Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (далі - ТОВ "Укр Кредит Фінанс") про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ним та ТОВ "Укр Кредит Фінанс" було укладено договір № 0254-3570 від 12.11.2019 року, відповідно до якого позивач отримав позику однак, ознайомившись зі змістом договору вважає, що такий є недійсним, оскільки укладений з істотними порушеннями. Зокрема він вважає укладений кредитний договір таким, що порушує ст.ст. 8, 11 Закону України «Про електронну комерцію» та п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такий укладений за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи, без заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, також працівники ТОВ "Укр Кредит Фінанс" при видачі кредиту не ознайомили його з умовами кредитування та ризиками, не надали інформації щодо сукупного розміру кредиту, при отриманні кредитних послуг він був введений відповідачем в оману щодо нарахування відсоткової ставки за користування кредитом та розміром такої у випадку порушення зобов`язання. Розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості і розмір, зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Також явно завищеним є розмір неустойки пені, що не відповідає засадам справедливості та порушує ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилаючись на те, що такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують його права, просить визнати вказаний кредитний договір недійсним. Ухвалою суду від 02.08.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На адресу\~суду 26.08.2021\~року від\~ТОВ "Укр\~Кредит Фінанс"\~надійшов відзив,\~відповідно до\~якого відповідач\~не погоджується\~із позовними\~вимогами [PERSON] ,\~вважає їх\~безпідставними такими,\~що не\~мають законодавчого\~обґрунтування та\~не підлягають\~задоволенню з\~огляду на\~те,\~що ТОВ\~"Укр\~Кредит Фінанс"\~є фінансовою\~компанією,\~яка здійснює\~свою діяльність\~на ринку\~фінансових послуг\~щодо надання\~коштів у\~позику на\~умовах фінансового\~кредиту.\~Кредитний договір\~(надалі\~-\~Договір)\~між сторонами\~укладений в\~порядку передбаченому\~ЗУ "Про\~електронну комерцію"\~та відповідно\~до Правил\~надання грошових коштів у кредит (надалі Правила). Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача https://www.creditkasa.ua, надалі (Сайт). Укладення договору № 0254-3570 від 12.11.2019 року між [PERSON] та ТОВ "Укр Кредит Фінанс" визнається сторонами і в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Також, [PERSON] в момент реєстрації на Сайті створив власний Особистий кабінет (п. 2.1.12 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до Договору та іншої інформації. Отже, позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення Договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення Договору було б неможливе. До того ж, позивачем на Сайті самостійно створено Особистий кабінет, заповнено Заявку на отримання Кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою відповідача. Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в Особистому кабінеті позивача на Сайті відповідача. Відповідно до п. 12 договору (реквізити сторін) наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЗУ «Про електронну комерцію». Також, відповідачем надано повну інформацію про умови кредитування, які розміщені на сайті відповідача. Крім того, відповідно до п. 5 договору, сукупна вартість кредиту (вартість користуванням Кредитом) складає 128 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 4480 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 980 грн. (у грошовому вираженні). Також, кредитний договір № 0254 -3570 від 12.11.2019 року є 8-им Договором, укладеним між позивачем та відповідачем на аналогічних умовах і попередні Договори виконані позивачем в повному обсязі. З приводу нечесної підприємницької практики та порушенням вимог ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначив, що у їх діях відсутній умисел на введення позивача в обман, сам же факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Тому просить відмовити у позовних вимогах [PERSON] до ТОВ "Укр Кредит Фінанс" про визнання недійсним кредитного договору № 0254-3570 від 12.11.2019 року в повному обсязі. Позивач 09.09.2021 року скерував на адресу суду відповідь на відзив відповідача та зазначив, шо в силу ч. 5 ст. 11, та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору № 0254-3570 від 12.11.2019 року є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Просив позов задоволити. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши додані до справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. ТОВ " Укр Кредит Фінанс" є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК N 116 від 01.08.2013 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (надалі - Нацкомфінпослуг), згідно Розпорядження N 2401 від 08.06.2017. До фінансових послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, Закон України\~"Про\~електронну комерцію" застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення фінансових послуг. Порядок укладення кредитного договору між сторонами здійснюється у відповідності до Закону України "Про електронну комерцію". Згідно із положенням ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору, як один із загальних засад цивільного законодавства, декларується в ст. 3 ЦК України. Згідно з ч. 3ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак, під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ "Укр Кредит Фінанс" 12.11.2019 року за допомогою веб-сайту ТОВ "Укр Кредит Фінанс" шляхом ідентифікації позивача та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п. 5.1-5.4 Правил), укладено кредитний договір № 0254-3570, невід`ємною частиною якого є Правила надання грошових коштів у кредит, за умовами якого ТОВ "Укр Кредит Фінанс" надає позичальнику кредит в сумі 3 500 грн., строк кредиту 14 днів. Згідно із п. 4 Договору, протягом строку кредиту розмір процентів складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 %. Згідно із п. 5 Договору, сукупна вартість кредиту (вартість користування кредитом складає 128.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 4 480 грн., та включає в себе проценти за користування кредитом 28.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 980 грн., (у грошовому вираженні). Відповідно до п. 6 Договору, у разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2 договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, згідно вимог чинного законодавства України, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2 % (двох відсотків) (включно) пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення. Згідно зі ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~203\~ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1 ст.\~215\~ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.\~11\~ЗУ "Про\~захист прав\~споживачів " цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів", нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1)вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За змістом ст. 230 ЦК України\~наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Судом встановлено, що грошові кошти надавалися [PERSON] в кредит на 14 днів і його було повідомлено про сплату 2 % за кожен день користування кредитними коштами, окрім того, позивач не надала доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення її в оману. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним з указаних підстав. Також, на обґрунтування заявленого позову позивач зазначав і про порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину ЗУ "Про електронну комерцію", а саме про відсутність його підпису на договорі, оскільки цей договір підписаний з використанням електронного підпису. Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 7 ст.\~11\~ЗУ "Про\~електронну комерцію" Порядок укладення електронного договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст.\~11\~ЗУ "Про\~електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 3 ст.\~11\~ЗУ "Про\~електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 6 ст.\~11\~ЗУ "Про\~електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 5 ст.\~11\~ЗУ "Про\~електронну комерцію" встановлено,\~що пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~може включати\~умови,\~що містяться\~в іншому\~електронному документі,\~шляхом перенаправлення\~(відсилання)\~до нього. Особі,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір\~(оферта),\~має надаватися\~безперешкодний доступ\~до електронних\~документів,\~що включають\~умови договору,\~шляхом перенаправлення\~(відсилання)\~до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі ст. 12 ЗУ "Про\~електронну комерцію" якщо\~відповідно до\~акта цивільного\~законодавства або\~за домовленістю\~сторін електронний\~правочин має\~бути підписаний\~сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання:\~електронного підпису\~або електронного\~цифрового підпису\~відповідно до\~Закону України\~"Про\~електронний цифровий\~підпис",\~за умови\~використання засобу\~електронного цифрового\~підпису усіма\~сторонами електронного\~правочину;\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом;\~аналога власноручного\~підпису (факсимільного\~відтворення підпису\~за допомогою\~засобів механічного\~або іншого\~копіювання,\~іншого аналога\~власноручного підпису)\~за письмовою\~згодою сторін,\~у якій\~мають міститися\~зразки відповідних\~аналогів власноручних\~підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкем та відповідачем не був би укладений. Відповідно до ст.\~652\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 2 ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. [PERSON] \~без отримання\~листа на\~адресу електронної\~пошти і\~смс-повідомлення,\~без здійснення\~входу на\~веб-сайт\~товариства за\~допомогою логіна\~і пароля\~особистого кабінету\~не зміг\~би укласти\~кредитний договір\~із відповідачем,\~тому укладення\~кредитного договору\~у запропонованій\~відповідачем формі\~відповідало внутрішній\~волі позивача\~і цей\~правочин відповідно\~до Закону\~України "Про\~електронну комерцію\~"\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі. Вказана позиція суду узгоджується з висновком зробленим Верховним Судом у постанові від 07.10.2020 по справі 127/33824/19 (за аналогічними правовідносинами). Таким чином, судом не встановлено наявності підстав для визнання оспорюваного кредитного договору від 12.11.2019 року № 0254-3570 недійсним вцілому з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України. Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до змісту п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на вказане, суд вважає, що за своїм змістом п. 6 оспорюваного кредитного договору кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі до 2 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить до 730 % на рік, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627\~ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Згідно з частиною третьою статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із правовими позиціями, викладеними в рішеннях Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 та постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 6-12674св15, від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, постановах Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі № 752/18046/14-ц, від 11.04.2018 року у справі № 127/18820/15-ц та в постанові ВС від 27.01.2020\~року у\~справі №\~754/6091/18. Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. З огляду на вказане, визнання судом недійсним п. 6 оспорюваного кредитного договору № 0254-3570 від 12.11.2019, не має наслідком визнання недійсним такого договору вцілому. Враховуючи вказане, судом встановлено підстави для часткового задоволення позовних вимог, зокрема щодо визнання недійсним п. 6 оспорюваного кредитного договору № 0254-3570 від 12.11.2019. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed