Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

27.05.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "АКСОР" про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування вимог зазначив, що згідно умов укладеного між позивачем та відповідачем Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №0504.005216 від 11.12.2013 року було застраховано майнові інтереси [PERSON] щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем «КІА», д.н.з. [NUMBER]. 16.03.2014 року на автодорозі Дніпропетровськ-Київ поблизу міста Бориспіль застрахований автомобіль «КІА», д.н.з. [NUMBER], отримав механічні пошкодження, а саме в лобове скло влучив камінь. Позивач зазначає, що станом на 19.03.2014 року ним було подано відповідачу всі необхідні документи, для забезпечення виплати страхового відшкодування. Водночас, станом на дату розгляду справи, страховик рішення про здійснення страхової виплати чи відмову в її проведенні не прийняв, виплату позивачеві не здійснив. Як вбачається з рахунку - фактури №СА-000003535 від 13.05.2014 року, наданої ТОВ «Світ-Авто», вартість відновлювального ремонту після пошкодження становить 8 179,57 грн.. Разом з тим, відповідач від проведення виплат ухиляється, з огляду на що [PERSON] просив суд стягнути вказану суму на його користь. Крім того, оскільки ним було понесено додаткові витрати, спрямовані на отримання правової допомоги, а саме отримання попередньої консультації та оформлення позовної заяви, [PERSON] просив стягнути з відповідача вказані витрати, що становлять 500,00 грн.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що умовами договору передбачено подання довідки компетентного органу у разі дорожньо-транспортної пригоди, водночас, вказана довідка не вимагається у випадку пошкодження виключно скляних деталей, згідно підпункту «а» пункту 25.3.1. Вказав, що посилання представника відповідача на те, що в даному випадку необхідно враховувати застереження, викладене в підпункті «в» пункту 25.3.1 щодо ліміту суми страхового відшкодування, є безпідставними, оскільки вказане стосується лише опису пошкоджень, які зазначені в підпункті «в». Представник відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Вказав на безпідставність посилань позивача при вирішенні спору на положення законодавства про захист прав споживачів. Крім того, зазначив, що позивачем було порушено умови укладеного між ними договору, що позбавляє відповідача можливості прийняти рішення про виплату страхового відшкодування. Вказав, щ [PERSON] не подано до страхової компанії довідки від компетентного органу, як те передбачено п.8 та п.25.3.1. договору, повідомлення про подію було направлено з запізненням на один день, порушено порядок проведення оцінки розміру збитку, який визначено договором. За таких обставин, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Судом достовірно встановлено, що 11.12.2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "АКСОР" було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №0504.005216, відповідно до умов якого було застраховано майнові інтереси [PERSON] щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем «КІА», д.н.з. [NUMBER]. Вказаний автомобіль «КІА», д.н.з. [NUMBER], з 12.12.2012 року зареєстрований за громадянином [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серія [NUMBER]. Вогодонабувачем за договором №0504.005216 зазначено Акціонерне товариство «Дельта Банк», яке є позичальником за Договором кредиту №300493041878005 від 13.12.2012 року. Водночас, як встановлено з Довідки Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від 22.02.2014 оку за вих. №05-1925380, кредитний договір №300493041878005 від 13.12.2012 року припинив свою дію з 21.02.2014 року в зв'язку з повним виконанням позичальником [PERSON] своїх зобов'язань. Таким чином, отримувачем страхових виплат за договором №0504.005216, у випадку настання страхового випадку, є саме позивач [PERSON], як власник транспортного засобу. 19.03.2014 року [PERSON] подав до ТОВ "СК "АКСОР" Повідомлення про подію з транспортним засобом, відповідно до якого зазначив, що 16.03.2014 року на автодорозі Дніпропетровськ-Київ поблизу міста Бориспіль застрахований автомобіль «КІА», д.н.з. [NUMBER], отримав механічні пошкодження лобового скла внаслідок удару каменем в темну годину доби. Крім того, позивачем було подано відповідачу також Заяву про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу шляхом перерахування грошових коштів на СТО. Водночас, відповідачем в десятиденний строк, передбачений п. 27.6 Договору №0504.005216, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято не було, про результати розгляду заяви позивача не повідомлено. В судовому засіданні представник відповідача, як на підставу своїх заперечень проти позову посилався на те, що п. 25.3.1 Договору №0504.005216 передбачено необхідність подання, при настанні страхового випадку, довідки компетентного органу, в даному випадку ДАІ, відносно події. Також вказував, що така довідка може не подаватися у певних випадках, проте, передбачено, що дане положення не застосовується