Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

25.09.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 08.10.2017 року №118362-А. Позов мотивований тим, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» зокрема: - порушені вимоги ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у у п.10.10 договору вона начебто підтверджує, що вся необхідна інформація надана їй Кредитодавцем з дотриманням законодавства про захист прав споживачів. Проте їй, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове твердження про її ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ТОВ «СС ЛОУН» не ознайомили її з умовами кредитування та всіма ризиками. Таким чином, кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту; - відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема згідно п.2.1.3. Договору плата за користування кредитом є фіксованою і становить 1,33% в день. Поряд з цим згідно з п. 5.3 Договору при порушенні Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, в тому числі у разі прострочення терміну платежу згідно п.2.1.2. Договору, позичальник зобов»язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 3 % від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить більше 50%, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою, та є всі підстави для визнання п.5.3. кредитного договору недійсним; -наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки її персональних даних. З огляду на вищезазначене, позивач просить визнати недійсним договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 08.10.2017 року №118362-А. Ухвалою суду від 02.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 13.12.2018 року (а.с.28-29). Представником товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» подано відзив на позовну заяву, у задоволенні якої просить відмовити (а.с.32-40). 13.12.2018 року по справі проведено підготовче засідання (а.с.115-116). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просить задовольнити. В судове засідання представник товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» адвокат Шкребтієнко О.І. з'явився, позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Надав пояснення аналогічні до змісту відзиву. Також зазначив, що між сторонами були укладені п»ять додаткових угод із збільшенням строку дії кредитного договору. Перший договір укладений онлайн 08.10.2017 року на строк 29 днів до 03.11.2017 року під 1,33% в день. Позивач була ідентифікована одноразовим цифровим ідентифікатором, який був їй направлений на мобільний телефон. Додаткові угоди були укладені з ініціативи [PERSON], за умовами яких відбувалася пролонгація договору. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. У суді встановлено, що 08.10.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та [PERSON] укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №118362-А (а.с.8-13). Згідно п.п.2.1., 2.1.1., 2.1.2. Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 6000,00 гривень (надалі - кредит) на умовах зворотності, платності, строковості, а Позичальник зобов'язується повернути кредит у визначений цим Договором термін до 03.11.2017 року. Згідно п.2.1.3 плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33% в день, річна відсоткова ставка становить 478%. Згідно п.2.2. кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п.2.1.1. договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми платежу на платіжну картку позичальника). Сукупна вартість кредиту для позичальника з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням кредитного договору складає 135,91% від суми кредиту 8154,6 грн (п.2.3.2.). Згідно п.3.4.5. позичальник зобов'язаний визнавати електронні документи, складені кредитодавцем і позичальником (заявки, договори, акти та інше) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», як документи, складені в простій письмовій формі відповідно до законодавства України. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів (а.с.52-53), який є невід»ємною частиною цього договору, розміщується в особистому кабінеті та надається позичальнику кредитодавцем разом із договором (п.4.2.). Згідно п.4.5. у разі продовження строку дії договору позичальником - нарахування процентів за договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк договору, на суму кредиту, що не сплачена позичальником в термін платежу. Пунктом 4.6. передбачено, що у разі неповернення строкової заборгованості за договором до дня терміну платежу, нарахування процентів за користування кредитом припиняється. З дня, наступного за днем терміну платежу, нараховується пеня в розмірі 3% від суми кредиту, що не сплачена позичальником в термін платежу, за кожний день прострочення. Згідно п. 10.5. сторони підтверджують, що даний електронний договір та всі додатки до нього має таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто, вчинені в простій письмовій формі. Пунктами 10.7.,10.8. підтверджується, що позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також позичальник підтверджує, що під час укладання договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Згідно розпорядження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13.04.2017 року №1127 видано товариству з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.95). На а.с.41 міститься копія свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «СС ЛОУН». Наказом товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» №0906-1 від 09.06.2017 року затверджені «Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН»; примірний договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та примірний графік платежів (а.с.59), копія яких додані до матеріалів справи (а.с. 62-88). Суд приймає до уваги Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» затверджені 09.06.2017 року, які надані стороною відповідача, а не Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» затверджені 05.04.2017 року, які надані позивачем (а.с.14-21), оскільки спірний договір укладений 08.10.2017 року. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов'язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. З договору від 08.10.2017 року вбачається, що на момент укладення договору позичальник підтверджує, що вона ознайомлена з текстом Правил, що розміщені на сайті кредитодавця, що зазначено в п.10.3. Пунктом 4 Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СС ЛОУН» встановлений порядок надання кредиту (а.