Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

У січні 2010 р. Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк" (далі - Банк) звернулось з вказаним позовом, у якому просило стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, яка складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 11 365,99 доларів США, заборгованості з процентів у розмірі 725,31 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 6 762,61 грн., заборгованості з комісії у розмірі 937,09 грн., а стягнути на його користь з [PERSON] штраф у розмірі 3 785,50 грн., в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави - автомобіль [NUMBER] (а. с. 39 - 42). Заочним рішенням від 10.06.2010 р. позов задоволено (а. с. 9 - 11). У травні 2016 р. [PERSON] звернулась з заявою про перегляд зазначеного заочного рішення. Рішенням від 10.08.2016 р. відновлено судове провадження у справі у частині (а. с. 93 - 94). Ухвалою від 13.09.2016 . заочне рішення від 10.06.2010 р. скасовано та призначено розгляд справи у загальному порядку (а. с. 118). 13.10.2016 р. Банк подав заяву про збільшення позовних вимог, яка була прийнята до розгляду (а. с. 145), у якій просив стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 11 365,99 доларів США, простроченої заборгованості з процентів у розмірі 12 356,88 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 326 460,43 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 274 124,05 грн., щомісячної комісії у розмірі 13 561,39 грн., стягнути на його користь з [PERSON] штраф у розмірі 3 785,50 грн. відповідно до пункту 4.2 договору застави (транспортного засобу) від 07.08.2008 р. (а. с. 125 - 127). Також у тексті вказаної заяви Банк просив залишити без розгляду позовну вимогу про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль [NUMBER]. Ухвалою від 14.02.2017 р. позовну заяву Банку в частині вимоги про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08 на предмет застави - автомобіль [NUMBER], залишено без розгляду (а. с. 180). [PERSON] проти позову заперечила, посилаючись на те, що у разі ухвалення рішення про стягнення з неї на користь Банку грошових коштів останні мають бути визначені не у доларах США, а у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент укладення кредитного договору від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08 - 4,84 грн. за 1,00 долар США, неустойка, яку просить стягнути Банк, не відповідає завданим йому збиткам, а відтак може бути зменшена Судом, пред'явлення Банком позову призвело до зміни строку виконання кредитного договору від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, а відтак і до змін умов щодо подальшого нарахування відсотків та неустойки, вимога Банку фактично задоволена за рахунок вилученого у неї заставного майна \- автомобіля [NUMBER] (а. с. 184 - 188). Крім того, [PERSON] просить застосувати позову давність (а. с. 189 - 190). Судом з'ясовано, що між Банком та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 12 204,00 доларів США на строк з 07.08.2009 р. по 05.08.2011 р. або на строк, визначений рішенням Банку у передбачених договором випадках (зокрема, у разі неналежного виконання Позичальником зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів та комісії за обслуговування кредиту), зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 7,7% річних на перший рік кредитування, а починаючи з 07.08.2009 р. - 14,00% річних на подальші роки кредитування, щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 0,1% від суми кредиту, що становить 12,20 доларів США, оплата якої здійснюється щомісячно у національній валюті України за курсом НБУ на дату нарахування комісійної винагороди, а Позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця у розмірі, не меншому 1/36 від розміру кредиту, що становить 339,00 доларів США, щомісячно не пізніше 10-го числа сплачувати комісію за обслуговування кредиту, у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої договором, підвищеної на 1,00%, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом сплатити Банку пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості, але в межах строку позовної давності (а. с. 43 - 46). [PERSON] 07.08.2008 р. отримала від Банку кредит у розмірі 12 204,00 доларів США, що нею не заперечується та підтверджується випискою(особовим рахунком) з 07.08.2008 р. по 08.08.2008 р. (а. с. 53). Між тим, зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту [PERSON] належним чином не виконала, що нею не заперечується та підтверджується відомостями нарахування відсотків та пені за період з 07.08.2008 р. по 06.11.2009 р. (а. с. 51 - 52), розрахунком заборгованості (а. с. 128 - 132) та виписками (особовими рахунками) з 06.11.2009 р. по 16.09.2016 р. (а. с. 133 - 142), з яких випливає, що [PERSON] станом на 16.09.2016 р. має перед Банком заборгованість за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 11 365,99 доларів США, простроченої заборгованості з процентів у розмірі 12 356,88 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 326 460,43 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 274 124,05 грн., щомісячної комісії у розмірі 13 561,39 грн. [PERSON] не подала доказів того, що наданий Банком розрахунок розміру її заборгованості станом 16.09.2016 р. є неправильним. Разом з тим, Суд зазначає, що розрахунок заборгованості [PERSON] з щомісячної комісії у розмірі 13 561,39 грн. (а. с. 132), є незрозумілим, оскільки у ньому не наведено, за який період його здійснено, у ньому відсутні усі відомості, на підставі яких його було здійснено, а відтак Суд вважає, що Банк не довів, що [PERSON] має перед ним відповідну заборгованість саме у такому розмірі. Таким чином Суд виходить з того, що [PERSON] станом на 16.09.2016 р. мала перед Банком заборгованість за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 11 365,99 доларів США, простроченої заборгованості з процентів у розмірі 12 356,88 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 326 460,43 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 274 124,05 грн. Доводи [PERSON] про те, що визначення частини її заборгованості має бути здійснено не у доларах США, а у гривневому еквіваленті за курсом на момент укладення кредитного договору від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08 - 4,84 грн. за 1,00 долар США, є безпідставним, з огляду на таке. Відповідно до абзаців першого та другого пункту 10 постанови від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Абзацом першим пункту 12 цієї ж постанови передбачено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Банк на момент надання [PERSON] кредиту у доларах США мав дозвіл № 123-3 від 05.07.2007 р. та банківську ліценцію № 123 від 19.11.2001 р. на право здійснення операцій з валютними цінностями (а. с. 77 - 79), а відтак правомірно надав кредит в іноземній валюті та має право вимагати стягнення коштів саме в іноземній валюті. Твердження [PERSON] про те, що вимога Банку фактично задоволена за рахунок вилученого у неї заставного майна \- автомобіля [NUMBER], є безпідставною, оскільки будь-яких доказів того, що цей автомобіль було реалізовано і кошти від цього були направлені Банку у якості погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, не подано. Більше того, як випливає з листа від 10.01.2017 р. Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, листа від 24.01.2017 р. Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирський області та листа від 18.10.2016 р. Бердичівського міськорайонного відділу державної виконавчої служби, зазначений автомобіль не було реалізовано, а виконавче провадження з виконання заочного рішення від 10.06.2010 р. закінчено 17.10.2016 р. у зв'язку з скасуванням цього рішення (а. с. 176 - 177, 192 - 193, 194). Посилання [PERSON] на те, що пред'явлення Банком позову призвело до зміни строку виконання кредитного договору від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, а відтак і до змін умов щодо подальшого нарахування відсотків та неустойки, не приймається Судом до уваги, оскільки відповідно до пункту 7.4 кредитного договору від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08 закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин, припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов'язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов'язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов'язань, що лишились невиконаними на момент закінчення строку дії договору. Тобто пред'явлення Банком позову не тягне припинення зобов'язань [PERSON] перед Банком за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, навіть якщо ці зобов'язання виникли після пред'явлення цього позову. Більше того, законодавство України не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання як пред'явлення позову. Судом також встановлено, що між Банком (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець) укладено договір застави (транспортного засобу) від 07.08.2008 р., у пункті 4.2 якого зазначено, що за невиконання чи неналежне виконання пунктів 3.3.1 - 3.3.8 дійсного договору (зокрема, застрахувати заставлене майно) Застоводавець сплачує Заставодержателю штраф у розмірі 5,0% від заставної вартості предмета застави (75 710,00 грн.) (а. с. 47 - 49). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] як на день звернення Банку з позовом, так і на момент ухвалення рішення обов'язку з страхування предмета застави за договором застави (транспортного засобу) від 07.08.2008 р. не виконала, що неї не заперечується. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Беручи до уваги зазначені норми Цивільного кодексу України та наведені вище умови кредитного договору від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, Суд вважає, що вимоги Банку про стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 11 365,99 доларів США, простроченої заборгованості з процентів у розмірі 12 356,88 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 326 460,43 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 274 124,05 грн., а також штрафу у розмірі 3 785,50 грн. відповідно до пункту 4.2 договору застави (транспортного засобу) від 07.08.2008 р. є обґрунтованими. Разом з тим, як вказувалось вище, [PERSON] просить застосувати позовну давність. Статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Відповідно до частини першої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з пунктом 5.8 кредитного договору від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08 визначено, що позовна давність за ним встановлюється у три роки, у тому числі за вимогою щодо сплати пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту. Частиною першою статті 261 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами першою та третьою статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частинами четвертою та п'ятою статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи з наведених норм Цивільного кодексу України та пункту кредитного договору від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, зважаючи на те, що позов було подано Банком у січні 2010 р., а заяву про збільшення позовних вимог - 13.10.2016 р., а також враховуючи висновок Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.10.2014 р. у справі № 6-169цс14 та інших, Суд вважає, що до позовних про стягнення на користь Банку з [PERSON] простроченої заборгованості з процентів у розмірі 12 356,88 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 326 460,43 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 274 124,05 грн. підлягає застосуванню позовна давність у три роки. З урахуванням викладеного Суд приходить до висновку, що на користь Банку з [PERSON] може бути стягнуто заборгованість за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, яка існувала на момент пред'явлення позову (січень 2010 р.) та за останні три роки до подачі заяви про збільшення позовних вимог (з 13.10.2013 р. по 13.10.2016 р.), а з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог - з 13.10.2013 р. по 16.09.2016 р., тобто яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 11 365,99 доларів США, простроченої заборгованості з процентів у розмірі 725,31 доларів США + 4 979,24 доларів США (усього - 5 704,55 доларів США), пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 6 762,61 грн. + 269 193,52 грн. (10 271,93 доларів США за курсом НБУ 26,206713 грн. за 1,00 долар США) (усього - 275 955,86 грн.) та пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 318 417,85 грн. (12 150,24 доларів США за курсом НБУ 26,206713 грн. за 1,00 долар США), а також штраф у розмірі 3 785,50 грн. відповідно до пункту 4.2 договору застави (транспортного засобу) від 07.08.2008 р. Однак, зважаючи на те, що у запереченнях проти позову [PERSON] зазначає, що неустойка, яку просить стягнути Банк, не відповідає завданим йому збиткам, а відтак може бути зменшена Судом, Суд вважає за необхідне вказати таке. Загальний розмір неустойки (пені) за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, якій Банк просить стягнути, становить , 600 584,48 грн., у зв'язку з застосуванням позовної давності може бути стягнуто 594 373,98 грн., тобто частина неустойки (пені) у загальному розмірі заборгованості, яка підлягає стягненню за цим договором - 1 041 736,72 грн. (17 070,54 доларів США, тобто 447 362,74 грн. за курсом НБУ 26,206713 грн. за 1,00 долар США + 594 373,98 грн.) є дуже значною та становить більше 50% від розміру загальної заборгованості. Банком не подано доказів, які б підтверджували, що через неналежне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08 йому було завдано значних збитків або іншої вагомої шкоди. При цьому як вбачається з листа від 10.01.2017 р. Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, листа від 24.01.2017 р. Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирський області та листа від 18.10.2016 р. Бердичівського міськорайонного відділу державної виконавчої служби, Банком у 2011 р. було подано заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання заочного рішення від 10.06.2010 р., під час виконавчого провадження було виявлено та вилучено автомобіль [NUMBER], належний [PERSON], який є предметом застави за договором застави (транспортного засобу) від 07.08.2008 р., який забезпечував виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08, однак цей автомобіль не було реалізовано, будь-яких коштів з [PERSON] стягнуто не було, а 17.10.2016 р. виконавче провадження закінчено у зв'язку з скасуванням цього рішення (а. с. 176 - 177, 192 - 193, 194). Таким чином виконавче провадження з виконання заочного рішення від 10.06.2010 р. тривало з 2011 р. по жовтень 2016 р., проте не призвело навіть до часткового виконання цього рішення, при цьому Банк, будучи стягувачем, який мав широке коло прав, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", які надавали йому можливість контролювати хід виконавчого провадження та сприяти його ефективності, цих прав не реалізував, що в певній мірі сприяло невиконанню заочного рішення від 10.06.2010 р. та як наслідок - збільшенню заборгованості [PERSON], у тому числі - пені, перед Банком за кредитним договором від 07.08.2008 р. № 308-Ф/08. Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на наведене, а також виходячи з таких загальних засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України), Суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню на користь Банку з [PERSON], а саме: пеню за несвоєчасне погашення кредиту - до32 646,04 грн., пеню за несвоєчасне погашення процентів - до 27 412,41 грн. З урахуванням вимог статей 77 та 88 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 7 708,41 грн.

Outcome: partial