Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ПАТ «ЗАВОД МАЯК» у якому просив стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 28 793,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення до ухвалення рішення по справі та понесені судові витрат у розмірі 9 500 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказував, що з 23.07.2004 року працював в АТ «ЗАВОД МАЯК» і 01.08.2018 року був звільнений з посади інженера з безпеки руху 2 категорії АТ «ЗАВОД МАЯК» на підставі наказу №260к від 01.08.2018 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. При цьому, належних грошових розрахунків АТ «ЗАВОД МАЯК» з позивачем при звільненні не провів. Позивач вказує, що на час його звільнення заборгованість товариства по заробітній платі перед ним складала 28 793,20 грн. Оскільки при звільненні належний розрахунок з [PERSON] не був проведений роботодавцем і не здійснений на час подачі даного позову, просив про задоволення позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подали відзив на позовну заяву у якому не погоджувались із нарахованими сумами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 28 793,20 грн., вказували, що дійсна заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 22 892,67 грн., що підтверджується довідкою №246. Крім того, заперечили проти стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9 500 грн. з огляду на її необґрунтованість. В свою чергу представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог у якій погодився з розрахунками відповідача в частині заборгованості по заробітній платі у розмірі 22 892,67 грн., та просив стягнути в рахунок заборгованості по заробітній платі саме вказану суму, крім того зменшили розмір витрат на правничу допомогу до 6 000 грн. і просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Вивчивши позовну заяву, пояснення позивача, відзив відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. [PERSON] з 23.07.2004 року працював в АТ «ЗАВОД МАЯК» і 01.08.2018 року був звільнений з посади інженера з безпеки руху 2 категорії АТ «ЗАВОД МАЯК» на підставі наказу №260к від 01.08.2018 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Відповідно до Довідки АТ «ЗАВОД МАЯК» станом на 26.02.2019 року заборгованість відповідача по заробітній платі перед [PERSON] складає 22 892,67 грн., (а.с.26) з чим згодом погодився останній і підтвердив заявою про зменшення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, вимога позивача про стягнення на його користь з АТ «ЗАВОД МАЯК» 22 892,67 грн., заборгованості по заробітній платі, яка не оспорюється відповідачем законна та обґрунтована. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середньоденна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача. З урахуванням 42 відпрацьованих робочих днів у червні та липні 2018 року, заробітна плата за які береться для розрахунку, середньоденна заробітна плата [PERSON] склала 187,42 грн. З огляду на зазначене, оскільки час затримки у виплаті заробітної плати з моменту звільнення [PERSON] 01.08.2018 року по час ухвалення рішення у справі 27.05.2020 року складає 456 робочих днів, середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні складає 85 463,52 грн. (187,42 грн.*456=85 463,52 грн.). Таким чином, з АТ «ЗАВОД МАЯК» на користь [PERSON] також підлягає стягненню 85 463,52 грн. за час затримки у виплаті заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно до п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог. Зазначені витрати мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. З доданих до позовної заяви документів вбачається, що права та інтереси позивача в даній цивільній справі представляє - адвокат Стащук В.А. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9 500 грн., а згодом зменшення її до 6 000,00 грн. є не співмірним зі складністю шаблонної справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, реальним обсягом наданих послуг. У зв`язку з чим суд вважає правильним та достатнім стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні. З огляду на зазначене, питання щодо справляння і сплати податків й інших обов`язкових платежів у такому випадку вирішуватиметься при виконанні рішення суду. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1 083,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial