Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 1,7268 га. в межах згідно з планом, розташована на території Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Позивачі є спадкоємцями померлого, інших спадкоємців за законом чи заповітом не має. Протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини вони мали б звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак цього не зробили, оскільки між ними та відповідачами існувала усна домовленість стосовно поділу спадкового майна, тому, відповідно, така заява позивачами не подавалась. Окрім того, позивч [PERSON] не мала можливості подати заяву про прийнятття спадщини в зв`язку з тим, що тривалий період часу проживає за межами території України - в Італії, де знаходиться і в даний час. Через поширення у світі пандемії захворювання на короновірус та у зв`язку з запровадженим карантином, можливість її приїзду до України була виключена, що також є однією з причин пропуску зазначеного строку. Окрім цього, з часу закінчення строку подання заяви про прийняття спадщини пройшов незначний проміжок часу, що також має враховуватись судом при оцінці поважності причин пропуску строку, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 681/203/17-ц. За таких обставин, позивачі вважають, що строк подання заяви про прийняття спадщини ними пропущено з поважних причин, а тому просять визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері [PERSON] , померлого [INFO] . Представником позивачів [PERSON] подано до суду письмові додаткові пояснення та аргументи щодо позову в порядку ст. 182 ЦПК України. У даних поясненнях він зазначає, що з часу відкриття спадщини - 04.11.2019 та до закінчення шестимісячного строку встановленого законом для подання заяви про прийняття спадщини - 04.05.2020, діяв карантин, а саме з 12.03.2020 до 31.08.2020, внаслідок чого зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та діяло ряд інших обмежень. Відповідно, такі обмеження не давали можливості позивачу [PERSON] , яка проживає в сільській місцевості, та позивачу [PERSON] , яка перебувала в той ча за кордоном, звернутися з заявами до нотаріальної контори про прийнятя спадщини. Вважає, наведені ним причини пропуску строку поважними. Також, в зв`язку з тим, що позивачі на момент відкриття спадщини не проживали в одному будинку зі спадкодавцем і з відповідачами у них склались напружені відносини, тому останні вчасно їх не повідомили про необхідність подання заяв про прийняття спадщини. Тобто, позивачі не були вчасно повідомлені про відкриття спадщини, необхідність подання ними заяв до натаріальної контори та про подання таких заяв іншими спадкоємцями, а нотаріус не вчинив дій щодо розшуку спадкоємців. Вказані обставини у своїй сукупності стали причиною пропуску позивачами строку подання заяв про прийняття спадщини. Позивачі та їх представники в судове засідання не з`явились. Представник [PERSON] подав до суду заяву, у якій повідомив, що угода між ним та позивачами про надання правової допомоги розірвана. Представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у справі, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні заяви від них (а.с. 67, 68, 74) про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають, у заявах зазначають, що позивачам було запропоновано оформити спадщину в нотаріальній конторі, однак вони цим не скористались. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.07.2020 Тульчинським районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 13), [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.05.1963 (а.с. 14) [PERSON] був батьком позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище якої " [PERSON] "), яка 07.03.1986 уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с. 15). Також, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.03.2004 (а.с. 16) [PERSON] був батьком позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище " [PERSON] "), яка 12.08.2003 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с. 17). Вподальшому шлюб між даними особами було розірвано (а.с. 18). Згідно довідки Сільницької сільської ради № 173 від 06.08.2020 (а.с. 19) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який проживав у с. Сільниця Тульчинського району Вінницькоїобласті, залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 1,7268 га. в межах згідно з планом, розташована на території Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Спадкоємцями після його смерті залишились діти [PERSON] , дочка [PERSON] , [PERSON] (проживаюча в Італії). Факт прийняття спадщини відсутній. Відповідно до витребуваної судом копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , розпочатої 22.01.2020 (а.с. 40-50), з заявою про прийняття спадщини звернулись відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заяв від інших спадкоємців та виданих свідоцтв про право на спадщину матеріали спадкової справи не містять. Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦПК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦПК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до п. 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і вищевказана норма закону зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України, можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до п. 24 ПП ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому, суд повинен виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, не переборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Представники позивачів вказують такі причини пропуску позивачами шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини: запровадження карантиних заходів як на території України, так і у світі, через поширення пандемії короновірусу, в зв`язку з чим був обмежений рух транспорту, пересування громадян тощо; те, що позивачі на момент відкриття спадщини не проживали разом зі спадкодавцем та через напружені відносини з відповідачами, які вчасно не повідомили їх про необхідність подання заяв до нотаріальної контори, а нотаріус не вчиняв ніяких дій щодо розшуку спадкоємців. Визначаючи поважність причин пропуску позивачами встановленого законом шестимісячного строку для подання заяв про прийняття спадщини, суд враховує, що позивачами та їх представниками не надано суду жодного доказу на підтвердження зазначених ними обставин, які слугували причинами пропуску такого строку. Так, щодо того, що позивачі не могли подати вчасно заяв через карантині заходи на території України та у світі (обмеженння руху транспорту, пересування громадян тощо), то слід зазначити, що позивач [PERSON] , проживаючи у сільській місцевості, як зазначає представник позивача, не була позбавлена можливості протягом встановленого законом шестимісячного строку, який є досить значним, надіслати, зокрема, поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини чи звернутись з такою заявою у відповідну сільську раду за місцем свого проживання. Інший позивач [PERSON] , проживаючи за межами території України, про що також зазначає представник позивача, теж не була позбавлена можливості вчасно протягом шестимісячного строку надіслати відповідну заяву про прийняття спадщини безпосередньо до нотаріальної контори чи надіслати (подати) її консулу у країні, де вона перебувала, відповідно до п. 3.11.3. Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства закордонних справ України 27.12.2004 № 142/5/310. Отже, суд не вважає наявість карантинних обмежень, як і віддаленість місця проживання від місця відкриття спадщини, поважними причинами пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки даний строк є досить тривалим і позивачі не були позбавлені можливості протягом цього строку надіслати відповідні заяви (повідомлення, телеграми) безпосередньо до нотаріальної контори, чи звернутись до консульської установи, у випадку перебування за кордоном. Окрім того, доказів того, що позивач [PERSON] протягом зазначеного шестииммісячного строку перебувала за кордоном суду не надано. Щодо інших причин пропуску строку, про які зазначають представники позивачів - необізнаність позивачів про необхідність подання заяв про прийняття спадщини, невжиття нотаріусом заходів щодо розшуку спадкоємців, то слід зазначити, що юридична необізнаність особи не звільняє її від відповідальності та настання певних юридичних наслідків такої необізнаності. Доказів невжиття нотаріусом заходів щодо розшуку спадкоємців позивачами та їх представниками не надано. Окрім того, позивачі також не були позбавлені можливості скористатись правничою допомогою за місцем свого проживання як на території України так і за її межами, з метою отримання консультацій щодо правильного порядку оформлення спадщини, враховуючи ті обставини, які у них склались (віддаленість місця проживання від місця відкриття спадщини, наявність карантинних обмежень, неприязні відносини з іншими спадкоємцями тощо). З огляду на викладене, суд вважає, що вказані причини пропуску позивачами строку для подання заяв про прийняття спадщини не є поважними. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, не переборними, істотними труднощами для вчасного подання позивачами заяв про прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька, тому позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачами судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed