Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

09.11.2015 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив визнати недійсним Кредитний договір № 06.19/07-СК від 03.10.2007 р. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в уточненій позовній заяві від 15.08.2016 р. посилався на те, що 03.10.2007 року між позивачем як позичальником та відповідачем було укладено Кредитний договір № 06.19/07-СК. Згідно до п. 1.1.1 якого відповідач надав позивачу кредитні кошти у розмірі 170 000 доларів США, що у відповідності з статтями 4, 11, 12 Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчім кредитом. Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої [PERSON] для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладання кредитного Договору позивачем [PERSON] була достовірно надана інформація про його фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів позивачем була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору № 06.19/07-СК Позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 14,1% річних. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати [PERSON] кошти (щомісячний платіж) відповідно до Додатку № 1 Кредитного договору №06.19/07-СК, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно п. 3.2 при розрахунку процентів використовується 360 умовних днів. При нарахуванні процентів враховується день зарахування коштів на позичковий рахунок і не враховується день повернення кредиту або його частини. П. 3.4 Кредитного договору № 06.19/07-СК передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги [PERSON] у наступній черговості: у першу чергу сплачується неустойка та відшкодовуються витрати банку, що пов'язані із одержанням виконання; у другу чергу плата за користування кредитом; у третю чергу-сплачується сума кредиту. П. 5.2 Кредитного договору № 06.19/07-СК передбачено, що за видачу кредиту в день підписання даного договору до надання кредиту позичальник самостійно сплачує на рахунок банку № 611109088100 у Дніпропетровській філії ВАТ ВТБ Банк, МФО 306931, комісію в розмірі 1% від суми кредиту в гривнях по курсу НБУ, що діє в день сплати комісії. Позивач вказує, що реальні значення вартісних показників фінансової послуги істотно перевищують задекларовані банком. За таких умов, виконання спірного правочину направлене на отримання кредитором прихованого прибутку та, водночас, на виникнення непередбачених втрат у боржника. Вказує, що відповідачем було порушено вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Постанову НБУ №168 від 10.05.2007 р., якою було затверджено "Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Перед підписанням спірного правочину позивач не отримав усю необхідну інформацію, що була необхідна позивачу для здійснення свідомого вибору. Кредитний договір, не містить усіх інформаційних елементів, які визначені законом, як обов'язкові, розрахунки, що містяться в ньому та його додатках, здійснено не у відповідності до методики, визначеної в Постанові НБУ №168 (розрахунок ефективної відсоткової ставки). Позивач вказує, що виконував взяті на себе зобов'язання, але цим не погодився з усіма умовами, що випливали із укладення кредитного договору. Вказує, що про можливість існування обману з боку банку при укладенні кредитного договору позивачу стало відомо лише в листопаді 2015 року із судової практики, що викладена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та вказує, що згідно вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вказує, що згідно проведеної за дорученням суду судово-економічної експертизи станом на момент укладення договору реальна відсоткова ставка складала 15,66%; абсолютне значення подорожчання кредиту 101618,28 доларів США. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представником відповідача [PERSON] було надіслано до суду заперечення на уточнену позовну заяву, якими просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі,\~ з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях, у яких посилався на відповідність укладеного між сторонами кредитного договору вимогам ЦК України та Закону України "Про захист прав споживачів", а також просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача,\~ \~ дослідивши\~ \~ та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши їх належними доказами, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За кредитним договором №06.19/17-СК від 03.10.2007 року відповідач надав позивачу кредит у розмірі 170000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,1% з кінцевим погашенням заборгованості 03.10.2014 року (а.с.8-10). П.2.5. договору передбачено, що банк надає кредит на споживчі потреби. У п.2.6. спірного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він письмово ознайомлений про особу і місцезнаходження банку, про кредитні умови та умови застави, що запропоновані банком, а також про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави та страхування. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами. Статтею 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість\~двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно\~ст. 627\~ЦК України\~та відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема,\~ст. 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні встановлені ст.ст.\~1048-1052,\~1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~ статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частинами 1, 2\~ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У ч.4\~ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Крім того,\~\~ згідно зі ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч.2 цієї статті, банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст.15, 23 цього Закону. За положеннями ч.5\~ст.11, ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Відповідно до ч.5\~ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобовязаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Статтею 18 Закону України „Про захист прав споживачів передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч.5). Тільки у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому (ч.6). Отже, за змістом ст.ст. 11,18 Закону України „Про захист прав споживачів до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Закон України „Про захист прав споживачів застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.\~\~ Зі змісту спірного договору вбачається, що цей договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Ухвалою суду від 08.02.2016 року було призначено судово-економічну експертизу. Відповідно до висновку експертизи № 2263 від 16.06.2016 р. реальна процентна ставка (у процентному значенні складає 15, 66 %, абсолютне подорожчання кредиту у грошовому виразі 101\~618, 28 дол. США. Відповідно до п.2.1. Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (банки зобовязані перед укладанням кредитного договору надати споживачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Пунктами 3.1., 3.3 цієї Постанови передбачений обовязок банків в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, тощо. [PERSON] зобовязані зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, а також визначити її в процентному значенні у вигляді реальної процентної ставки за наведеною в цій Постанові формулою, а також вказати абсолютне значення подорожчання кредиту. Згідно п. 3.1 Правил банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил). Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, [PERSON] зобовязані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обовязкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, субєктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. В даному випадку не вбачається належного виконання відповідачем вказаного обовязку. Одночасно, відповідач просив суд застосувати до даних позовних вимог наслідки спливу позовної давності, у звязку із чим просить відмовити у позові. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.\~\~\~Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Положення частини пятої статті 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобовязання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-75цс15 від 03 лютого 2016 року, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відтак, перебіг позовної давності у спорі про визнання недійсним кредитного договору № 06.19/07-СК від 03.10.2007 р. почався із 04.10.2007 р., та сплив через три роки. Тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed