Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

позивач звернувся із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та член сім`ї [PERSON] . ДКП ПОЖ є балансоутримувачем даного будинку, та є виконавцем послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій. Між Добротвірським комунальним підприємством «Підприємство по обслуговуванню житла» (далі ДКП ПОЖ) та [PERSON] укладено договір від 14.05.2015 про надання послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, згідно якого споживачі зобов`язані оплачувати послуги у встановлений договором строк. Однак, заборгованість відповідачів за надані комунальні послуги за період з 01 червня 2015 по 31 травня 2017 за утримання будинку та прибудинкової території становить 1 052,78 грн. та за період з 01 червня 2017 по 31 травня 2020 за утримання будинку та прибудинкової території - 2 784, 49 грн. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення осіб, член сім`ї [PERSON] ,1965 р.н., є повнолітнім членом сім`ї яка також користується послугами позивача і відповідно нарівні з [PERSON] , має обов`язки, та несе солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов договору укладеного між ДКП ПОЖ та відповідачем позовна давність становить 5 років. Просить стягнути суму заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.06.2015 по 31.05.2017 з урахуванням індексу інфляції за час прострочення 1 284,39 грн., 3% річних від про строченої суми -63,25 грн., разом -1347,64 грн; за період з 01.06.2017 по 31.05.2020 з урахуванням індексу інфляції за час прострочення 3 452,77 грн., 3% річних від про строченої суми - 250,83 грн, разом - 3 703,60 грн. Ухвалою суду провадження у цивільній справі відкрито у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та призначено судовий розгляд. 12.11.2020 ухвалою суду здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позові, просила такий задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила щодо заявлених позовних вимог, пояснила, що договір між позивачем та відповідачем про надання послуг не укладався, послуги та тарифи не узгоджували. Стягнення заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 31 травня 2020 року суперечить чинному законодавству, а саме: ст.256, 257 ЦК України, де загальна позовна давність становить три роки. Пункт 18 договору щодо позовної давності прописаний усупереч Типовому договору, та письмово не узгоджувався. Позивач не надає якісно послуги, лічильник обліку електроенергії лише один, а під`їздів шість, та не визначена, яка частка належить до сплати відповідачу. Оплата прибирання прибудинкової території вказана у квитанції є не правочинна. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо заявлено позову, посилався на обставини зазначені в письмових поясненнях. Крім того, вказував, що позивач не довів, що послуги відповідачу надані якісно. Зазначав про стягнення заборгованості з відповідача солідарно за період 01 червня 2015 року по 31 травня 2020 року суперечить чинному законодавству, а саме ст.256, 257 Ц України, де загальна позовна давність - три роки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб, виданої власнику житлового приміщення [PERSON] , адреса: [ADDRESS] про те, що до складу сім`ї входять: [PERSON] , [INFO] , власник, [PERSON] , [INFO] , донька. Квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі та обслуговуванні Добротвірського комунального підприємства «Підприємство по обслуговуванню житла», що підтверджується актом приймання- передачі від 15.03.2012. Рішенням виконавчого комітету Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області від 27.07.2011 №83, надано право Добротвірському комунальному підприємства «Підприємство по обслуговуванню житла», надавати мешканцям смт. Добротвір житлово-комунальні та затверджено перелік послуг. 14.05.2015 було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території між ДКП «Підприємство по обслуговуванню житла» та [PERSON] . Відповідно до взаєморозрахунків з абонентом по [ADDRESS] , наданих ДКП «Підприємство по обслуговуванню житла» вбачається, що заборгованість абонента за період з 01.06.2015 по 31.05.2017 становить 1 052,78 грн., за період з 01.06.2017 по 31.05.2020 - 2 784,49 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку 3 % річних та індексу інфляції, нарахованих на суму заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: за період з 01.06.2015 по 31.05.2017 сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає 1284,39 грн та 3% річних 63,25 грн; за період з 01.06.2017 по 31.05.2020 сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає 3452,77 грн та 3% річних 250,83 грн. За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України "Про житлово-комунальні послуги" . Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина 2 статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до частин 2, 3, 6 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів. Відповідно до статей 7, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Позивач у справі, ДКП «Підприємство по обслуговуванню житла», у період часу за який порушується питання про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, було належними балансоутримувачем будинку по [ADDRESS] , а тому має права, передбачені частиною 1 статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Із матеріалів справи вбачається, що саме ДКП «Підприємство по обслуговуванню житла» надає споживачам послуги, згідно затвердженого рішенням виконкому Добротвірської селищної ради від 23.02.2013 №11, зведеного рахунку тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по смт. Добротвір. Станом на час розгляду справи дане рішення є чинним, у встановленому порядку не скасоване. Відповідач [PERSON] заперечуючи позовні вимоги посилається на те, що позивачем були надані неякісні послуги, однак від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялася, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від її оплати, нею не надано. Як вбачається з вище наведеного, саме на споживача послуг покладається обов`язок доведення перед судом належними та допустимими доказами (актами-претензіями) того факту, що передбачені умовами договору послуги надавались неналежної якості (не своєчасно, не в повному обсязі тощо) чи взагалі не надавалися. В той же час, відповідачами не було подано до суду доказів, передбачених вище згаданою нормою закону, про невиконання чи неналежне виконання позивачем своїх обов`язків по утриманню житла та наданню житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Зазначене узгоджується також з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18). Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошове зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. У даному конкретному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими відповідачі отримували надані ДКП «Підприємства по обслуговуванню житла» житлово-комунальні послуги. Відповідач [PERSON] є власником квартири, а [PERSON] членом сім`ї, тому мають обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг. Відповідач вказує, про те, що стягнення заборгованості за період з 01 червня 2015 по 31 травня 2020 суперечить чинному законодавству, а саме: ст. 256 та ст.257 ЦК України, де загальна позовна давність становить три роки. Відповідно до ст.256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного праву або інтересу, який встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу загальна позовна давність щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи, що позивач звернувся із позовною заявою про стягнення заборгованості 13.07.2020 та з огляду на трирічний строк позовної давності, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.06.2015 по 31.05.2017 року. Отже, вимоги позову щодо стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню частково, а саме: за період 01.06.2017 по 31.05.2020 . Враховуючи те, що судом встановлено невиконання відповідачами, як споживачами послуг, обов`язку щодо оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, та з врахуванням наведено з відповідачів необхідно стягнути солідарно 3703,60 грн. Одночасно,

Outcome: partial