Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

[PERSON] 16.10.2018 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є рідною дочкою відповідача. Її мати [PERSON] з відповідачем 26.02.1992 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, актовий запис №3, який не розірваний. В позові зазначає, що з відповідачем разом не проживають з 2009 року. За рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області відповідач виплачував аліменти на її утримання на користь її матері [PERSON] до досягнення її повноліття. Виплати здійснювались не завжди, а після її повноліття відповідач взагалі припинив надавати їй допомогу. На даний час позивач не заміжня, не працює, навчається на 1-ому курсі Уманського національного університету садівництва на факультеті економіки і підприємства на денній формі навчання. Термін навчання становить з 01.09.2018 по 30.06.2022, вартість навчання складає 47600 грн. за весь термін навчання, з розрахунку 11900 грн. за один рік. Позивач зазначає, що вона не знаходиться на державному забезпеченні, стипендію не отримує. Витрати по навчанню несе її мати [PERSON], яка за перший семестр першого курсу заплатила 5950 грн. та 2640 грн. за її проживання в гуртожитку. Позивач вказує, що вона потребує матеріальної підтримки, їй необхідні кошти на придбання методичного матеріалу, навчального приладдя, книг, зошитів, а також на одяг, харчування та на проїзд. Відсутність матеріального утримання у звязку з досягненням повноліття ставить позивача в скрутне становище, оскільки вона не може працювати в звязку з навчанням на денній формі навчання. Відповідач добровільно надавати допомогу відмовляється, однак працює у ВАТ «Ємилівське хлібоприймальне підприємство» механізатором, отримує заробіток і може надавати матеріальну допомогу на її навчання. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 182, 183, 198, 199, 200 Сімейного кодексу України (далі СК України), позивач просить стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання або до досягнення двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 22.10.2018 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленням про отримання 25.10.2018 судового виклику (а.с. 27), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подавав. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком позивача [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ОЛ №002868, виданого 25.02.2000 Ємилівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 5). Згідно довідки про склад сімї за №755, виданої 16 серпня 2018 року виконавчим комітетом Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, до складу сім'ї позивача входить матір [PERSON] та брат [PERSON], які проживають в [INFO] (а.с. 11). Відповідно довідки Уманського національного Університету садівництва від 06.09.2018 та копії договору про навчання від 09.08.2018, укладеного між цим закладом та позивачем, остання навчається в університеті за спеціальністю "облік і оподаткування" на денній формі навчання, термін навчання становить з 01.09.2018 по 30.06.2022, загальна вартість освітньої послуги за навчання становить 47600 грн., в рік - 11900 грн. (а.с. 9, 10). Як вбачається з копій квитанцій від 22.08.2018, позивачем було сплачено кошти до Уманського національного університету садівництва за своє навчання та проживання у гуртожитку у розмірі 5950 грн. та 2640 грн. відповідно (а.с. 12). Згідно довідки про доходи, виданої 25.10.2018 ТОВ «Ємилівське ХПП», відповідач працює на посаді тракториста в товаристві та отримує заробітну плату в розмірі в середньому 4421 грн. в місяць (а.с. 31). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За нормами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітню дитину СК України не встановлює. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей, якщо останні продовжують навчання, у разі можливості надавати таку допомогу, і така допомога може надаватись як у твердій грошовій сумі так і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3\~від 15\~травня 2006\~року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив судам, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач після досягнення повноліття продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дочки для навчання не надає, хоча працює та отримує заробітну плату, а тому він може надавати допомогу на утримання дочки до закінчення нею навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, отримує заробітну плату в середньому в розмірі 4421 грн. щомісячно, на утриманні дітей чи непрацездатних осіб не має, відзив на позов не подав, тобто не заперечує сплачувати аліменти. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і такий розмір аліментів є справедливим та значно не обтяжить відповідача, не порушить приписи ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). А тому з відповідача, враховуючи задоволення позовних вимог, мають бути стягнуті 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави, виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що діяв на час звернення до суду з позовом. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved