Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

22 жовтня 2020 року представник позивача Миколаївський обласний центр зайнятості в особі Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості Горбунова С.В. звернулася з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення суми нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення (допомоги по безробіттю). Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилалася на те, що у період з 23.10.2013 року по 15.05.2020 року відповідач неодноразово звертався до державної служби зайнятості з метою працевлаштування, у зв`язку з чим отримував допомогу по безробіттю. При цьому його було ознайомлено під особистий підпис з правами та обов`язками безробітного, попереджено про відповідальність за недостовірне надання відомостей. Також він зазначав, що не отримує грошове забезпечення як прийомний батько. За весь період перебування на обліку в центрі зайнятості відповідач отримав допомогу по безробіттю загальною сумою 51950,10 грн. При цьому позивачу стало відомо, що [PERSON] з 27.11.2007 року отримував грошове забезпечення прийомного батька, таким чином вважався зайнятою особою. На підставі викладено, у зв`язку невиконанням відповідачем своїх обов`язків як безробітного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] суму нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення (допомоги по безробіттю) загальною сумою 51950,10 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн. У судовому засіданні представник позивача Горбунова С.В. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] неодноразово звертався до центру зайнятості для отримання допомоги у працевлаштуванні та надання йому статусу безробітного, при цьому підтвердив, що не отримує відповідно до законодавства грошове забезпечення як прийомний батько, що вбачається з його письмових заяв від 23.10.2013 року, 26.03.2015 року, 09.12.2015 року, 04.10.2016 року, 11.01.2018 року, 19.11.2018 року та 20.01.2020 року (а. с. 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45). Відповідно до наказів державного центру зайнятості - № НТ131030 від 30.10.2013 року, № НТ150402 від 02.04.2015 року, № НТ150421 від 21.04.2015 року, № НТ160205 від 05.02.2016 року, № НТ161011 від 11.10.2016 року, № НТ180118 від 18.01.2018 року, № НТ190121 від 21.01.2019 року, № НТ200127 від 27.01.2020 року, на підставі поданих відповідачем заяв про надання статусу безробітного, йому призначалася допомога по безробіттю з урахуванням страхового стажу понад 10 років у розмірі 70 відсотків середньої заробітної плати (а. с. 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53 ,54). Як вбачається із розрахунків, наданих позивачем, [PERSON] за весь період його перебування на обліку в центрі зайнятості нараховано та виплачено допомогу по безробіттю загальною сумою 51950,10 грн., з них: за період 30.10.2013 року - 27.03.2014 року нараховано 4564,61 грн.; за період 19.04.2015 року - 30.10.2015 року нараховано 13887,14 грн.; за період 16.12.2015 року - 13.03.2016 року нараховано 1596,90 грн.; за період 11.10.2016 року - 06.04.2017 року нараховано 6942,62 грн.; за період 18.01.2018 року - 14.05.2018 року нараховано 2123,36 грн.; за період 26.11.2018 року - 26.06.2019 року нараховано 11874,89 грн.; за період 27.01.2020 року - 14.05.2020 року нараховано 10960,58 грн. (а.с. 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64). Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" № 11 від 15.05.2020 року, встановлено, що відповідач [PERSON] з 27.11.2007 року перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Березнегуватської районної державної адміністрації та отримував грошове забезпечення прийомному батьку (а.с. 57-58), що також вбачається з довідки Управління соціального захисту населення Березнегуватської РДА від 15.05.2020 року №753/02-2 (а.с. 56). Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на момент його звернень до служби зайнятості не вважався безробітним, а тому не мав права перебувати на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного та отримувати допомогу по безробіттю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про зайнятість населення", кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Згідно з положеннями п. 2 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття, зокрема право на допомогу по безробіттю, мають застраховані особи в разі настання страхового випадку (відсутності або втрати роботи, заробітку). Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Разом з цим згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно з розрахунками допомоги по безробіттю [PERSON] за період його неодноразового незаконного перебування на обліку в державній службі зайнятості зайнятості, а саме - в період 23.10.2013 року - 15.05.2020 року, йому було нараховано грошову допомогу по безробіттю загальною сумою 51950,10 грн. (а.с. 58-64). З метою врегулювання спору в досудовому порядку, відповідачу направлялися повідомлення про необхідність повернення незаконно отриманих сум виплат по безробіттю та попереджено про наслідки їх несплати (а.с. 68, 69). Вказані повідомлення відповідачем отримано 04.07.2020 року та 15.09.2020 року, що вбачається з повідомлень про отримання рекомендованих листів (зв. а.с. 68, 69). Станом на день розгляду справи виплачену суму допомоги по безробіттю відповідач у добровільному порядку позивачу не повернув. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведені обставини, якими підтверджено порушення відповідачем обов`язків щодо надання достовірної інформації, внаслідок чого він незаконно отримував допомогу по безробіттю, а також визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Оскільки вказана справа розглядалась в спрощеному проваджені, в якому підготовче засідання не проводиться, суд при розподілені судових витрат вважає, що визнання відповідачем позову відбулося з урахуванням ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а тому позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1051 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved