Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачів [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), Редакції газети "Сарненські новини", [PERSON] та просить зобовязати відповідачів спростувати відомості, що не відповідають дійсності (недостовірну інформацію) і порочать честь та гідність і ділову репутацію. Свої вимоги мотивують тим, що 07 листопада 2013 року померла їх мати [PERSON]. Так сталося, що після її смерті в газеті "[PERSON] новини" від 06 березня 2014 року на сторінці 4 вийшла стаття "Тільки добрі слова за старання", автором якої є [PERSON]. У вказаній статті йдеться про те, що ніби-то соціальний робітник [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) [PERSON] опікувалася до останніх днів життя їхньою мамою [PERSON] (в статті зазначено дошлюбне прізвище матері [PERSON]). У статті йшлося про те, що їхній мамі та її сестрі (їхній тітці [PERSON]) [PERSON] ніби-то допомагала прибирати домівку, порядкувати на подвір'ї, купувати ліки. Зокрема дослівно в публікації зазначено: "...Приміром сестри [PERSON] та [PERSON] жили разом. В [PERSON], правда, дві дорослі дочки мешкають за кордоном. [PERSON] опікувалася [PERSON], як кажуть, до останніх днів її життя. Що доводиться робити [PERSON]? Допомагає бабусям прибирати домівки, порядкувати на подвір'ї, купувати ліки. До всього, цим не обмежується старання соціального робітника. Почасти залишається в стареньких, аби розважити їх, втішити, наче малих дітей...". Однак, насправді [PERSON] не доглядала їхню маму [PERSON], не допомагала їй прибирати домівку, порядкувати на подвір'ї або купувати ліки. Крім того, їхня матір [PERSON] та їхня тітка [PERSON] не мешкали разом, як про це було зазначено в статті. Адже, вони хоч і проживали в одному будинку, проте в різних квартирах. Тому, вказані у газетній публікації твердження є неправдивими. Перечитавши неправдиву інформацію, наведену в газетній статті від 06.03.2014року, вони звернулися до редакції газети "Сарненські новини" із відповіддю, назвавши її "спростуванням". 27 березня 2014 року в газеті "Сарненські новини" на сторінці 13 було опубліковано "Спростування на статтю [PERSON] "Тільки добрі слова за старання", опубліковану в газеті "Сарненські новини" від 06 березня 2014 року за підписом "[PERSON] та [PERSON]". В спростуванні вони заперечили інформацію про те, що їхньою мамою до останніх днів її життя опікувалася працівник соціальної служби [PERSON] та те, що їх мама та її сестра (їхня тітка [PERSON]П.) проживали разом. Проте, поруч із опублікованим спростуванням на тій сторінці 13 в газеті "Сарненські новини" від 27 березня 2014 року, директор [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) [PERSON] написала статтю "Соціальні робітники не здійснюють цілодобовий догляд за підопічними". В даній статті [PERSON] виклала свою відповідь, як реакцію на надане ними спростування. З даної статті [PERSON] вбачається, що [PERSON] обслуговувала їхню маму з вересня місяця 2009 року і надавала їй повний комплект соціальних послуг; з їхньою мамою щодо надання соціальних послуг було укладений відповідний договір; на прохання їхньої мами соціальні послуги їй надавав ще один соціальний робітник [PERSON], якому за роботу оплата не проводилася; що вони двоє, через перебування далеко від дому (за кордоном) не змогли здійснювати догляд за своєю мамою. Вважають, що також викладена у відповіді на спростування інформація є недостовірною та підлягає спростуванню. У зв'язку з вищевикладеним та з метою захисту своїх прав, вони були змушені звернутися до суду. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити та зобов'язати відповідачів спростувати відомості, що не відповідають дійсності (недостовірну інформацію) і порочать честь та гідність і ділову репутацію позивачів [PERSON] та [PERSON], а саме: "...Приміром сестри [PERSON] та [PERSON] жили разом. В [PERSON], правда, дві дорослі дочки мешкають за кордоном. [PERSON] опікувалася [PERSON], як кажуть, до останніх днів її життя. Що доводиться робити [PERSON]? Допомагає бабусям прибирати домівки, порядкувати на подвір'ї, купувати ліки. До всього, цим не обмежується старання соціального робітника. Почасти залишається в стареньких, аби розважити їх, втішити, наче малих дітей..." (стаття "Тільки добрі слова за старання" авторства [PERSON] на стор. 4 в газеті "Сарненські новини" від 06 березня 2014 року); "...[PERSON] обслуговувала Вашу маму [PERSON], з вересня 2009 року. Надавала їй повний комплект соціальних послуг..."; "...Соціальний робітник надавала їй соціальні послуги, передбачені Положенням про територіальний центр, та затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1417 від 29 грудня 2009 року..."; "...Згідно з укладеним договором, соціальний робітник виконувала різні види робіт (прибирання, обробіток земельної ділянки, оплата комунальних послуг, представництво інтересів в установах та організаціях, інше)..."; "...з 1 вересня 2010 року [PERSON] була переведена на платне обслуговування. Оплата проводилася у відповідності до встановлених і затверджених тарифів на платні послуги..."; "...На прохання [PERSON] соціальні послуги надавав ще один соціальний робітник [PERSON], за що оплата не проводилася..."; "...Тому, враховуючи погіршення стану здоров'я Вашої мами, Ви, звичайно, змушені були скористатися послугами людей, які могли доглядати її цілодобово. Але чомусь ви не відмовилися і від послуг нашого робітника..."; "...Мабуть, у силу певних причин і ви опинилися далеко від дому, за кордоном, тим самим не змогли здійснювати догляд за Вашою мамою..." (стаття "Соціальні робітники не здійснюють цілодобовий догляд за підопічними" авторства [PERSON] на стор. 13 в газеті "Сарненські новини" від 27 березня 2014 року), шляхом опублікування за авторством журналіста [PERSON] (автор першої статті), а також директора [PERSON] районного територіального центра соціального обслуговування (надання соціальних послуг) [PERSON] (автор другої статті) спростувань їхніх слів, які оспорюються. Спростування просять розмістити на аналогічних сторінках газети "[PERSON] новини" й аналогічним шрифтом. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити та пояснив, що соціальні послуги [PERSON] в тій чи інший формі надавались. Також додав, що стаття в газеті "Сарненські новини" написана за баченням автора, оскільки автор сприймає інформацією з чужих слів, оцінюючи її. Однак стверджує, що у автора не було на меті образити якимось чином позивачів. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Копіями свідоцтв про народження (а.с.32-33), копією свідоцтва про шлюб (а.с.28) стверджується той факт, що позивачі є дочками померлої [PERSON], а тому відповідно до ч.2 ст. 277 ЦК України, право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] ствердили суду, що дійсно вони проживають та працюють в Норвегії. За життя мами вони досить часто, приїжджаючи в гості до неї, піклувалися про неї, а коли поверталися за кордон на місце свого проживання, то за відповідну плату наймали людей, які б доглядали за їхньою мамою. Це були, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також свідки зазначили, що їх мама [PERSON] ніякого договору із [PERSON] районним територіальним центром соціального обслуговування не укладала, оскільки з моменту смерті їх батька, у неї було негативне ставлення до працівників соціальних служб, і тим більше в їх допомозі мама не мала потреби, оскільки за нею доглядали люди, яких вони із сестрою наймали. Також свідок [PERSON] показала суду, що дійсно [PERSON] косив траву на подвір'ї, різав та носив дрова за окрему плату, а тому його послуги не вважає послугами соціального робітника. Гроші [PERSON] за виконану роботу вона платила особисто, інколи лишала гроші своїй тітці [PERSON], щоб та оплатила послуги [PERSON]. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що дійсно вони за домовленістю із дочками [PERSON] за відповіду плату здійснювали догляд за нею. Зокрема свідок [PERSON] суду пояснила, що вона здійснювала догляд за [PERSON] в період з 2006 року по 2012 рік, а свідок [PERSON] суду підтвердила той факт, що вона доглядала за [PERSON] в період з 23.03.2013 року до останнього дня її життя. Також свідок [PERSON] суду показала, що за період її догляду за [PERSON] ніяких соціальних працівників, а тим більше [PERSON], вона у [PERSON] не бачила. Також свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] в послугах соціальних працівників (які з 2010 року стали для [PERSON] платними) не мала потреби, оскільки догляд за [PERSON] та іншу роботу по господарству виконувала вона сама. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду показали, що вони дійсно були на заміні їх працівника [PERSON] у сестер [PERSON] та [PERSON], коли та перебувала у відпустці або ж на лікарняному. Показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки вони з певною твердістю не могли вказати, в який саме період заміняли [PERSON], та кому саме конкретно і які послуги надавали із сестер [PERSON] чи [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що дійсно він надавав послуги [PERSON] та [PERSON], а саме: рубав та носив дрова, косив траву на подвір'ї. Сестри [PERSON] та [PERSON] жили на дві квартири і двір був поділений також на дві половини. Свідок [PERSON]М суду показала, що вона дійсно приносила [PERSON] для підпису договір про надання соціальних послуг. На наступний день вона забрала у [PERSON] вже підписаний договір, проте, як [PERSON] підписувала договір, вона не бачила. Однак її показання спростовуються висновком почеркознавчої експертизи від 30.11.2015 року №1942/1943/15-21 згідно якої, підписи у графі "підпис громадянина" договору про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) відділенням соціальної допомоги вдома одинокого (проживаючого самотньо) громадянина між [PERSON] районним територіальним центром обслуговування (надання соціальних послуг) та [PERSON] від 01 вересня 2010 року - ймовірно виконані не самою [PERSON], а іншою особою (при умові, що надані для порівняльного дослідження зразки підпису [PERSON] у відомостях на виплату пенсій, соціальної допомоги за період з 2011 року по 2013 рік виконані самою [PERSON]П.). Про те, що надані для дослідження експертам зразки підписів, виконані самою [PERSON] у відомостях на виплату пенсій, соціальної допомоги за період з 2011 року по 2013 рік, стверджується показаннями свідка [PERSON], яка суду ствердила, що пенсію отримували кожна із сестер [PERSON] та [PERSON] особисто, про що кожна із сестер ставила свій підпис у відомостях на виплату пенсії також особисто. Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а тому висновки за результатами проведення судово-технічної за почеркознавчої експертизи від 30.11.2015 року №1942/1943/15-21 суд вважає допустимим та достовірним доказом. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч.1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ч.1, 2 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску. Згідно ст. 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно вимог ч.4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. В світлі вимог п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вбачається, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, а тому твердження представника відповідачів про те, що інформація є оціночним судженням, суд вважає помилковим. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що було порушене особисте немайнове право [PERSON] та [PERSON] та визнає інформацію, а саме: "...Приміром сестри [PERSON] та [PERSON] жили разом. В [PERSON], правда, дві дорослі дочки мешкають за кордоном. [PERSON] опікувалася [PERSON], як кажуть, до останніх днів її життя. Що доводиться робити [PERSON]? Допомагає бабусям прибирати домівки, порядкувати на подвір'ї, купувати ліки. До всього, цим не обмежується старання соціального робітника. Почасти залишається в стареньких, аби розважити їх, втішити, наче малих дітей..." (стаття "Тільки добрі слова за старання" авторства [PERSON] на стор. 4 в газеті "Сарненські новини" від 06 березня 2014 року); "...[PERSON] обслуговувала Вашу маму [PERSON], з вересня 2009 року. Надавала їй повний комплект соціальних послуг..."; "...Соціальний робітник надавала їй соціальні послуги, передбачені Положенням про територіальний центр, та затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1417 від 29 грудня 2009 року..."; "...Згідно з укладеним договором, соціальний робітник виконувала різні види робіт (прибирання, обробіток земельної ділянки, оплата комунальних послуг, представництво інтересів в установах та організаціях, інше)..."; "...з 1 вересня 2010 року [PERSON] була переведена на платне обслуговування. Оплата проводилася у відповідності до встановлених і затверджених тарифів на платні послуги..."; "...На прохання [PERSON] соціальні послуги надавав ще один соціальний робітник [PERSON], за що оплата не проводилася..."; "...Тому, враховуючи погіршення стану здоров'я Вашої мами, Ви, звичайно, змушені були скористатися послугами людей, які могли доглядати її цілодобово. Але чомусь ви не відмовилися і від послуг нашого робітника..."; "...Мабуть, у силу певних причин і ви опинилися далеко від дому, за кордоном, тим самим не змогли здійснювати догляд за Вашою мамою..." (стаття "Соціальні робітники не здійснюють цілодобовий догляд за підопічними" авторства [PERSON] на стор. 13 в газеті "Сарненські новини" від 27 березня 2014 року), недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.4 ч.3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає, що з відповідачів за користь позивачів слід стягнути понесені ними судові витрати з оплати судового збору та витрати на проведення криміналістичної почеркознавчої експертизи.

Outcome: approved