Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказав, що Житлово-будівельний кооператив «Автомобіліст» є власником земельної ділянки площею 0,6476 га. за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення №37 Білоцерківської міської ради від 18.01.2011 року. Цільове призначення земельної ділянки - розміщення багатоповерхового будинку. Відповідно до п.3.1.1.Статуту ЖБК «Автомобіліст», приватизована земля відноситься до неподільного майна і перебуває в спільній власності членів ЖБК. Реалізовуючи своє право власника, кооператив "Автомобіліст» відповідно до розробленої технічної документації облаштував на належній йому земельній ділянці підземні погреба в кількості 101. Однак відповідачі по справі без дозволу власника розмістили над дахом підземних погребів металеві конструкції гаражів: [PERSON] - гараж [NUMBER] на дахах погребів №36 та №37; [PERSON] - гараж [NUMBER] на дахах погребів №№38,39,40,78,79,80; [PERSON] - гараж [NUMBER] на дахах погребів №№41, 42, 43, 75, 76, 77; [PERSON] - гараж [NUMBER] на дахах погребів №№51,52,53,54,64,65,66,67,94,95,96,97. Рішенням членів правління ЖБК «Автомобіліст» від 30.12.2013 р. відповідачів було зобов'язано демонтувати металеві конструкції гаражів, однак у добровільному порядку вони цього не зробили. Тому позивач просив захистити його права як власника земельної ділянки та зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу (знесення) вказаних металевих конструкцій гаражів. У судовому засіданні представники позивача - голова ЖБК "Автомобіліст" [PERSON] та [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримали позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідачі, кожний окремо, позов не визнали та пояснили, що гаражі були поставлені ними з дозволу загальних зборів членів кооперативу: [PERSON] - у 1993 році, [PERSON] - у 1985 році, [PERSON] - у 2006 році. Для встановлення металевого гаражу [PERSON] отримав також рішення виконкому Білоцерківської міської ради №532 від 24.06.2006 р. Вислухавши сторони та їх представників, у тому числі, представника відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи, доказуванню не підлягають. Зі свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 104913 та виписки серії ААБ №886519 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 26.07.2011 р. судом встановлено, що житлово-будівельний кооператив "Автомобіліст" є юридичною особою, його місцезнаходження - м.Біла Церква, вул.Олеся Гончара,4. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №348107, зареєстрованого 26.12.2011 р., ЖБК "Автомобіліст" належить земельна ділянка площею 0,6476 га по [ADDRESS] на підставі рішення Білоцерківської міської ради №37 06 сесії 04 скликання від 18.01.2011 р. цільовим призначенням під розміщення багатоповерхового будинку. Як вбачається з позову, позивач послався на порушення відповідачами прав ЖБК "Автомобіліст" як власника зазначеної земельної ділянки. Відмовляючи у задоволенні вимог позивача до відповідачів [PERSON] та [PERSON], суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені частиною 2 статті 16 ЦК України, в якій, окрім можливих способів захисту, зазначено також, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 4 статті 376 ЦК України такий спосіб захисту права власника земельної ділянки, як знесення розташованої на ній будівлі або споруди, передбачений лише для самочинного будівництва. Згідно з актом від 08.08.2014 р., затвердженого головою правління ЖБК "Автомобіліст", та планом-схемою до цього акту, відповідачі [PERSON] та [PERSON] побудували свої гаражі на дахах погребів №№41-43, 75-77 та №№51-54,64-67,94, які знаходяться на земельній ділянці ЖБК. Однак з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію прав та їх обтяжень судом встановлено, що гаражі: [PERSON] - [NUMBER] та [PERSON] - [NUMBER] розташовані за адресою [ADDRESS]. Доказів того, що гаражі цих відповідачів розташовані на земельній ділянці ЖБК "Автомобіліст", а не на території гаражного кооперативу "Зоряний", позивач суду не надав. З відповідних свідоцтв вбачається, що право власності на гаражі виникло у відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих: 20.08.2009 р. - Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства на ім'я [PERSON] та 24.06.2013 р. - Реєстраційною службою Білоцерківського МРУЮ Київської області на ім'я [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Доказів того, що право власності на гаражі набуто відповідачами [PERSON] і [PERSON] неправомірно, і це прямо випливає із закону, або незаконність набуття права власності встановлена судом, позивач суду не надав. За змістом ч.ч.1-3 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] довели правомірність володіння своїми гаражами, а позивач не довів наявності підстав припинення їх права власності, передбачених ст.ст.346,376 ЦК України, або примусового відчуження гаражів з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом. Відмовляючи у задоволенні вимоги знести гаражі відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд виходить також з наступного. Позивач зазначив, що на земельній ділянці, яка належить ЖБК "Автомобіліст", розташований 101 підземний погріб. Як вбачається з протоколів №1 від 20.09.1993 р. та №5 від 30.10.2006 р., загальні збори членів ЖБК "Автомобіліст" ухвалили виділити місце під металевий гараж на своїх погребах відповідно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як показали свідки [PERSON] та [PERSON], кожний окремо, дозвіл на встановлення металевого гаражу [PERSON] як завгосп отримала також на загальних зборах кооперативу в 1984-1985 році. Згідно з актом від 08.08.2014 р., затвердженим головою правління ЖБК "Автомобіліст", та планом-схемою до цього акту, металеві гаражі побудовані відповідачами: [PERSON] - на дахах погребів №36 та №37; [PERSON] - на дахах погребів №№38-40,78-80; [PERSON] - на дахах погребів №№41-43, 75-77; [PERSON] - на дахах погребів №№51-54,64-67,94-97. Обгрунтовуючи свій позов про знесення гаражів, позивач послався на погіршення технічного стану зазначених погребів, однак доказів цього суду не надав. Так, в акті від 08.08.2014 р. члени комісії зазначили, що вказані погреби потребують капітального ремонту, оскільки в них сиро та мокро, а від тяжкості гаражів розрушилась арматура. Свідок [PERSON] показав суду, що у 2008-2011 р.р. був головою кооперативу, будівельні роботи з улаштування підземних погребів почались у 1982 році, у нього погріб [NUMBER]. [PERSON] поставив гараж у 1984-1985 році, в 1993 році - [PERSON] та [PERSON], він їм у цьому допомагав. У 2006 році поставив гараж [PERSON]. Вважав, що при установці гаражів була порушена гідроізоляція, внаслідок чого приблизно з 2000 року в погребах стала збиратись вода. Свідок [PERSON] показала суду, що погреби будували на початку 80-х років, фундаменту вони не мають. Вважала, що руйнуватись погреби почали під тиском побудованих на них гаражів, внаслідок чого під час дощу погреба заливає. Свідок [PERSON] показала суду, що погреби побудували у 1982 році, з 2006 року почались проблеми. Після того, як [PERSON] встановив гараж над її погребом [NUMBER], її погріб став аварійним, бо прогнулась стеля та тече вода, що змусило її у 2012 та 2013 р.р. робити ремонт. З показань свідка [PERSON] вбачається, що погребом під [NUMBER] вона користується з 1982 року, а з 2006 року почались проблеми, стеля прогнулась, погріб став мокрим. Допитаний судом свідок [PERSON] навпроти вважав, що, якби не гаражі, погреби заливало б більше. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що актом, складеним членами ЖБК та показаннями свідків не може бути встановлена наявність причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням технічного стану погребів, побудованих більш, ніж 30 років тому, і встановленням над ними гаражів, оскільки вирішення цього питання потребує спеціальних знань. Тому для встановлення цієї обставини акт від 08.08.2014 р. та показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд вважає недопустимими доказами відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, у зв"язку з чим до уваги їх не бере. Окрім того, як встановлено судом і визнається сторонами, відповідачі є членами ЖБК "Автомобіліст", а тому їх відносини з кооперативом регулюються статутними документами ЖБК. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Статуту Житлово-будівельного кооперативу "Автомобіліст", затвердженого протоколом загальних зборів №21 від 27.05.2010 р., метою створення ЖБК є забезпечення і захист прав його членів та дотримання ними обов'язків, належне утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених чинним законодавством України та статутними документами; завданням та предметом діяльності ЖБК є належне утримання будинку та прибудинкової території, забезпечення реалізації прав власників приміщень будинку на володіння та користування спільним майном членів ЖБК, забезпечення сприяння членам ЖБК в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними пов'язаних з діяльністю ЖБК зобов'язань, здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб. За змістом п.п.2.3, 3.1, 3.3.1, 4.2 Статуту, вищим органом управління ЖБК є Загальні збори; ЖБК має право відповідно до чинного законодавства України та Статуту шляхом скликання Загальних зборів брати на баланс неподільне і загальне (кладові, погреба тощо) майно ЖБК та визначати порядок його утримання, експлуатації та ремонту. Відповідно до пункту 5 п.4.5, п.5.8 Статуту ЖБК "Автомобіліст", до виключної компетенції Загальних зборів ЖБК належить також прийняття рішень про реконструкцію та ремонт будинку або про зведення господарських споруд; рішення, прийняті Загальними зборами, є обов'язковими для всіх членів ЖБК. За змістом п.11.3, 12.2 Статуту, член ЖБК зобов'язаний запобігати псуванню неподільного та загального майна, а при завданні збитків майну інших власників відшкодувати їх за власний рахунок і в повному обсязі; при невідшкодуванні збитків у добровільному порядку рішенням Загальних зборів членів ЖБК може ініціюватися звернення до суду щодо встановлення матеріального відшкодування збитків, завданих ЖБК його членами, спричинених порушеннями Статуту та рішень статутних органів. Згідно з п.2.5 Статуту, окрім іншого, ЖБК має право, вимагати відшкодування збитків, завданих неподільному та загальному майну кооператива з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю, а також звертатись до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодувати завдані збитки. Усупереч цим положенням позивач, обґрунтувавши позов спричиненням шкоди загальному майну кооперативу, яким є підземні погреби відповідно до п.3.3.1 Статуту, не надав суду доказів на підтвердження взяття на баланс зазначеного майна, як не надав і доказів на підтвердження звернення до відповідачів з вимогою відшкодувати збитки, завдані загальному майну кооперативу, у порядку, встановленому Статутом. Так, згідно з протоколом №48 від 30.12.2013 р. засідання членів правління ЖБК "Автомобіліст", вимога до відповідачів знести гаражі була заявлена правлінням ЖБК, у той час як положеннями п.п.5 п.4.5 Статуту право прийняття рішень про зведення господарських споруд (а відтак, і про їх знесення), віднесено до виключної компетенції загальних зборів. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на п.4.8.8 Статуту ЖБК «Автомобіліст», відповідно до якого до компетенції правління належить встановлення обмежень на користування об'єктами, які перебувають у спільній власності. Однак позивач не надав суду доказів того, що гаражі відповідачів перебувають у спільній власності членів ЖБК. Окрім того, вимога про знесення гаражів не є встановленням обмежень на користування ними. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивач не довів свої вимоги, а тому у позові відмовляє. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed