Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

У лютому 2017 р. позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 18.11.2006 р. він із відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського р/с м. Києва від 17.07.2015 р. було розірвано. Від даного шлюбу народився син [PERSON] [INFO] Позивач зазначає, що оскільки він працював, а його дружина перебуваючи в декретній відпустці влаштувалася на тимчасову роботу, у зв'язку з цим він був змушений відвести сина до своїх батьків, щоб було кому за ним доглядати. Тому з вересня 2013 р. по 15.02.2014 р. син [PERSON] проживав разом з батьками позивача. У березні 2014 р. [PERSON] забрала їх спільного сина та поїхала з ним до Криму. Після чого, в серпні 2014 р. позивач приїхав до них у Крим, де [PERSON] попросила його надати нотаріальний дозвіл на 2 міс. на виїзд їхнього сина [PERSON] до Російської Федерації до родичів на відпочинок. Позивач не заперечував та надав дозвіл на 2 міс., після закінчення яких [PERSON] мала повернути сина на територію України. В жовтні 2014 р. [PERSON] виїхала з сином до своєї тітки до м. Мурманськ РФ та з того часу вона майже не виходила на зв'язок, а потім взагалі не зв'язувалась із позивачем. При цьому з 29.07.2015 р. по 26.10.2016 р. позивач був мобілізований проходив військову службу у АТО, а відповідач [PERSON] відмовилась надати позивачу інформацію про місцезнаходження його сина. Тому посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобов'язати відповідача [PERSON] не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином; визначити спосіб участі позивача у вихованні сина [PERSON], [INFO], особисте спілкування, а саме систематичне побачення 1 раз на міс. на будь-які вихідні дні та на всі шкільні канікули за місцем його проживання та зобов'язати [PERSON] надавати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Представник позивача у судовому засіданні у категоричній формі наполягала на проведення слухання справи у відсутності відповідача, так як їй відома стала практика винесення рішень, щодо батьків, які вихали у Росію разом із дітьми, а тому підтримала позов у повному об'ємі. Відповідач в судове засідання так і не з'явилась, повідомлялась за своїм місцем реєстрації. Оскільки представник позивача наполягала на проведенні заочного розгляду справи, а позивач її підтримав, а відповідач судом належним чином повідомлялась про судовий розгляд, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, з 18.11.2006 р. [PERSON] із [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського р/с м. Києва від 17.07.2015 р. було розірвано. У шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У відповідності до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 159 СК України у випадку якщо той з батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо у спілкуванні з дитиною та у її вихованні другий із батьків має право на звернення до суду з позовом про усунення цих перешкод. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами взагалі відсутнє порозуміння щодо побачень позивача із дитиною, так як відповідач виїхала до АРК (зі слів представника позивача у Росію), не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, а тому суд приходить до висновку, щодо зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди позивачу [PERSON] у вільному спілкуванні з [PERSON] о 2011 р.н. У відповідності до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законами України. Вирішуючи питання щодо встановлення часу спілкування з дитиною підлягає задоволенню частково в частині визначення позивачу, як спосіб участі у вихованні малолітньої дитини - сина [PERSON] 2011 р.н., встановлення періодичних побачень з дитиною другу та четверту суботу місяця у період з 11-00 год. до 10-00 год. наступного дня за місцем реєстрації дитини - [ADDRESS] із можливістю виїзду за місцем проживання батька - [ADDRESS] святкувати з сином його день народження - 24.06. кожного року окремо від [PERSON] з 11-00 год. до 11-год. наступного дня. Щодо позовної заяви про надання позивачу точної інформації щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин, то суд відмовляє у її задоволенні зважаючи на відсутність відповідача та дитини на території м. Києва. На підставі викладеного та

Outcome: partial