Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №010/1025/82/0097758 від 25 вересня 2012 року в розмірі 23565,13 грн. та №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року в розмірі 10513,26 грн. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] були укладені кредитні договори №010/1025/82/0097758 від 25 вересня 2012 року та №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року. В подальшому між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний Індустріальний Банк" було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги до Відповідача за кредитними договорами перейшло до АТ "КІБ". 25 квітня 2017 року між АТ "КІБ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір відступлення права вимоги №20170425, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаними вище кредитними договорами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомляла. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Вивчивши зібрані по справі докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] були укладені кредитні договори №010/1025/82/0097758 від 25 вересня 2012 року та №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року. 25.04.2017 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний Індустріальний Банк" було укладено Договір відступлення права вимоги №114/33, відповідно до умов якого до АТ "КІБ" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитними договорами №010/1025/82/0097758 від 25 вересня 2012 року та №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року. 25 квітня 2017 року між Публічним акціонерним товаритсвом "Комерційний Індустріальний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір відступлення права вимоги №20170425, згідно якого, ТОВ "ФК "ЄАПБ" прийняло право вимоги до Відповідача за вказаними вище кредитними договорами про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 34078,39 грн. На виконання умов Договору відступлення права вимоги, згідно вимог ст.ст.512-514,516 ЦК України, на адресу [PERSON] , зазначену в кредитних договорах, АТ "КІБ" надіслало повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "ЄАПБ" по обох кредитних договорах. У зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов кредитних договорів, Позивачем, який набув право грошової вимоги, на адресу відповідача були направлені Повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитним договорам №010/1025/82/0097758 від 25 вересня 2012 року та №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу по кожному з кредитних договорів. Згідно з умовами кредитних договорів №010/1025/82/0097758 від 25 вересня 2012 року та №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року [PERSON] зобов`язалася повернути кредити, сплатити проценти за користування кредитами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договорами. Всупереч умовам кредитних договорів №010/1025/82/0097758 від 25 вересня 2012 року та №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року, незважаючи на повідомлення, відповідачка [PERSON] не виконала свої зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості по жодному з кредитних договорів, ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Отже, відповідачка [PERSON] своїх зобов`язань по погашенню кредитів та сплаті відсотків не виконала. Відповідачка [PERSON] має непогашені заборгованості перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитними договорами №010/1025/82/0097758 від 25 вересня 2012 року в сумі 23565,13 грн., з них: 23565,13 грн заборгованість за основною сумою боргу; та №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року в розмірі 10513,26 грн., з яких: 2077,76 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 861,45 грн. - сума заборгованості за відсотками та 7574,05 грн. - сума заборгованості за пенею, що підтверджується розрахунками заборгованості за договорами. Згідно статті 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Суд не погоджується з вимогами позивача щодо стягнення з [PERSON] пені в сумі 7574,05 грн. за кредитним договором №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, що відповідає вимогам ч.3 ст. 551 ЦК України. В рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року по справі №7-рп/2013 підано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені, що виникають між фізичними особами-споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо неправомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Враховуючи викладені обставини суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №010/1025/82/0097758 від 25 вересня 2012 року та №014/1025/82/0097657 від 11 вересня 2012 року в розмірі 34078,39 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 26504,34 грн. Згідно вимогам ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, суд вважає за можливе відмовити у стягненні з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребовуванням доказі, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 881,00 грн., оскільки вказані витрати Поизивачем жодним чном не підтверджені.

Outcome: partial