с.62-80). За умовами вказаного пункту, заявник здійснює заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов'язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов'язкових для заповнення. У заявці заявник зобов'язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер, та/або через електронний лист на адресу електронної пошти, зазначені у заявці. У випадку прийняття рішення про надання кредиту, на електронну пошту, зазначену в заявці, надсилається електронний Договір. Договір про надання кредиту укладається в Особистому кабінеті. Заявник здійснює вхід на Сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету. Заявник підписує договір накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно п.5 Правил шляхом введення одноразового ідентифікатора в спеціально відведене поле в особистому кабінеті. Згідно пункту 5.3. Правил позичальник визнає, що всі документи, засвідчені з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є еквівалентом документа в письмовій формі, які підписані власноручно. Позичальник визнає, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в повідомленнях, переданих в рамках користування особистим кабінетом, призводить до юридичних наслідків, аналогічно з використанням власноручного підпису відповідно до вимог законів. Відповідно до пункту 6 Правил за користування кредитом Позичальник виплачує Товариству проценти, які зазначені в Графіку платежів, який є невід'ємною частиною Договору. Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов'язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тому договір укладений між сторонами 08.10.2017 року в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Крім цього, між товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №118362-А від 08.10.2017 року, згідно якої сторони продовжили строк дії договору до 29.11.2017 року (а.с.54). Згідно додаткової угоди №2 до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №118362-А від 08.10.2017 року, сторони продовжили строк дії договору до 19.12.2017 року (а.с.55). Згідно додаткової угоди №3 до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №118362-А від 08.10.2017 року (а.с.56), сторони продовжили строк дії договору до 20.12.2017 року (а.с.56). Згідно додаткової угоди №4 до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №118362-А від 08.10.2017 року (а.с.57), сторони продовжили строк дії договору до 28.12.2017 року (а.с.57). Згідно додаткової угоди №5 до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №118362-А від 08.10.2017 року (а.с.58), сторони продовжили строк дії договору до 02.01.2018 року (а.с.58). У зв'язку з укладенням додаткових угод були складені графіки платежів відповідно до терміну платежу (а.с.54-58). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зазначений кредитний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Позивач [PERSON], посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року просить визнати договір, укладений між сторонами 08.10.2017 року недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Зважаючи на те, що позивач посилається на застосування Закону № 1023-XII, умови договору цілі кредиту не визначають, слід вважати, що кредит був взятий для особистих потреб. Доказів протилежного відповідно до принципів змагальності відповідач суду не надав. Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Тому враховуючи вище викладене між сторонами укладений кредитний договір, підписаний сторонами, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, що останньою не заперечується. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивач посилається на те, що відповідач перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", а також Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III від 12.07.2001 року не повідомив у письмовій формі про умови надання кредиту. Проте станом на момент укладення договору ст.11 Закону "Про захист прав споживачів" не містила частини другої, а тому вказане твердження зі сторони позивача є безпідставним. До того ж, із п.10.10 Кредитного Договору вбачається, що позичальник підтверджує, що отримала від позикодавця до укладення договору інформацію вказану в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а.с. 12), про що засвідчила своїм електронним підписом одноразовим ідентифікатором у спірному договорі. А тому, суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач не надав позивачу повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови договору перед укладенням та під час укладення договору. Відповідно, так само суд оцінює і твердження позивача про те, що така діяльність відповідача є підприємницькою практикою, яка вводить в оману, які обґрунтовуються тими ж посиланнями, які нічим не підтверджені. Адже згідно абз. 8 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на чинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Однак позивач не надала доказів введення в оману, адже підписала кредитний договір, який за своїм змістом містить всю інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Крім цього, дії позивача щодо неодноразового продовження строку суд оцінює як визнання та схвалення укладеного договору. Також позивач посилається на несправедливі умови договору щодо нарахування відсотків та пені, оскільки сума компенсації становить більше 50%, чим порушено п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.2, п.5 ч.3 ст. 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Згідно п.2.1.3 плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33% в день, річна відсоткова ставка становить 478%. Пунктом 4.6. передбачено, що у разі неповернення строкової заборгованості за договором до дня терміну платежу, нарахування процентів за користування кредитом припиняється. З дня, наступного за днем терміну платежу, нараховується пеня в розмірі 3% від суми кредиту, що не сплачена позичальником в термін платежу, за кожний день прострочення. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Спірний договір укладений між сторонами 08.10.2018 року, терміном платежу згідно додаткової угоди №5 є 02.01.2018 року, що становить 86 днів, за які позивач повинна сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Сторонами визначено, що плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33% в день. Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.5.4. пеня нараховується протягом 60 календарних днів з першого дня прострочення терміну платежу. При цьому, сумарна кількість днів нарахування пені за Договором не перевищує 60 днів включно. Наказом ТОВ «СС ЛОУН» №2106-2 від 21.06.2017 року забезпечено коректне нарахування процентів та пені відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в обліковій та реєструючій системі товариства (а.с.102). Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.101) [PERSON] була нарахована пеня в сумі 540 грн, яку остання сплатила. Сторона відповідача, посилаючись на наказ ТОВ «СС ЛОУН» №2106-2 від 21.06.2017 року та розрахунок заборгованості вважає, що не було порушено п. 5 ч.3 ст. 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», з чим суд не погоджується, оскільки предметом позову у даній справі не є стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором та п.п.4.6, 5.3, 5.4. оспорюваного договору визначено, що пеня нараховується в розмірі 3% від суми кредиту, що не сплачена в термін платежу, за кожний день прострочення і вказані умови договору не визнані недійсними та не викладені в іншій редакції. Тому оскільки [PERSON] має заборгованість за кредитним договором, станом на 26.04.2018 року по тілу кредиту - 6000 грн, проценти - 2154,60 грн (а.с.101), тому після закінчення терміну платежу, починаючи з 03.01.2018 року повинна сплатити пеню в розмірі 3% від суми кредиту, що не сплачена нею в термін платежу, за кожний день прострочення протягом 60 календарних днів. Тому розмір пені в день становить 244,64 грн, відповідно за 60 календарних днів становить 14678,40 грн. Вказаний розмір пені є непропорційно великою сумою компенсації, більше 50 %, чим порушено п.5 ч.3 ст. 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», тому суд вважає, що наявні підстави для визнання недійсним договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №118362-А від 08.10.2017 року в частині нарахування пені, що визначено у п.п. 4.6., 5.3., 5.4. договору. Окрім цього, позивач посилається на те, що п. 10.10 кредитного договору є незаконними та суперечать абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки його персональних даних, та згідно умов кредитного договору надана нею згода на обробку її персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Наказом ТОВ «СС ЛОУН» від 22.04.2016 року №12 затверджено Порядок обробки персональних даних товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (а.с.103). На а.с.104-107 міститься Порядок обробки персональних даних товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», з п.3.1 якого вбачається, що позичальник, виступаючи в якості суб'єкта персональних даних і суб'єкта кредитної історії, заповнюючи заявку на сайті товариства, надає свою згоду на передачу товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану позичальника та його спроможності виконати зобов'язання за договором позики, а також для спростування послуг товариства та захисту прав та інтересів товариства. На підтвердження чого відповідачем надано дані, що вказана інформація розміщена на сайті ТОВ «СС ЛОУН» (а.с.60). Позивач [PERSON] зазначає, що в січні 2018 року на адресу ТОВ «СС ЛОУН» нею була направлена заява про відкликання згоди на обробку персональних даних товариством, на що їй надано письмову відмову (а.с.22). Згідно ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року № 2297-VI (в редакції на час укладення спірного договору) персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; згода суб'єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб'єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Частиною 1-3 ст.10 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб'єктам відносин, пов'язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб'єкта персональних даних чи відповідно до закону. Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб'єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб'єктам відносин, пов'язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов'язання чинне після припинення ними діяльності, пов'язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом. Підставами для обробки персональних даних є, в тому числі, згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних відповідно до ст.11 Закону України «Про захист персональних даних». В п.11 ч.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» закріплено право суб'єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних. Відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими. Проте, [PERSON] лише в січні 2018 року зверталася до ТОВ «СС ЛОУН» із заявою про відкликання згоди на обробку персональних даних товариством, тобто після закінчення терміну платежу (кінцева дата повернення позичальником строкової заборгованості за кредитом) та після того як її персональні дані були оброблені. Крім цього, згідно п.10.10. кредитного договору позичальник підтверджує, що: - повідомлений про мету обробки кредитодавцем персональних даних позичальника; -надав згоду на те, що кредитодавець має право звертатись за інформацією про фінансовий стан позичальника до третіх осіб, які пов»язані з позичальником родинними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті позичальника; -надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов»язань позичальника перед кредитодавцем на підставі цього договору, кредитодавець має право передати персональні дані позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, бюро кредитних історій, кредитним установам, колекторським компаніям) для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за договором, пені, збитків та інших засобів правового характеру; -надав згоду, виступаючи в якості суб»єкта персональних даних і суб»єкта кредитної історії, на передачу своїх персональних даних в бюро кредитних історій, на отримання та їх обробку з метою оцінки фінансового стану заявника та його спроможності виконати зобов»язання за кредитним договором, а також захисту прав та інтересів кредитодавця. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» № 2297-VI від 01.06.2010 року, поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних. Таким чином, зважаючи на підписання позивачем кредитного договору, вона надала свою згоду на обробку її персональних даних, повідомлена про мету їх обробки, і мала право на відкликання згоди лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, а не після закінчення терміну платежу і маючи заборгованість за даним кредитним договором. Тому відповідачем не порушені норми ст.11 Закону України «Про захист персональних даних». Враховуючи вище викладене, а саме, що Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №118362-А від 08.10.2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та [PERSON] є короткостроковим, на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII, в судовому засіданні не підтверджено порушення вимоги ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», станом на момент укладення договору ст.11 Закону "Про захист прав споживачів" не містила частини другої, що унеможливлює її порушення, разом з тим розмір пені є непропорційно великою сумою компенсації, більше 50 %, чим порушено п.5 ч.3 ст. 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково та наявні підстави для визнання недійсним договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №118362-А від 08.10.2017 року в частині нарахування пені, що визначено у п.п.4.6., 5.3., 5.4. договору. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду. Даний позов є немайновим, враховуючи вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн ( станом на час подачі позову до суду).

Outcome: partial