Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю «Олешинське» звернулось до суду з позовом до [PERSON], Олешинської сільської ради, Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області про визнання недійсним державного акту на землю, припинення права власності на землю, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що відповідно до державного акту на землю ЯЗ 113500 від 30.11.2006 р., виданого на підставі рішення Олешинської сільської ради від 10.02.2006 р. №4, [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0,1522 га. Вказана земельна ділянка є власністю ТДВ «Олешинське» (реорганізоване з відкритого акціонерного товариства) і набута у порядку приватизації для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом, виданим відповідно до рішення Олешинської сільської ради від 29 лютого 2000 р. №13. При прийнятті рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] Олешинською сільською радою були перевищені повноваження у галузі земельних відносин, оскільки відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу України, повноваження сільської ради у галузі земельних відносин розповсюджуються в межах населених пунктів, а виділена [PERSON] земельна ділянка знаходиться за встановленими межами с. Олешин, що підтверджується належною схемою (експлікацією) землекористування позивача і меж с. Олешин з поворотними точками. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності, просить визнати недійсними рішення Олешинської сільської ради від 10.02.2006 року №4 у частині надання [PERSON] земельної ділянки в с. Олешин Хмельницького району, Хмельницької області, припинити право власності [PERSON], на земельну ділянку, визнавши недійсним державний акт на землю ЯГ 113500 від 30.11.2006 р., виданий відповідно до рішення Олешинської сільської ради від 10.02.2006 р. №4. за яким [PERSON] є власником земельної ділянки, звільнити вказану земельну ділянку, та припинити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи вимоги ст. 224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача на розгляд справи у відсутність відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 373 Цивільного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою такий акт визнається недійсним. Стаття 116 Земельного кодексу України визначає підстави набуття іромадянами та юридичними особами права власності та права користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності. Підставою набуття права на земельну ділянку у таких випадках є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, установлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 122 ЗК України). Згідно із ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам регулюється ч. 1 ст. 124 ЗК України, відповідно до якої передача земель здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до ЗУ "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації та землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу (ч. 1 ст. 123 ЗК України). Згідно ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Па підставі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з відповідними змінами та доповненнями) зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом; визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України)- Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, яке здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Судом встановлено, що рішенням Олешинської сільської ради № 13 від 29.02.2000 р. відкритому акціонерному товариству "Олешинський" було видано державний акт на право колективної власності на землю пл. 3045,2 га на території Олешинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності па землю за № 41. Судом також встановлено, що рішенням Олешинської сільської ради №4 від 10.02.2006 р. [PERSON] був виданий державний акт серії ЯГ №113500 від 30.11.2006 року на право приватної власності на землю пл. 0,1522 га розташованої в с. Олешин Хмельницького району Хмельницької області для ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010974300170. Згідно висновку № 2/13 судової будівельно-технічної експертизи від 22.10.2013 року межі земельної ділянки, що належить [PERSON] пл. 0,1522га виділена для ведення особистого селянського господарства, розташована за с. Олешин Хмельницького району накладається на земельну ділянку, належну ТДВ «Олешинське» згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ, пл. 304502 га, передану в колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Суд приходить до висновку, що слід визнати недійсними рішення Олешинської сільської ради від 10.02.2006 року №4 у частині надання [PERSON] земельної ділянки в с. Олешин Хмельницького району, Хмельницької області та визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серії ЯГ №113500 від 30.11.2006 року, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010974300170, виданий на підставі означеного рішення. Відповідно до ст. 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним. У зв'язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову у частині позовних вимог товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське» про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку пл. 0,1522 га, що виділена йому для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою с. Олешин Хмельницького району слід відмовити. Суд також приходить до висновку, що слід відмовити і у задоволенні позовних вимог товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське» про звільнення земельної ділянки, яку займає [PERSON], оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів використання [PERSON] означеної земельної ділянки та не вказано правових підстав для задоволення означених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Позовні вимоги щодо зобов'язання припинити державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку є передчасними, оскільки відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути з [PERSON], Олешинської сільської ради, Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області судовий збір у сумі 220,00 грн.

Outcome: partial