Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1999 року, реєстраційний № 6-99-190380, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради та технічного паспорта на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1999 р. за реєстраційним № 6-99-190380, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П'ятої ХДНК 01.12.2015 р., спадкоємцями майна [PERSON], [INFO], який помер [INFO] р., є: в 1/3 частці його дочка - [PERSON], в 1/3 частці його дочка - [PERSON], в 1/3 частці його дружина - [PERSON], яка померла [INFO] р. Спадщина складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частку в квартирі видано [PERSON]. Однак, в свідоцтві про право власності на житло, виданому 23.11.1999 р., при перекладі з російської на українську мову допущено помилку і прізвище, ім'я, по-батькові заявника записані як «Гріда Ріта [PERSON]» замість правильного «Гріда Ріта [PERSON]». Відповідно така ж сама помилка допущена і в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS]. Оскільки з вищевказаних підстав заявниця не має можливості оформити належним чином спадкове майно, а також розпорядитися належною їй частиною квартири, [PERSON] вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] народилась [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07.05.2015 року, батьками [PERSON] зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON] . В свідоцтві про народження заявника зазначено її по батькові "[PERSON]"(а.с. 24). В паспорті громадянина України [PERSON] по батькові її зазначено також " [PERSON] ( а.с 6). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 09.07.2015 року, [PERSON] та [PERSON] 23.12.1995 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1159. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 25). Однак, в свідоцтві про право власності на житло від 23.11.1999 р., реєстраційний № 6-99-190-380 невірно зазначено по батькові співвласника нерухомого майна [PERSON], а саме замість "[PERSON]" вказано "[PERSON]" (а.с. 7). Також і в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] власниками майна зазначено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 10-11). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2015 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої ХДНК Шевцовою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 6-640, спадкоємцями 1/4 частки в квартирі [ADDRESS] що належала [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, є: в 1/3 частці його дочка - [PERSON], [INFO], в 1/3 частці його дочка - [PERSON], [INFO], в 1/3 частці його дружина - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року. Свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частку в вищезазначеній квартирі видано [PERSON] (а.с. 12). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.12.2015 р., за індексним номером 48811135, [PERSON] у спільній частковій власності належить 1/12 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 234 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. П. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, заява розглядається в порядку окремого провадження. Пунктом 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України передбачено що заявник у своїй заяві зобов'язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. В п. 12 вказаної Постанови зазначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 234 ЦПК у порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відтак, судом достовірно встановлено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, що у свідоцтві про право власності на житло від 23.11.1999 р., реєстраційний № 6-99-190380, помилково зазначено по-батькові заявниці [PERSON] як «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». У звязку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність , передбачених ст. 234, 258 ЦПК України підстав для встановлення фактуналежності [PERSON] вищевказаного правовстановлюючого документу, та задоволення заяви в цій частині. Однак, суд відмовляє заявниці в частині задоволення вимог щодо встановлення факту належності [PERSON] технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], оскільки правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права суб'єкта права власності на майно та складений у порядку, передбаченому законодавством. В частині 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV наводиться перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, а саме: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Технічний паспорт - це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна і містить основні відомості про нього. Даний документ не входить до переліку, передбачено ч. 1 ст. 27 вказаного Закону, та не є документом, який підтверджує набуття, зміну або припинення права на нерухоме майно, а, отже, не являється правовстановлюючим документом. Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи. Про таке повернення зазначається: у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом №3674-VI). З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне зобов'язати УДКС України у Жовтневому районі м. Харкова повернути [PERSON] судовий збір, сплачений за квитанцією № 56 від 31.05.2016 року в більшому розмірі, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір» , а саме у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп., оскільки заявником було сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial