Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, згідно з яким просить суд: зняти арешт з майна [PERSON] , накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45477965 від 14.11.2014 року по виконавчому провадженню №45477965, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 04.02.2015 року за №8608201; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 04.02.2015 року за №8608201 про арешт нерухомого майна [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання виконавчого листа №753/2473/14 від 30.07.2014 року, виданого Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» суми боргу в розмірі 1 370 977,37 грн., головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві Данилюк О.Б. було винесено постанову від 14.11.2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45477965. Крім того, в рамках вказаного виконавчого провадження, головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві Данилюк О.Б. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.11.2014 року, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення - 1 370 977,37 грн. У подальшому, постановою головного державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві Данилюк О.Б. від 04.08.2015 року, винесеної в межах виконавчого провадження №45477965, виконавчий лист №753/2473/14 було повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, позивач зазначає, що, не зважаючи на завершення виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на все його нерухоме майно, станом на день звернення до суду з цим позовом питання зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було, а запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - не вилучено. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 31.10.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за даним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак від представника позивача до суду подано заяву, в якій просить проводити судовий розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Зі змісту заяви убачається, що заявлені позовні вимоги представник позивача підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надійшло. Третя особа ПАТ "Універсал Банк" у судове засідання свого представника не направив, був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про причини неявки передставника не повідомив, пояснень щодо позовних вимог до суду не надав. На підставі ч. 1 ст .280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст.279 ЦПК України. Суд дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що на виконання виконавчого листа №753/2473/14 від 30.07.2014 року, виданого Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» суми боргу в розмірі 1 370 977,37 грн., головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві Данилюк О.Б. було винесено постанову від 14.11.2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45477965. Крім того, в рамках вказаного виконавчого провадження, головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві Данилюк О.Б. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.11.2014 року, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення - 1 370 977,37 грн. У подальшому, постановою головного державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві Данилюк О.Б. від 04.08.2015 року, винесеної в межах виконавчого провадження №45477965, виконавчий лист №753/2473/14 було повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилалась на те, що незважаючи на завершення виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на все її майно, станом на день звернення до суду з цим позовом питання зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було. Так, як встановлено в судовому засіданні, арешт, що був накладений на все нерухоме майно позивача в межах виконавчого провадження №45477965, державним виконавцем не знято. За приписами ч.1 та п.3 ч.2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Вимоги ст. 391 ЦК України передбачають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Отже, враховуючи те, що виконавчий лист повернуто стягувачу та повторно не пред`являвся до виконання, а дія арешту порушує права позивача, суд дійшов висновку, що порушене права позивача підлягає захисту шляхом звільнення з під арешту всього її нерухомого майна, накладеного на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №45477965 від 14.11.2014 року по виконавчому провадженню №45477965, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №8608201 від 04.02.2015 року. Водночас, згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи вказані положення закону, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову в частині вимог щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису від 04.02.2015 року за №8608201 про арешт нерухомого майна [PERSON] , оскільки у даному випадку, відсутній спір щодо виключення такого запису, а заявлені вимоги у вказаній частині є передчасними. На підставі викладеного та

Outcome: partial