Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з заявою про визнання [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім з 01 січня 2014 року. В обґрунтування заяви [PERSON] вказував на те, що [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Матір дівчинки померла [INFO]. Неповнолітня [PERSON] є онукою заявника і в теперішній час проживає у [PERSON], няні, за адресою:[ADDRESS]. З січня 2014 року про батька неповнолітньої онуки не має ніяких відомостей, його місцезнаходження невідоме. В останній раз його бачили за місцем його проживання в [ADDRESS]. За фактом розшуку [PERSON] заявник звернувся з заявою до органів внутрішніх справ. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявнику потрібно для оформлення опіки та усиновлення [PERSON]. В судовому засіданні представник заявника - [PERSON] підтримала заяву та вказувала на те, що до теперішнього часу місцезнаходження [PERSON] невідоме, рішення суду про надання можливості зустрічей з онукою не виконується, дитина проживає у чужої особи на підставі незаконного договору. Під час розгляду в Приморському районному суді м.Одеси справи за окремими позовами [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] в 2014 році, він також не з'являвся, і потім, під час розгляду апеляційної скарги [PERSON], до апеляційного суду також не приходив, хоча судова колегія вказувала його представнику на явку до суду, у зв'язку з чим слухання по справі неодноразово відкладалося. Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради - Славов О.А. вказував на те, щоб при прийнятті рішення судом були враховані інтереси дитини. Представник заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] в суді заперечував проти задоволення заяви посилаючись на те, що вона є безпідставною, в січні 2015 року йому зателефонував [PERSON] повідомив, що знаходиться в Закарпатті на заробітках. В наступному він намагався йому зателефонувати, але телефон з якого [PERSON] дзвонив був відключений, адреси його проживання він не знає. За домовленістю донька знаходиться в сім'ї [PERSON] та [PERSON], хрещеного батька та його дружини. Він видав навіть нотаріальну заяву на усиновлення доньки. Оскільки заявник та його дружина, дідусь та бабуся дитини, тривалий час намагаються відібрати дитину, звертаються з різними позовами до суду, тому [PERSON] не бажає більше з ними зустрічатися. Крім того, повідомляв суд, що в серпні 2014 року [PERSON] була видана нова довіреність. Вказував на те, що заявником не надано належних доказів відсутності протягом року [PERSON]. Заслухавши представника заявника, представників заінтересованих осіб та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уклав шлюб з [PERSON], [INFO] (а.с.9). [INFO] у них народилася донька [PERSON] (а.с.8).[INFO] матір дитини померла (а.с.59). Оскільки [PERSON] є донькою [PERSON], тому [PERSON] є його онукою (а.с.7). В судовому засіданні, допитана в якості свідка, державний виконавець другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ [PERSON], пояснила, що в її провадженні знаходиться виконавчий лист по рішенню суду щодо зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод в спілкуванні з онукою. Останній раз вона бачила [PERSON] особисто 22.07.2013 року під час оплати штрафу за невиконання рішення суду. Декілька тижнів назад було відновлено виконавче провадження, вона приходила 30 липня 2015 року за адресою проживання [PERSON], однак ніхто дверей не відчинив, 01.08.2015 року зі слів сусідів дізналася, що [PERSON] не бачили та надати про нього інформацію не можуть. В ході виконання виконавчого листа вона також приймала і постанову про привід боржника через органи внутрішніх справ і направляла матеріали про притягнення його до кримінальної відповідальності. На теперішній час нею підготовлено подання на його розшук. Допитана в якості свідка сестра [PERSON] - [PERSON] пояснила, що брата вона бачила останній раз в серпні 2014 року, коли він попросився на деякий час пожити, в цьому ж місяці, може в середині місяця, точної дати вона не пам'ятає він повідомив її, що їде в Закарпаття України заробляти гроші. Зателефонував він їй в січні 2015 року, запитав як справи, поцікавився донькою. Після цього він більше не телефонував, номер телефону та адреси місця перебування вона не знає. Брат завжди так себе вів на тривалий час їхав, він є самодостатньою людиною, бажає заробляти гроші, щоб утримувати доньку, не бажає зустрічатися з [PERSON] та [PERSON] пояснював, що не взмозі ходити по судам, він видав довіреність на представлення своїх інтересів. Вона не вважає брата безвісно відсутнім, взагалі не розуміє на якій підставі [PERSON] звертається до суду з такими вимогами, і чому її викликають до суду. Потім свідок пояснила, що її племінниця проживає у добрих людей, сім'я бездітна, дівчинка відвідує різні кружки добре одягається, вони за нею доглядають та повністю її забезпечують, чого не може надати їй батько, тому вважає абсолютно нормальною ситуацію зі знаходженням племінниці у [PERSON]. При цьому свідок вказувала на те, що [PERSON] грошей на утримання доньки не передає, рахунок на її ім'я також не відкривав. Їх з братом батько проживає в Росії у третьої дружини, відносини у неї з ним не дуже добрі за останній рік, вони не спілкуються. Пояснення надані як свідком [PERSON] так і представником [PERSON] - [PERSON] (довіреність видана приватним нотаріусом Димерлій О.М. 29.01.2013 р., термін дії до 29.01.2016 р.) щодо спілкування за телефоном з [PERSON] в січні 2015 року суд розглядає критично, оскільки доказів в підтвердження номеру телефону, з якого був телефонний дзвінок та адреси його знаходження не повідомлено. При цьому суд звертає увагу на те, що під час надання показань в органах внутрішніх справ, а саме ще 08.05.2015 року представник [PERSON] вказував на те, що [PERSON] знаходиться за кордоном і не повідомляв про телефонну розмову з ним в січні 2015 року та те, що він знаходиться на заробітках в Закарпатті. Крім того, повідомляючи суд про наявність нової довіреності виданої [PERSON], зі слів представника [PERSON], в серпні 2014 року, останній категорично відмовився представити її суду, мотивуючи цю відмову як тактику представлення інтересів по іншій справі, однак такі дії представника підтверджують висновки суду. Підтвердженням того, що особа не є безвісно відсутньою, як вказує представник [PERSON] може бути лише явка [PERSON] до суду, як під час розгляду заяви про визнання безвісно відсутнім так і в разі прийняття судом рішення, відповідно до вимог ст.250 ЦПК України. Згідно з представленими доказами [PERSON] за характером роботи - моряк закордонного плавання, звільнений з судна 22.05.2012 року і більше не працевлаштовувався за фахом (а.с.51-58). Як видно з відповіді головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України відомостей про перетинання державного кордону України у період з 01.01.2014 року по теперішній час громадянином України [PERSON] не виявлено (а.с.43). Відповідно до матеріалів виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №1522/29268/13, виданого Приморським районним судом м.Одеси, [PERSON] було зобов'язано не чинити перешкод [PERSON] та [PERSON] у вихованні та спілкуванні з онукою [PERSON], [INFO]. Встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні - в перший та третій тиждень місяця з 10.00 суботи до 17.00 неділі та в один літній місяць та святкові дні з виїздом за межі міста за домовленістю з батьком. У зв'язку з невиконанням вказаного виконавчого документу державним виконавцем було внесено подання про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] (а.с.86). Згідно з актом від 01.08.2015 року, зі слів сусідів, [PERSON] не бачили, від підпису акту відмовилися (а.с.92). Відповідно до ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що безвісна відсутність [PERSON] знайшла своє підтвердження, оскільки відсутні відомості про місцезнаходження особи, однак не з січня 2014 року, а з серпня 2014 року і, враховуючи, що на час розгляду справи вже минув рік, тому [PERSON] підлягає визнанню безвісно відсутнім саме з серпня 2014 року. Відповідно до ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як видно із змісту рішення апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2015 року колегією суддів судової палати в цивільних справах при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном, за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном за апеляційною скаргою [PERSON] та третьої особи [PERSON], рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14.11.2014 року було скасовано в окремих позовах [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовлено. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] уклав з [PERSON] та [PERSON] так званий "трудовий договір" від 14.08.2012р.,за умовами якого він "наймав вказаних осіб як няню" для своєї неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Враховуючи умови договору про догляд за дитиною від 14.08.2012 р.,яким [PERSON], як вказано в договорі "найняв" [PERSON] доглядати за дитиною із дозволом знаходження дитини за місцем проживання [PERSON], судова колегія вважає,що [PERSON] не є особою, в сім'ї якої проживає неповнолітня дитина в сенсі ст.165 СК України, тому вона не має права порушувати питання про позбавлення батьківських прав особи, з якою перебуває у договірних відносинах по догляду за дитиною,тобто є неналежним позивачем за цими вимогами. Саме вказана обставина стала підставою для відмови в позові [PERSON]. Нормами ст.180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Отже, станом на теперішній час [PERSON], батько малолітньої дитини відсутній, вихованням її не займається, його донька проживає у особи, яка не має відповідних повноважень на захист прав та представлення інтересів малолітньої дитини, тоді як нормами Сімейного кодексу України батьки наділені цілим рядом обов'язків щодо захисту прав та інтересів своєї дитини, оскільки в силу свого віку дитина не може здійснювати свої права (ст.14 СК України). Таким чином, на сьогоднішній день дитина залишилися без батьківського піклування, рішення про зобов'язання батька дитини не перешкоджати бабусі та дідусю у спілкуванні та вихованні дитини не може відповідно і виконуватися без батька, тому з огляду на встановлені судом обставини та враховуючи вказані норми є цілком обґрунтованим право [PERSON] на звернення до суду з заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Враховуючи, що вказані обставини можуть бути підставою для встановлення опіки над неповнолітньою дитиною та над майном особи відповідно до норм Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року №34166131/88, копію рішення направити до відома органам опіки та піклування.

Outcome: partial