Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

17.10.2019 року [PERSON] , в особі представника адвоката Браславської О.А., звернулась до суду із позовом до [PERSON] з вимогами: визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.08.2001 по 04.06.2019 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час зареєстрованого шлюбу позивач та відповідач придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який був посвідчений Сапком М.Г., приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області 29.04.2007 р., зареєстрований в реєстрі за №1272. Право власності на квартиру було зареєстровано на ім`я відповідача. На цей час право власності на квартиру в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зареєстроване на відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою №174898000. Відповідач у добровільному порядку не має наміру здійснити поділ спільного майна, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 10.12.2019 від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] з вимогами: визнати за ним, [PERSON] , право особистої приватної власності на 9/10 частки квартири [ADDRESS] ; визнати за ним, [PERSON] , право власності на 1/20 частку квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/20 частку квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначив, що дійсно з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач покинула двох неповнолітніх дітей, виїхала проживати за кордон, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча на підставі судового наказу Зміївського районного суду Харківської області від 12.07.2019 року по справі № 621/1/84/19 з неї стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. На момент одруження і до народження другої дитини, тобто до [INFO] , вони разом проживали в належній йому особисто квартирі [ADDRESS] , яка була подарована батьками на підставі договору дарування від 21.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 980. За місяць до народження доньки, він вирішив придбати більшу, трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що продавалася в цьому ж будинку. Вільних грошових коштів в родині не було, працював він один, оскільки відповідач не працювала, 3 роки знаходилася у відпустці по догляду за сином по досягненню ним трьох років, а потім у декретній відпустці по вагітності й пологам другої дитини. Гроші на купівлю квартири він планував віднайти від продажу квартири, в якій вони проживали та яка належала йому особисто. В один день, а саме 29.04.2007, він продав, а покупець [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 11536,00 (одинадцять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 1270. Одночасно, 29.04.2007 року, [PERSON] продала, а він придбав квартиру [ADDRESS] за 12890,00 (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто) грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 1272. Різниця вартості між продажем квартири [ADDRESS] та купівлею квартири [ADDRESS] склала 1354,00 грн., що у відсотковому співвідношенні склало 10,5% від суми спірної квартири. Тобто, фактично він доплатив необхідну різницю в сумі. При цьому, нотаріус, встановлюючи особи учасників правочину та перевіряючи їх дієздатність, викликав чоловіка покупця [PERSON] для надання згоди на укладення Договору купівлі-продажу, а [PERSON] він не викликав для надання такої згоди, оскільки було встановлено, що для купівлі спірної квартири [ADDRESS] використовуються виключно особисті кошти. Таким чином, спростовується презумпція рівності часток подружжя, про які зазначається в первісному позові, оскільки в більшій частці спірна квартира [ADDRESS] ) придбана за особисті кошти і лише 10% (1/10 частка) вартості складають кошти, що були також мною особисто зароблені під час шлюбу. 08.01.2020 від представника [PERSON] - адвоката Браславської О.А. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, де зазначено, що позивачем за зустрічним позовом повідомлені не достовірні відомості. [PERSON] виїхала за межі України для лікування та уникнення погіршення стану свого здоров`я внаслідок негативного відношення до неї з боку колишнього чоловіка [PERSON] . При цьому, матеріально допомагала дітям, передавала грошові кошти через свого батька. Щодо придбання спірної квартири, то вона була придбана частково за рахунок коштів, які [PERSON] отримав від продажу належної йому особисто квартири, яку йому подарували його батьки. Замість подарованої квартири, батько [PERSON] - [PERSON] купив батькам [PERSON] однокімнатну квартиру. Оскільки не було підстав недовіряти [PERSON] та його батькам, купівля однокімнатної квартири здійснювалось на ім`я батьків [PERSON] , які фактично не витратили на придбання квартири жодної належної їм копійки. Про це достовірно відомо [PERSON] . До продажу зазначеної квартири, в ній була здійснена реконструкція, а саме частина квартири використовувалось подружжям під роботу аптеки. Тобто, спірна квартира була придбана юридично за рахунок коштів від продажу квартири, яка належала [PERSON] на підставі договору дарування, але фактично, в придбанні спірної квартири були витрачені як спільні кошти подружжя так і кошти батьків [PERSON] 06.02.2020 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, де зазначено, що представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) не оспорює та підтверджує ті фактичні обставини, про які він зазначав у своєму зустрічному позові, а саме про те, що на придбання спірної квартири були витрачені кошти з продажу квартири [ADDRESS] , яка була подарована батьками та належала йому особисто. Дійсно, частина цієї квартири була реконструйована та відокремлена як окремий об`єкт нерухомості. Продана вона була 02.12.2003. За отримані кошти він придбав досить дорогий автомобіль, який потім змушений був продати, аби забезпечити тривале лікування від цукрового діабету колишній дружині. Тобто, жодних спільних коштів, а також коштів від продажу у 2003 році відокремленої частини квартири [ADDRESS] , яка також була його особистою власністю, у купівлю спірної квартири [ADDRESS] вкладено не було. Щодо зазначеної у відзиві начебто фінансової участі в придбанні спірної квартири батьків [PERSON] , категорично заперечував цей факт та вказав, що на протязі майже 18 років спільного життя, її батьки дружини ніколи не допомагали фінансово. Ухвалою від 26.02.2020 закрито підготовче провадження в справі та призначено її судовий розгляд. Від представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Браславської О.А. надійшла заява, в якій вона просить провести судове засідання за її відсутності. Від представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Філіп`євої В.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності [PERSON] , заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просить задовольнити зустрічну позовну заяву. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного кодексу України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2001, який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 04.06.2019 було розірвано. (а. с. 6). З договору купівлі-продажу від 29.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 1272, вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за 12890,00 (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто) грн. (а. с. 7, 8). Як вбачається із заяви, поданої приватному нотаріусу Зміївського РНО Сапку М.Г. 29.04.2007, [PERSON] надано згоду чоловіку [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS] , за кошти, нажиті ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі. (а. с. 117) Право власності [PERSON] на квартиру за вищевказаною адресою зареєстровано в КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" 30.04.2007, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією витягу №14419603 від 30.04.2007 та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєтру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №174898000 від 24.07.2019. (а. с. 9, 13-14). Вартість трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 71,22 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] становить 267800 грн. 00 к., що підтверджується копією довідки про вартість. (а. с. 14, 15, 16). Відповідачем за первісним позовом [PERSON] не надано доказів, якими б спростовувалися доводи позовної заяви про належність квартири [ADDRESS] . Доводи [PERSON] про те, що спірну квартиру було придбано за кошти, які він отримав від продажу подарованої йому батьками квартири [ADDRESS] спростовуються відомостями, що містяться в договорі купівлі-продажу вказаної квартири від 29.04.2007 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] та посвідченому приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 1270, де в п. 3 зазначено, що квартира належить продавцю ( [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності , виданим виконкомом Комсомольської с/ради 24.12.2003 на підставі рішення цього ж виконкому №429 від 10.12.2003, зареєстрованого в КП "Зміївське БТІ" 24.12.2003, р/№4133673, 8-746. (а. с. 124) Окрім того, під час продажу зазначеної квартири [PERSON] 29.04.2007 було надано дозвіл чоловіку [PERSON] на її продаж, як на продаж майна, придбаного під час перебування у зареєстрованому шлюбі рівно як і дозвіл на придбання квартири [ADDRESS] (а. с. 117,136) Тобто, доводи відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , щодо встановлення нотаріусом під час посвідчення правочину факту використання для придбання спірної квартири його особистих коштів, не знайшли свого підтвердження, а тому суд їх вважає неслушними. Інших доказів на підтвердження обґрунтування зустрічної позовної заяву суду не представлено. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Судом визнається неналежним доказом, наданий [PERSON] на підтвердження своїх доводів зустрічної позовної заяви: договір дарування від 21.08.2001, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Сапком М.Г. (а. с. 60). У справі Руїс Торіха проти Іспанії, Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Інші доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, не спростовують встановлених висновків суду та не є юридично визначальними. Таким чином, враховуючі приписи частини 1 статті 70 СК України, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову [PERSON] у повному обсязі та відсудність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] . Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved