Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на ті обставини, що згідно Державного акту серії IV-ДП №102412 на право приватної власності на землю кадастровий номер 1220755100:02:006:0069 [PERSON] належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,269га. 15 грудня 2006 року між [PERSON] та ФГ "Агрофірма "[PERSON]" було укладено договір оренди землі строком на 5 років, який зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської філії "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі вчинено запис від 03 вересня 2007 року. 14 листопада 2011 року між стронами була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки строком на 10 років, починаючи з дати державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, що передбачено п.2.1, строк дї договору до 03 вересня 2017 року. Відповідач по справі ФГ "Агрофірма "[PERSON]" надав на реєстрацію договір оренди землі від 13.08.2016 року підписаний начебто [PERSON] та керівником ФГ "Агрофірма "[PERSON]". 26 вересня 2016 року реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області прийнято рішення про реєстрацію іншого речового права № 16569314 від 26.09.2016 року. Про існування вказаного документу позивачка дізналася у жовтні 2016 року. Оскільки [PERSON] договір оренди землі від 13 серпня 2016 року не підписувала, волевиявлення на його підписання не було, вважає його недійсним. Посилаючись на ст.ст.203,207,208, 215 ЦК України просила визнати недійсним договір оренди землі від 13 серпня 2016 року на підставі державного акта серії IV-ДП №102412, кадастровий номер 1220755100:02:006:0069, реєстраційний номер нерухомого майна 1036478512207, цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,269га, укладений між [PERSON] та фермерським господарством "Агрофірма "[PERSON]". У судовому засіданні позивач [PERSON] та представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнає, надав письмові заперечення проти позову, де вказує, що 13 серпня 2016р. [PERSON] звернувся до Відповідача з пропозицією укласти договір оренди землі загальною площею 5.269 га, кадастровий номер: 1220755100:02:006:0069, що належить його матері на новий строк. Представники Відповідача повідомили останнього, що договір може бути укладено виключно з власником земельної ділянки, тому її особиста присутність під час укладання та підписання договору обов'язкова. [PERSON] у той же день привіз свою матір - позивача [PERSON] до контори Відповідача. Договір підписав [PERSON] за дорученням і у присутності матері, так як позивачка через хворобу не могла підписати власноручно оспорюваний договір. Відповідач вказує, що позовичем був схвалений вказаний договір, про що свідчить факт того, що [PERSON] отримала в рахунок орендної плати за договором б/н від 13 серпня 2016р.: 860 кг пшениці вартістю 2580,00 гри.; 1310 кг ячменя вартістю 3930,00 грн. та 590,00 грн., що у грошовому еквіваленті складає 7 100,00 грн., переплата орендної плати за 2016р. по оспорюваному договору становить 2 645,56 грн. Відповідач в своїх запереченнях звертає увагу на те, що що після державної реєстрації речового права, а саме права оренди земельної ділянки за ФГ "АГРОФІРМА "ВІКТОР", яке виникло на підставі оспорюваного договору, державним реєстратором після проведення реєстрації Відповідачу було видано Інформаційну довідку за номером 68930148 від 26.09.2016р., яка в цей же день була надана Позивачу. Відповідач заперечує проти проведення по справі судово-почеркознавчої експертизи, оскільки не оспорює факту не підписання договору б/н від 13 серпня 2016р. особисто [PERSON], а зазначає що через хворобу Позивач не могла підписати власноручно оспорюваний договір у зв'язку з чим за її дорученням та у її присутності договір було підписано [PERSON], як передбачено ч. 4 ст. 207 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити позивачці в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі та надані сторонами у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків. Положеннями ч.1ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~зокрема шляхом визнання угоди недійсною. Судом встановлено, шо 15 грудня 2006 року між [PERSON] та ФГ "Агрофірма "[PERSON]" було укладено договір оренди землі строком на 5 років, який зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської філії "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі вчинено запис від 03 вересня 2007 року (а.