Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Сторожинецького районного суду Чернівецької області із позовом, який в подальшому було уточнено, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 19 грудня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір №109/109 на туристичне обслуговування, згідно якого Субагент ФОП [PERSON] зобов`язався відповідно до замовлення туриста та осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) Туристу, а турист зобов`язався на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. Туристична подорож здійснюється у складі 3-х осіб: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з 12 січня 2020 року по 19 січня 2020 року в Єгипті у м.Шарм-ель-Шейх за що відповідачу було сплачено 31 100 грн. 12 січня 2020 року [PERSON] [INFO] , яка перетинала кордон у супроводі [PERSON] [INFO] відмовлено у перетині державного кордону України, через відсутність нотаріально посвідченої довідки згоди другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Позивачі вважають, що туристична подорож не відбулася внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] та відповідачами Товариством з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс тур», яке є Туроператором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Анекс Тур Турагенство», яке є Турагентом, договору про надання туристичних послуг, щодо надання туристу повної та достовірної інформації, передбаченої чинним законодавством України, а також організації оформлення та забезпечення документів, та перевірки їх наявності у Туриста. Відповідачами не було виконано обов`язки визначені в ст.ст. 19-1, 20 Закону України "Про туризм", оскільки [PERSON] не було роз`яснено про необхідність отримання дозволу від батька [PERSON] на виїзд дитини за межі України. Відповідач ФОП [PERSON] самостійно замовляв квитки на літак та вручивши їх позивачам зобов`язаний був, згідно п. 5.1.6 Договору перевірити наявність у туристів інших необхідних для подорожі документів, а в разі відсутності таких зобов`язаний був згідно п. 5.1.3 Договору організувати їх оформлення, так як ні позивач [PERSON] , а ні позивач [PERSON] раніше не їздили за кордон, в тому числі і з дітьми, тому їм невідомо про необхідність отримання вказаного дозволу. Відповідач [PERSON] зобов`язаний був надати необхідну та достовірну інформацію про правила перетину державного кордону в тому числі із дитиною. Позивачі вважають, що їм була спричинена моральна шкода, яка виявилася у душевних стражданнях, так як вони всією сім`єю не виїхали на відпочинок з причин невиконання відповідачами своїх зобов`язань. Вони перенесли стрес, погіршився стан їх і вони звернулися за медичною допомогою в лікарню. Позивачі оцінили свою моральну шкоду в сумі 20 000 грн., по 10 000 грн. кожному та просили її стягнути з відповідачів солідарно та стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 31 100 (тридцять одна тисяча сто) гривень, а також витрати на правничу допомогу в сумі 11335 (одинадцять тисяч триста тридцять п`ять) гривень 20 коп. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, до її уточнення, згідно якої вимоги позову не визнав зазначивши, що умови укладеного договору виконані ними в повному обсязі Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Туристична компанія "Анекс Тур" направив відзив на позовну заяву про стягнення збитку за невиконання договору на туристичне обслуговування та моральної шкоди, посилаючись на обставини викладені в позові, позовні вимоги не визнали так як Туроператор не отримував заявки на бронювання туру для позивачів ні від ТОВ "Анекс Тур Турагенство" ні від ФОП [PERSON] , а відповідно туроператор не формував виїздних документів. Просив відмовити в задоволенні позову. Товариство з обмеженою відповідальністю «Анекс Тур Турагенство», у своєму відзиві на позов, його вимоги не визнало посилаючись на те, що, як тур агент не отримувало заявки на бронювання туру для туристів [PERSON] [PERSON] та [PERSON] від ФОП [PERSON] та відповідно і кошти, а тому не може нести відповідальності за невиконання договору. Третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області направило до суду свої пояснення щодо заявленого позову, згідно яких третьою особою порушень законодавства про захист прав споживачів не було встановлено. Рішення просили прийняти на розсуд суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] , за його ж клопотанням, був допитаний в якості свідка в ході якого повторив обставини викладені в позові щодо замовлення, організації і ходу зриву туристичної подорожі, а також обставин укладення договору із відповідачами. Свідок [PERSON] будучи допитаною в суді в якості свідка, показала, що вона працювала у ФОП [PERSON] та оформлювала туристичну поїздку для позивачів і дитини. Вона, встановивши, що у туристів різні прізвища, повідомляла їх щодо необхідності отримання дозволу від батька дитини, але туристи просили її зайнятися безпосередньо туром, а всі інші питання вони вирішать самостійно. В судовому засіданні позивачі та їх представник вимоги свого позову підтримали посилаючись на зазначені в позові обставини. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнав, оскільки туристична подорож не відбулася не по його вині, а виключно по вині туристів, які не отримали згоду батька дитини на виїзд за кордон. Представник відповідача ТзОВ «Анекс Тур Турагенство» в судовому засіданні, в режимі відоконференції вимоги позову не визнав посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Представники відповідача ТзОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» та третьої особи Головного управління Держпродспоживслужди в судове засідання не з`явилися, а у відзиві та поясненнях на позов просили розглядати справу без їх участі. При цьому ТзОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» просило відмовити в позові з підстав зазначених у відзиві, а третя особа в питанні прийняття рішення покладалася на розсуд суду. Розглянувши цивільну справу та дослідивши надані суду докази, суд на підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи та відповідних правовідносин вважає, що уточнені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Судом встановлено і сторонами не заперечувалося, що 19 грудня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір №109/109 на туристичне обслуговування, згідно якого Субагент ФОП [PERSON] зобов`язався відповідно до замовлення туриста та осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) Туристу, а турист зобов`язався на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. Туристична подорож мала здійснюватись у складі 3-х осіб: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з 12 січня 2020 року по 19 січня 2020 року в Єгипті у м.Шарм-ель-Шейх за що відповідачу було сплачено 31 100 грн. Договір підписано [PERSON] , а відповідно до п.6.10. Договору, турист, що підписав Договор, представляє інтереси всіх туристів, про яких зроблено замовлення, несе відповідальність перед Субагентом та цими туристами за вибір послуг, правильність повідомлених даних, своєчасну оплату послуг та виплату штрафів у разі відмови від подорожі. Сторони не оспорювали вказаний договір і визнають його не дивлячись на деякі механічні помилки, допущені при його написанні та укладенні. Судом також встановлено, що туристи [PERSON] та [PERSON] не перебували, на час укладення договору, в зареєстрованому шлюбі між собою, [PERSON] є донькою [PERSON] і її народження зареєстровано в порядку положень ст. 135 СК України. 12 січня 2020 року в ППр «Бориспіль», уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України [PERSON] , яку супроводжувала [PERSON] , внаслідок відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Вказане рішення про відмову у перетинанні державного кордону не оскаржувалось. В ході судового розгляду цивільної справи, судом було встановлено, що туристи не мали при собі також і актового запису про народження дитини із реєстрацією такого народження в порядку ст.135 СК України. Згідно ст.19-1 Закону України «Про туризм», до укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. За правилами ст.20 цього ж Закону, визначено, що до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону і у договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". За правилами ст.24 цього Закону суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов`язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом. Згідно п.5.1 Договору Субагент, тобто відповідач ФОП [PERSON] зобов`язався надати Туристу повну та достовірну інформацію, передбачену чинним законодавством України та зокрема ст.19-1, 20 Закону України «Про туризм». Обгрунтуванням розглядуваного судом позову є ненадання відповідачами, зокрема відповідачем [PERSON] , позивачу, належної і повної інформації щодо необхідності отримання від батька дитини [PERSON] , нотаріально посвідченої згоди на таку туристичну подорож з перетинанням кордону України з посиланням на вимоги Закону України «Про туризм» щодо обов`язковості надання такої інформації. Згідно п.11.1 Договору, факт підписання Договору свідчить про те, що Турист, до замовлення туристичних послуг та укладення договору на туристичне обслуговування за Договором, права, обов`язки та правила поведінки, умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, медичні застереження стосовно здійснення туристичної поїздки, а також правила перетину державних кордонів, митні правила України та країни тимчасового перебування, правила поведінки за кордоном, щодо туристичного обслуговування за Договором в повному обсязі, яка була надана у відповідності з вимогами Закону України «Про туризм, законодавства про захист прав споживачів. Виходячи із встановлених судом обставин справи, суд знаходить, що вимоги позову є безпідставними, недоказаними і ґрунтуються виключно на надуманих обставинах, щодо ненадання необхідної інформації позивачам, оскільки доказів щодо ненадання такої інформації суду не надано. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Суд вважає, що показання позивача [PERSON] , як свідка є неприйнятними, оскільки вказаний свідок є заінтересованою особою, яка в показаннях повторювала обставини позову. Крім того показання цього свідка, в суді не підтверджені жодними іншими доказами, тобто є недостатніми, внаслідок чого суд вважає такі показання надуманими і такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Натомість покази свідка [PERSON] , яка хоч і є працівником відповідача і яка особисто готувала необхідні документи для позивачів, показала суду, що вона інформувала позивачів про необхідність при перетині кордону мати дозвіл батька дитини на такий перетин. Об`єктивно такі покази цього свідка, підтверджуються договором, укладеним між сторонами і підписаним сторонами. Факт підписання такого договору, як вбачається із п.11.1 Договору свідчить про інформованість, як [PERSON] так і [PERSON] про правила перетину державних кордонів, митні правила України та країни тимчасового перебування. Всі інші обґрунтування позову, в т.ч. і те, що відповідач самостійно замовляв квитки для переїзду до країни призначення для суду не мають значення, оскільки вони стосуються умов договору в якому відсутні обов`язки Субагента щодо посередництва між туристами і прикордонними, митними службами, а згідно п.1.3 Договору Субагент виступає посередником тільки між Туристом з одного боку і транспортними, страховими компаніями, готелями і іншими підприємствами, установами з іншого боку. Згідно, обумовлених сторонами обов`язків туриста, передбачених п.5.2.4. Договору, турист зобов`язався дотримуватись вимог чинного законодавства України щодо перетину Державного кордону України, а також прикордонних, митних правил. Очевидним є те, що Турист, який підписав договір і який несе відповідальність за дотримання вимог зазначеного чинного законодавства України, не повідомив правильні дані про статус дитини, яка входила до групи туристів, і яка також мала перетинати державний кордон України, хоча зобов`язаний був здійснити таке повідомлення, згідно п.6.10 Договору. Таким чином, на думку суду, за порушення Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із наступними змінами, на які посилаються позивачі, відповідальність несуть туристи а не Субагент. Крім цього, згідно аналізу п.6.11. Договору, у випадку відмови в`їзду на територію країни туристичної подорожі одному із туристів, що подорожує групою, відповідно до умов цього Договору з будь-яких причин, Договір не припиняється для інших туристів в групі (такі туристи продовжують подорож відповідно до умов Договору) Цивільні позовні вимоги заявлено в своїх інтересах туристами [PERSON] та [PERSON] , які могли продовжувати подорож, оскільки відмова в перетині державного кордону України [PERSON] не припиняла подорожі іншим учасникам групи і вони могли продовжувати цю подорож відповідно до умов Договору, що зроблено не було. Згідно положень п.6.5 Договору, Субагент (тур агент) Туроператор не несе відповідальності та не сплачує будь-які компенсації за можливі порушення та дії, які не належать до його компетенції в т.ч. і за неможливість здійснення Туристом подорожі, перенесення її на більш пізніші терміни, призупинення подорожі, шкоду, що викликана діями консульської, митної, прикордонної та імміграційної служб України та зарубіжних країн, а також інших установ щодо неможливості в`їзду туриста або осіб, що подорожують разом з ним, на територію цих країн. Як вбачається із акту Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області, складеного за результатами проведення позапланової перевірки ФОП [PERSON] за зверненням громадян [PERSON] та [PERSON] , жодних порушень прав заявників при наданні їм туристичних послуг не було допущено. Таким чином порушень прав споживачів, згідно положень Закону України « Про захист прав споживачів», на які посилаються позивачі, не мало місця, а відповідно і з цих підстав позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed