Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з заявою, заінтересована особа Управління ДМС у Рівненській області про встановлення юридичного факту. Просить встановити юридичний факт, відповідно до якого [PERSON], [INFO], фактично проживав на території України станом на 24 серпня 1991 р. включно. В судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника адвокат Гнатущенко В.І. підтримали заяву в межах її доводів та просили задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління ДМС у Рівненській області Прозорова С.Ф. не заперечила проти задоволення заяви [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народився [INFO] в м.Тбілісі Грузинської ССР, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №633 зареєстрований б/загс р-на ім.. 26 комиссаров. Відповідно до свідоцтва про народження батько Заявника - [PERSON] за національністю - українець, мати Заявника - [PERSON] за національністю - армянка. Відповідно до архівної довідки НТУ «ХПІ» №66-0444/330 від 30.05.2016 p.: 01.09.1988 р. [PERSON] був зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання на інженерно - фізичний факультет до Харківського ордену Леніна політехнічного інституту ім. В.І. Леніна (Наказ № 825-III від 01.08.1988р.). Відповідно до Наказу №288-111 від 17.03.1989 р. заявник був направлений на повторний курс навчання у звязку з сімейними обставинами. 01.09.1989р. [PERSON] розпочав заняття в якості студента 1 курсу денної форми навчання на інженерно - фізичний факультет до Харківського ордену Леніна політехнічного інституту ім. В.І. Леніна (Наказ № 943-ІІІ від 18.09.1988р.). 07.09.1988р.-01.03.1994р. заявник був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Отже, факт реєстрації місця проживання [PERSON] в період з 07.09.1988р.по 01.03.1994р. знайшов своє підтвердження належними та допустимими доказами. Встановлено, що 10.02.1990р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану: комсомольського міського управління цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №56 та підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00017095963. Відповідно до вказаного Витягу в відомостях про нареченого зазначено: Національність - українець, місце проживання - [ADDRESS], у шлюбі не перебував, відомості про паспорт - паспорт [NUMBER], ВВС Октябрського райвиконкому м.Тбілісі від 08.08.1987р., місце роботи - Харківський політехнічний інститут, студент 1 курсу. [INFO] у заявника народився син [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про народження Комсомольським міським РАГСом зроблений запис №391 від 13.07.1990 р. та видано свідоцтво про народження дитини.Разом з дружиною та сином Заявник проживав в гуртожитку ХПІ за адресою [ADDRESS]. 03.11.1992р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 29.01.1993р. між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, який 20.02.1996 р. був розірваний, актовий запис №136 від 20.02.1996р. Від цього шлюбу в них народилася донька [PERSON] Встановлено, що за рішенням Київського районного народного суду м. Харкова суду та на підставі виконавчого листа від 08.04.1992р. за №0349-478, з заявника стягувались аліменти на [PERSON] [INFO] В виконавчому листі зазначено, що Заявник мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Голови вуличного комітету та Начальника ЖЕУ від 13.01.1996р. вбачається, що [PERSON] станом на 13.01.1996р. був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, оскільки паспорт заявника громадянина колишнього СРСР не зберігся, Заявник не може підтвердити в органах Державної міграційної служби факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України. Без встановлення даного факту в судовому порядку Заявник позбавлений можливості отримати громадянство України. Відповідно до положень ст. 17 Цивільного кодексу УСРС від 1963 року, який був чинний на час відповідних правовідносин, місцем проживанням особи визначається те місце, де вона постійно або переважно проживає, а місцем проживання неповнолітніх, що не досягай п'ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. У статті 1 Закону України «Про громадянство України» вказується на те, що громадянство України - правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках. Громадян України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров'я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім'ю або передачі на виховання в сім'ю -патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Ст. 8 Закону України «Про громадянство» № 223 5-III передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобовязання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобовязання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Вирішення даного питання врегульовано, крім Закону № 2235-ІІІ, також Указом Президента України від 27 березня 2001 р. N 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 та Закону України Про громадянство України, визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Відповідно до п. 1 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 і надалі - Порядок), для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Згідно з ч. 3 п. 2 «Порядку « заяви з питань громадянства оформлюються, зокрема, про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім'я начальника головного управління / управління / міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі за місцем проживання особи. Пунктом 25 «Порядку « встановлено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", подає документи, передбачені підпунктами "а" - V пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Відповідно до п. 44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення розяснено, що у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 ЦПК, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних звязків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. В даному випадку встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє йому в майбутньому реалізувати право на отримання громадянства та паспорта громадянина України. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 2.93 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 315 Цивільного процесуального кодексі України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ст. 315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно, доводи заявника узгоджуються із дослідженими судом доказами, доводи заявника оцінюються обєктивними, а вимоги обґрунтованими, доведеними, такими, що підлягають до задоволення. Встановлення юридичного факту повязане з отриманням громадянства України, і у інший спосіб встановити зазначений факт неможливо. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved