Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 500924709 від 19.12.2013 р. на суму 25224, 71 грн., а також судові витрати в розмірі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500924709 від 19 грудня 2013р. на суму 10711 грн. 30.09.2014 між ПАТ "Альфа-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "[PERSON] [PERSON]" було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ "[PERSON] [PERSON]" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 500924709 від 19 грудня 2013р. 10.10.2016 між ТОВ "[PERSON] [PERSON]" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАІІБ, у відповідності до умов якого, ТОВ "[PERSON] [PERSON]" відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "[PERSON] [PERSON]", а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Вказує, що відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 - ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача. На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, від імені ТОВ "[PERSON] [PERSON]" направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ"ФК"ЄАПБ". Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обовязку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Враховуючи вищевказане, просить стягнути з відповідачки заборгованість по кредитному договору в розмірі 25224,71 грн., а також судові витрати в розмірі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився та скерував на адресу суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа -Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 500924709 від 19.12.2013 р. на суму 10711 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ "[PERSON] груп" було укладено договір про відступлення права вимоги (договір факторингу), відповідно до умов якого ПАТ "Альфа-Банк" відступив ТзОВ "[PERSON] груп" право вимоги від відповідача коштів по вищевказаному кредитному договору. 10.10.2016 року між ТзОВ "[PERSON] груп" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" було укладено договір про відступлення права вимоги (договір факторингу) № 2016-1ДМГ/ЄАПБ відповідно до умов якого ТзОВ "[PERSON] груп" відступило ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" право вимоги від відповідача коштів по вищевказаному кредитному договору. Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідачу було направлено лист з повідомленням про відступлення права вимоги по зазначеному кредитному договору. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов'язання в повному обсязі, однак відповідач не виконав свого обов'язку та перестав повертати кошти, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, що згідно наданого банком розрахунку станом на 10.10.2016р. становить: 10466.10 грн. - заборгованість за кредитом, 1 208, 51- заборгованість по відсотках, 7 562, 19- заборгованість по комісії, 5 987, 91 заборгованість по штрафам. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 10466,10 грн. та заборгованості по процентах за користування кредитом 1208,51 грн., ґрунтується на вимогах закону, а отже за відсутності будь - яких заперечень зі сторони відповідача, підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 5987,91 грн., то така не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Вимоги за комісією задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у позовній заяві не обґрунтовано законності таких вимог. Таким, чином, вимога банку про стягнення комісії в даному спорі є безпідставною Щодо вимоги про стягнення 5987,91 штрафу, то така не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. З позовної заяви вбачається, що порушення зобовязань відповідача полягає у не наданні своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором. До грошових зобовязань, яким є зобовязання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає такі права споживача, зокрема на право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Отже, суд вважає, що у стягненні штрафу та комісії слід відмовити у звязку з їх безпідставністю. Таким чином, заборгованість за кредитом 10466,10 грн. та, заборгованість по відсотках за користування кредитом 1208,51гривень, підлягає стягненню з відповідачки в користь позивача в примусовому порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. У звязку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: partial