Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

До суду звернувся представник позивача [PERSON] - [PERSON] з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір (Договір про надання банківських послуг) №006-28668-130214 від 13.02.2014р (а.с.1-8, 28-29). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2014 року позивачем [PERSON] здійснено пропозицію - заяву №006-28668-130214 відповідачу ПАТ «Дельта Банк» на умовах, визначених в цій пропозиції та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» і Тарифів банку, укласти з позивачем договір на невизначений строк дії, в рамках якого: відкрити поточний рахунок, оформити електронний платіжний засіб платіжної системи та встановити ліміт кредитної лінії, інші умови визначені в Правилах та Тарифах Банку, які разом з Умовами кредитування є складовою та невід'ємною частиною Пропозиції. Позивачу відкрито поточний рахунок, оформлено електронний платіжний засіб платіжної системи та встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку - 30000,00грн., строк на 364 (календарних) дні з можливістю пролонгації. Пропозицію акцептовано банком 13.02.2014р. та підписано працівником банку і скріплено печаткою, тобто заява набрала законної сили та вважається укладеною, також вона містить всі ознаки договору та фактично є Договором про надання банківських послуг, про отримання яких позивачем і направлялась до Банку заява. Позивач вважає, що при укладанні вищезазначеного Кредитного договору порушенні його права, як споживача, встановлені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки працівники банку належним чином не ознайомили позивача з умовами кредитування, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого позивачу було вручено кредитний договір, а саме Заяву-оферту, яку він не читаючи із-за дрібного шрифту підписав, сподіваючись на добросовісність працівника Банку, отже відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема банк не надав позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Довідку чи повідомлення, в тому числі Правила діючі на момент прийняття пропозиції, як окремого документу із інформацією, визначеною ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не отримував і про що не ставив підпис. Позивачем було отримано свій примірник Заяви/Пропозиції, Умов кредитування та Тарифи, відповідно йому ніхто ні в письмовій, ні в усній формі не повідомив про те, як користуватися кредитним лімітом, погашати його, а також інші, дуже важливі «проблеми/питання» стосовно виконання Заяви №006-28668-130214. На думку позивача, його було введено в оману (п.2 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Позивач не мав часу детально ознайомитися з кредитним договором за такий короткий строк. Йому повинна була надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Крім цього, працівник банку не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору Позивачу роз'яснено та спонукав підписати договір швидше. Позивач вважає, що даний договір містить безліч умов та регулюється законодавством, з яким позивач ніколи в житті не зустрічався, не мав можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди. Позивач не тільки не мав часу прочитати кредитний договір, а й не міг це зробити фізично, так як текст дуже дрібний. Недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених ч.2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, для визнання даного кредитного Договору недійсним, в зв'язку з недотриманням банком вимог Закону, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Також позивач вважає такими, що порушують норми, встановлені ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови п.4.16.10. Правил та п.1.7. Тарифів до Договору, якими визначена плата за обслуговування карткового залишку. Вказані умови договору є несправедливими (ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»), що є підставою для визнання таких положень недійсними з підстав, визначених ч.1 ст.203 ЦК України. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь (п.3.6. Правил, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168). Крім того, на час укладення сторонами третейського застереження, викладеного в п.18.1. Правил, Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, а тому зазначене третейське застереження укладене з порушенням вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», що є підставою для визнання пункту кредитного договору щодо третейського застереження - недійсним. Також позивач вважає, що пункти п.2.13.18. та 2.13.19.2. договору є незаконними та суперечать абз.5, 11 п.2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки позбавлення позивача права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, так як договором встановлено їх безвідкличність, є порушенням закону, а отже є підставою для визнання таких пунктів недійсними. Крім того, 13.02.2014р. позивач уклав з ПрАТ «СК «Дельта» Договір добровільного страхування №006-28668-130214 в інтересах вигодонабувача - АТ «Дельта банк» для страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи, а також інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, яким є прибуток (дохід) страхувальника. Договір страхування набув чинності з дати його укладання. Відповідно до п.1.5. ч.3 Заяви позивач доручив банку з відкритого рахунку здійснити договірне списання грошових коштів, які складають сплату страхових платежів на користь страхової компанії ПрАТ «СК «Дельта», з якою укладено договір добровільного страхування №006- 28668-130214 від 13 лютого 2014 року. Проте, прямий обов'язок щодо такого страхування відповідно до статті 7 Закону України «Про страхування» та іншим законодавством - не встановлений. Позивачу повідомили в банку, що якщо він не погоджується на послуги з добровільного страхування, кредит не отримує. Таким чином, умови кредитного договору щодо послуг страхування із нав'язаною відповідачем страховою компанією - є несправедливими (в розумінні п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»), що є визначеною ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» підставою для визнання п.1.5. ч.3 Заяви незаконним. Отже, при укладанні Кредитного договору було порушено ряд норм встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про захист персональних даних», Законом України «Про інформацію», Законом України «Про банки та банківську діяльність», а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним в цілому. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду клопотання, в якому підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглядати у відсутність позивача та його представника (а.с.10). Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, подав заперечення проти позову (а.с.57-59), в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи. Зазначив, що сторони уклали договір на добровільних засадах, визначили всі необхідні умови договору, які прописано чітко та зрозуміло. Позичальника ніхто не спонукав до укладення договору, ініціатива отримання кредиту виходила від позивача. Підписуючи договір, позивач погодився з усіма умовами. Банк виконав свою частину обов'язків за кредитним договором і надав кредитні кошти. Складовою та невід'ємною частиною договору є Правила, Тарифи Банку та умови кредитування, з якими позичальник ознайомився, що підтверджується його підписом. Отже, банк на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів», надав позивачу необхідну інформацію про умови кредитування у повному обсязі: детальний розпис сукупної вартості кредиту, опис платежів за кредитом, вид кредиту, строк користування кредитними коштами тощо. Як убачається зі змісту кредитного договору, позивач особистим підписом підтвердив, що Банк надав йому всю необхідну інформацію. Крім того, згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Позивач мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в указаній вище статті. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Однак Позивач своїм правом не скористався, а навпаки, отримав кредитні кошти, чим було підтверджено згоду з умовами Договору. Таким чином, посилання Позивача на недійсність Кредитного договору у зв'язку з неповідомленням його про реальні умови кредитування жодним чином не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються відповідними належними та допустимими доказами, адже АТ «Дельта Банк» перед укладанням спірного Кредитного договору повідомив позичальника про всі умови кредитування у порядку та обсягах, визначеному чинним законодавством. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації спозивачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Проте, відповідно до п. 1.5. Тарифів Банку плата за обслуговування кредитного залишку включає в себе надання послуг інформування Держателя про стан кредитного залишку у вигляді телефонних дзвінків та надсилання щомісячних виписок по рахунку, % в місяць. Вказані дії здійснюються не на користь банку, а, навпаки, з метою інформування позичальника про стан кредитного рахунку, які по своїй суті є корисними та в інтересах саме для позичальника, а не для банку. Крім того, недійсність окремої частини правочину, не має наслідком недійсності правочину в цілому. Що стосується наведених в позові обставин щодо порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», представником відповідача зазначено, що пункт 18.1. Правил обслуговування банку про третейську угоду є нікчемним в силу закону та не вимагає визнання його судом недійсним, а тим більше не є підставою для визнання договору недійсним в цілому. Підписавши Кредитний договір, позивач погодився та прийняв усі його умови, а тому вимоги в частині порушення банком вимог Закону України «Про захист персональних даних» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Позивача ніхто не примушував укладати як Кредитний договір, так і Договір страхування, ініціатива отримання кредитних коштів виявлялася саме від нього. Договір страхування укладається як з усіма позичальниками, так і з позивачем на добровільних засадах, та протилежне не доведено. Спірний Кредитний договір не може бути визнаний недійсним, оскільки в момент його вчинення сторонами були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України. Усі доводи та аргументи, наведені у позовній заяві, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах права та закону, а позовна заява такою, що не підлягає задоволенню. Представник третьої особи ПрАТ «СК «Дельта» в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань до суду не подав. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено в частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Вимоги до договорів споживчого кредиту визначені ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно вимог ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року [PERSON] подав до ПАТ «Дельта Банк» Анкету позичальника, в якій виклав пропозицію щодо розгляду можливості про надання йому кредиту на умовах, викладених в договорі щодо відкриття та обслуговування поточного рахунку, укладення з ним договорів щодо відкриття та обслуговування поточного рахунку, здійснення кредитування на загальних умовах кредитування, що погоджені з ним та зазначені в договорі щодо відкриття та обслуговування поточного рахунку (а.с.62). Також 13 лютого 2014 року ПАТ «Дельта Банк» акцептовано заяву [PERSON] №006-28668-130214, про укладення кредитного договору шляхом відкриття поточного рахунку, оформлення платіжної картки та встановлено кредитний ліміт 30000,00грн. на строк 364 (календарних) днів з можливістю пролонгації на умовах, визначених п. 2.4. ч. 3 цієї Пропозиції (а.с.13, 60-61). Моментом укладання договору на умовах, описаних в цій пропозиції та правилах, є дата відкриття банком рахунку (п.2.1.), який відкритий на підставі заяви позивача про відкриття поточного рахунку 13 лютого 2014 року (а.с.63). Відповідно до п. 1 ч. 3 Заяви №006-28668-130214 від 13.02.2014р. договір укладено на умовах, вказаних в цій пропозиції, та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20.03.2013р. протокол №14 і Тарифів Банку, зазначених в п. 2.6 частини 2 цієї пропозиції, що є невід'ємною частиною цієї пропозиції. Відповідно до п.1.5 ч. 3 Заяви, [PERSON] доручив банку здійснювати з відкритого рахунку (п.2.1 частини 2 цієї пропозиції) договірне списання грошових коштів, які складають сплату страхових платежів на користь страхової компанії ПрАТ «СК «Дельта», з якою він уклав договір добровільного страхування №006-28668-130214 від 13.02.2014р., а також щомісяця визначати розмір страхової суми по вищезазначеному договору добровільного страхування, яка дорівнює сумі найбільшої заборгованості, що виникла на певну дату в період з 20 числа місяця, що передує місяцю, в якому починається відповідний місячний період страхування, по 19 число місяця, у якому починається відповідний місячний період страхування. Відповідно до п. 2.6. ч. 3 Заяви, до підписання цієї пропозиції [PERSON] був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення ліміту кредитної лінії) та орієнтовану сукупність сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 5 ч. 3 Заяви, [PERSON] повідомлений, що чинна редакція правил, в тому числі Додатку №1 до Правил - Умови програми «Розстрочка на карту», та тарифів розміщені на офіційному сайті банку, і зобов'язаний періодично ознайомлюватись з ним з метою перевірки їх чинності та ознайомленні зі змінами до них, а також перевіряти правильність здійснених операцій за Рахунком, у спосіб та в порядку, визначеними у Правилах. Відповідно до п. 7 ч. 3 Заяви, [PERSON] погоджується з тим, що: наданням цієї пропозиції він бере участь у програмі «Розстрочка на картку», з умовами програми «Розстрочка на картку» та Тарифами для Програми «Розстрочка на картку» ознайомлений; складовою та невід'ємною частиною цієї Пропозиції є Правила, Тарифи Банку та умови кредитування, з якими він попередньо ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє й положення яких він неухильно зобов'язався дотримуватись. Вказані умови є вигідними та справедливими, не обмежують жодних його прав, визначених чинним законодавством України та в повній мірі відображають його волю. Відповідно до п. 8 ч. 3 Заяви, [PERSON] підтверджує, що отримав від Банку інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України від 12.07.2001р. №2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п. 9 ч. 3 Заяви, [PERSON] підтверджує, що отримав від банку примірник Правил та Тарифів в дату підписання ним цієї пропозиції, що підтверджується його підписом внизу цієї Пропозиції. Відповідно до п. 18.8. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (надалі - Правила), укладанням договору за продуктом банку клієнт підтверджує отримання примірника такого Договору, цих правил та діючих на момент укладання договору тарифів банку, якщо інше не передбачено цими правилами або договором за продуктом банку. Крім того, на підставі поданої [PERSON] 13.02.2014р. Заяви на укладення договору добровільного страхування (а.с.65), 13.02.2014р. [PERSON] уклав з ПрАТ «СК «Дельта» в особі ПАТ «Дельта Банк», Договір добровільного страхування №006-28668-130214, предметом якого є майнові інтереси [PERSON], що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю [PERSON], а також інтереси [PERSON], що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, яким є прибуток (дохід) [PERSON] (а.с.16, 66-67). Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, виходячи із загальних умов укладеного між сторонами спору Кредитного договору №006-28668-130214 від 13.02.2014 року, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду. Як роз'яснено у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК), недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності). Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. В укладеному між сторонами у письмовій формі кредитному договорі, який складається із Заяви (пропозиції), Правил, Тарифів Банку та Умов кредитування Тарифний пакет «Кредитна картка №1 Еволюція XL», чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, тому зазначене дає підстави вважати, що відповідачем надано позивачу повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору. Заява виконана комп'ютерним способом, шрифтом одного розміру, невідємними частинами якої є Анкета позичальника, яка містить дані про продукт - тип картки, Заява позивача про відкриття поточного рахунку, заяви підписані позивачем та представником Банку, підпис якого скріплено печаткою. Представником відповідача до письмових заперечень також додано копії Опитувальника клієнта - фізичної особи (а.с.67), Дозволу позивача на збирання, зберігання, використання та поширення інформації щодо нього в будь-які бюро кредитних історій, який містить надання Банку згоди на розкриття третім особам інформації, яка містить банківську таємницю клієнта (а.с.73) та Умов кредитування за тарифним пакетом «Кредитна картка №1 Еволюція XL» з таблицею орієнтовних щомісячних обов'язкових рівних платежів та подорожчання, з умовами кредитування позивач ознайомлений, що підтверджується його підписом (а.с.68-69). Наведені обставини свідчать, що передбачені законодавством вимоги щодо укладання і оформлення кредитного договору відповідачем дотримано. Суд не приймає доводи представника позивача, викладені в позовній заяві щодо того, що позивач не мав часу прочитати кредитний договір, підписав його поспіхом та не міг прочитати його зміст, так як текст договору виконаний дрібним шрифтом, оскільки тексти всіх підписаних позивачем, вказаних вище документів, виконані однаковим шрифтом, доказів наявності у позивача вад зору, які б перешкоджали йому ознайомитися з текстами перед підписанням, суду не надано, а твердження про підписання договору поспіхом об'єктивно не підтверджено жодним доказом. Крім того, позивач не скористався своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Посилання представника позивача на не виконання відповідачем вимог п.2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, є безпідставним. Ця норма передбачає обовязок розробки банками форми (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Однак визначальне значення в даному випадку має п.2.4 вказаних Правил, який вимагає від банків отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з такою інформацією. Сама по собі відсутність затвердженої форми ознайомлення при наявності доказів письмового підтвердження такого ознайомлення не дає підстав для висновку про порушення прав споживача. В даному ж випадку в самій Заяві позивача та Умовах кредитування, підписаних позивачем, викладена вся необхідна інформація. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, що доказів введення позивача в оману працівниками ПАТ «Дельта Банк» не надано, відтак обґрунтування позову порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить встановленим фактичним обставинам справи. Крім того, відповідно до положень частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання інформації, визначеної цією статтею суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним. Також в позовній заяві наведено обґрунтування щодо порушення відповідачем принципів розумності та справедливості, зокрема, зазначення несправедливих умов про розмір комісії - плати за обслуговування кредитного залишку, позивач вважає ці обставини істотними та такими, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Правовими підставами для визнання договору недійсним при цьому в позовній заві вказані положення ч.5 ст.11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, в ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладання оспорюваного договору) чітко визначені умови договорів, які є несправедливими, серед яких не вказані умови щодо сплати за обслуговування. При цьому, умовами договору не передбачені зміни у будь-яких витратах за договором (п.3 ч.5 ст.11 вказаного Закону). Також немає підстав вважати дані умови договору - про сплату за обслуговування кредитного залишку нечіткими або двозначними, про що стверджується в позовній заяві. Крім того, Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Проте, відповідно до п. 1.5. Тарифів Банку плата за обслуговування кредитного залишку включає в себе надання послуг інформування Держателя про стан кредитного залишку у вигляді телефонних дзвінків та надсилання щомісячних виписок по рахунку. Вказані дії здійснюються не на користь банку, а з метою інформування позичальника про стан кредитного рахунку. Крім цього, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових умов щодо умов спірного договору, відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі щодо сукупності вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачем. Що стосується доводів позовної заяви щодо порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», судом встановлено наступне. Відповідно до п. 18.1. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» Клієнт та Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» погодились внести до цих Правил застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди», про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з укладеним Договором за Продуктом Банку, та розгляд і вирішення всіх невирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цих Правил/Договору, чи у зв'язку з цими Правилами/Договором або випливають з них (включаючи, але не обмежуючись - визнання цих Правил/ Договору недійсними або дійсними, укладеними або неукладеними, припинення (розірвання) цих Правил/Договору, стягнення неустойки, зміна умов Правил/Договору, відшкодування завданих порушенням Правил/Договору збитків, недійсність Правил/Договору, неукладеність Правил/Договору. відновлення становища, яке існувало до порушення Правил/Договору тощо) вирішуються Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» (код ЄДРПОУ 36885366) у порядку, вказаному в цьому пункті (а.с.17-19). Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника. Як роз'яснено в пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). За частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Отже укладений між сторонами кредитний договір, є договором споживчого кредиту. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких третейськими судами заборонений. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже, на час укладання між сторонами 13.02.2014р. Кредитного договору №006-28668-130214 Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Наведене дає підстави для висновку про те, що вказане вище третейське застереження Кредитного договору №006-28668-130214 від 13.02.2014р. між позивачем (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", що є підставою для визнання в цій частині кредитного договору недійсним. Така правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 20.05.2015р. у справі № 6-64цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України. Разом з тим, відповідно до ст.217 ЦПК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже, враховуючи положення ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судами справ в межах позовних вимог, враховуючи, що поданий представником [PERSON]. позов не містить вимоги про визнання недійсною умови оспорюваного договору в частині третейського застереження, враховуючи також, що дане застереження міститься в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», до яких приєднуються інші споживачі банківських послуг відповідача, а його недійсність не тягне за собою визнання оспорюваного договору недійсним в цілому, суд не вбачає визначених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним в цілому, з підстав лише наявності третейського застереження. Крім того, представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилається в позовній заяві на незаконність умов договору про безвідкличність згоди на обробку персональних даних. Пунктом 2.13.18. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» врегульовано порядок обробки персональних даних позичальника і констатується згода останнього на такі дії підписанням договору. В тому ж пункті визначено цілі обробки таких даних і права банку, а також встановлено, що згода позичальника є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії. В пункті 2.13.19.2. цих Правил зазначено, що Клієнт надає безвідкличну згоду на збір, зберігання, використання та поширення Банком через бюро кредитних історій інформації щодо себе та своїх зобов'язань, на отримання Банком з бюро кредитних історій своєї кредитної історії, а також на отримання від бюро кредитних історій додаткової актуальної інформації, порівняно з внесеною до анкетних даних, щодо Клієнта та його майна від державних реєстрів в особі їх уповноважених органів (держателів, розпорядників, адміністраторів), а також з інших дозволених законом джерел. Наданий Клієнтом дозвіл необмежений в часі та не буде відкликаний ним. Із змістом Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» в чинній редакції Клієнт ознайомлений. Згідно зі ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» №2297-VI обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем. Відповідно до п.1 ст.11 цього Закону однією з підстав для обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних. Частиною 1 ст.8 вказаного Закону визначено, що особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід'ємними і непорушними. Пунктом 11 ч.2 ст.8 Закону №2297-VI встановлено, що суб'єкт персональних даних має право відкликати згоду на обробку персональних даних. Аналіз положень Закону №2297-VI дає підстави дійти висновку про те, що право особи на відкликання згоди на обробку персональних даних може стосуватись майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими. Як убачається з Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», обробка персональних даних здійснюється для наступних цілей: надання клієнту послуг банківських/фінансових послуг та послуг у сфері страхування; передачу клієнту інформації; перевірки достовірності наданих клієнтом персональних даних; здійснення банком інших дій, що не заборонено законодавством України. Отже ця інформація необхідна для з'ясування особи позичальника при укладенні кредитного договору і використання цих даних під час дії та виконання цього договору, ведення кредитної історії позичальника. Персональні дані, про які йдеться у Правилах, відносяться до інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов'язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону. Порядок обробки таких даних додатково врегульовано Законом України «Про банки і банківську діяльність» в частині банківської таємниці та Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Таким чином, положення Правил щодо безвідкличності згоди позичальника стосуються саме даних, що обробляються при виконанні кредитних зобов'язань і не суперечать положенням чинного законодавства. Що стосується доводів позовної заяви про нав'язування позивачу необхідності укладення ним Договору добровільного страхування в інтересах відповідача, що на думку сторони позивача є підставою для визнання кредитного договору недійсним, суд зазначає наступне. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладання оспорюваного договору), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно яких споживач зобов'язаний під час укладання договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представник позивача в позовній заяві стверджує, що договір добровільного страхування був нав'язаний [PERSON], однак жодного доказу на підтвердження такої обставини матеріали справи не містять. Положення кредитного договору не містять умови про необхідність чи обов'язок позичальника укласти Договір добровільного страхування, він лише доручає банку договірне списання грошових коштів, які складають сплату страхових платежів на користь страхової компанії, з якою, як вказано в договорі, позичачльник вже уклав договір добровільного страхування. При цьому, укладанню Договору добровільного страхування передувала заява позивача на укладання цього договору (а.с.65). Крім того, позивач, маючи примірник договору з усією належною інформацією про його умови, до страхової компанії з приводу неможливості виконання чи розірвання договору не звертався і доказів з цього приводу суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених в цій частині позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дельта», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 217, 627, 628, 638, 1054, 1055 України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про третейські суди», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: dismissed