Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу в гірській місцевості. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03 березня 1993 року по 01 жовтня 2009 рік вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала у відділенні ПАТ "Промінвестбанк" в м. Рахові. Місто Рахів має статус гірського населеного пункту. Позивачка [PERSON], 06.06. 2005 року, отримала посвідчення, за яким набула статусу особи, що проживає на території гірського населеного пункту та користується пільгами, встановленими ЗУ "Про статус гірських населених пунктів України». На підставі наведеного, просить суд стягнути з ПАТ "Акціонерний промислово-інвестиційний банк" на її користь 45976,90 гривень з відрахуванням із зазначеної суми податкових та страхових платежів за роботу в гірському населеному пункті згідно Постанови КМУ "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах". від 11.08. 1995 року № 648. В ході судового розгляду справи позивачкою було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій додатково просить стягнути з відповідача в її користь судові витрати на правову допомогу в сумі 6200 гривень. Позивачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Просить позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", в судове засідання не з'явився, однак 30.12. 2013 року (реєстрація по канцелярії суду) представник відповідача Горват М.В., подав до суду письмове заперечення на позовну заяву. В даному запереченні йдеться про те, що ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" не був і не є учасником будь-яких генеральних, галузевих та регіональних угод. Посадові оклади працівників банку ніколи не були визначені та не визначені на даний час будь-якими угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці і тим більше не встановлені рішенням КМУ або за його дорученням, а тому, відповідач не зобов'язаний виплачувати пільги за роботу чи проживання в населених пунктах що мають статус гірських населених пунктів, що встановлені ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні". Відповідач є госпрозрахунковою організацією, а тому не підпадає під дію ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні" та Постанови КМУ "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах", положення яких розповсюджується на тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці. Гарантії щодо розміру заробітної плати відповідача встановлено колективним договором. А госпрозрахункові підприємства, відповідно до ст. 15 ЗУ "Про оплату праці", самостійно в колективному договорі з дотриманням норм та гарантій передбачених законодавством, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників. А в колективному договорі відповідача не передбачено виплату пільг за роботу чи проживання в гірських населених пунктах, тому дія закону "Про статус гірських населених пунктів в Україні", не поширюється на відповідача. Банк посилається на те, що ненадання позивачкою посвідчення громадянина, який проживає на території гірського населеного пункту є нереалізацією свого права на отримання відповідних пільг. Оскільки особа, що отримала посвідчення громадянина, який проживає, працює на території гірського населеного пункту повинна пред'явити дане посвідчення банку, а наявність даного посвідчення, без пред'явлення такого не створює обов'язку роботодавця щодо підвищення посадового окладу. В запереченні вказано, що відомості про те, що ПАТ "Промінвестбанк" є учасником Генеральної угоди є такі, що не відповідають дійсності. Сторонами даної угоди є Кабінет Міністрів України, Федерація роботодавців України, Всеукраїнська асоціація роботодавців та ін., а ПАТ "АКПІБ" не є учасником Федерації роботодавців України. Тому ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" не зобов'язаний виплачувати пільги за роботу чи проживання в гірських населених пунктах. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 03 березня 1993 року по 01 жовтня 2009 року. Працювала у філії відділення ПАТ "Промінвестбанку" в м. Рахів, Закарпатської області на посаді касира, а згодом - завідуючою касою. Наказом № 119-о/с від 01.10. 2009 року [PERSON], було звільнено з роботи, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП, що стверджується даними трудової книжки від 12.12. 1968 року. У відповідності до ст. 5 ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15.02. 1995 року, статус особи, яка проживає та працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка. Правила видачі посвідчення громадянина, що проживає, працює на території населеного пункту, якому у встановленому законом порядку надано статус гірського, врегульовані "Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту" затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 19.03. 1996 року № 345. Відповідно до п. 2 даного Положення, посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину надано статус особи, що проживає, працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського, на підставі якого надаються пільги, встановлені ст. ст. 3,6 ЗУ "Про статус гірських населених пунктів України". Встановлено, що [PERSON] 06 червня 2005 року набула статусу особи, яка проживає і працює на території гірського населеного пункту, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Рахівської міської ради відповідно до ч.1 ст. 5 Закону та п.п.2,4 Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженого постановою КМУ від 19 березня 1996 року №345. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року №648 "Про умови праці осіб, які працюють у гірських районах" передбачено, що в установах, організаціях, розташованих на територіях населених пунктів, яким надано статус гірських, встановлюється підвищення до посадових окладів працівників на 25 відсотків. Чинне законодавство пов'язує право особи, яка працює в установах, організаціях, розташованих на територіях населених пунктів, яким надано статус гірських, підвищення посадового окладу на 25 відсотків із набуттям відповідного статусу, а не з повідомленням установи, організації, про набуття такого статусу. Судом встановлено, що при виплаті заробітної плати в період з 06.06. 2005 по 01.10. 2009 років [PERSON] не нараховано і не виплачено 25% доплати до її посадового окладу за роботу в гірському районі, у зв'язку із чим ініційовано, останньою, позов до суду з цього приводу. Також, доплати у розмірі 25% до посадового окладу позивачки, яка передбачена Постановою КМ України від 11.08.1995 року № 648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах" та Постанови КМУ України № 1594 від 25.10.2002 року не були передбачені окремою графою у довідці ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» № 20-04/20197 від 14.09. 2012 року. У відповідності до абзацу 2 п.1 Постанови КМУ № 648 від 11.08.1995 р. "Про умови праці осіб, які працюють в гірських районах" у разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, які постійно в них працюють, також підлягають підвищенню у розмірі, передбаченому абзацом першим цього пункту. Філія "Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області" розташована в м. Рахів Закарпатської області, якому згідно постанови Кабінету Міністрів України №647 від 11 серпня 1995 року "Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських" надано статус гірського населеного пункту. Тому, враховуючи вищенаведене, починаючи з 06.06.2005 року по 01.10. 2009 рік відповідач повинен був нараховувати позивачці 25% до посадового окладу за роботу в гірській місцевості. З урахуванням зазначених норм законодавства та даних довідки ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» № 20-04/20197 від 14.09. 2012 року з відповідача в користь позивачки підлягає до стягнення 45976,90 гривень як заборгованість по заробітній платі за роботу в гірській місцевості, виходячи з такого розрахунку: 1) за період з 06.06. 2005 року по 31.12. 2005 рік сума посадових окладів складає 13225,04 грн. : 100% х 25% = 3306,26 гривень; 2) за період з 01.01. 2006 року по 31.12. 2006 рік сума посадових окладів складає 33215,12 грн. : 100% х 25% = 8303,78 гривень; 3) за період з 01.01. 2007 року по 31.12. 2007 рік сума посадових окладів складає 40371,62 грн. : 100% х 25% = 10092,90 гривень; 4) за період з 01.01. 2008 року по 31.12. 2008 рік сума посадових окладів складає 52072,25 грн. : 100% х 25% = 13018,06 гривень; 5) за період з 01.01. 2009 року по 01.10. 2009 рік сума посадових окладів складає 45023,58 грн. : 100% х 25 % = 11255,90 гривень. Доводи представника відповідача на те, що [PERSON] не було пред'явлено посвідчення встановленого зразка, а тому не було підстав для нарахування гірських не заслуговують на увагу, оскільки ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов'язаний був дотримуватись гарантій оплати праці громадян, передбачених законодавством та чинним законодавством обов'язок у здійсненні належної оплати праці працівників покладається на роботодавця. Також посилання відповідача, що підвищення посадового окладу [PERSON] на 25 відсотків не мало здійснюватись, оскільки ПАТ «АКПІБ» є госпрозрахунковою організацією, ніколи не було та не є стороною будь-яких генеральних, галузевих чи регіональних угод, а тому не підпадає під дію ст. 6 ЗУ «Про статус гірських населених пунктів України», Постанови КМУ «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» положення яких стосується тільки тарифних ставок та посадових окладів працівників, які визначені генеральною, галузевою та регіональною угодами, як мінімальні гарантії в оплаті праці, не ґрунтуються на законі, і тому не заслуговують на увагу, оскільки ні Законом України «Про статус гірських населених пунктів України», ні постановою КМУ №648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» прямо не встановлено, що пільга підвищення посадового окладу на 25 відсотків за роботу в гірській місцевості, стосується виключно підприємств, установ, організацій, які є сторонами генеральних, галузевих чи регіональних угод. Натомість чітко передбачено, що на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, підвищуються на 25 відсотків. Окрім того, положення постанови КМУ «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, що працюють на таких підприємствах, а оплата праці працівників підприємств, організацій, що розташовані на території гірських населених пунктів повинна визначатись з урахуванням норм матеріального права, де чітко передбачено таке підвищення. Оскільки ПАТ "АКПІБ" не є членом Федерації роботодавців України, та відповідно не є стороною генеральної угоди, то така обставина не позбавляє обов"язку банк здійснювати оплату праці відповідно до чинного законодавства, яке регулює підвищення оплати праці працівників, що працюють в гірських населених пунктах. Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно п. 2 ст. 79 ЦПК України, до інших судових витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволено, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення 6200 гривень витрат на правову допомогу, що стверджено квитанцією від 15.10. 2012 року (а.с. 50). Крім того, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на спеціальний фонд Державного бюджету України, слід стягнути судовий збір в розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved