Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Нороченвського О.О., звернулася в Голосіївський районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, в якому просила суд постановити рішення, яким надати [PERSON] дозвіл на виготовлення документів для виїзду за кордон її дітям - малолітнім [PERSON] та [PERSON] без згоди їхнього батька - [PERSON] строками дії до досягненя кожним із них шістнадцятирічного віку; на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі України малолітніх [PERSON] та [PERSON] без згоди та супроводу їхнього батька [PERSON] строком дії до досягнення кожним із них шістнадцятирічного віку; на уповноваження без згоди батька [PERSON] інших осіб на супроводження [PERSON] та [PERSON] в разі їхнього тимчасового виїзду (вивезення) за кордон строками дії до досягнення кожним із них шістнадцятирічного віку. Позовна заява обгрунтована тим, що 23.07.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, у якому у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2013 року шлюб між ними було розірвано. 14.06.2014 року позивач вступила в новий шлюб та змінила прізвище на " [PERSON] ". Наприкінці 2018 року у дітей виникла необхідність виїзду за кордон для участі у конкурсах та на спортивні змагання, оскільки [PERSON] професійно займається хореографією, а [PERSON] - спортивною боротьбою. Отримати від відповідача дозвіл на виїд дітей за кордон є об"єктивно неможливим, оскільки він проживає на тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим, з якого на територію України не виїзджає. Дана обставина позбавляє дітей можливості приймати участь у конкурсах та змаганнях, які проходять за межами території України, чим порушується їхнє право на достатній життєвий рівень. У зв"язку із зазначеним, позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.05.2020 року для забезпечення розгляду вказаної позовної заяви визначено Дарницький районний суд м. Києва. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.06.2020 року відкрито провадженя за даною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, однак відзив на позовну заяву до суду не подав, з будь-якими заявами з процесуальних питань до суду не звертався, тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріалис справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Норма аналогічного змісту міститься у статті 4 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2005 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2013 року було розірвано (а. с. 4 - 6). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підвтерджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 12, 13). 14.06.2014 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] " (а. с. 11). Щодо позовних вимоги про надання дозволу на виготовлення документів для виїзду за кордон дітям. Відповідно до п.п.2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Тобто, чинним наразі законодавством передбачена необхідність отримання письмової згоди другого з батьків при оформленні особі, яка не досягла 16-річного віку паспорту для виїзду за кордон лише у разі якщо таке оформлення здійснюється у закордонній дипломатичній установі. Для оформлення ж паспорту дитині для виїзду за кордон на території України достатньо заяви-анкети одного з батьків. Згода другого з батьків на таке оформлення не потрібна. Вказаним вище Порядком взагалі не передбачена можливість вирішення такого питання в судовому порядку. Вказане свідчить про те, що вимога [PERSON] про надання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон дітям є безпідставною та задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про надання дозволу на виїз дітей за кордон без згоди батька. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини за вимогами статті 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 14 липня 2016 року Верховною Радою України внесені зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», виключено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі, можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Відповідно до пункту 3 зазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до вимог абзацу 8 підпункту 2 пункту 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних актів, не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку, із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Позивачка не зазначила у позовній заяві конкретного терміну вивезення дітей за кордон, не зазначила конкретних країн перебування дітей за кордоном, а надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на багаторазові виїзди дітей за кордон без згоди батька суперечить положенням чинного законодавства та призведе до фактичного позбавлення батька можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed