Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись з вказаним позовом, у якому, з урахуванням позовної заяви (уточненої) вх. № 14866 від 08.09.2014 р. (а. с. 92 - 100), просять визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна" в частині визнання за [PERSON] права власності на 51/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, та за [PERSON] і [PERSON] - права власності на 49/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області 10.12.2004 р. [PERSON], свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області 20.12.2004 р. [PERSON] та [PERSON], які видані на підставі рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687, визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області (як усно уточнили представник [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні 15.12.2014 р., йдеться про визнання права власності на 1/3 частку цього будинку площею 60,6 м кв, тобто станом на 1985 р). Представник Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області проти позову заперечив, посилаючись на те, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], здійснюючі прибудови до будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, з урахуванням яких у подальшому було прийнято рішення, яке оспорюється, діяли за взаємною згодою, а відтак це рішення відповідає законодавству України. Крім того, на момент прийняття оспорюваного рішення існував інший порядок оформлення права власності, ніж зараз, і законодавство України на той час передбачало оформлення у власність самочинного будівництва за певних обставин, право власності оформлювалось за заявами та за відомостями, які у цих заявах містились, відповідальність за достовірність цих відомостей несли особи, які їх подавали. Представник [PERSON] просив застосувати позовну давність, про що подав заяву від 06.10.2014 р. (а. с. 114 - 115), внаслідок чого відмовити у задоволенні позову. Під час судових дебатів він навів також і заперечення проти позову, посилаючись на те, що [PERSON] була обізнана про те, що її діти - [PERSON] та [PERSON] здійснюють прибудови до будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області та не заперечувала проти цього, а відтак рішення, яке оспорюється, не порушує її прав та відповідає законодавству України. Крім того, існує рішення суду про той самий предмет, з тих самих підстав та між тими ж самими сторонами - у справі 0603/2-59/11 Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю. Комунальне підприємство "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" своєї позиції щодо позову не повідомило та просило розглянути справу за його відсутності, про що зазначило у заяві № 499 від 2.06.2014 р. (а. с. 48). Судом з'ясовано, що на підставі виданого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.1985 р., яке зареєстровано в реєстрі за № 1-1077 (а. с. 19 - 20), будинок [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області житловою площею 60,6 м кв. було 15.05.1985 р. зареєстровано на праві власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках (по 1/3), що підтверджується реєстраційним посвідченням № 7526 від 15.05.1985 р., виданим Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації (а. с. 21), а також випливає зі змісту рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.09.2013 р. у справі № 0603/2-59/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10.12.2013 р., які набрали законної сили (а. с. 55 - 56, 58 - 60). Зазначеними судовими актами було, зокрема, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним виданого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.1985 р., яке зареєстровано в реєстрі за № 1-1077. Відповідно до статті 112 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним, зокрема, 15.05.1985 р., майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Таким чином, будинок [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області житловою площею 60,6 м кв. з 15.05.1985 р. перебував у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], розмір часток у власності був рівним, тобто по 1/3 за кожним власником. Рішенням Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна" було, зокрема, оформлено право власності [PERSON] - на 51/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, [PERSON] і [PERSON] - на 49/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області (а. с. 12, 32 - 33). [PERSON] та [PERSON] у якості підстав визнання незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна" у вказаній вище частини посилаються на те, що [PERSON] протягом 2000 - 2004 рр. здійснив прибудову до будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, але на здійснення цієї прибудови він їхньої згоди не отримував, при цьому така прибудова була здійснена без дозволу на виконання будівельних робіт та проектної документації, обов'язковість яких передбачалась законодавством України. Згідно зі статтею 119 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним, зокрема, у період 2000 - 2003 рр., коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. Частиною третьою статті 357 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 р., передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] протягом 2000 - 2004 рр. здійснив прибудову до будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області за згодою [PERSON] та [PERSON]. При цьому суд зауважує, що представник [PERSON] проти того, що останній протягом 2000 - 2004 рр. здійснив прибудову до будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області без згоди [PERSON] та [PERSON] до стадії судових дебатів не заперечував, а, як вказувалось раніше, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на сплив позовної давності. Суд, зважаючи на зміст частини четвертої та п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України, а також на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 13.05.2014 р. у справі № 3-14гс14, зазначає, що позовна давність застосовується лише у разі, якщо право особи, про захист якого вона просить, порушене. За таких обставин суд вважає, що заява представника [PERSON] про застосування позовної давності свідчить про те, що він до стадії судових дебатів фактично визнавав, що права [PERSON] та [PERSON] були порушені, але просив відмовити у захисті цих прав через сплив позовної давності. У судових дебатах представник [PERSON] вказав, зокрема, що [PERSON] була обізнана про те, що її діти - [PERSON] та [PERSON] здійснюють прибудови до будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області та не заперечувала проти цього. Суд зазначає, що по-перше, як випливає з наведених вище положень статті 119 Цивільного кодексу Української РСР та статті 357 Цивільного кодексу України, частки учасників у спільній власності (у праві спільної часткової власності) можуть бути перерозподілені лише у разі, якщо поліпшення спільного майна (шляхом прибудови, надбудови або перебудови) було здійснено за згодою решти учасників (всіх співвласників), а не одного з них, на що посилається представник [PERSON]. А по-друге, на підтвердження обставини того, що [PERSON] була обізнана з тим, що її діти - [PERSON] та [PERSON] здійснюють прибудови до будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області та не заперечувала проти цього, представником [PERSON] не було подано будь-яких доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] протягом 2000 - 2004 рр. за свій рахунок (доказів іншого не подано) збільшив корисну площу будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області шляхом прибудови, тобто здійснив поліпшення цього будинку, яке не можна відокремити, без згоди інших співвласників - [PERSON] та [PERSON], що, зважаючи на положення статті 119 Цивільного кодексу Української РСР та частини третьої статті 357 Цивільного кодексу України, зміст яких наводився раніше, не є підставою для зміни часток цих осіб у спільній власності, тобто [PERSON] не має права на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності. Таким чином, рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна", яким було, зокрема, оформлено право власності [PERSON] - на 51/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, [PERSON] і [PERSON] - на 49/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, тобто з урахуванням здійснених, зокрема, [PERSON] прибудов до вказаного будинку, не відповідає статті 119 Цивільного кодексу Української РСР та частини третій статті 357 Цивільного кодексу України та порушує право спільної власності [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, суд не бере до уваги посилання [PERSON] та [PERSON] у якості підстав визнання незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна" у вказаній вище частини на те, що [PERSON] протягом 2000 - 2004 рр. здійснив прибудову до будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області без дозволу на виконання будівельних робіт та проектної документації, обов'язковість яких передбачалась законодавством України, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ця прибудова була прийнята до експлуатації, що підтверджується актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 09.09.2004 р., який затверджений рішенням від 29.09.2004 р. № 564 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (а. с. 29 - 30). У цьому акті, зокрема, зазначено, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно з державними нормами, порушень вимог органів Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного, пожежного нагляду та органів Держнаглядохоронпраці при будівництві не встановлено. Суд підкреслює, що, як вказувалось вище, акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 09.09.2004 р. затверджений рішенням від 29.09.2004 р. № 564 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, і це рішення є обов'язковим до виконання, що встановлено частиною першою статті 144 Конституції України: органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Доказів визнання протиправними (незаконними) та/або скасування цього рішення [PERSON] та [PERSON] не подали. З попередніх чотирьох абзаців випливає, що прибудова до будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області була здійснена [PERSON] протягом 2000 - 2004 рр. без порушень законодавства України, яке встановлювало вимоги до будівельних, монтажних та інших робіт. Ця прибудова, якщо вона не порушує прав [PERSON] та [PERSON] (це питання судом не досліджується, оскільки не має значення для розгляд справи), є власністю [PERSON], але не змінює розміру часток [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області (частина четверта статті 357 Цивільного кодексу України: співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності). Також суд, зважаючи на заяву представника [PERSON] про застосування позовної давності, зазначає таке. Пунктом 4 частини першої статті 268 Цивільного кодексу України у редакції до 15.01.2012 р. встановлювалось, що позовна давність не поширюється: на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Цю норму Цивільного кодексу України було виключено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", який набрав чинності 15.01.2012 р. Між тим, відповідно до підпункту 3 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про: визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи (тобто до 15.01.2015 р.). Таким чином, з позовом про визнання незаконним рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна", яким було, зокрема, оформлено право власності [PERSON] - на 51/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, [PERSON] і [PERSON] - на 49/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, [PERSON] та [PERSON] мали право звернутись до 15.01.2015 р., тобто ними не було пропущено строк позовної давності. Як вказувалось вище, рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна" в частині оформлення права власності [PERSON] - на 51/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, [PERSON] і [PERSON] - на 49/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, не відповідає статті 119 Цивільного кодексу Української РСР і частини третій статті 357 Цивільного кодексу України та порушує право спільної власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною першою статті 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна" в частині оформлення права власності [PERSON] - на 51/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, [PERSON] і [PERSON] - на 49/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області має бути визнано незаконним та скасовано. У зв'язку з визнанням незаконним та скасуванням рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна" в частині оформлення права власності [PERSON] - на 51/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, [PERSON] і [PERSON] - на 49/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області мають бути скасованими і свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області 10.12.2004 р. [PERSON], та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області 20.12.2004 р. [PERSON] та [PERSON], які видані на підставі цього рішення (визнаної незаконної та скасованої його частини). Таким чином, позов [PERSON] та [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна" в частині оформлення права власності [PERSON] - на 51/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області, [PERSON] і [PERSON] - на 49/100 частин будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області та про скасування видних на підставі цього рішення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право власності на нерухоме майно підлягає задоволенню. Внаслідок цього фактично відновлюється становище (право спільної власності) [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яке існувало до прийняття визнаної незаконної та скасованої частини рішення та видачі скасованих свідоцтв, а саме - вони стають власниками будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області житловою площею 60,6 м кв., розмір часток у власності складає по 1/3 за кожним з них, що випливає з виданого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.1985 р., яке зареєстровано в реєстрі за № 1-1077 (а. с. 19 - 20) та реєстраційного посвідчення № 7526 від 15.05.1985 р., виданим Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі цього свідоцтва (а. с. 21). З метою юридичного закріплення відновленого становища (права спільної власності), зокрема, з метою реєстрації цього права власності за ними та отримання документа, який би це право засвідчував, необхідним є визнання цього права рішенням суду, яке є підставою для такої реєстрації, що встановлено пунктом 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень": державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили, та що відповідатиме статті 392 Цивільного кодексу України, якою визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позов [PERSON] та [PERSON] в частині визнання за кожною з них права власності на 1/3 частку будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області площею 60,6 м кв., тобто станом на 15.05.1985 р. (дату видачі Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації реєстраційного посвідчення № 7526 від 15.05.1985 р.) підлягає задоволенню. Як випливає з вказаного вище, [PERSON] також є власником 1/3 частки будинку [ADDRESS] у м. Бердичеві Житомирської області житловою площею 60,6 м кв., тобто станом на 15.05.1985 р., проте суд не може визнати за ним це право, зважаючи на те, що така позовна вимога не заявлялась, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з тим, з метою юридичного закріплення та/або захисту (у разі потреби) цього права [PERSON] має право звернутись з позовом про визнання за ним цього права. Посиланню представника [PERSON] на те, що існує рішення суду про той самий предмет, з тих самих підстав та між тими ж самими сторонами - у справі 0603/2-59/11 Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю, суд оцінки не надає, оскільки цьому вже була дана оцінка в ухвалі суду від 06.10.2014 р. (а. с. 116 - 117). Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто судові витрати, понесені [PERSON] (судовій збір у розмірі 642,00 грн., а. с. 91) та [PERSON] (судовій збір у розмірі 487,20 грн + 642,00 грн. (а. с. 1, 90)), підлягають стягненню з Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області та [PERSON] (на думку суду, Комунальне підприємство "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" не є належним відповідачем у справі).

Outcome: approved