Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зданим позовом. Ухвалою від 11 березня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАСТОР» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 12.10.2018р. на Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМАСТОР" була прийнята громадянка [PERSON] , яка займала посаду фармацевта до аптеки за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 10 . З відповідачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність від 27.09.2018р. 22.11.2018р., в касі утворився залишок грошових коштів в розмірі 66000 грн. 22 листопада 2018 р., після закінчення зміни відповідача завідуючою аптекою було виявлено факт нестачі грошових коштів в касі аптеки. В результаті чого був виданий наказ про проведення інвентаризації, та в подальшому складено акт яким засвідчувалася нестача 66000 грн. в касі аптеки. Від підписання Акту про результати наявних коштів та від відшкодування завданої шкоди відповідач відмовилася, та надала письмові пояснення, в яких зазначила, що невідома особа телефоном запропонувала їй перевести грошові кошти наявні в касі аптеки на картки невідомим особам. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "ФАРМАСТОР" завданих збитків в сумі 66000,00 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також пояснила, що відповідач була прийнята на роботу з 12.10.2018 року на підставі її заяви від 27.09.2018 року, а також 27.09.2018 року з нею підписаний договір про повну матеріальну відповідальність. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, пояснила, що договір підписаний раніше ніж позивач був прийнятий на роботу, а тому договір є нікчемним, просила суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 12.10.2018р. на Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМАСТОР" була прийнята громадянка [PERSON] на підставі її заяви від 27.09.2018 року, яка займала посаду фармацевта до аптеки за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 10 . З відповідачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність від 27.09.2018р. 22.11.2018 року на зміні була відповідач, що підтверджується наданими до суду копіями касових чеків. 22.11.2018р., в касі утворився залишок грошових коштів в розмірі 66000 грн., що підтверджується наданими до суду копіями записів в касовій книзі за період з 20.11.2018р. по 22.11.2018р. В результаті виявленої нестачі було видано Наказ № 357 від 22.11.20018 р. «Про проведення інвентаризації», за результатами проведення якої був складений Акт №1 від 22 листопада 2018р. про результати наявних грошових коштів від 22.11.2018 р., яких засвідчив нестачу грошових коштів в касі аптеки на суму 66000,00 грн. Відповідач надала пояснення до складеного акту №1 від 22.11.2018 року, у своїх поясненнях позивач підтверджує, що дійсно вона взяла кошти з каси аптеки в зв`язку з тим, що невідома особа телефоном запропонувала їй перевести грошові кошти наявні в касі аптеки на банківські картки невідомим особам. В наслідок чого позивача було звільнено Наказом № 247/8-к від 23.11.2018р. Відповідно до п. 2 договору про повну матеріальну відповідальність від 27.09.2018 р., «працівник який обіймає посаду фармацевта або виконує роботу, яка безпосередньо пов`язана зі зберіганням майна Роботодавця бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності майна, переданого йому для використання в процесі діяльності та реалізації Роботодавцем…» Відповідно до частини 2 статті 130 Кодексу законів про працю України, умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Частиною 1 статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст. 1351 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, та заслухавши пояснення сторін судом встановлено, що на час виявлення нестачі 22.11.2018 року, відповідач була працівником відповідача, з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність, а тому повинна відшкодувати матеріальні збитки у розмірі 66 000 грн. В порядку ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved