Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № 946 від 13.05.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 75000 грн., зі сплатою 18,5 відсотків річних, строком користування кредитом до 13.05.2016 року. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись щомісячно відповідно до графіка погашення кредиту протягом всього строку дії договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У забезпечення повернення кредиту 15.05.2008 року між [PERSON] та ПАТ "Державний ощадний банк України" було укладено іпотечний договір № 1-1955, згідно якого відповідачем було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок (загальною площею 119,0 кв. м., житловою площею 77,3 кв. м.) та земельну ділянку під ним площею 0,25 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], Берегівського району, у випадку невиконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором № 946 від 13.05.2008 року. Оскільки, [PERSON] у добровільному порядку свої зобов'язання не виконував, то Рішенням Берегівського районного суду від 25.03.2010 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на незакінчений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку під ним, площею 0,25 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], Берегівського району, що належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом реалізації через проведення прилюдних торгів з метою погашення заборгованості за кредитним договором перед ВАТ "Державний ощадний банк України". Предмет застави було реалізовано з прилюдних торгів за ціною 81753 грн., з яких було направлено 63758,38 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, але коштів від реалізації не вистачило для погашення всієї суми заборгованості. Відповідно до п. 6.4.2 Договору Іпотеки у випадках, коли суми, вирученої від продаж предмета іпотеки, недостатньо для повного задоволення розміру Зобов'язання та витрат зазначених у п.4.3 цього Договору, Іпотекодержатель має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення Зобов'язання та видатків, з іншого майна Боржника. Станом на 26 лютого 2015 року [PERSON] має заборгованість перед Банком у розмірі 49679 грн. 33 коп., яка складається з наступного: 30268,26 грн. - заборгованість по основному боргу, 7070,33 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту; 3436,34 грн. - 3 відсотків річних за несвоєчасне погашення кредиту; 8786,42 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту; 56,40 грн. - 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, 61.58 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. В зв'язку з наведеним, позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 49679 грн. 33 коп. та сплачений судовий збір в сумі 496 грн. 79 коп. забезпечення розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача Жила Д. В. позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав викладених у заперечені та просили відмовити в позові. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 13.05.2008 року був укладений кредитний договір № 946 ( а.с.7-10), згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 75000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,5,00 % річних, строком користування кредитом до 13.05.2016 року. У забезпечення повернення кредиту 15.05.2008 року між [PERSON] та ПАТ "Державний ощадний банк України" було укладено іпотечний договір № 1-1955, згідно якого відповідачем було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок (загальною площею 119,0 кв. м., житловою площею 77,3 кв. м.) та земельну ділянку під ним площею 0,25 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], Берегівського району, у випадку невиконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором № 946 від 13.05.2008 року. Згідно пунктів 1.5 та 4.1.3. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми основного боргу та суми відсотків користування кредитом щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним, рівними частинами в сумі 781,25 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку, або шляхом безготівкових перерахувань. Відповідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку", - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки, [PERSON] у добровільному порядку свої зобов'язання не виконував, то рішенням Берегівського районного суду від 25.03.2010 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на незакінчений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку під ним, площею 0,25 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], Берегівського району, що належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом реалізації через проведення прилюдних торгів з метою погашення заборгованості за кредитним договором перед ВАТ "Державний ощадний банк України". Предмет застави було реалізовано з прилюдних торгів за ціною 81753 грн., з яких було направлено 63758,38 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, але коштів від реалізації не вистачило для погашення всієї суми заборгованості. Відповідно до п. 6.4.2 Договору Іпотеки у випадках, коли суми, вирученої від продаж предмета іпотеки, недостатньо для повного задоволення розміру Зобов'язання та витрат зазначених у п.4.3 цього Договору, Іпотекодержатель має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення Зобов'язання та видатків, з іншого майна Боржника. Враховуючи, ту обставину, що кредитні зобов'язання відповідача не припинилися так, як відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а наявність рішення суду, не є підставою припиненні зобов'язання. Відповідно до ч. 2 п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" встановлено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості у [PERSON] станом на 26 лютого 2015 року існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 49679 грн. 33 коп., яка складається з наступного: 30268,26 грн. - заборгованість по основному боргу, 7070,33 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту; 3436,34 грн. - 3 відсотків річних за несвоєчасне погашення кредиту; 8786,42 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту; 56,40 грн. - 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, 61.58 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту (а.с. 5-7). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст.1048 ЦК України визначено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд зазначає, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України, що передбачено п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року. За наявних обставин, суд приходить до висновку, що позов на право стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 49679,33 грн., є підставним, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, а доводи відповідача та його представника щодо не визнання ними позовних вимог є безпідставними. Крім цього, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в доход держави судовий збір в сумі 496 грн. 79 коп..

Outcome: approved