 грудня - 1 492 гривні. Отже, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років: в період з 01.05.2017р. по 30.11.2017р. не може становити менше 713 грн. 00 коп. (1 426 грн. 00 коп. х 50%), а на двох дітей відповідно 1 426 грн. 00 коп. (713 грн. 00 коп. х 2); в період з 01.12.2017р. по 31.12.2017р. не може становити менше 746 грн. 00 коп. (1 492 грн. 00 коп. х 50%), а на двох дітей відповідно 1 492 грн. 00 коп. (746 грн. 00 коп. х 2). Водночас, позивач просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі на утримання двох дітей в розмір 700 грн. 00 коп. на двох дітей, що свідчить про невідповідність позовних вимог приписам чинного законодавства України щодо визначення розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене та те, що згідно вимог ст. 192 СК України зміна розміру аліментів можлива за наявності фактів, що підтверджують зміну матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я платника аліментів чи наявність інших обставин, а позивачем, в порядку визначеному ст.ст. 76-89 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів та не підтверджено наявність підстав звільнення від доказування, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, які понесені позивачем покладаються на останнього.

Outcome: dismissed