с.9-10). 14 листопада 2011 року між стронами була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки строком на 10 років, починаючи з дати державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, що передбачено п.2.1, строк дї договору до 03 вересня 2017 року (а.с.11-12). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої 26.09.2016 за № 68930148 вбачається, що ФГ "Агрофірма "[PERSON]" надало на реєстрацію договір оренди землі від 13.08.2016 року і 26 вересня 2016 року реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області прийнято рішення про реєстрацію іншого речового права №16569314 від 26.09.2016 року, а саме право оренди Фермерським господарством "Агрофірма "Вікор" земельної ділянки, площею 5,269га, що належить на праві приватної власності [PERSON] Строк дії договору 31.12.2023, з правом пролонгації, правом передачі в піднайм (суборенду) (а.с.13). До матеріалів справи долучений договір оренди від 13 серпня 2016 року, згідно якого [PERSON]Д . на підставі Державного акту на право власності на землю IV-ДП №102412, виданого 08.10.2002року та голова ФГ "Агрофірма "[PERSON]" [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки площею 5, 269га кадастровий номер 1220755100:02:006:0069, вартісю 148481,27грн. на 7 років до 31.12.2023року (а.с.14-16). Загальною підставою визнання правочину недійсним є приписи ст. 215 Цивільного Кодексу України. Недодержння в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо умов його дійсності, встановлених частинами 1 - 3, 5 - 6 ст. 203 ЦК України. Серед конкретних підстав визнання правочину недійсним можна визначити: 1) дефекти суб'єктного складу (відсутність у сторін правочину дієздатності - у фізичних та правоздатності - у юридичних осіб); 2) дефекти форми правочину, що стосуються виключно письмової форми правочину (недодержання сторонами простої письмової форми правочину, яка передбачена законом, тягне недійсність правочину лише у випадках, передбачених законом, на відміну від цього недодержання нотаріальної форми правочину спричинює його недійсність); 3) дефекти змісту правочину (невідповідність умов правочину вимогам законодавства, наприклад, фіктивні, удавані правочини, правочини, що порушують публічний порядок); 4) дефекти волі (правочини, вчиненні без внутрішньої волі на їх вчинення, та угоди, в яких внутрішня воля особи сформувалася неправильно). Так, без внутрішньої волі вчиняються правочини особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Нормами вказаної статті передбачено, що: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). У відповідності до п.4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова фоорма. Закон України "Про оренду землі" є спеціальним законом, що регулює відносини щодо оренди землі, тобто , заснованому на договорі платному володінню і користуванню земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди укладається в письмовій формі. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони у справі визнали факт, що Договір оренди землі б/н від 13серпня 2016року між [PERSON] та ФГ "Агрофірма"[PERSON]" підписаний не власником землі [PERSON], а іншою особою, а саме, [PERSON], сином позивачки. Заперечуючи проти позову представник відповідача посилається на приписи ст.241 ЦК України про вчинення правочинів з перевищенням повноважень, зазначаючи, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Позиція представника відповідача про схвалення оспорюваного правочину позивачкою не може бути прийнята судом при постановленні рішення у справі, оскільки спростовується поясненнями позивачки [PERSON] та її представника [PERSON] про обставини підписання договору при отриманні орендної плати в серпні 2016року, матеріалами справи . Позивачі зазначають, що наміру укладати новий договір оренди землі з Фермерським господарством "Агрофірма"[PERSON]" вони не мали, без підписання договору оренди землі від 13.08.2016року( який вони просять визнати недійсним) їм не видавали орендної плати за діючою від 14.11.2001року Додатковою угодою до Договору оренди земельної ділянки від 15.12.2006року, строк дії якої закінчувався в 2017 році. За таких обставин [PERSON] підписав договір від 13 серпня 2016року, розуміючи, що його підпис не є належним підтвердженням волевиявлення власника земельної ділянки [PERSON] на схвалення орендних правовідносин з відповідачем. Доводи позивача про строк дії орендних відносин з ФГ "Агрофірма "[PERSON]" за Договором та Додатковою угодою до Договору оренди землі від 14.11.2011року приймаються судом до уваги при постановленні рішення у справі, оскільки вони узгоджуються з правовою позицією висловленою в Постанові Верховного Суду України від 18.01.2017року у цивільній справі № 532\\129\\16-ц, що строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Договором оренди землі від 15 грудня 2006 року укладеним на строк 5 років та Додатковою угодою до Договору оренди земельної ділянкивід 14.1.2011року обумовлено порядок відліку строку дії орендних відносин, а саме, зазначено в п.2.1 . Додаткової угодистрок дії договору 10 років , починаючи з дати державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. З урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, договір оренди є чинним до 31 грудня останнього року оренди. (а.с.11). Отже відлік строку оренди розпочинається з моменту державної реєстрації цього договору. Договір оренди землі від 15 грудня 2006року зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетрвоської регіональної філії ДП "ЦДЗК" 03 вересня 2007року за №040711801068 (а.с.9-10), таким чином на серпень 2016 року діяв Договір оренди землі від 15.12.2006 року та Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки від 14.11.2011року, оскільки обумовлений сторонами строк дії договору оренди не закінчився, він є чинним. Отже, твердження позивачів щодо правомірності їх дій на отриманя орендної плати від відповідача в 2016 році за вказаними правочинами, а не Договором оренди землі від 13.08. 2016року, заслуговують на увагу. Свідки [PERSON] та [PERSON], підтвердили, що в серпні 2016 року видавали орендну плату пайовикам фермерського господарства "Агрофірма"[PERSON]". Оскільки у [PERSON] не було доручення та необхідно було підписати новий Договір оренди , то [PERSON] поїхав та привіз пайовика [PERSON]. За станом здоров"я ("сліпа"," тремтячі руки") вона не могла підписати Договір орнеди, за неї підпис поставив з її згоди [PERSON]., про що було зроблено запис у примірнику Договору орендаря . Орендну плату видавали за 2016 рік, за Договором від 13.08.2016 року. Відсутність такого запису в інших примірниках Договору оренди, зокрема , того, який переданий орендодавцю , ні свідки , ні представник відповідача пояснити суду не змогли. Зазначені обставини підписання оспорюваного Договору не свідчать про справжне волевиявлення орендодавця [PERSON] на укладення договору оренди належної їй земельної ділянки. В ч.4ст.207 ЦК України про вимоги до письмової форми правочину вказано: якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Підпис [PERSON], іншої особи на тексті правочину, ( оспорюваного Договору оренди землі від 13.08.2016 року ) не можна визнати належно засвідченим, оскільки в тексті запису про виконання підпису не вказано якою посадовою особою його засвідчено. Позиція відповідача щодо дійсності Договору оренди землі від 13.08.2016 року в зв"язку зі схваленням правочину позивачкою відповідно до ст.241 ЦК України, що підтверджується отриманням в рахунок орендної плати за оспорюваним договором : 860кг пшениці вартістю 2580,00грн.,1310кг ячменю вартістю 3930грн. та готівкою 590грн., що у грошовому еквіваленті складає 7100,00грн. не може бути прийнята судом, оскільки заперечується позивачем та наявністю іншого Договору оренди землі з Додатковою угодою до ньго, строк дії яких на час видачі орендної плати в серпні 2016 року не збіг. Закон України "Про оренду землі "є спеціальним законом, що регулює відповідні правовідносини. Розділ У Закону передбачає умови та порядок зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. В ст.31 та 32 Закону передбачено, що Договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; розірвання договору. Сторони підтвердили факт, що строк дії попереднього Договору оренди землі від 15.12.2006року та Додаткової угоди до нього не збіг, не припинений шляхом розірвання. Представник відповідача в судовому засіданні зазначала, що Договір оренди землі від 13.08.2016 року є новим договором, укладеним між фермерським господарством "Агрофірма"[PERSON]" та позивачкою [PERSON], а не поновленим відповідно до ст.33 Закону України "Про оренду землі". З пояснень сторін, свідків у справі вбачається, що з орендодавцем [PERSON] керівник фермерського господарства [PERSON],який підписав оспорюваний договір, не вів перемовин щодо укладення нового Договору оренди землі до спливу строку дії попередніх Договору оренди землі від 15.12.2006року та Додаткової Угоди до Договору оренди земельної ділянки від 14.11.2011року, необхідності укладення такого договору, не обговорювалися конкретні істотні умови договору тощо. Так, допитана в суді [PERSON], розповіла, що намагалась зустрітися з [PERSON] та просити його віддати їм орендовану земельну ділнку, але він двічі уникав зустрічі з ними. Вона не просила сина підписувати Договір від 13.08.2016року, а попросила його розібратись щодо отримання орендної плати. Представник відповідача [PERSON] в додаткових письмових поясненнях до заперечень на позов [PERSON] , які підтримала в суді, вказувала, що однією із підстав підписання нового договору оренди від 13 серпня 2016 року була значна переплата орендної плати за попереднім договором(від 15 грудня 2006року). На час підписання нового договору від 13.08.2016 року фермерському госоподарству було відомо про переплату, але конкретної суми не знали і про неї орендодавця не повідомляли, підстави переплати орендної плати орендарем орендодавцю [PERSON] представнику відповідача невідомі. Відповідно до положень ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, свободв підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. В ст.626 ЦК України визначено , що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов"язків. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З врахуванням встановлених обставин оформлення Договору оренди землі б/н від 13.08.2016 року ( не підписаний орендодавцем у встановленому законом порядку, умови якого не обговорені та не узгоджені з [PERSON], останню не повідомлено про допущену, на думку відповідача, переплату належної їй за договором орендної плати та розмір такої переплати, не надані відповідні пропозиції щодо врегулювання ситуації, що склалась між сторонами по сплаті орендної плати, тощо). За таких обставин суд не може визнати , що приписи ч.3-4 ст.203ЦК України про додержання загальних вимог, яких є необхідним для чинності правочину , дотримані сторонами. Зокрема, не можна визнати, що волевиявлення орендодавця [PERSON], [INFO], враховуючи її похилий вік (80 років), стан здоров"я , є вільним, відповідає її внутрішній волі. Пункт 16-ий постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними, вказує, що при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати, що недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених ст. 27 ЦК України засобами доказування, якщо інше не передбачено законом. Згідно п."в"ч.3ст.152 Земельного Кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. У відповідності до ст.35 Закону України "Про оренду землі" спори, пов"язані з орендою землі , вирішуються в судовому порядку. Враховуючи встановлене позов [PERSON] підлягає задоволенню, а Договір оренди землі від 13 серпня 2016року на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІУ- ДП №102412, кадастровий номер 1220755100:02:006:0069, реєстраційний номер нерухомого майна 1036478512207, цільового призначення для ведення товарного сільськогосоодарського виробництва площею 5,269га, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством "Агрофірма "[PERSON]"(код ЄДРПОУ 21895248). визнанню недійсним. Представник відповідача [PERSON] в додаткових письмових поясненнях до заперечення проти позову [PERSON] та в судових дебатах просила суд застосувати наслідки недійсності правочину, проте не конкретизувала їх. З урахуванням конкретних обставин справи щодо оформлення оспорюваного договору, наявності чинного Договору оренди землі від 15.12.2006 року з Додатковою угодою до Договору оренди землі від 14.11.2011 року між [PERSON] та фермерським господарством "Агрофірма "[PERSON]" суд залишає їх без розгляду. В порядку ст.88ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду - 551грн.20коп.

Outcome: approved