Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

24.10.2019 заявник [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту перебування фізичної особи на утриманні, мотивованою тим, що вона [INFO] року, є внутрішньо переміщеною особою. 17.12.1966 року вона уклала шлюб з [PERSON] про що зроблено відповідну актову запис за № 1097 від 17.12.1966 року у Калінінському відділі ЗАГС м. Донецьк Донецької області. Вона прожила з чоловіком [PERSON] , більш 53 років, до дня його смерті за адресою [ADDRESS] . В зв`язку з тимчасовою окупацією м. Донецьк, в березні 2017 року вона, з чоловіком [PERSON] , виїхали із м. Донецьк, до с. Білосарайська Коса, Мангушського району Донецької області до своїх знайомих. В березні 2017 року вона звернулась з заявою до Мангушського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області з питанням про отримання пенсії за віком за місцем взяття на облік. Її звернення було розглянуто та в даний час вона отримує пенсію за місцем тимчасового проживання у сумі 2043,48 грн. Однак її пенсії ніяк не вистачає на життя, оскільки вона хворіє та на лікування їй потрібні значні кошти. За місцем роботи її чоловік отримував велику на той час заробітну плату. У березні 2017 року в зв`язку з тимчасовою окупацією м. Донецьк, він звернувся до Мангушського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області для отримання пенсії за віком, де йому було нарахована пенсію, яка у чотири рази більше ніж її пенсія, яку він повністю віддавав їй і вона витрачала її на оплату будинку і комунальних послуг, придбання одягу, ліків, продуктів харчування та інше. Зазначена допомога була для неї постійним і основним джерелом до існування. [INFO] її чоловік [PERSON] помер, про що у Мангушському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зроблено актову запис за № 929. В серпні 2019 року вона звернулася до Мангушського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення їй пенсії з нагоди втрати годувальника. У відповідності із ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" вона має на це право. Однак відповіддю Мангушського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області їй було відмовлено та запропоновано надати документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника та звернутися до суду про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка. Їй це потрібно для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Окрім суду вона не має можливості належним чином підтвердити факт перебування її на утриманні її чоловіка, як дружини. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала у повному обсязі та просила встановити факт перебування її на утриманні її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника управління. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Калінінським ЗАГС м. Донецьк, 17.12.1966, [PERSON] , 1938 року народження, та [PERSON] , 1943 року народження з 17.12.1966 перебували у зареєстрованому шлюбі, після реєстрації шлюбу заявниця залишила прізвище « [PERSON] » (а.с. 9). Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 35361 від 29.03.2017, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Жиковка, Курської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Крім того, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 35371 від 29.03.2017, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Горлівка Донецької області, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21), що підтверджує сумісне проживання заявниці з її чоловіком [PERSON] . Відповідно до паспорта громадянина України, серія [NUMBER] , виданого Ворошиловським РВ УМСВ України в м. Донецьку 15.06.2000 р., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до паспорта її померлого чоловіка [PERSON] , серія [NUMBER] ; виданого Ворошиловським РВ УМСВ України в м. Донецьку 20.01.2001 року, він також був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 4, 19-20). Згідно акту фактичного проживання від 12.08.2019, та довідки від 12.08.2019, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1943 р.н. та [PERSON] , 1967 р.н., а також зі слів сусідів зазначено, що [PERSON] проживала за вищезазначеною адресою разом з її чоловіком [PERSON] з 1993 року по день його смерті (а.с. 14,15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [INFO] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 18). Відповідно до посвідчень № [NUMBER], та № [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами за віком (а.с.7,22). Згідно довідки про доходи № 3777777682901716 від 18.09.2019, виданої Мангушським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Першотравневому районі та її пенсія за період з 01.09.2017 по 30.09.2019 складає 46087,38 грн (а.с.11). Відповідно до довідки виданої Мангушським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 18.09.2019, відомості щодо [PERSON] в Реєстрі застрахованих осіб відсутні (а.с.12). Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] на теперішній час проживає в [ADDRESS] , вона з нею знайома, а також знала її чоловіка [PERSON] , оскільки вони з ним робили в одній системі в водхозі, який помер. [PERSON] був директором інституту і її організація робила у них замовлення на будівельні креслення. Він перебував у шлюбі з [PERSON] , вони жили дуже дружно. [PERSON] перенесла тяжку операцію, яку оплачував її чоловік, за нею доглядав, так як вона погано ходить. Вони були одружені більш ніж 30 років, але у них були різні прізвища. У [PERSON] пенсія була значно вища чим у [PERSON] і годувальником в родині був чоловік. Вони ще і дітям допомагали. Підтвердила що вони були чоловіком та дружиною і [PERSON] перебувала на утриманні чоловіка [PERSON] . У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою щодо призначення їй пенсії по втраті годувальника, але відповіддю від 12.08.2019 Мангушське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області відмовило [PERSON] у виплаті зазначеної пенсії, оскільки вона не надала необхідні документи для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с. 16-17). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, які були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно із роз`ясненнями які містяться в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йомуутримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. А ні отримання непрацездатною особою пенсії, а ні її окреме проживання від годувальника не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Крім того, даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд враховує висновки Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Тuгкеу", "Сурrus v. Тuгкеу"), а також Молдови та Росії (зокрема, Моzег v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v/Moldovav and Russia"), які відповідно до українського законодавства мають застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ суд розуміє в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, аналізуючи викладене, суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки заявником надано беззаперечні докази того, що [PERSON] знаходилась на утриманні чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved