Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у відповідності до рішення виконавчого комітету районної ради депутатів трудящих від 23.04.1957 року № 114 його дід [PERSON] отримав право особистої забудови земельної ділянки розміром 765 м.кв. по [ADDRESS] м. Дзержинська Донецької області. Отримавши зазначене рішення виконкому та з метою його виконання 12.06.1957 року він уклав договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Після отримання всієї дозвільної документації його дід розпочав будівництво будинку, яке було закінчено в 1959 році, а в період часу з 1959 року по 1980 рік було завершено будівництво всіх надвірних споруд. В 1969 році після смерті його діда спадщину від померлого прийняв син останнього, тобто його батько, але належним чином набуте спадкове право не оформив та не отримав відповідного свідоцтва про право на спадщину. Він продовжив проживати в спадковому будинку на правах власника і використовував для власного проживання, здійснюючи володіння, користування та розпорядження своїм майном. В подальшому під час експлуатації зазначеного житлового будинку в зв'язку з упорядкуванням нумерації будинків, його нумерація змінилася з [NUMBER] на [NUMBER]. [INFO] року його батько помер і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS] м. Дзержинська Донецької області. Єдиним спадкоємцем після смерті батька є він, його син, який в установлений законодавством строк звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. При оформленні документів на спадщину виявилось, що за своє життя а ні його дід, а ні його батько після закінчення будівництва не зареєстрували збудований житловий будинок та не отримали відповідного свідоцтва про право власності на нього. На теперішній час даний факт є перешкодою для реалізації свого набутого права на отримання спадщини від батька і визнання за ним права власності на спадкове майно. Визнання права власності необхідно йому для прийняття спадщини від батька [PERSON], який помер [INFO] року, а також зареєструвати своє право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Позивач в судове засідання не з'явився, його інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи і надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що дід позивача по справі (а.с. 25) на підставі рішення виконкому районної ради депутатів трудящих № 114 від 23.04.1957 року отримав право особистої забудови земельної ділянки розміром 765 кв.м. по [ADDRESS] м. Дзержинська Донецької області. З метою виконання цього рішення 12 червня 1957 року дід позивача по справі уклав договір на право будівництва будинку та безстрокове користування земельною ділянкою (а.с. 25-26). Після отримання всієї дозвільної документації дід позивача по справі розпочав будівництво будинку, яке було закінчено в 1959 році. Під час експлуатації зазначеного житлового будинку в зв'язку з упорядкуванням нумерації будинків, змінилася його нумерація з [NUMBER] на [NUMBER], яка дійсна і на теперішній час. З технічного паспорту на будинок за адресою: [ADDRESS] виготовленому ТОВ "Проектне бюро "Геобудресурс" 15.01.2014 року, вбачається, що дідом позивача по справі, а потім і його батьком у період часу з 1959 року по 1980 рік за зазначеною адресою були збудовані: житловий будинок під літерами "А-1, а, кр" загальною площею приміщень 45,2 м.кв., житловою площею 28,1 м.кв., літня кухня під літерою "Б", сіни до літньої кухні під літерою "б", сараї під літерами "Д, С", гараж під літерою "Ж", погріб з шийкою під літерою "п/г", вбиральня під літерою "Г", огорожа під літерою "N" (а.с. 7-11). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення". Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до п. 4 додатку № 1 Інструкції "Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року (в редакції, чинній на час завершення будівництва), реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 року "Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх". Факт реєстрації житлового будинку підверджується вищезазначеними у рішенні суду документами. При цьому суд зазначає, що відповідно до положень ст. 549 п. 1 ЦК України (в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 551 ЦК України (в редакції 1963 року) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємців за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Так, [INFO] року [PERSON], дід позивача помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 12). Після смерті діда спадщину у вигляді житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS] м. Дзержинська Донецької області фактично прийняв син померлого (а.с. 13), батько позивача по справі - [PERSON] (а.с. 18), але в установленому законом порядку її не оформив. Він продовжив проживати в спадковому будинку на правах власника і використовував для власного проживання, здійснюючи володіння, користування та розпорядження своїм майном. [INFO] року помер батько позивача - [PERSON] і після смерті батька позивача (а.с. 17) відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на вищевказаний жилий будинок, який він успадкував після смерті діда позивача. Із повідомленої представником позивача інформації, яка ніким і нічим не спростована (а.с. 3-4) єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги є його син, позивач по справі. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Згідно з а. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що постановою державного нотаріуса Дзержинської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Донецькій області Саданова О.В. від 03.07.2014 року [PERSON] відмовлено в оформленні права на спадщину на спірний будинок (а.с. 19). Ураховуючи те, що позивачем втрачена можливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, його вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому захисту. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії до державного нотаріуса звернувся саме [PERSON] Отже за вищенаведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги доведені в суді, а тому за позивачем необхідно визнати право власності на цей жилий будинок, задовольнив тим самим його позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved