Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач Комунальний заклад охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 6 » звернувся до суду з позовом до відповідача про захист ділової репутації . В обґрунтування позову представник позивача посилається, не те що 19.12.2014 року, під час перевірки КЗОЗ "Харківська міська поліклініка № 6" працівниками ГУ Міндоходів у Харківській області адміністрації закладу стало відомо про факт звернення [PERSON] з заявою до територіальних підрозділів у м. Харкові: Державної фінансової інспекції України; Антимонопольного комітету України; Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю; Державної служби з надзвичайних ситуацій; Державної фіскальної служби України; Держенергонагляд; Санітарно- епідеміологічної служби; Інспекції з питань захисту прав споживачів; Територіальної інспекції праці щодо порушень в діяльності КЗОЗ "Харківська міська поліклініка № 6". В даній заяві наведені факти, які є неправдивими і шкодять діловій репутації КЗОЗ "Харківська міська поліклініка № 6", а саме зазначено ,що будівля вказаного медичного закладу перебуває у недбалому стані, в стін та даху будівлі відвалюється фарба, штукатурка, більшість дверей у приміщеннях можуть відірватися у будь-який час, не вистачає лаво-стільців для відвідувачі (наявні розвалюються); у кабінетах лікарів більшості випадків старе радянське обладнання та фурнітура,яка підлягає списанню; електрична проводка, дроти проведені хаотично то у будь-який момент можуть замкнути; відсутні вогнегасники (або прострочені) та інші елементи протипожежного захисту,пожежний кран не функціонує, в приміщеннях присутня антисанітарія»; у медичному закладі наявні ТМЦ, які не перебувають на обліку останнього. У той же час частина ТМЦ, що інвентаризовані - у даному закладі відсутні»; у приміщеннях даного медичного закладу, в окремих кабінетах перебувають приватні особи, які їх використовують у своїх цілях не сплачуючи орендної плати»; у медичному закладі надаються платні послуги, які входять до переліку безоплатних послуг»; медичні працівники даного закладу, як жебраки, систематично просять перед наданням медичної послуги зробити благодійний внесок готівкою у руки лікаря», якість знань лікарів, зокрема терапевта Копейчікової, на дуже низькому рівні в,у зв'язку з чим виникають сумніви щодо наявності відповідних дипломів про освіту у всіх медичних працівників, страхування, атестації, забезпечення робочим одягом, реального виконання роботи всіма згідно штатного розкладу, законність встановлення та нарахування премій, надбавок, відпускних медичним працівникам, наявності «мертвих душ» серед осіб яким надається допомога та які працюють»;медичні працівники даного закладу, виписують хворим лікарські засоби, зазвичай імпортні та за завищеними цінами, при цьому не повідомляючи про їх вітчизняний аналог (оскільки може мати корисний інтерес «відсоток» від аптекарських закладів та фармацевтичних компаній від реалізації)»;у зв'язку з самовільним захопленням території медичного закладу третіми особами виникає питання щодо наявності правовстановлюючих документів на будівлі закладу, його гаражів та земельних ділянок поряд з ним»; виникають сумніви щодо наявності технічного огляду та страхування транспортних засобів лікарень»;відвідувачі медичного закладу у разі виникнення необхідності не отримують жодних ліків, препаратів, (навіть вати, бинтів,тощо) від медичних працівників, у зв'язку з чим виникають сумнів щодо законності списання медичним закладом останніх». Представник позивача посилається на те, що зазначена інформація є неправдивою, не відповідає фактичним обставинам здійснення господарської діяльності та діяльності в галузі охорони здоров'я закладу. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить визнати такими, що не відповідають дійсності відомості, поширені [PERSON] в заяві до територіальних підрозділів у м. Харкові: Державної фінансової інспекції України; Антимонопольного комітету України; Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю; Державної служби з надзвичайних ситуацій; Державної фіскальної служби України; Держенергонагляд; Санітарно- епідеміологічної служби; Інспекції з питань захисту прав споживачів; Територіальної інспекції праці, зобов'язати [PERSON] навести спростування поширеної в заяві до територіальних підрозділів у м.Харкові: Державної фінансової інспекції України; Антимонопольного комітету України; Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю; Державної служби з надзвичайних ситуацій; Державної фіскальної служби України; Держенергонагляд; Санітарно-епідеміологічної служби; Інспекції з питань захисту прав споживачів; Територіальної інспекції праці неправдивої інформації шляхом подання відповідної заяви до Державної фінансової інспекції України; Антимонопольного комітету України; Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю; Державної служби з надзвичайних ситуацій; Державної фіскальної служби України; Держенергонагляд; Санітарно-епідеміологічної служби; Інспекції з питань захисту прав споживачів; Територіальної інспекції праці та сятгунти судові витрати з відповідача. Відповідач проти позову заперечував, вважав його необґрунтованим, надав письмові заперечення. Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся з заявою до територіальних підрозділів у м. Харкові: Державної фінансової інспекції України; Антимонопольного комітету України; Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю; Державної служби з надзвичайних ситуацій; Державної фіскальної служби України; Держенергонагляд; Санітарно- епідеміологічної служби; Інспекції з питань захисту прав споживачів; Територіальної інспекції праці щодо порушень в діяльності КЗОЗ "Харківська міська поліклініка № 6". Представник позивача посилається на те, що зазначена інформація є неправдивою, не відповідає фактичним обставинам здійснення господарської діяльності та діяльності в галузі охорони здоров'я закладу. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетича поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Таким чином , судом встановлено , що відповідач звернувся до органів державної влади з проханням проведення перевірки можливих порушень з боку позивача , а не до засобів масової інформації , вказане звернення не є поширенням інформації, а є формою реалізації конституційного права особи , у зв'язку з чим вимоги позивача не найшли свого підтвердження в судовому засіданні . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed