Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] Білгород-Дністровське міськрайонне управління юстиції Одеської області про скасування державної реєстрації права власності та знесення самовільно збудованого нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником будівель та споруд бази відпочинку «Портовик», розташованих за адресою: бульвар «Золотий беріг»63, Лиманський район смт.Затока, м.Білгород-Дністровський, Одеської області. На межі з земельною ділянкою бази відпочинку «Портовик» в 2011 році зявилися тимчасові споруди, що використовувалися як літні магазинчики для продажу побутових товарів, приналежні [PERSON], [PERSON] на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2011р.,визнано за [PERSON], [PERSON] право власності по ? частини самовільно збудованого комплексу магазинів літ. «А», до якого відносяться торговельні приміщення з №1 по № 48 за адресою: Лиманський район смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області. Позивач посилаючись на те, що вищевказане рішення суду скасоване оскільки це будівництво є незаконним та порушує його право користування як власника бази відпочинку «Портовик», просить суд, зобовязати [PERSON], [PERSON] знести самовільно збудований комплекс магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський , смт.Затока, бульвар Золотой беріг 67А, скасувати державну реєстрацію права власності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав наведених в позові, оскільки проведеним самочинним будівництвомпорушено його права власності та користування, крім того зазначив, що таке будівництво створює загрозу пожежній безпеці бази відпочинку «Портовик». Відповідачі у судове у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду не відома.(а.с.40,41) Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності не зявившихся осіб за наявними в матеріалах справи доказами, що відповідає положенням ст.ст.158, 169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Одеське морське пароплавство» є власником будівель та споруд бази відпочинку «Портовик», розташованих по бульвару «Золотий берег», 63, Лиманський район, смт.Затока, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 червня 2009 року (а.с.13) На підставі договору оренди від 25.12.2012 року в оренду ТОВ «Одеське пароплавство» передано земельну ділянку площею 1,8270 га., у тому числі з них: під капітальною одноповерховою забудовою 0,2693 га, під проїздами, проходами та площадками 0,2527 га, під зеленими насадженнями 1,3050 га., для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення, для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Портовик», розташованого за вказаною адресою.(а.с.15-16) В листопаді 2011 року [PERSON],[PERSON] звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський Одеської області про визнання права власності на самочинне будівництво. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2011 року визнано за [PERSON] право власності на ? частину, за [PERSON] право власності на ? частину, самовільно збудованого комплексу магазинів літ «А», до якої відносяться торгівельні павільйони приміщення з №1 по №48 за адресою: Лиманський район смт.Затока м.Білгород-Дністровський Одеської області на земельній ділянці на території Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський, Одеської області. На підставі зазначеного рішення здійснена реєстрація права власності на ? за [PERSON] №36173805 від 12.03.2012 року та ? за [PERSON] №33427287 від 12.03.2012р., на комплекс магазинів за адресою Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, бульвар Золотой беріг, 67а (а.с.11,12) Рішенням апеляційного суду Одеської області від15 жовтня 2015 року, заочне рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2011 року скасоване, у задоволенні позову [PERSON],[PERSON] до виконавчого комітету Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський Одеської області про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено. Зазначеним рішенням суду встановлено, що на час самочинного будівництва та на час ухвалення судового рішення земельна ділянка, для будівництва комплексу магазинів позивачам у встановленому порядку не передавалася та дозволу на будівництво позивачі не отримували , до відповідних органів з приводу реєстрації декларації про початок робіт не зверталися. Крім того вказаним рішенням встановлено, що самочинне будівництво комплексу магазинів позивачами було здійснено впритул до паркану, що відмежує базу відпочинку «Портовик» від суміжних землекористувачів, без будь-якого відступу від цієї межі, що не відповідає державним будівельним нормам та порушує права третіх осіб, зокрема ТОВ «Одеське морське пароплавство». Рішення суду набрало законної сили.(а.с.7-10) Згідно із ч. 3\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтями\~20,\~23,\~24,\~29 Закону України «Про планування і забудову територій»\~передбачено, що фізичні і юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, повинні отримати у відповідних виконавчих органів дозвіл на таке будівництво. В матеріалах справи відсутні належні документи, які б свідчили, що самочинно збудовані торгівельні приміщення , збудовані відповідно до вимог чинного законодавства, із дотриманням встановлених державних стандартів, відповідає вимогам безпеки, екологічним, пожежним, санітарним, будівельним вимогам тощо. Натомість листом ГУДСУ з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 03.08.2015р. №01/4660/10 проінформовано, що 29.07..2015р. спільно з представниками УСБУ в Одеській області прийнято участь спеціаліста у огляді комплексу магазинів за адресою: Одеська області, Білгород-Дністровський район, смт.Затока, бульвар Золотой беріг, 67-а, під час якого встановлено: -приміщення магазинів не забезпечені первинними засобами пожежогасіння(вогнегасниками)(порушення підпункту 3,6 п.3 розділу V Наказу МВС №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; -відсутні протоколи замірів опору ізоляції і перевірки спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання(порушення підпункту 1.20 пункту 1 розділу ІV Наказу МВС №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; -приміщення магазинів не обладнанні системами автоматичного протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Системи протипожежного захисту»(порушення підпункту 1.2 пункту 1 розділу V Наказу МВС №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; -допускається зберігання горючих матеріалів безпосередньо поруч з електролічильником або під ними (порушення підпункту 1.18 пункту 1 розділу ІV Наказу МВС №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; -виконано вводи електропостачання в приміщення магазинів з порушенням вимог ПУЕ(порушення підпункту 1.1. пункту 1 розділу ІV Наказу МВС №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; -не проведено вогнезахисну обробку деревяних конструкцій покрівлі магазинів (порушення підпункту 2,5 пункту 2 розділу ІІІ Наказу МВС №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; -не надано документи щодо прийняття в експлуатацію обєкту після завершення будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту або декларацію відповідності матеріально технічної бази субєкта господарювання вимогам пожежної безпеки (ст.57 Кодексу цивільного захисту України) Також проінформовано, що 23.10.2014р. виникла пожежа в зазначеному комплексі магазинів. Заходи державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки не здійснювались згідно вимог ЗУ від 23.02.2012р. №4448 VІ» Про особливості здійснення державного нагляду (контролю)у сфері господарської діяльності щодо фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності». Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює\~стаття 376 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України\~об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за\~наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно з частиною другою\~статті 376 ЦК України\~особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом частин четвертої та сьомої\~статті 376 ЦК України\~залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво:\~знесення\~самочинно збудованого об'єкта або\~проведення перебудови\~власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей\~16,\~386,\~391 ЦК України\~позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. У сенсі положень\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Власник майна як позивач не зобов'язаний доводити неправомірність дій відповідача, а має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном. Особа, яка створює перешкоди, як то відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки. Отже, за змістом\~статті 376 ЦК України\~вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей\~3,\~15,\~16 ЦК України,\~статті 3 ЦПК України,\~\~згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також із висновком Верховного Суду України (постанова № 6-180цс14 від 19.11.2014р.) Як роз'яснив Пленум ВССУ в Постанові „Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва) в п. 17 позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями\~391,\~396 ЦК України,\~статтею 103 ЗК України. Так рішеннямапеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, встановлено, що самочинне будівництво комплексу магазинів позивачами було здійснено впритул до паркану, що відмежує базу відпочинку «Портовик» від суміжних землекористувачів, без будь-якого відступу від цієї межі, що не відповідає державним будівельним нормам та порушує права третіх осіб, зокрема ТОВ «Одеське морське пароплавство», а відтак у розумінні ч.3 ст.61 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Згідно до ч.3\~ст. 61 ЦПК України\~преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі. Таким чином, рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року встановлено, що будівництво відповідачами здійснено без отримання на це дозвільних документів відповідно до чинного будівельного законодавства із порушенням державних будівельних норма а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦК України вважається самочинним будівництвом, що порушує права третіх осіб, зокрема ТОВ «Одеське морське пароплавство», та у відповідності до статті 61 ЦПК України це є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Враховуючи, що у судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо незаконності здійсненого відповідачами будівництва та порушення прав позивача, який внаслідок дій відповідачів, позбавлений права безперешкодного користування належним йому майном, що було встановлено судом, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог в частинні знесення самочинного будівництва , оскільки введення самочинного будівництва з порушенням будівельних норм та правил може привести до непередбачуваних наслідків відносно життя, здоров'я та майна . При цьому суд виходить з того, що дії відповідачів\~\~порушують загальні засади цивільного законодавства, оскільки кожний пересичений громадянин вправі розраховувати, що будівництво буде здійснюватися у встановленому законом порядку без створення загрози\~\~для оточуючих, а у разі ігнорування законних вимог\~\~державних органів та не прийняття останніми мір по припиненню будівництва, права позивача мають бути захищені судом без зволікання та очікування. Що стосується заявлених вимог, щодо скасування державної реєстрації права власності за [PERSON], [PERSON]., у звязку із скасуванням рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2011 року на підставі якого було зареєстроване за [PERSON] право власності на ? частину за [PERSON] право власності на ? частину, самовільно збудованого комплексу магазинів літ «А», до якої відносяться торгівельні павільйони приміщення з №1 по №48 за адресою: Лиманський район смт.Затока м.Білгород-Дністровський Одеської області на земельній ділянці на території Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський, Одеської області, суд приходить до наступного. У відповідності до пункту 12.15 Положення про районні, районні у міста міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011р. за № 760/19498, передбачено, що реєстраційна служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до закону. За змістом положень ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 1.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011р. № 3502/5 передбачено, що рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках. Відтак у разі скасування рішення суду на підставі, якого було здійснено державну реєстрацію прав, внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, а отже суд не повинен виконувати функції покладені Законом України на Державного реєстратора. Таким чином скасування рішення суду на підставі якого відбулася державна реєстрація прав на нерухоме майно, є самостійною підставою, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, а тому позовні вимоги в цій частині, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial