Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Закарпатського обласного відділення "Закарпаттурист" туркомплексу "Тиса" про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно. Позовні вимоги мотивує тим, що 07 вересня 1993 року, між ним, як покупцем, та Закарпатським обласним відділенням «Закарпаттурист» туркомплексом «Тиса», в особі директора [PERSON], як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу згідно якого, продавець у порядку і на умовах вищезначених у договорі, зобовязується передати у власність покупцеві, а покупець прийняти і оплатити на нижчевикладених умовах нежилу будівлю вбиральні, що розташована за адресою: Закарпатська область, місто Рахів, вул. Івана Франка, 1 г, нежила будівля, що відчужується, складається з: приміщень 1-1-1.4 літ. А, загальною площею 25,6 кв. метрів. При укладенні договору сторони підтвердили, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних стосовно себе умовах і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають. Цей договір підписується сторонами добровільно. 14.09.1993 року, відповідно до акту прийому передачі нежилої будівлі, Закарпатське обласне відділення «Закарпаттурист» туркомплекс «Тиса», в особі директора [PERSON], що діяв на підставі Статуту, передало, а він прийняв нежилу будівлю вбиральні, загальною площею 25,6,0 кв. метрів, за що сплатив повністю суму визначену п.3 договору купівлі-продажу. Того ж дня, він оплатив погоджену ними суму, в розмірі 200\~000 карбованців, отже виконав всі покладені на нього Договором зобовязання. Окрім того, виконавши умови договору та, маючи намір реалізувати свої права власника, звернувся до техніка з інвентаризації нерухомого майна, в якого замовив виготовлення технічного паспорту будівлі. Відповідно до технічної документації виготовленої техніком з інвентаризації майна [PERSON], загальна площа будівлі становить 25,6 кв. метрів, вартість будівлі вбиральні становить 32078 (тридцять дві тисячі сімдесять вісім) гривень. Однак, після виконання ним умов договору, директор Закарпатського обласного відділення «Закарпаттурист», туркомплексу «Тиса» не передав йому будь-яких правовстановлюючих документів на придбане ним майно, а також, незважаючи на його численні звернення, відмовляється зявитися до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будівлі вбиральні. При цьому, не заперечує, що продаж будівлі вбиральні відповідає його справжній волі, а при підписанні договору купівлі-продажу вони домовилися щодо усіх істотних умов договору. Зважаючи на заначені обєктивні обставини справи, звернувся до суду із позовом . Зокрема, просить суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу обєкту нерухомості, нежилої будівлі вбиральні, що знаходиться за адресою м. Рахів, вул. Івана Франка, 1 г, Закарпатської області загальною площею 25,6 кв. метрів, укладеного 07 вересня 1993 року, між ним та Закарпатським обласним відділенням «Закарпаттурист», туркомплексом «Тиса», в особі директора [PERSON]. Визнати за ним, право власності на обєкт нерухомості - нежилої будівлі вбиральні, що знаходиться за адресою м. Рахів, вул. Івана Франка, 1 г, Закарпатської області, загальною площею 25,6 кв. метрів. Судові витрати залишає за собою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак директор ТОК "Тиса" [PERSON] надіслала суду заяву, в якій просила справу за позовом [PERSON] розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає та просить такі задовольнити у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 вересня 1993 року, між, [PERSON], як покупцем та Закарпатським обласним відділенням «Закарпаттурист» туркомплексом «Тиса», в особі директора [PERSON], як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу згідно якого, продавець у порядку та на умовах зазначених у договорі, зобовязується передати у власність покупцеві, а покупець прийняти і оплатити на нижчевикладених умовах нежилу будівлю вбиральні, що розташована за адресою: Закрпатська область, місто Рахів, вул. Івана Франка, 1 г, нежила будівля, що відчужується, складається з: приміщень 1-1-1.4 літ. А, загальною площею 25,6 кв. метрів. При укладенні договору сторони підтвердили, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних стосовно себе умовах і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають. Цей договір підписується сторонами добровільно, що чітко вбачається з тексту самого договору. 14.09.1993 року, відповідно до акту прийому-передачі нежилої будівлі, Закарпатське обласне відділення «Закарпаттурист» туркомплекс «Тиса», в особі директора [PERSON], що діяв на підставі Статуту передало, а, [PERSON] прийняв нежилу будівлю вбиральні, загальною площею 25,6, кв. метрів, за що сплатив повністю суму, визначену п.3 договору купівлі-продажу. Того ж дня, позивач оплатив погоджену ними суму, в розмірі 200\~000 карбованців, отже виконав всі покладені на нього Договором зобовязання. Відповідно до технічної документації, виготовленої техніком з інвентаризації майна [PERSON], загальна площа будівлі становить 25,6 кв. метрів, вартість будівлі вбиральні становить 32078 (тридцять дві тисячі сімдесять вісім) гривень. За нормами статті 181 ЦК України, придбана ним будівля вбиральні являється нерухомим майном. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач у позові стверджує, що після виконання ним умов договору, директор Закарпатського обласного відділення «Закарпаттурист», туркомплексу «Тиса» не передав йому будь-яких правовстановлюючих документів на придбане ним майно, а також, незважаючи на його численні звернення, відмовляється зявитися до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будівлі вбиральні. При цьому, не заперечує, що продаж позивачу будівлі вбиральні відповідає його справжній волі, а при підписанні договору купівлі-продажу вони домовилися щодо усіх істотних умов договору. Згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Факт повного виконання сторонами умов договору підтверджений самим підписанням сторонами договору купівлі-продажу будівлі, сплатою вартості майна, актом прийому передачі нежилої будівлі. Отже, всі істотні умови Договору між сторонами, було узгоджено до його укладення та ніяких заперечень стосовно ціни та предмета Договору у них не виникло. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим, відповідно до змісту статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі вбиральні, що розташована по вул. Івана Франка №1 г, в місті Рахові, Закарпатської області, однак договір не було посвідчено нотаріально із-за певних суб`єктивних причин. Майнового спору не має, відповідачами позов визнано в повному обсязі, тому такий підлягає до задоволення. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилось. На підставі наведеного,

Outcome: approved