у разі, якщо сума страхового відшкодування перевищує визначений п.9 договору ліміт в 5000,00 грн.. Суд не приймає вказані заперечення до уваги з тих підстав, що підпунктом «а» пункту 25.3.1 Договору прямо передбачено, що Довідка компетентного органу не є обов'язковою у разі пошкодження виключно скляних деталей (при цьому франшиза дорівнює « 0»), як має місце випадку з автомобілем позивача. Стосовно посилань представника відповідача на те, що застереження щодо незастосування спрощеної системи врегулювання у разі, якщо сума страхового відшкодування перевищує визначений договором ліміт в 5000,00 грн., відноситься як до підпункту «б», так і до підпункту «а» пункту 25.3.1 , вказане спростовується текстом договору, з якого вбачається, що завершені речення відокремлені одне від одного пунктуаційним знаком «;», таким чином пункт, яким передбачено перший випадок «пошкодження виключно скляних деталей (при цьому франшиза дорівнює « 0»)», відокремлено від пункту «незначні пошкодження кузову транспортного засобу, лакофарбового покриття, антен та декоративних елементів. При цьому сума страхового відшкодування в будь-кому разі не може перевищувати меншої з двох величин, яка обрана в п.9». За таких обставин, суд не вбачає підстав вважати, що друга частина речення, яке описує страховий випадок, передбачений підпунктом «б» пункту 25.3.1 розповсюджує свою дію також і на підпункт «а». Крім того, [PERSON] було подано відповідачу заяву про здійснення страхової виплати 19.03.2014 року, водночас останній як не прийняв рішення про необхідність здійснення виплати, так і не повідомив позивача про відмову у здійсненні виплати або ж про необхідність подання додаткових документів, тобто не надав відповідної інформації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Згідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживача», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що до правовідносин, які виникли між сторонами, не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживача», оскільки, як вбачається з Аналізу судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.) від 01.02.2013 року, який надано Верховним судом України, з урахуванням того, що діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч. 1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживача», у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення майнових інтересів страхувальника шляхом задоволення майнової потреби, яка виникає або може виникнути після настання певних подій, такі правовідносини регулюються Законом «Про захист прав споживача» в частині, не врегульованій спеціальним законом. Вказана позиція висловлена з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 р. у справі № 1-26/2011, яке є обов'язковим, остаточним та не підлягає оскарженню. За таких обставин, суд вважає належними посилання позивача [PERSON] на відповідні положення Закону України «Про захист прав споживача» та приймає такі посилання до уваги. Таким чином, встановлено, що ТОВ "СК "АКСОР", на яке згідно умов договору №0504.005216 покладено обов'язок приймати рішення та здійснювати страхові виплати, від виконання вказаних дій фактично ухилився, жодних інших заходів, шляхом інформування страхувальника про обставини, що перешкоджають прийняттю рішення про здійснення страхової виплати, не здійснив, таким чином, допустив порушення чинного законодавства. Як вбачається з рахунку - фактури №СА-000003535 від 13.05.2014 року, наданої ТОВ «Світ-Авто», вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА», д.н.з. [NUMBER] після пошкодження становить 8 179,57 грн.. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що вказаний розмір було визначено без огляду автомобіля представником страховика, а також без акту автотоварознавчої експертизи, оскільки суду не надано жодних доказів того, що ТОВ "СК "АКСОР" здійснювалися заходи, спрямовані на проведення такого огляду, зокрема узгодження дати огляду,забезпечення явки аварійного комісара або сертифікованого експерта. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи все викладене вище, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача відшкодування в розмірі 8 179,57 грн. знайшли підтвердження в ході розгляду справи, відповідачем не спростовані, клопотання про призначення експертизи не заявлено, таким чином, вказані позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно стягнення з ТОВ "СК "АКСОР" витрат на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Позивач посилається на те, що ним було сплачено адвокату [PERSON] 500,00 грн. винагороди за надання послуг за Договором про надання юридичних послуг від 20.05.2014 року, на підтвердження чого надає копію квитанції від прибуткового касового ордеру №132. Водночас,оригінал вказаної квитанції на огляд суду позивач не надав, таким чином, вимогу ст. 88 ЦПК України про документальне підтвердження понесених витрат належним чином не дотримано. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з ТОВ "СК "АКСОР" зазначеної суми. На підставі ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial