Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 38 768 гривень та суму середнього заробітку за час затримки виплати у розмірі 41 565,15 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2 серпня 2007 року прийнятий на роботу до відповідача на посаду генерального директора, а з 18 жовтня 2011 року переведений на посаду заступника генерального директора та 11.03.2014 року звільнений. Проте, з липня 2013 року по березень 2014 року відповідач не виплачує йому заробітну плату, у зв'язку із чим утворилась вищевказана заборгованість. Сторони в судове засідання не з'явилися, проте від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи у його відсутність та про згоду останнього, у разі потреби, на заочний розгляд справи. В свою чергу підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча ТзОВ "Меблева Фабрика Берегово" було завчасно та належним чином повідомлене про місце, день та час слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останнього про день та час розгляду та беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду справи. В свою чергу позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити. Судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. Так, було встановлено, що згідно трудової книжки позивача, останній з 2.08.2007 року по 17.10.2011 року працював в товаристві з обмеженою відповідальністю "Меблева Фабрика Берегово" на посаді генерального директора, а з 18.10.2011 року переведений на посаду заступника генерального директора, з якої звільнений 11.03.2014 року (а.с. 5). Однак з липня 2013 року по березень 2014 року відповідач не виплачував позивачеві заробітну плату, у зв'язку із чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 38 768,60 гривень. Також, позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату за час затримки виплати такої зарплати. Як вбачається з листа ТзОВ "Меблева Фабрика Берегово", (а.с. 6) заборгованість з заробітної плати вказаного товариства перед позивачем, починаючи з липня 2013 року по березень 2014 року, становить 38 768,60 гривень. Разом з тим, позивач надав суду довідку, що видана ТзОВ "Меблева Фабрика Берегово" (а.с. 7), змістом якої звертає увагу суду на ті дані, за якими він обчислив середню заробітну плату за 6 місяців. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками та методом обчислення його середньої заробітної плати за шість місяців, вказаного вище періоду, а саме: 4 695,24 (вересень 2013 р.) + 4 791,30 (жовтень 2013 р.) + 4 419,05 (листопад 2013 р.) + 4 745,45 (грудень 2013 р.) + 4 419,05 (січень 2014 р.) + 4 640,00 (лютий 2014 р.)= 27 710,09 (заробітна плата за шість місяців) /6 = 4 618,35 гривень. Також, позивач звернув увагу суду на той факт, що на момент звернення до суду з даною заявою (18 березня 2014 року) заборгованість по заробітній платі за весь час затримки слід рахувати з липня 2013 року по час подання даного позову до суду, а саме березень 2014 року. Відтак, на думку позивача, відповідач незаконно не виплатив йому заробітну плату за повних дев'ять місяців згаданого періоду, що в розрахунку 4 618,35 (середня заробітна плата за 6 місяців) помножених на тих ж таки 9 місяців дорівнює 41 565,15 гривень. Варто зазначити, що на момент винесення рішення (травень 2014 року) у відповідача перед позивачем склалась заборгованість по невиплаченій заробітній платі вже за десять місяців, однак враховуючи те, що позивач в своїй позовній вимозі просить суд стягнути заборгованість лише за дев'ять місяців, а суд в свою чергу позбавлений права виходити за межі позовних вимог, дана обставина до уваги не береться. Судом встановлено, що даним фактичним обставинам справи відповідають трудові правовідносини. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Приписи частини 1 статті 117 КЗпП України регламентують, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, наявність порушення прав позивача на оплату праці з боку відповідача і є доведеною належним чином та допустимими доказами підставою для повного задоволення позову, адже встановлено порушення прав позивача, які підлягають судовому захисту у спосіб обраний позивачем. Відповідно до підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що у даній конкретній справі становить 803,34 гривні, проте беручи до уваги той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 згаданого Закону, суд стягує його з відповідача в дохід держави за правилами визначеними ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved