Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що 05.11.2013 р. Малиновським районним судом м. Одеси було по справі № 1519/7583/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, яким за [PERSON] визнано право власності на майно, у тому числі на: житловий будинок та земельну земельну ділянку площею 0, 104 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Право власності на земельну ділянку було набуте [PERSON] в порядку приватизації на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 23.09.2001 р. 10.12.2013 року [PERSON] в апеляційному порядку оскаржила рішення Малиновського районного від 05.11.2013 р. про поділ майна подружжя, а 11.12.2013 р. вона звернулась з письмовою заявою до начальника Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції з проханням не проводити ніяких реєстраційних дій, направлених на реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] на підставі рішення Малиновського районного суду від 05.11.2013 р., оскільки воно не набуло законної сили. Незважаючи на її заяву , що рішення Малиновського районного м. Одеси від 05.11.2013 р. не вступило в законну силу, Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції 20.12.2013 р. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку. 09 липня 2014 року о 15 годині 26 хвилин Апеляційним судом Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2013 р. було скасовано і ухвалено нове рішення, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на зазначені вище житловий будинок та земельну ділянку. Повний текст цього рішення її представник отримала 17.07.2014 р. і 21.07.2014 р. вона звернулась із заявою до Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області про державну реєстрацію її права власності на жилий будинок, але 25.07.2014 р. державним реєстратором їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки заяву від 21.07.2014 р. нею було подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Після цього їй стало відомо, що реєстрація обтяження на жилий будинок та земельну ділянку, була проведена на підставі неправомірних дій відповідачів [PERSON] та [PERSON], які після проголошення 09.07.2014 р. апеляційним судом рішення та отримання [PERSON] - представником [PERSON] вступної та резолютивної частини цього рішення, з метою уникнення подальшого виконання рішення суду в частині реєстрації мною права власності на житловий будинок та земельну ділянку уклали між собою договір позики і в забезпечення виконання зобов'язання за цим договором 09.07.2014 р. уклали іпотечний договір. За іпотечним договором [PERSON] предметами іпотеки стало нерухоме майно у виді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки площею 0,104 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Іпотечний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] і також нею було накладено заборону відчуження вказаного майна. З наведених підстав позивач просила: - скасувати та вилучити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна - житлового будинку з належними до нього господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS], реєстраційний номер 266008051237, номер запису про право власності 4236984 від 20 грудня 2013 року; - скасувати та вилучити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна - земельної ділянки [ADDRESS], реєстраційний номер 116952851237, номер запису про право власності 4320117 від 20 грудня 2013 року; - визнати Іпотечний договір від 09 липня 2014 року, укладений між іпотекодержателем - [PERSON] та іпотекодавцем -[PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстраційним номером 1524, недійсним, та вилучити з державного реєстру прав на нерухоме майно номери запису про іпотеку 6281079 та 6281091 від 09 липня 2014 року щодо житлового будинку з належними до нього господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки [ADDRESS]; - скасувати та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження житлового будинку з належними до нього господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 6281066; - скасувати та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження земельної ділянки [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 6281084; - витребувати житловий будинок з належними до нього господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS], із незаконного володіння та користування [PERSON] на користь [PERSON]; - усунути перешкоди у здійсненні користування житловим будинком з належними до нього господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS] з боку [PERSON] шляхом виселення, а також стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Представник Овідіопольського районного управління позов не визнала, посилаючись, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] були правомірними. Відповідачі [PERSON], [PERSON] належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, що підтверджено розписками про отримання судових повісток, в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, а тому справа розглянута судом за їх відсутності, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. (а.с. 102-103) Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] належним чином сповіщена про час та місце розгляду справи, що підтверджено розпискою про отримання судової повістки, в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, а тому справа розглянута судом за її відсутності.(а.с. 101) Заслухавши пояснення представника позивача, представника Овідіопольського районного управління юстиції, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів що набрали законної сили. Рішенням Малиновського районного суду від 05.11.2013 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя [PERSON] було виділено в натурі та визнано за ним право власності нерухоме майно у виді жилого будинку та земельної ділянки площею 0, 104 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 105-128) Це рішення з відміткою Малиновського районного суду про набрання ним законної сили 15.11.2013 р. [PERSON] надав до реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської облатсі і 20.12.2013 р. за [PERSON] державним реєстратором було зареєстровано право власності на жилий будинок та земельну ділянку. (а.с. 105-128) Твердження позивача про неправомірність дій державного реєстратора при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на жилий будинок і земельну ділянку суд вважає безпідставними. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.07.2014 р. скасовано рішення Малиновського районного суду від 05.11.2013 р. і ухвалено нове рішення, яким у власність [PERSON] виділений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та визнано, що земельна ділянка, на якій розташований цей будинок, є її особистою власністю. (а. с. 39-55) З копій журналів судового засідання апеляційного суду Одеської області слідує, що в якості представника [PERSON] в судових засіданням, у тому числі і 09.07.2014 р., тобто в день проголошення рішення апеляційним судом, приймав участь [PERSON] (а.с. 60-67) Відповідно до ст. 319 Цивільно-процесуального кодексу України рішення чи ухвала апеляційного суду вступає в законну силу з моменту їх проголошення. 9 липня 2014 року, після закінчення судового засідання апеляційного суду Одеської області з розгляду апеляційної скарги [PERSON] та ухвалення нового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, достовірно знаючи про ухвалене апеляційним судом рішення, [PERSON] та [PERSON] уклали посвідчений за реєстраційним №1524 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] іпотечний договір, за яким [PERSON] в забезпечення виконання умов договору позики від 09.07.2014 р. передав [PERSON] в іпотеку нерухоме майно у виді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,1041 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:1949, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], право власності на які апеляційним судом Одеської області вже було визнано за [PERSON] У зв'язку з посвідченням іпотечного договору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] наклала заборону відчуження на це майно. (а.с. 72-76) 25.07.2014 р. державний реєстратор Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції відмовив позивачці у державній реєстрації її права власності на жилий будинок та земельно ділянку тому, що документи для реєстрації права подані після державної реєстрації обтяження щодо цього майна. (а.с. 71) Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови, що це майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" підставою припинення іпотеки є визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановолена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно до роз'яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Статтею 317 ЦК України передбачено, що саме власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 і ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. На час укладення іпотечного договору та накладання заборони відчуження жилого будинку та земельної ділянки це майно належало позивачці, а не [PERSON] і навмисні дії останнього та [PERSON] були спрямовані на порушення законних прав та інтересів позивачки, як власника майна. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Верховний Суд України у постанові від 11.06.2014 р. №6-52цс14 висловив правову позицію, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, про те, що за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Житловий будинок та земельна ділянка вибули з володіння позивачки на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2013 р., яке 09.07.2014 р. було скасовано апеляційним судом Одеської області, а тому позивачка вправі витребувати це майно від [PERSON] Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 09.07.2014 р. є власником жилого будинку, а тому вправі вимагати від відповідача [PERSON] усунення перешкод у здійсненні користування житловим будинком з належними до нього господарчими будівлями та спорудами шляхом виселення. При цьому суд враховує, що зазначеним вище рішенням суду проведено поділ спільного майна колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] у власність виділено інше житло. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині: - скасування державної реєстрації державним реєстратором Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 20 грудня 2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,1041 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:1949, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; - визнання недійсним, укладеного між [PERSON] і [PERSON], та посвідченого 9 липня 2014 року за реєстраційним №1524 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] іпотечного договору щодо предметів іпотеки у виді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,1041 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:1949, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; - скасування, накладеного 9 липня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], заборони відчуження нерухомого майна у виді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,1041 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:1949, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], внесених 09.07.2014 р. до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна за реєстраційними номерами 6281066 і №6281084; - витребування у [PERSON] із незаконного володіння та користування на користь [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], а також виселення [PERSON].з цього будинку, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині вилучення записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку, про іпотеку цього майна та заборону його відчуження суд вважає безпідставними, таким, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст. ст. 9, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень саме державним реєстратором. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав державним реєстратором. Пунктом 1.4 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3502/5, визначено що внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав здійснюються в день прийняття заяви органом державної реєстрації прав або нотаріусом, а згідно з п. 2.6. цього Порядку для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. З наведених норм закону та підзаконного акта слідує, що обов'язок внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень, покладено на державного реєстратора, а не на суд. У випадку відмови державного реєстратора у вчиненні таких дій, заінтересована особа вправі оскаржити ці дії до суду. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору 3897 грн. 60 коп. (а.с. 1-2)

Outcome: partial