Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила зобовя`зати відповідачку [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні їй права користування земельною ділянкою, яка знаходиться в [ADDRESS], усунути існуючи перешкоди шляхом демонтування з частини земельної ділянки, що згідно проекту призначена для заїзду, всіх перешкод, що перелічені в акті №6 Сновської міської ради від 05.05.2017 року, а саме: собачої будки з собакою, трьох молодих дерев, виноградної арки, квітника та огорожі з металевих штирів та надати [PERSON] дублікат ключів від замку хвіртки та дублікат ключів від замку воріт. Стягнути з відповідачки за протиправні дії моральну шкоду. Обгрунтовує свої вимоги тим, щовона є власником квартири №2 по [ADDRESS]. Відповідачка є власником квартири № 1, цього ж будинку [ADDRESS]. Двір цього будинку знаходиться у спільній власності сторін. Згідно генерального плану планування загального проїзду було з [ADDRESS], а саме зі сторони відповідача, що підтверджується проектною документацією. Рішенням Щорського районного суду від 06.06.2016 року відповідачку зобов`язано не чинити перешкоди позивачці у користуванні земельною ділянкою та зобов`язано усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою в [ADDRESS] шляхом демонтування паркану. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року рішення Щорського районного суду змінено в частині мотивів задоволення позову, в іншій частині залишено без змін. В результаті примусового виконання рішення суду демонтовано паркан, але на ділянці запланованої для заїзду, продовжують існувати перешкоди: собача будка з собакою, три молоді дерева, виноградна арка, квітник та огорожа з металевих штирів.. На воротах та хвіртці встановлені замки. Вказані перешкоди позбавляють позивачку користуватись спільною частковою власністю сторін. Рекомендації комісії Сновської міської ради про усунунення перешкоди з земельної ділянки невиконані. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та посилаються на те, що судовим рішення в іншій цивільній справі 749/224/16 було визнано порушення прав її довірительки на вільний доступ до свого будинку та зобов`язано демонтувати паркан, який був знесений в порядку примусового виконання рішення, а згодом на тому ж місці виникли інші перешкоди . Рішенням суду вже встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] Згідно Генерального плану забудови визначено спільний проїзд з [ADDRESS] зі сторони квартири №1 (відповідачки), а позивачка має право проходу, проїзду обслуговування своєї частини земельної ділянки та домогосподарства. Земельна ділянка розташована на землях Сновської міської ради та перебуває у спільному користуванні сторін. Обгрунтовують моральну шкоду тим, що у зв"язку з триваючою протиправною поведінкою відповідачки, яка навіть після винесеного судового рішення, знову позбавляє права позивачки проходу, проїзду земельною ділянкою у зв"язку з чим [PERSON] вимушена терпіти складнощі у обслуговуванні свого господарства, нервуватись. Відповідачка та представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що при будівництві будинку в [ADDRESS] було заплановано два окремі заїзди до квартири [PERSON] та [PERSON] Так було передбачено Генеральним планом забудови будинку. Для будівництва будинку міською радою виділялось 925 м2, фактично у користуванні сторін знаходиться 880 м2. Не вистачає 45 м2 зі сторони [PERSON], але позивачка не хоче звертатись з позовом до своїх сусідів, тоді як [PERSON] на законних підставаї володіє частиною земельної ділянки, оскільки відповідно до рішенням Щорської міської ради від 24.12.1997 року за №302 [PERSON] передана земельна ділянка у приватну власність.. Вказане рішення не скасоване. Кожна зі сторін мають господарські будівлі, власний заїзд, паркан. Дерева, виноград, собачу будку неможна розцінювати, як перешкоди. Стороні незрозуміло, як може бути у власності сторони ? частина огорожі, якщо у кожного є свій вхід та паркан, тому вважають, що довідка БТІ є неналежним доказом. Оскільки [PERSON] заперечувала про призначення судової будівельно-технічної експертизи з приводу визначення можливості та вартості будівництва транспортного проїзду у двір [PERSON] зі сторони квартири №2, фактично позивачка визнала необґрунтованість заявленого позову. Діями [PERSON] моральної шкоди [PERSON] не заподіяно. Моральні страждання отримує [PERSON], у якої хоче сусідка відібрати власність. Свідок [PERSON] пояснила, що у числі депутатів міської ради оглядала земельну ділянку на якій розташовані господарські будівлі де мешкають сторони. Оглядом встановлено, що [PERSON] зі своєї сторони будинку по [ADDRESS] квартири №2 має окремий вхід з хвірткою та воротами. План забудови передбачає, що зі сторони [PERSON] є окремий вхід до своєї частини будинку через який вона може безперешкодно обслуговувати свою частину будинку. Але чомусь намагається зробити спільний заїзд зі сторони квартири [PERSON] Рішенням Щорської міської ради від 24.12.1997 року за №302 [PERSON] передана земельна ділянка у приватну власність. Свідок [PERSON] пояснив, що пам`ятає, як працював у ремонтно-будівній конторі і в складі бригади на замовлення «Райспоживспілки» добудовував будинок на дві квартири, для сторін. Заїзд будматеріалів, піску відбувався по кругу. З однієї сторони заїжджав транспорт, з іншої виїжджав. Парканів на той момент не було. Під`їзд до будинку були зі сторони як позивачки так і відповідачки. На думку свідка, що проекту на будівництво з одним заїздом не могло бути. Суд, вислухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до слідуючого. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №2 по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 1992 року. Зазначена квартира складає 49/100 частини всього будинку. Власником квартири № 1 за цією ж адресою є [PERSON] її квартира складає 51/100 частин будинку. Відповідно до ст. 30 ЗК України 1991 року (в редакції станом на день укладення [PERSON] договору купівлі-продажу) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 жовтня 1992 року квартира №2 та надвірні споруди, які придбала [PERSON] за цим договором, розташовані на землях Щорської міської ради (а.с.9) справа 749/224/16. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 жовтня 1992 року квартира №2 та надвірні споруди, які придбала [PERSON] за цим договором, розташовані на землях Щорської міської ради (а.с.37-38). Отже, земельна ділянка, на якій розташований будинок [ADDRESS] перебуває у спільному користуванні сторін відповідно до норм закону та умов договору. На час розгляду справи у кожної із сторін відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують їх право власності на спірну земельну ділянку (її частину). Порядок користування земельною ділянкою, який склався між сторонами, ніким не погоджений. Згідно копії акту обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 05.05.2017 року, встановлено, що згідно проекту заїзд до двох квартир запланований з [ADDRESS] зі сторони громадянки [PERSON]. територія являється загального користування. [PERSON] перегородила територію двору залізним парканом, поклала металеві шпали. Рішення в частині демонтажу паркана виконано. На ділянці відведеній для заїзду знаходиться собача будка з собакою, три молоді дерева, виноградна арка, квітник та огорожа з металевих штирів (а.с.42). Проектом будівництва передбачений єдиний підїзд до подвіря загального користування зі сторони по [ADDRESS], тобто зі сторони кв.1, але фактично на на ділянці відведеній для заїзду знаходиться собача будка з собакою, три молоді дерева, виноградна арка, квітник та огорожа з металевих штирів. Комісією рекомендовано [PERSON] добровільно прибрати перешкоди з земельної ділянки, яка згідно проекту призначена для проїзду(а.с.42). Відповідачка [PERSON] заперечує самовільність та незаконність існування перешкод, а саме собачої будки з собакою, трьох молодих дерев, виноградної арки, квітника та огорожа з металевих штирів, обгрунтовуючи це законністю перебування на належній їй земельній ділянці, яку вона отримала у приватну власність відповідно до рішенням Щорської міської ради від 24.12.1997 року за №302, натомість суду таких доказів надано не було. Відсутні також підстави стверджувати, що перешкоди встановлено на земельній ділянці, яка знаходиться лише у користуванні відповідача, оскільки, земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності сторін. Так, рішенням Щорського районного суду від 06 червня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування земельною ділянкою, яка знаходиться в [ADDRESS], зобов`язано усунути перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування залізного паркану, який самовільно встановлений відповідачем [PERSON] 13 липня 2016 року рішенням Апеляційного суду рішення Щорського районного суду змінено в частині мотивів задоволення позову. Вказане рішення набрало законної сили та фактично виконано в порядку примусового виконання, про що сторони не заперечують. Вказаним рішенням встановлено, що земельні ділянки по [ADDRESS] не приватизовані, у власність та користування не передавались. На неоформленій належним чином земельній ділянці площею 880 м2 [PERSON] продовжує створювати перешкоди для [PERSON]: стоїть собача будка з собакою, три молоді дерева, виноградна арка, квітник та огорожа з металевих штирів, чим позбавила її можливості вільного заїзду входу і виходу до своєї частини будинку. Вищезазначені встановлені факти створюють преюдицію для цієї справи, оскільки в ній приймають участь ті ж самі особи. З цього часу будь-яких змін щодо належного оформлення права власності чи користування земельними ділянками не відбулось, що визнано сторонами та підтверджується матеріалами справи. Отже, виконавши рішення суду щодо знесення паркану, [PERSON] згодом повторно здійснила порушення прав у користуванні земельною ділянкою. Відповідно до ст..391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. За таких обставин негаторні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. По справі заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Умовою покладення на особу обов'язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Відповідно до п.п.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позивачці було дійсно заподіяно моральної шкоди, яка полягала в законному сподіванні [PERSON] вільно володіти своїм майном, а бездіяльність [PERSON] щодо створення перешкод на території, що згідно проекту запланована для входу, виходу, заїзду, виїзду. Знаючи, що зі спірних правовідносин винесено судове рішення, яким зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, остання повторно здійснила порушення. Проте суд не погоджується з розміром моральної шкоди, яка визначена [PERSON] при подачі позову. Враховуючи характер та обсяг психічних і душевних страждань, яких зазнала позивач, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 500,00 грн. моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою при зверненні до суду сплачено судового збору в загальній сумі 1280 грн (а.с.1, 105). Оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, одна з яких задоволена в повному обсязі, а інша задоволена частково то відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідача на корить позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1280 грн, та витрати за професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн.

Outcome: partial