Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 20 липня 2013 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 25, після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня звернення до суду з позовом і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення їхнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, та стягнути з відповідача по справі судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 20 липня 2013 року. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, в зв`язку з чим в сім`ї постійно виникали сварки непорозуміння, та спільне проживання в таких умовах стало неможливим, в зв`язку з чим, вони з відповідачем стали проживати окремо. А тому, вважає, що подальше збереження шлюбних відносин є неможливим та буде негативно впливати на їхні інтереси та на інтереси їхніх неповнолітніх дітей, а тому шлюб між ними слід розірвати. Також, позивач зазначає, що відповідач ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, та у зв`язку з тим, що батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей, з метою забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового духовного, морального, соціального розвитку дитини просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей, а також на її утримання до досягнення їхнім сином трирічного віку, оскільки вона на даний час не працює, оскільки вона здійснює догляд за їхніми з відповідачем дітьми, в тому числі за сином, який не досяг трирічного віку, проживає з матір`ю та бабусею, які являються пенсіонерами, а тому вимушена сама забезпечувати всі потреби дітей. 04 жовтня 2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяві, відповідно до якого він вважає, що подана позовна заява не відповідає обставинам справи та підлягає частковому задоволенню. Відповідач вказує, що відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області з нього стягнуто аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку. А тому, він вважає, що розмір аліментів на утримання дітей повинен бути зменшений до 1/4 частини всіх видів його заробітку, а на утримання дружини він може сплачувати тільки 1/8 частину всіх його доходів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 11 листопада 2019 року, позовні вимоги підтримала, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня звернення до суду з позовом і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення їхнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ", та стягнути з відповідача по справі судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11 листопада 2019 року, позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачем, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, що становить не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнення з нього на користь позивача аліментів її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) , до досягнення їхнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2013 року року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.7). Позивач та відповідач не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та підтримання позовних вимог позивачем під час судового розгляду та визнання позовних вимог про розірвання шлюбу відповідачем. Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім`ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як однією сім`єю сторони не проживають, миритися не бажають. Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8), та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного, у суду склалася достатння переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області № 1006 від 29 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , та до складу її cім`ї входять мати [PERSON] , [INFO] , баба [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідач по справі - батько дитини проживає окремо, добровільно коштів на утримання своїх неповнолітніх діитей не надає. Відповідно до довідки про доходи № ТЧ-1-15/622 від 27 серпня 2019 року, виданої Виробничим підрозділом "Локомотивне депо Одеса-Сортувальна" Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" відповідач [PERSON] займає посаду "77машиніст електровоза" та його загальна сума доходу за період з лютого 2019 року по липень 2019 року становить 92303 гривні 75 копійок (а.с.32). Відповідно до довідки - характристики, виданої Виробничим підрозділом служби локомотивного господарства Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" за вих. № ТЧ-1-15/623 від 27 червня 2019 року, [PERSON] , 1988 року народження, працює у виробничому підрозділі "Локомотивне депо Одеса -Сортувальна" з 2010 року і займає посаду машиніста електровоза (а.с.33). Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. З постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2019 року, винесеної головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що з [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно з дня подання позову до суду, а саме з 12 жовтня 2018 року і довічно. (а.с.34-35). Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В положеннях ст.184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", для дітей віком до 6 років з 01 липня 2019 року встановлено прожитковий мінімум в розмірі 1699 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд бере до уваги, що відповідач є працездатною особою, маає постійне місце роботи та стабільний дохід, з якого стягуються аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/4 частини, та враховуючи, що мінімальний розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а дитині має забезпечуватися такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя та повноцінного розвитку, беручи до уваги рівний обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у частці від заробітку відповідача за вибором позивача, з яким проживають неповнолітні діти, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України, яка становитеме 1/3 частину всіх видів (заробітку) доходу відповідача, оскільки стягнення аліментів в даному розмірі суд, вважає, розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача, з якими проживають неповнолітні діти, коштів на її утримання , суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 6 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. А тому, враховуючи матеріальний стан відповідача, який є працездатною особою, має постійне місце роботи та дохід, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання матері його дітей, враховуючи, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, яка ніде не працює, так як здійснює догляд за дітьми до досягнення шести та трьох рків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання дружини з якою проживає дитина, до досягнення нею трьох років слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача, оскільки утримання в даному розмірі важає обґрунтованим та таким, який визначений згідно принципів справедливості та розумності, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини справи. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.. Відповідно, суд з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, визнання відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмір 384 гривні 20 копійок за вимогою про розірвання шлюбу . Також, суд виходить із того, що відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі до суду позову про стягнення аліментів, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок, у розмірі, який підлягав сплаті при звернення з вказаним позовом до суду.

Outcome: partial