Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

04 лютого 2019 року представник позивача звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Софіївської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його неповнолітньої доньки [PERSON] за ухилення від виконання батьківських обов'язків та стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 1500,00 щомісячно від дня пред'явлення позову, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитини повноліття (а.с.1-2). Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] Батько з дитиною не проживає, вихованням доньки не займається, офіційно не працює, кошти від випадкових заробітків на дитину не витрачає, матеріально не утримує дитину, що підтверджується характеристикою та письмовим поясненням [PERSON], аліменти не сплачує, з донькою спілкується рідко, здоров'ям та розвитком дитини не цікавиться, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. [PERSON] проживає разом з повнолітнім братом [PERSON]. Дівчинка відмовляється проживати в сім'ї батька та не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав у її відношенні, що підтверджується її поясненням від 23.11.2018 року. Службою у справах дітей проводилась бесіда гр.[PERSON], щодо виконання ним своїх батьківських обов'язків, під час якої він повідомив про те, що вихованням доньки [PERSON] займатися не має можливості і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та підтвердив це письмовим поясненням від 23.11.2018 р. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, як обгрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа Качан І.М. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, вважаючи при цьому, що вже довгий період часу відповідач самоусунувся від виховання своєї неповнолітньої дитини та ухиляється від виконання своїх обов'язків по відношенню до неї. 06 лютого 2019 року у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання для розгляду справи по суті. 04 березня 2019 року у даній справі було закрито підготовче провадження по справі, та призначено справу до розгляду по суті в судовому засідані на 20 березня 2019 року. Під час розгляду справи судом досліджені всі письмові докази, заслухано пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи. 20 березня 2019 року у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 грудня 2001 року, актовий запис №109 (а.с. 4). Мати дитини [PERSON], померла [INFO], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 вересня 2018 року, актовий запис №194 (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] характеризується посередньо, офіційно не працює, не приймає ніякої участі у вихованні дітей, не сплачує аліменти, ніяк фінансово та матеріально не допомогає. у спілкуванні ввічливий і чемний комунікабельний чоловік, за характером спокійний та врівноважений, курить, інколи вживає алкогольних напоїв, але не приймає будь-яких одурманюючих препаратів, як вбачається з характеристики №7249 від 27.11.2018 року наданної Виконавчим комітетом Софіївської селищної ради Софіївського району, Дніпропетровської області (а.с.7). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, дата обстеження була 15 січня 2019 року, санітарний стан житлового приміщення, в будинку п'ять кімнат, в приміщенні прибрано, є всі необхідні меблі та речі повсякденого вжитку, сучасна побутова техніка (а.с.14). Згідно довідки №754 від 14 листопада 2018 року, яка була видана Державним професійно-технічним навчальним закладом "Софіївський професійний ліцей", дитина [PERSON] навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі "Софіївський професійний ліцей" з 01 вересня 2017 року по 29.03.2021 року, на денній формі навчання, на 2 курсі за професією: "Кухар.Офіціант.Бармен." (а.с.10). Також судом встановлено з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 10.01.2019 року №33 щодо відповідача, що [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, аліментів не сплачує, спілкується рідко, здоров'ям та розвитком дитини не цікавиться, схильний до вживання алкогольних напоїв (а.с.19-20). Аналогічний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр.[PERSON] надала Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (а.с.21). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.89 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на викладене, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та навмисно не виконує їх, що у відповідності до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення його батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов'язки судом не встановлено, тим більше, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав про що на розгляд суду надав заяву. Положеннями ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як зазначено статтею 184 Сімейного кодексу України і роз'ясненнями, викладеними в пункті 17 постанов Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства материнства і стягнення аліментів», платник аліментів має нерегулярний дохід, що міняється, частина доходу отримує в натурі а також за наявності інших, що мають істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Таким чином, до обставин, які надають суду повноваження визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають істотне значення, у зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 гривень, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову, а саме з 04 лютого 2019 року, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред'явлені позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved