Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

у суд із позовом про визнання права власності та поділ житлового будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою звернулась [PERSON] до [PERSON] у якій просить встановити факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу 09 березня 2006 року по 14 грудня 2007 року включно, визнати житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 20 га, які розташовані в [ADDRESS] та провести реальний розподіл даного майна між нею та [PERSON] Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 9 березня 2006 року вона проживала однією сім'єю з відповідачем [PERSON] 15 грудня 2007 року між ними було зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти на земельній ділянці, яка належала відповідачу, ними був збудований будинок на місці літньої кухні та побудовано надвірні будівлі. Право власності на даний будинок [PERSON] зареєстрував після розірвання шлюбу. Вважає, що побудоване нерухоме майно та земельна ділянка, на якій воно розміщено є спільною власністю подружжя, а тому підлягає поділу. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги повністю підтримали. Відповідач позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу 09 березня 2006 року по 14 грудня 2007 року визнав та пояснив, що дійсно у даний період проживав із відповідачкою. У іншій частині позовних вимог просить відмовити, мотивуючи тим, що будівництво проводилось за кошти його синів. Крім того, земельну ділянку він отримав у власність у результаті приватизації. Тому, на його думку, дані об'єкти не можуть відноситися до об'єктів спільної власності подружжя. Представники відповідача просять відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів безпідставності. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. У судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 2357/2358/13-24 від 13 березня 2014 року ним були допущені технічні помилки, де замість вулиці [ADDRESS] було зазначено вулиці [ADDRESS]. Під час розгляду справи свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сім'я з 2006 року. За час їх спільного проживання ними був побудований будинок та господарські будівлі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він товаришує з сином відповідача, а тому допомагав їм при будівництві будинку, сараю та гаража. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він привозив [PERSON] на будівництво будівельні матеріали. Підтвердив те, що під час проживання [PERSON] та [PERSON] будинок був відремонтований, а його площа збільшена. Під час розгляду справи були встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: Рішенням 6 сесії 5 скликання Козелецької селищної ради від 18 січня 2007 року було надано дозвіл гр. [PERSON] на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] Рішенням 6 сесії 5 скликання Козелецької селищної ради від 6 вересня 2007 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] 15 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького РУЮ, актовий запис № 160. Рішенням 7 сесії 5 скликання Козелецької селищної ради від 27 грудня 2007 року передано безоплатно у власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданого 17 грудня 2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Козелецької селищної ради, сел. Козелець, Козелецького району, Чернігівської області. Рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради № 44 від 28 квітня 2010 року [PERSON] було надано дозвіл на переобладнання літньої кухні під житловий будинок і побудувати сарай і гараж в [ADDRESS] Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 04.08.2011 року, земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS], площею 0,06 га, зареєстрована за гр. [PERSON]. Рішенням Козелецького районного суду від 7 вересня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.12.2012 року [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно довідки КП «Ніжинське МБТІ» № 2 від 29.01.2013 року вартість домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], та належить згідно свідоцтва про право власності виданого 25.12.2012 року [PERSON], складає 452 574 гривні. Заслухавши позивача, її представника, відповідача, його представників, свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Територіальна громада в особі Козелецької селищної ради про визнання права власності та поділ житлового будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою підлягають частковому задоволенню. До даного висновку суд прийшов із наступних підстав: відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.256 ЦПК України, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються судовим порядком, коли діючим законодавством не передбачено іншого прядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. Згідно п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Згідно статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналізуючи встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, суд приходить до висновку, про те, що стороною позивача повністю доведено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 09 березня 2006 року по 14 грудня 2007 року включно. Пояснення позивача та покази свідків відображають характер відносини, які склалися між позивачкою та відповідачем [PERSON], як чоловіка і дружини у вказаний період. Суд також враховує визнання відповідачем вказаних вимог. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з цим, не підлягають задоволенню решта позовних вимог позивача, із наступних підстав: згідно вимог ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними. Статтею 62 СК передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, воно у разі спору може бути визнане, за рішенням суду, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що майно , яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя чи їх обох. Під час розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що в період проживання однією сім'єю та шлюбу подружжям, внаслідок спільних трудових та грошових затрат, було проведено ряд будівельних робіт, а саме прибудована житлова прибудова до частини будинку, проводились роботи по утепленні зовнішніх стін будинку, даху, збудований ганок, було проведено газопостачання, та інше. Крім цього, було збудовано гараж, погріб, вбиральня. Факт спільних трудових та грошових затрат підтверджується поясненнями позивача, відповідача, показами у судовому засіданні свідків та довідками з місць роботи [PERSON], які підтверджують отримання нею доходів у вигляді заробітної плати. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 2357/2358/13-24 від 13 березня 2014 року, ринкова вартість житлового будинку станом на 8 березня 2006 року становила 34 316, 00 гривень. Станом на 7 вересня 2012 року, тобто на час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями вже становила 254 418, 00 гривень. Тобто, вартість домоволодіння збільшилась на 220 102, 00 гривень. При цьому, право власності на спірне домоволодіння на момент розірвання шлюбу зареєстровано не було. Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VII Прикінцевих положень СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч.1 п.1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно зазначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, а п.1 ч.1.5 даного положення свідчить, що державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно як житлові будинки. Оскільки спірне майно - житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] станом на 7 вересня 2012 року, тобто на час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] не був прийнятий в експлуатацію, вважався незавершеним будівництвом, і як наслідок, не був зареєстрований в органах БТІ, а тому не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва. Тому позовні вимоги в частині визнання спірного будинку та господарських будівель об'єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та їх реального поділу також не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про визнання будинку з господарськими будівлями об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у яких суд відмовив. Суд також не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га за адресою: [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? її частину, оскільки відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Враховуючи викладене,

Outcome: partial