Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Представник ПАТ "ВТБ БАНК" - звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору про відкритя кредитної лінії №120.01-07/2014-М544 від 17.01.2014 року укладеного між ПАТ "ВТБ Банк" та ФГ "Агроспол" банком було надано Позичальнику кредит в сумі 600000 гривень, за який передбачалася плата за користування у вигляді процентів, за ставкою 20,93% річних. Позичальник, отримавши кредит та користуючись грошовими коштами, свої зобов'язання за Кредитним договором щодо повернення суми основного боргу та сплати суми процентів, нарахованих за користування кредитними грошовими коштами, не виконує. Внаслідок таких дій, станом на 14.03.2016 року у Позичальника виникла та існує перед позивачем заборгованість: прострочена заборгованість по кредиту 316655,35 гривень, строкова заборгованість по сплаті процентів 3440,56 гривень, прострочена заборгованість по сплаті процентів станом 24459,47 гривень. Відповідно до п. 7.1. Договору, у разі прострочення Позичальником зобов'язань з повернення кредиту та сплати Процентів за його користування або інших платежів згідно умов Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення від суми прострочених зобов'язань. Вказана пеня розраховується по дату повного виконання всіх зобов'язань щодо погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення. У зв'язку із наведним Відповідачу нараховано пеню за період з 20 квітня 2015 року по 14 березня 2016 року в сумі 51723,35 гривень. Враховуючи, що Позичальник вчасно не повернув позику, тому, відповідно до ст.625 ЦК України, йому нараховано 3% річних за прострочення повернення кредиту за період з 18 лютого 2014 року по 14 березня 2016 року в сумі 3191,78 гривень, 3% річних за прострочення сплати процентів з 05 травня 2015 року по 14 березня 2016 року, що становить 280,53 гривень, інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, що нараховані за період з 18 серпня 2015 року по 14 березня 2016 року, що становить 7166 гривень, інфляційні втрати за несвоєчасну сплату відсотків, що нараховані за період з 05 травня 2015 року по 14 березня 2016 року (включно), які становлять 887,39 гривень. Отже, загальна заборгованість ФГ "Агроспол" перед ПАТ "ВТБ БАНК" по Договору про відриття кредитної лінії станом на 14 березня 2016 року становить 407804,43 грн. У зв'язку із невиконанням Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, на адресу Поручителя [PERSON] було направлено вимогу про погашення забооргованості за Кредитним договором. Оскільки Відповідач у добровільному порядку виконати взяті на себе зобов'язання відповіляється, тому представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість на загальну суму 407804, 43 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у заяві від 09.06.2016 року та від 11.07.2016 року [PERSON] просив розгляд справи проводити без представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити повністю. Відповідач, [PERSON], в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, заяв про відкладення справи не подавала, своїх заперечень проти позову не заявляла. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів. Вивчивши обставини справи та дослідивши докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про відкритя кредитної лінії №120.01-07/2014-М544 від 17.01.2014 року, укладеного між ПАТ "ВТБ Банк" та ФГ "Агроспол" в особі Голови фермерського господарства [PERSON], банком було надано Позичальнику кредит в сумі 600000 гривень, за який передбачалася плата за користування у вигляді процентів, за ставкою 20,93% річних. Відповідно до п 3.5 умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: позичальник повинен здійснювати щомісячне повернення кредиту відповідно до Графіка повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється рівними частинами щомісячно, починаючи з лютого 2014 року. Проценти сплачуються щомісячними платежами з фактичної кількості днів користування кредиту. Сума процентів сплачується разом із сумою основного боргу. У відповідності до ст.ст.526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). З матеріалів справи, досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що ФГ "Агроспол" допустило заборгованість перед позивачем, яка станом на 14.03.2016 року становить 407804,43 гривні, з яких 327013,13 грн. борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту, 29067,95 гривень борг за процентами з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів, 51723,35 грн. пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною ссплатою процентів та кредиту в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У частині 2 ст. 1050 ЦК України зазначено: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Статтею 543 Цивільного кодуксу України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, сутність солідраного обов'язку полягає у тому, що кожен з боржників, до якого пред'явлена вимога кредитора, повинен виконати зобов'язання у повному обсязі. При цьому кредитор вирішуючи питання щодо пред'явлення вимоги до усіх боржників разом чи до кожного з них окремо, діє на власний розсуд та не зобов'язаний дотримуватись будь-якої послідовності, оскільки це не передбачено законом. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред'явить вимоги до поручителя. За договором поруки №120.01-07/2014-ДП02 від 17.01.2014 року, укладеним між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON], остання поручилися перед Банком за усі зобов'язання ФГ "Агроспол" за кредитним договором №120.01-07/2014-М544 від 17.01.2014 року, укладеним між ПАТ "ВТБ Банк" та ФГ "Агроспол", у тому числі усі зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати плати за користування кредитом (нарахованих процентів), комісійних винагород, сплати неустойки (штрафу та пені), сплати інших платежів, що підлягають сплаті Позичальником Банку, відшкодування можливих втрат та збитків здійснених Банком у зв'язку із Кредитним договором та невиконанням або неналежним виконанням Позичальником положень Кредитного договору. Пунктом 2.1 визначено солідарну відповідальність Позичальника та Поручителя перед Банком у повному обсязі. Строк дії зазначеного договору з дати його підписання до 15 січня 2020 року включно або до припинення забезпеченого цим Договором Зобов'язання за Кредитним договором. Зазначений договір підписаний [PERSON] особисто. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором 04 грудня 2015 року ПАТ "ВТБ Банк" направляло відповідачці досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, однак така залишилася без належного реагування, а кошти за Договором Позивачеві так і не повернуто. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення боргу з відповідача на загальну суму 407804,43 грн. за кредитним договором є підставною та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, виходячи з того, що позов задоволено, тому судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6117,07 гривень присуджуються позивачеві з відповідача.

Outcome: approved