Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

у червні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача. Свої вимоги мотивувала тим, що 14.02.2018 року, о 18 год. 20 хв., у м. Львові по вул. Каменярів, 9 відбулося зіткнення двох транспортних засобів, серед яких був автомобіль [PERSON] марки HYUNDAI GETZ, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказане ДТП сталося через недотримання правил, норм та стандартів забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, а саме не було ліквідовано зимової слизькості проїзної частини, яка крім того знаходилася під ухилом, відповідно до вимог ДСТУ 3587-97. Внаслідок ДТП автомобіль HYUNDAI GETZ зазнав механічних пошкоджень, а вартість відновлювального ремонту відповідно до висновку експертного дослідження від 05.04.2018 року складає 31109,30 грн. Фактично на ремонт автомобіля було витрачено 29293,00 грн. Крім того, вартість проведення експертного дослідження становить 1040,00 грн. Згідно з постановою Галицького районного суду м. Львова від 18 квітня 2018 року у справі 466/2103/18 посадову особу ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Суть порушення полягає у тому, що [PERSON], як встановлено судом, будучи працівником ЛКП «ШРП Галицького району» та відповідальним на той час за належне утримання доріг в Галицькому районі (посипання протиожеледними сумішами), не виконав належним чином покладений на нього обов'язок. До того ж, позивач зазначає, що фактом завдання їй матеріальної шкоди, пошкодженням транспортного засобу, їй спричинено і немайнову - моральну шкоду, яку оцінила в 10000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 30333,00 грн. матеріальної шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача вимоги цивільного позову підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача під час розгляду справи проти задоволення позову заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2018 року, о 18 год. 20 хв., у м. Львові по вул. Каменярів, 9 відбулося зіткнення двох транспортних засобів, серед яких був автомобіль [PERSON] марки HYUNDAI GETZ, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказане ДТП сталося через недотримання правил, норм та стандартів забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, а саме не було ліквідовано зимової слизькості проїзної частини, яка крім того знаходилася під ухилом, відповідно до вимог ДСТУ 3587-97. Згідно з постановою Галицького районного суду м. Львова від 18 квітня 2018 року у справі 466/2103/18 посадову особу ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Суть порушення полягає у тому, що [PERSON], як встановлено судом, будучи працівником ЛКП «ШРП Галицького району» та відповідальним на той час за належне утримання доріг в Галицькому районі (посипання протиожеледними сумішами), не виконав належним чином покладений на нього обов'язок. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, вдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено пі обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце пі дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування втрати, яких особа зазнала у зв'язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Висновком експертного дослідження № 9/8 від 05.04.2018 року Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки HYUNDAI GETZ, реєстраційний номер [NUMBER] становить 31109,30 грн. При цьому, вартість відновлювального ремонту по експертному висновку розрахована за формулою, відповідно до якої: вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 1719 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 9509 грн., вартість нових складників, що підлягають заміні -19 881 грн. Згідно з товарними чеками, позивачем були закуплені нові деталі на суму: чек №7/2/1 від 27/02/2018 року - 9010,00 грн. та чек 7/2/2 від 28.02.2018 року - 6760,00 грн., квитанцією №16/174-19 від 30.03.2018 року були виконані ремонтні роботи згідно рахунку №27/07 від 02.03.2018 року на суму 13 523,00 грн. Таким чином, відшкодуванню вартості ремонту та деталей підлягає сума, що становить 9010,00 грн. + 6760,00 грн. + 13523,00 грн. = 29 293,00 грн., що відповідає висновку експерта. Крім того, позивачем було оплачено проведення експертного дослідження, згідно рахунку № 82/18 від 21.02.2018 року, на суму 1015 грн. плюс комісія банку 25,00 грн. Разом сума становить 1040,00 грн. Відтак, судом встановлена загальна сума майнової шкоди: 29 293,00 грн. + 1040,00 грн. = 30333,00 грн. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що завдана позивачеві матеріальна школа у сумі 30333,00 грн. підлягає стягненню з ЛКП «ШРП Галицького району» на користь позивача. Вирішуючи питання відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує наступне. У відповідності із ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно з ст. 23 Цивільного кодексу України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Задовольнити вимоги позивача про стягнення 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, суд не знаходить за можливе, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості завданої моральної шкоди, характер негативних наслідків, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., що буде еквівалентом завданим моральним стражданням, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. 02.04.2018 року між [PERSON] та Адвокатським об'єднанням «Адвокатська компанія « А.З. Партнери» був укладений договір про надання правничої допомоги. Відповідно до розділу 2.1 договору умовами надання правничої допомоги є її оплата з визначенням вартості. Керівником адвокатського об'єднання було надано ордер серії [NUMBER] для представництва [PERSON] адвокатом [PERSON] Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). 24.05.2018 року [PERSON] був наданий рахунок з деталізацією щодо виконання робіт: збирання доказів, підготовка та написання позовної заяви, представництво в суді під час розгляду позову. В цей же день [PERSON] сплатила на рахунок АО «АК «А.З. Партнери» 5000,00 грн. Відомості про адвоката [PERSON] наявні в Єдиному реєстрі адвокатів України. Отже, з відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу. Крім того, з ЛКП «ШРП Галицького району» на користь позивача суму сплаченого судового збору 1409,60 грн. Отже, відшкодуванню позивачеві підлягає сума судових витрат (5000,00 грн. + 1409,60 грн.) 6409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial