Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

У січні 2020 року з Коростенського міськрайонного суду Житомирської області до Лугинського районного суду Житомирської області, як найбільш територіально наближеного до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла указана цивільна справа. 23.01.2020 року Лугинським районним судом Житомирської області відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 13.03.2020 року здійснено перехід у вказаній справі з розгляду в порядку спрощеного провадження на розгляд за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 02.04.2020 року та витребувано у ТОВ «ВЕЛЛФІН» розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики № 88510 від 02.11.2016 року із зазначенням заборгованості по тілу позики станом на 28.11.2016 року, заборгованості по процентах станом на 28.11.2016 року і надходження коштів в рахунок погашення позики. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 02.04.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено вищевказану справу до судового розгляду по суті на 29.04.2020 року. 29.04.2020 року ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області у зв`язку із ненаданням позивачем витребуваних судом документів, у судовому засіданні по вказаній справі оголошено перерву. У березні 2020 року від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що вимоги позивача викладені в позовній заяві є необґрунтованими, оскільки строк дії договору закінчився 28.11.2016 року, тому у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором основні та додаткові проценти. Витребувані ухвалою суду за клопотанням відповідача документи, а саме - обґрунтований розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики від 02.11.2016 року № 88510 із зазначенням заборгованості по тілу кредита та процентам (станом на 28.11.2016 року), розрахунок по надходженню коштів в рахунок погашення позики, позивач не надав, відповіді на відзив не надіслав. Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду справи до суду не з`явився. Надіслав заяву про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи поданий відповідачем відзив на позовну заяву, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 02.11.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики № 88510 (далі - Договір). Вказаний Договір було укладено в електронному вигляді, на підставі якого на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 1150\~грн. на умовах, що позика надається строком на 26 днів та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 0,95% від суми позики за перший день користування (але не менше 50 грн.), 0,95 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8 % від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад 26 днів, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а. с. 19-23). Строк дії договору 26 днів, але в будь якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. На підставі цього договору на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 1150,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.10.2019 року № 4995-ВП (а.\~с.\~25). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач заповнював анкету клієнта для отримання кредиту, вносячи до анкети свої особисті дані та завантажуючи до вказаної анкети скановані копії документів та підтвердив свою згоду щодо підписання договору електронним підписом. Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Виходячи з наведеного, суд доходить висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1046 ЦК Укрнаїни встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи відповідач умови договору № 88510 від 02.11.2016 року належним чином не виконав. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування позикою, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до умов договору 02.11.2016 року позивач надав [PERSON] кошти в сумі 1150 грн. строком на 26 днів зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 323,13 грн. та кінцевим строком повернення коштів 28.11.2016 року. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12 (пункт 54 постанови) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Аналогічна судова практика викладена у постанові Житомирського апеляційного суду від 10.03.2020 року по справі № 281/634/19. За таких обставин, ураховуючи зміст пунктів 1.2, 1.3 Договору, проценти за користування позикою нараховуються лише в межах 26 днів, й після спливу вказаного строку проценти за користування кредитом не підлягають нарахуванню. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування позикою за період з 02.11.2016 року по 28.11.2016 року в розмірі 323,13 грн. підлягають задоволенню. Позовні вимоги позивача про стягнення процентів за користування позикою за період з 29.11.2016 року по 27.11.2019 року задоволенню не підлягають. Посилання відповідача у відзиві про часткове погашення боргу за договором позики не підтверджене належними та допустимими доказами та не знайшло свого підтвердження у ході судового розгляду. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача непогашена сума позики у розмірі 1150\~грн. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн., позовні вимоги задоволені на суму 1473,13 грн. (1150 грн. (сума позики) + 323,13 грн. (проценти за користування позикою), що становить 3,07% ціни позову. Тому, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 58,97 грн. на відшкодування судового збору (1921 грн. (сплачений судовий збір) х 3,65% (задоволені позовні вимоги від ціни позову) = 58,97 грн.). На підставі ст. 509, 526, 530, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: partial