Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення коштів за договорами банківських вкладів в розмірі 52000 грн., та виплатити суму в розмірі 370,27 грн. - 3% річних, суму в розмірі 2962,18 грн. процентів за користування грошовими коштами без врахування податку на депозити, та 8788 грн. суми інфляції. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з мотивів наведених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог, просили позов задовольнити повністю та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - 52 000 (пятдесят дві тисячі) гривень, - суму банківських вкладів згідно Договору-заяви № 300131/128220/5-14 від 05 листопада 2014 року та Договору-заяви № 300131/131228/5-14 від 12 листопада 2014 року та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму в розмірі 370,27 грн. (триста сімдесять гривень двадцять сім копійок) - 3% річних, суму в розмірі 2962,18 грн. (дві тисячі девятсот шістдесять дві гривні 18 копійок) процентів за користування грошовими коштами без врахування податку на депозити, та 8788 грн. (вісім тисяч сімсот вісімдесять вісім гривень) суми інфляції. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, отримавши належним чином судову повістку, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від представника відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, а позивач та його представник не заперечили проти заочного розгляду справи, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Частиною 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та майнового Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 05.11.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір-заява № 300131/128220/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 5 місяців у національній валюті, згідно якого позивач вніс вклад в сумі 27000 гривень (а.с. 6). 02.04.2015 року позивач звернувся до начальника відділення № 81 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою про повернення банківького вкладу від 05.11.2014 року. Крім цього, оскільки день повернення вкладу - 05.04.2015 р. був вихідним днем неділею, позивач в понеділок, тобто на наступний перший робочий день - 06.04.2015 року, як передбачено п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві "Банк"Фінанси та кредит" звернувся до відповідача з заявою-вимогою про повернення готівкою депозитного вкладу. Однак позивачу даний депозитний вклад не повернуто. Крім цього, 12 листопада 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та кредит в особі начальника відділення № 81 АТ Банк "Фінанси та кредит було укладено договір-заяву № 300131/131228/5-14 про банківський строковий вклад ( депозит) Стандарт на 5 місяців в національній валюті, згідно якого позивач вніс на вкладний рахунок - 25000 гривень. 06.04.2015 року, як передбачено п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві "Банк"Фінанси та кредит" позивач звернувся до відповідача з заявою - вимогою про повернення готівкою депозитного вкладу від 12.11.2014 року, також 09.04.2015 року позивач звернувся до начальника відділення № 81 ПАТ Банк "Фінанси та кредит з заявою про повернення банківського вкладу від 12.11.2014 року. Однак, позивачу даний депозитний вклад не повернуто. Станом на день закінчення договорів-заяв від 05.11.2014 року та від 12.11.2014 року основна заборгованість відповідача перед позивачем, не враховуючи відсотки, нараховані на суму вкладу, становить - 52000 ( пятдесят дві тисячі ) гривень. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Враховуючи, що позивач звернувся до банку з заявою про повернення банківського вкладу, чим засвідчив свій намір виплати по закінченню строку вкладу, банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів, проте, банк кошти не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути суму неповернутого банківського вкладу 52000 грн. У ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Разом з тим, у ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Отже, позов в частині зобов'язання банку виплатити проценти по день фактичного розрахунку, відповідають вимог законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому, слід задовольнити вимоги в частині нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за весь час прострочення повернення відповідачем коштів. Отже, відповідач не повернувши вклад в повному обсязі на вимогу позивача порушив умови договорів банківських вкладів, тим самим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними позивачу грошовими коштами, чим відповідач порушив ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин суд приходить до висновку, що всі позовні вимоги є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 641 гривень 20 копійок, так як позивача відповідно до Законів України "Про захист прав споживачів" та "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 509, 625, 631, 1058, 1060, 1061 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: approved