Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 29.12.2010 між позивачем та відповідачем укладено договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав та станом на 04.02.2021 у нього виникла заборгованість в розмірі 12926,83 грн, з яких за тілом кредиту - 10371,79 грн, за простроченими відсотками - 2555,04 грн, яку позивач просить стягнути. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.04.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» безпідставно списаних з карткового рахунку коштів, припинення нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань, зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на рахунку/картці [PERSON] до того стану, який існував до проведення несанкціонованих операцій (транзакцій) 11.11.2019. Зустрічний позов обґрунтований тим, що 11.11.2019 на мобільний телефон позивача за цим позовом було здійснено телефонний дзвінок, невідома особа представилася представником АТ КБ «Приватбанк», володіла інформацією стосовно строку дії його банківської картки, знала її номер. Надалі невідомим способом було здійснено несанкціоноване списання з рахунку коштів на суму 10400 грн та 2600 грн, що [PERSON] побачив у додатку «Приват 24». Випискою по рахунку було підтверджено, що ці кошти були переказані через «Приват 24» [PERSON] . [PERSON] неодноразово звертався до АТ КБ «Приватбанк» із заявами про несанкціонований доступ до його рахунку та зняття коштів, з проханням повернути кошти, однак кошти не повернуто та рекомендовано звертатися до правоохоронних органів. 12.11.2019 [PERSON] звернувся до Хмільницького відділення поліції з заявою про вчинення шахрайських дій, про що бул ивнесені відомості до ЄРДР за № 12019020330000424 від 13.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На думку [PERSON] , банк порушив вимоги ст.ст. 1068, 1071 ЦК України оскільки перерахував кошти з його рахунку не на підставі його розпорядження як клієнта банку, а також без ідентифікації особи клієнта, а тому відповідно до ст. ст. 1073, 1092 ЦК України, п. 32.3.2 ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (надалі - Закон, через безпідставне списання коштів банк повинен зарахувати перераховану суму в 13000 грн на його рахунок, та відповідно до п. 8, 9 розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів» банк має негайно відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням неналежного переказу. Також на думку позивача за зустрічним позовом, АТ КБ «Приватбанк» у порушення п. 39.2.3 ст. 39 Закону не виконав зобов`язань перед клієнтом, оскільки не забезпечив безперервний захист інформації щодо переказу коштів, не перевірив цифровий підпис. У свою чергу [PERSON] не порушував умови договору про обслуговування банківського рахунку, негайно повідомив банк про несанкціоноване списання коштів та звернувся до правоохоронних органів. З огляду на це, з посиланням також на позицію Верховного Суду від 05.04.2021 у справі № 336/3989/19, рішення цього ж суду від 23.01.2018 у справі № 202/100128/14-ц, від 01.02.2018 у справі № 758/7327/14-ц, від 12.02.2018 у справі № 592/2386/16-ц, [PERSON] просить задовольнити його позовні вимоги. 21.04.2021 [PERSON] подав відзив на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» узагальнені доводи котрого зводяться до того, що банк належно не ідентифікував його особу при переказі коштів, жодного смс-повідомлення на «Приват 24» чи телефонного дзвінка на його номер з метою ідентифікації несанкціонованої операції АТ КБ «Приватбанк» 11.11.2019 не було. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати цей обов`язок на клієнта банку. Також зазначив, що підписував з банком лише заяву-приєднання, а тому банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші, представники банку в телефонному режимі пропонували збільшити кредитний ліміт, фактично з усіма умовами як користувач він ознайомлений не був. З посиланням на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), [PERSON] зазначає про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки він не був належним чином повідомлений про Умови і тарифи кредитування. Враховуючи вищевикладене, відповідач за первісним позовом просить відмовити у задоволенні позовної заяви АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою суду від 21.04.2021 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів, припинення нарахування штрафних санкцій та пені, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку, до спільного розгляду з первісним позовом АТ КБ «Приватбанк». Суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. 12.05.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] від АТ КБ «Приватбанк» за змістом якого первісний позивач заперечив проти задоволення зустрічного позову з посиланням на пункти Умов та Правил надання банківських послуг, зазначивши, що при укладенні кредитного договору сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, а інформація Умов, Правил і тарифів розміщена на сайті банку та є загальнодоступною. Фахівцями банку встановлено, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Інтернет Banking Приват 24 (надалі - Приват 24). Вхід у Приват 24 був здійснений під авторизацією клієнта, при даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача і пароль та входить у Приват 24, створює необхідний платіж. Вказані дії було можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону відповідача та іншої особистої інформації, відомої йому. При цьому клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не розголошувати цю інформацію, а у випадку розголошення банк не несе відповідальність за збереження коштів клієнта. На думку представника первісного позивача, саме відповідач порушив умови та не виконав зобов`язання, а тому виникла заборгованість, нараховані відсотки, які підлягають стягненню. Ухвалою суду від 25.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію та копії документів службової перевірки за фактом списання 11.11.2019 коштів з рахунку первісного відповідача, задоволено клопотання відповідача про виклик і допит свідка [PERSON] 27.05.2021 до суду надійшла відповідь АТ КБ «Приватбанк» на позовну заяву [PERSON] , узагальнені доводи якої зводяться до того, що Умови є погодженими сторонами та діють, також було погоджено збільшення ліміту і відповідач користувався карткою, належним чином виконував свої зобов`язання, що свідчить про обізнаність з відповідними Умовами та Правилами, тому представник просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення первісного позову та просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, допитавши свідка, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29.12.2010 між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк" (а.с. 56-61), та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанк» (копія на а.с. 28). З даною анкетою-заявою [PERSON] ознайомлено під підпис 29.12.2010. Згідно інформації, викладеній у цій заяві [PERSON] підтвердив, що згоден з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості (а.с. 5-7, 8-11, 12-13), виписки по рахунку (14-25) заборгованість первісного відповідача за вказаним кредитним договором станом на 04.02.2021 становить 12926,83 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10371,79 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 2555,04 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Дослідженими доказами встановлено, що сторони дійсно уклали кредитний договір, [PERSON] з 29.12.2010 користувався кредитними коштами, що зокрема підтверджується випискою по рахунку. Вказані обставини не заперечуються сторонами. АТ КБ «Приватбанк» окрім заборгованості за тілом кредиту - 10371,79 грн просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 2555,04 грн. Під час розгляду справи знайшли підтвердження доводи [PERSON] зазначені у відзиві на позовну заяву банку про те, що він підписав лише заяву-приєднання, при цьому його підпис відсутній в Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також тарифів. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Доводи банку про те, що до спірних правовідносин належить застосовувати правила частини першої статті 634 ЦК України є необґрунтованими, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Приймаючи до уваги те, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк" [PERSON] не підписані, а розмір відсотків, пені, тарифів договором не встановлений суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за відсотками в розмірі 2555,04 грн. Суд не вбачає правових підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] враховуючи наступне. Як встановлено судом, з Умовами та Правилами, а також з Тарифами обслуговування кредитних карток «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» [PERSON] під підпис не був ознайомлений, а тому викладені в них положення не можуть бути застосовані для правовідносин, що виникли між сторонами. Відповідно до довідки (а.с. 26) на виконання кредитного договору б/н первісний відповідач отримав кредитні картки строк дії яких не закінчився. Також з виписок по рахунку відповідача видно, що він використовував кредитні картки, зазначене не заперечується сторонами. Основні мотиви та заперечення [PERSON] проти позову банку зводяться до того, що банк здійснив переказ коштів з його рахунку 11.11.2019 на рахунок іншої особи без відома його як клієнта, без його ідентифікації, а також не на підставі платіжного доручення клієнта, банк не забезпечив збереження інформації, що призвело до несанкціонованого списання коштів. Вказані доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 1068 ЦК України (в редакції чинній станом на 11.11.2019), банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України (в редакції чинній станом на 11.11.2019) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. За змістом ст. 1073 ЦК України (в редакції чинній станом на 11.11.2019) у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. В пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ( надалі - Закон) визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання. Разом з цим, п. 14.12 ст. 14 Закону визначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю. Згідно з п. 14.3. ст. 14 Закону порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений положенням "Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням" (надалі - Положення), затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів". Вимоги цього Положення поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач). Згідно з п. 1, 2, 5 розділу VI Положення, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (п. 6 розділу VI Положення). Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу (п. 7 розділу VI Положення). Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8 розділу VI Положення). Відповідно до п. 9 розділу VI Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Випискою по рахунку [PERSON] підтверджено, що 11.11.2019 з його рахунку було здійснено два перекази коштів на ім`я [PERSON] в розмірі 2600 грн, 10400 грн (копія на а.с. 213-223, 229-240 том 1, а.с. 65-76 том 2). Свідок [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка в судовому засіданні надала пояснення про те, що вона є дружиною [PERSON] , підтвердила, що її чоловік уклав кредитний договір з «Приватбанк» отримавши кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, які використовував. Вказаною карткою вони спільно користувалися. 11.11.2019 картка знаходилася біля неї, на її номер мобільного телефона зателефонувала особа з номеру [NUMBER] , яка представилася працівником служби безпеки «Приватбанк» та повідомила про шахрайські дії по цій картці. Особі було відомо прізвище, ім`я та по батькові її чоловіка. Вона повідомила, що користується додатком «Приват 24», а також звірили до якого терміну картка дійсна, що вона підтвердила, співрозмовник назвав останні три цифри картки і вона підтвердила їх правильність. Цей чоловік запитував чи проводилися по картці операції. Оскільки були запити по переказу коштів, що перевищували кредитний ліміт, зателефонувати з АТ КБ «Приватбанк», потім [PERSON] зайшов у «Приват 24» та побачив списання коштів. Вона з чоловіком звернулися до відділення «Приватбанк», а на наступний день із заявою до поліції і по їх заяві було порушено кримінальне провадження. З її мобільного телефона вона могла зайти і подивитися цю картку в «Приват 24» за погодженням з її чоловіком. [PERSON] підтверджено письмові звернення до АТ КБ «Приватбанк» 03.01.2020 (копія на а.с. 88, 109, 144 том 1), 13.01.2020 (копія на а.с. 91, 110, 145 том 1) на які отримано лист від 19.02.2020 (копія на а.с. 89, 111, 146, 210, 227 том 1, а.с. 63 том 2) де зазначено, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват 24. Вхід у Приват 24 був здійснений під його авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача і пароль та входить у Приват 24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дії було можливо здійснити лише за допомогою використання його фінансового телефону та іншої особистої інформації. При цьому клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не розголошувати цю інформацію, а у випадку розголошення банк не несе відповідальність за збереження коштів клієнта. По заяві [PERSON] до поліції в Єдиний реєстр досудових розслідувань були внесені відомості за ч. 1 ст. 190 КК України (копія на а.с. 92, 113, 148 том 1), а також було встановлено, що грошові кошти в сумі 12500 грн, списані з рахунку [PERSON] були зняті 11.11.2019 у банкоматі 3370, який розташований у м. Києві по вул. Ревуцького,26 в маркеті «Фора» та у банкоматі № 5885 по [ADDRESS] (а.с. 17 том 2), а тому вказане кримінальне провадження постановою прокурора від 19.06.2020 було направлене до Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві (а.с. 18-21, 22, 23, 24, 25-26 том 2), однак згідно листа ГУНП у м. Києві від 13.08.2021 вказане провадження за слідчим відділом не рахується (а.с. 43 том 2). Отже, кінцеве рішення у даному кримінальному провадженні на даний час не прийнято. Також [PERSON] вів переписку з працівниками «Приватбанк» з приводу переказу коштів з його рахунку (копія на а.с. 93-104, 114-129, 149-154 том 1). З наданих відповідачем за первісним позовом доказів, а також з інших матеріалів справи, судом не встановлено, що [PERSON] не виконав п. 1, 2, 5, 6 розділу VI Положення N 705 та п. 14.6. ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" щодо обов`язків: не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень; надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним; контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем; негайно повідомити банк про здійснення несанкціонованого списання коштів з його рахунку. З пояснень свідка [PERSON] встановлено, що вона також користувалася кредитною карткою [PERSON] . Вказаний свідок повідомила, що на дзвінок з мобільного номера [NUMBER] , тобто не телефон «Приватбанк», підтверджувала інформацію щодо її чоловіка, користувача даного рахунку, як то номер рахунку, термін дії картки тощо. Зазначене спростовує доводи позивача за зустрічним позовом, про те, що невідомі особи телефонували на його мобільний номер. Отже, безпідставними є доводи первісного відповідача про те, що він не повідомляв нікому ПІН-коду, іншу інформацію, оскільки спростовуються доводами та матеріалами справи, так як дії були вчинені через Приват 24 доступ до якого можливий тільки через мережу Інтернет і тільки йому була відома інформація про платіжну карту, номер платіжної карти, термін її дії, та CVV код. Без розголошення, як з боку [PERSON] , так і свідка [PERSON] певної особистої інформації, інша особа не змогла б ні зайти до Приват 24, ні зняти чи переказати кошти. З досліджених судом доказів, можна зробити висновок, що зняття готівки були вчинені (11.11.2019) до отримання банком повідомлення від [PERSON] (письмове повідомлення від 03.01.2020) щодо здійснення незаконних операцій із його банківською карткою. Відповідальність банку за зняття коштів з картки настає після її блокування, а до того моменту як банку буде повідомлено про несанкціонований переказ, він не має права обмежувати дії клієнта, контролювати процедуру зняття готівки з картки тощо. У свою чергу, згідно з п. 6 розділу VI Положення, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Враховуючи встановлені обставини справи, доводи [PERSON] про наявність у діях банку порушень не знайшли свого підтвердження, що виключає можливість задоволення його позовних вимог. У свою чергу, за змістом ст. ст. 1166, 1177 ЦК України шкода завдана злочином відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» та стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором б/н від 29.12.2010, що становить тіло кредиту -10371,79 грн, а також про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд виходить із такого розрахунку: (2270 грн - сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (банком) / 12926,83 грн - ціна позову х 10371,79 грн - розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення), що становить 1821,33 грн і підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанку». На підставі викладеного,

Outcome: partial