Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

04 липня 2016 року представник заявника [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою. В обґрунтування своїх заявлених вимог, посилається на те, що [PERSON], збирається продати належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, яка розташована на території [ADDRESS], яка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку виданої на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради 23.11.2000року за № 3018, акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], 26.01.2001 року. Під час звернення до нотаріусу виявилося, що у Державному акті на право приватної власності на земельну, допущена помилка. Замість її прізвища за паспортом - „[PERSON]" у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку зазначено - „[PERSON]". У зв'язку з цим нотаріус запропонувала їй звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. На підставі викладеного, заявник просить встановити факт належності їй Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку видано громадянину України серії [NUMBER] від 26.01.2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради 23.11.2000року за № 3018, акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], 26.01.2001 року, на земельну ділянку, яка розташована на території [ADDRESS](а.с.2-4). В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав вимоги заяви та просив задовольнити з підстав викладених у ній, пояснив, що в державному акті на землю є орфографічна помилка. Представник заінтересованої особи Дніпропетровської міської ради [PERSON]. проти задоволення заяви заперечувала та просила відмовити. Представник заінтересованої особи Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився надали до суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності. За даними в Управлінні на 01.01.2013р. земельна ділянка площею 0,0550га за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] (а.с.14,19). Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що державним актом на право власності на землю (серія [NUMBER], зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за [NUMBER]), право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0550 гектарів, що розташована на території [ADDRESS] належить [PERSON], яка мешкає у [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради 23.11.2000р. № 3018, державний акт видано [PERSON] 26 січня 2001 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [ADDRESS] у (а.с.8). З довідки Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів від 22 травня 2001 року № 1396 вбачається, що вони підтверджують, що [PERSON] одержала с/т "Виноградник-4" [NUMBER] з помилкою у прізвищі, тобто "[PERSON]" (а.с.9). Відповідно до даних паспорта [NUMBER], виданого Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 25 листопада 1999р. - прізвище заявника вказано як [PERSON], [INFO], зареєстрована [ADDRESS] з 10 червня 1980 року (а.с.7). Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23 листопада 2000 року № 3018 про передачу земельних ділянок у приватну власність садівницькому товаристві "Виноградник-4" (Самарський район) для ведення садівництва, зокрема передано у приватну власність для садівництва ділянку [ADDRESS], за рішенням виконкому міської ради від 28.02.2000р. № 479 [PERSON] (а.с.25-30). 20.04.1997р. голова правління "Виноградник-4" звернувся до голови Дніпропетровської ради народних депутатів з заявою про передачу земельних ділянок в приватну власність та надав документи на земельну ділянку з кількістю 308 ділянок (а.с.31). На підставі наведеного, суд доходить висновку, що різниця у написані прізвища у одну літеру, є наслідком довільного перекладу прізвища з російської - «[PERSON]», яким було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР, на українську мову, з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою. Положеннями ст.57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч.3 ст.59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище ім'я по-батькові, місце та час народження якої, що зазначені в документів не збігаються з ім'ям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності правовстановлюючого документу повністю підтверджується наданими представником заявника документами, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності. Враховуючи ті обставини, що встановлення даного факту не суперечить діючому законодавству і тягне для заявника юридичні наслідки, які мають для неї значення, суд вважає за необхідне задовольнити заяву.

Outcome: approved