Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення недоплаченої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, визнання заяви недійсною, визнання наказу таким, що втратив чинність, стягнення: доплати до посадових окладів, надбавки за шкідливі умови праці, складність та напруженість у роботі, доплати за прибирання туалетів і використання в роботі дезинфікуючих розчинів, виплати за роботу в нічний час, доплату за роботу в святкові дні, інфляційних збитків, середнього заробітку за час затримки заробітної плати, визнання недійсним запису в трудовій книжці, зобов'язання внести відомості в трудову книжку. В судовому засіданні позивачка та її представник позовну заяву підтримали та позивачка суду пояснила, що працювала в пансіонаті медичного реабілітаційного центру «Кремінці» при МВС України. Згідно наказу №2 від 17.01.2001 року прийнята на посаду палатної молодшої сестри в пансіонат при МРЦ «Кремінці» МВС України. Згідно наказу № 122-К від 12.08.2013 року перепризначена на посаду молодшої медичної сестри пансіонату медичного реабілітаційного центру «Кремінці» МВС України в зв'язку із закінченням строку трудового договору. Дане звільнення вважає незаконним і необгрунтованим з наступних підстав. Відповідно до наказу МВС України № 576 від 12.06.2013 року «Про організаційні зміни у МВС» було скасовано штат та скорочено всі 96 посад в тому числі 57 одиниць. На виконання наказу МВС України, начальником МРЦ «Кремінці» Полівода В.І. видано наказ по МРЦ «Кремінці» № 99 від 25.06.2013 року, згідно якого зобов'язано всіх працівників попередити під розписку про проведення реорганізації. З даним наказом було ознайомлено всіх працівників під розписку. Вподальшому, 27.08.2013 року відповідач, викликавши чотирьох працівників МРЦ «Кремінці»: її, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та під тиском юриста МРЦ «Кремінці» [PERSON] зобов'язали написати задніми числами, а саме 12.08.2013 року заяви про те, що вони бажають перепризначити їх на посаду молодшої медичної сестри 0,75 ставки пансіонату, який функціонує в період з червня по серпень та з грудня по лютий, з 12.08.2013 року. Також вважає незаконними заяви про звільнення від 30.08.2013 року та накази про звільнення від 30.08.2013 року всіх осіб в зв'язку з закінченням терміну дії трудового договору. Позивачка зазначила, що не було взято до уваги написані нею та названими співпрацівниками МРЦ «Кремінці» заяви, в яких останні вказали, що всі написані заяви, які стосуються звільнення відкликаються по причині написання їх під тиском та помилкою, поскільки ніхто із працівників не зорієнтувався, які будуть спричинені збитки. Позивачка вказала, що у зв'язку з зловживанням посадових осіб керівників МРЦ «Кремінці» починаючи з 2000 року по момент незаконного звільнення взагалі не виплачувались доплата до заробітної плати у розмірі 25 % згідно постанови КМУ від 11.08.1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських регіонах», про що свідчить довідка № 55/16/-329 від 25.11.2013 року. Також позивачка зазначає, що відповідачем повинні були їй виплачуватись грошові кошти за шкідливі умови праці у розмірі 10 % та надбавка за складність та напруженість у роботі у розмірі 10 %, про те позивачка проаналізувавши довідки за 2000-2013 рік про нарахування їй заробітної плати зазначила, що її заробітна плата за кожний місяць була різною і за велику кількість місяців була нижчою від мінімальної заробітної плати. Позивачка вважає, що відповідачем було неналежним чином здійснення нарахуваннь нічних та святкових доплат, а також преміальних доплат. Загалом позивачка вважає, що зі сторони відповідача відбулося групе порушення трудового законодавства пов'язане із виплатою грошових коштів нижче мінімальної заробітної плати, здійснення індексацій у встановленому законодавством порядку, доплат до заробітної плати у розмірі 25 % згідно Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», надбавок за шкідливі умови праці у розмірі 10 % та надбавок за складність та напруженість у роботі у розмірі 10 % доплат за прибирання туалетів та за використання в роботі дезенфікуючих розчинів у розмірі 10 % виплат за роботу в нічний час, доплат за роботу в святкові дні, виплат грошових коштів як матеріальних, а також грошових коштів, які стосуються щорічних відпусток. Тому враховуючи викладене позивачка та її представник просять задоволити позовну заяву та визнати заяву про перепризначення позивачку на посаду молодшої медичної сестри 0,75 ставки пансіонату від 12.08.2013 року недійсною; визнати наказ МВС України № 576 від 12.06.2013 року «Про організаційні зміни у МВС таким, що втратив чинність відносно позивача; скасувати наказ № 122-К від 12.08.2013 року про перепризначення на посаду молодшої медичної сестри пансіонату МРЦ "Кремінці" МВС України; визнати недійсним запис в трудовій книжці №122-К про перепризначення на посаду молодшої медичної сестри пансіонату МРЦ "Кремінці" МВС України; зобов'язати відповідача внести відомості в трудову книжку. Просять стягнути з відповідача на користь позивачки: доплати до посадових окладів у розмірі 25 %, виходячи з посадового окладу за період з 2000 року по соьогоднішній день в розмірі, що становить 54 000 грн.; надбавки за шкідливі умови праці у розмірі 10 % та надбавки за складність та напруженість в роботі у розмірі 10 % за період з 2000 року по день винесення рішення в розмірі - 21 600 грн.; доплати за прибирання туалетів та за використання в роботі дезенфікуючих розчинів у розмірі 10 % за період з 2000 року по день винесення рішення в розмірі, що становить 21 600 грн.; виплати за роботу в нічний час за період з 2000 року по день винесення рішення в розмірі, що становить 56 160 грн.; доплату за роботу в святкові дні за період з 2000 року по день винесення рішення в розмірі, що становить 56 160 грн.; інфляційні збитки від суми 34 410 грн. як недораховану заробітну плату у зв'язку із незаконним переведенням під ставки у розмірі, що 2 402, 64 грн.; середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, яка складається з посадового окладу, оплати праці в нічні, святкові дні, доплат, надбавок, заохочувальних та компенсайійних виплат починаючи з 2000 року по день винесення рішення у розмірі, що становить 216 000 грн. та моральну шкоду. Судові витрати просять покласти на відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву позивачки заперечив та зазначив, що позивачку звільнили з роботи законно. Відповідно до наказу МВС України №576 від 12.06.2013 р. "Про організаційні зміни у МВС" було скасовано штат та скорочено всі 96 посад. Наказом відповідача №99 від 25.06.2013 р. зобов'язано всіх працівників попередити про проведення реорганізації. 12.08.2013 р. позивачка за власним бажанням написала заяву про перепризначення на посаду молодшої медичної сестри пансіонату, який функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий. Вказана заява була зареєстрована. На підставі заяви позивачки відповідач 12.08.2013 р. видав наказ №122 про призначення її на вказану посаду. 30.08.2013 року в зв'язку із закінченням строку трудового договору було видано наказ про звільнення позивачки з посади відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. Відповідач вважає, що позивачка не довела заподіяння їй моральної шкоди. Невиплачену компенсацію за невикористану відпустку позивачці виплачено. Представник вказав, що позивачці виплачувалась доплата за роботу в населеному пункті, якому надано статус гірського, а також за шкідливі умови праці, які проводилися з 2009 р. з часу атестації робочих місць. Представник ствердив, що оплата нічних і святкових проводилися згідно табелів обліку робочого часу, а прибирання туалетів і використання дезинфікуючих розчинів і є тими самими шкідливими умовами праці. Представник вважає, що заяву про перепризначення позивачка писала в той же день, який вказаний у заяві, постільки така дата збігається з датою реєстрації заяви та датою виданого наказу. Представник просить відмовити в позові. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Із копії трудової книжки позивачки та наказу № 131 від 30.08.2013 року вбачається, що [PERSON] працювала в МВС Медичний реабілітаційний центр «Кремінці» і з 31.08.2013 року її звільнено з посади молодшої медичної сестри пансіонату МРЦ «Кремінці» МВС України в зв'язку із закінченням строку трудового договору. (Т.1 а.с. 11-13; 14) Із наказу від 12.06.2013 року вбачається, що у відповідача було скасовано штат і скорочено всі 96 посад. Згідно наказу № 99 від 25.06.2013 року вбачається, що відповідач видав наказ про попередження всіх працівників про майбутнє звільнення (Т.1 а.с.48). Із списку працівників МРЦ «Кремінці» МВС України ознайомлених з наказом № 99 від 25.06.2013 року вбачається, що [PERSON] була ознайомлена щодо скорочення чисельності працівників, пов'язаним із реорганізацією Медичний реабілітаційний центр «Кремінці» МВС України, що підтверджується її підписом. (Т.1 а.с.50) Із заяви позивачки від 12.08.2013 року вбачається, що [PERSON], 12.08.2013 року подала відповідачу заяву про перепризначення її на посаду молодшої медичної сестри в пансіонат, який функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий (Т.1 а.с.18). Згідно витягу з наказу № 122-К від 12.08.2013 року [PERSON] з 12.08.2013 року призначено молодшою медичною сестрою пансіонату, який функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий (Т.1 а.с.15). Судом встановлено, що наказом №131 від 30.08.2013 р. позивачку звільнено з посади молодшої медичної сестри пансіонату в зв'язку із закінченням строку трудового договору (Т.1 а.с.14). Відповідно до положень ст.23 ч.2 КЗпП України, строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Частиною 1 ст.492 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Положення ч.2 ст.40 КЗпП України визначають, що звільнення у випадку змін в організації виробництва і праці допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що дії відповідача по звільненню позивачки відповідають вимогам вказаних норм і позовні вимоги позивачки про поновлення на роботі та скасування наказу №131 від 30 серпня 2013 р. про звільнення позивачки з 31.08.2013 р. з посади молодшої медичної сестри пансіонату в зв'язку із закінченням строку трудового договору; визнання недійсною заяви від 12.08.2013 р. про перепризначення її на посаду молодшої медичної сестри 0.75 ставки пансіонату; визнання наказу МВС України №576 від 12.06.2013 р. "Про організаційні зміни у МВС" таким, що втратив чинність відносно позивачки; скасування наказу №122-К від 12.08.2013 р. про перепризначення на посаду молодшої медичної сестри пансіонату; визнання недійсним запису в трудовій книжці про перепризначення на посаду молодшої медичної сестри; зобов'язання внести відомості в трудову книжку про визнання недійсним запису про перепризначення на посаду молодшої медичної сестри. Також суд вважає недоведеними твердження позивачки щодо дати написання заяви про перепризначення її на посаду молодшої медичної сестри в пансіонат, який функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий і про вчинення на неї тиску при написанні заяви. Судом встановлено, що при звільненні позивачці не виплачено всю компенсацію за невикористану відпустку. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] всю компенсацію за невикористану відпустку виплачено тільки в квітні 2014 року. (Т. 2 а.с.39) Тому вимога позивачки щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.117 КЗпП України відповідач повинен виплати середній заробіток за час затримки виплати розрахункових. Як вбачається із матеріалів справи (Т.2 а.с.37), відповідачем позивачу нараховано середній заробіток за час затримки виплати розрахункових. Проте, відповідачем на час винесення рішення таку виплату не проведено, що останнім не заперечується. Тому з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 17 270 грн. середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових. Судом встановлено, що протягом 2003-2006 років позивачку переводили на 0.5 ставки без дотримання вимог ст.32 КЗпП України щодо повідомлення не пізніше ніж за два місяці. Вказана обставина стороною відповідача не заперечується, в зв'язку з чим останнім зроблено нарахування до повного окладу позивачки та нарахування компенсації за невчасно виплачені їй доходи. (Т.2 а.с.35-36) Нараховані відповідачем кошти належні позивачці останній не виплачені. Тому, протягом встановленого строку повідомлення позивачці слід доплатити половину посадового окладу, що підлягають компенсації. Заробітня плата до повного окладу позивачки складе 3 778 грн. 24 коп., що стверджується відомістю різниці нарахованої зарплати до повного окладу за 2003-2006 роки. Розмір компенсації за невчасно виплачені доходи складе 4 898 грн. 94 коп., що стверджується нарахуванням компенсації за невчасно виплачені доходи [PERSON] Судом досліджено, що інші переведення на 0.5 ставки здійснювалися з дотриманням вимог законодавства про працю або за ініціативою позивачки. Вимог позивачки про стягнення 54 000 грн. доплати до посадових окладів у розмірі 25% ; 21 600 грн. надбавки за шкідливі умови праці в розмірі 10 % та надбавки за складність і напруженість у роботі в розмірі 10%; 21 600 грн. доплати за прибирання туалетів та за використання в роботі дезінфікуючих розчинів у розмірі 10%; 56 160 грн. виплати за роботу в нічний час; 56 160 грн. доплати за роботу в святкові дні не підлягають до задоволення, поскільки недоведені останньою. Із довідок про заробітну плату виданих [PERSON] вбачається, що останній виплачувались гірські, нічні, надбавки, святкові, індексацію, шкідливість. Такі розрахунки суд вважає правильно визначеними. Оплата праці позивачки здійснювалася на підставі наказу № 308/519 від 05.10.2005 р. "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення". Відповідно до п.1.6. наказу, конкретні розміри доплат, надбавок та інших виплат визначаються керівником закладу, установи за рахунок і в межах фонду заробітної плати та відображаються в розрахункових відомостях на виплату заробітної плати. Пункт 3.4.5. наказу передбачає, що доплата за шкідливі умови праці установлюється за результатами атестації робочих місць. Згідно протоколу, така атестація проведена у відповідача лише 12.10.2009 р. Тому доплата за шкідливість проводилась після 2009 року. (Т.1 а.с.177) Розділені вимоги позивачки про надбавку за шкідливі умови праці, доплата за прибирання туалетів та за використання в роботі дезінфікуючих розчинів не знайшли свого підтвердження, як оремі виплати. Поясненнями представника відповідача та свідка [PERSON] доведено, що такі вимоги позивачки стосуються доплат за шкідливість і такі виплати проведено. Позивачкою також не доведено, що відповідач порушив вимоги ст.95 КЗпП України. Вона не довела, що при виконанні місячної норми праці її заробітна плата була нижчою мінімальної. Тому вимога про стягнення 216 000 грн. середнього заробітку за час затримки заробітної плати (невиплати в повному обсязі) також не підлягає задоволенню, поскільки невиплата в повному обсязі заробітної плати стосується лише доплати до повного окладу за період неповідомлення позивачки не пізніш ніж два місяці про переводи на 0.5 ставки і така заробітна плата компенсована. Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте передбачених підстав відшкодування моральної шкоди позивачка не довела. Судом встановлено, що позивачкою неправильно вирахувано суми, які їй належать від відповідача. Позивачка при вираховуванні належних їй сум неправильно визначила оклади, в оклади враховано 25% гірських. Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому враховуючи викладене позовну заяву позивачки слід задоволити частково та стягнути з Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" Міністерства внутрішніх справ України в користь [PERSON] 25 947 грн. 18 коп., з яких: 17 270 грн. середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових; 3 778 грн. 24 коп. доплати до посадового окладу в зв'язку із зміною розмірів оплати праці; 4 898 грн. 94 коп. компенсації за невчасно виплачені доходи в зв'язку із зміною розмірів оплати праці. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути несплачений судовий збір у розмірі 259 грн. 74 коп. На підставі ст.ст.32, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.1, 2 Закону України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушеннями строків їх виплати" та

Outcome: approved