Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду, з даним позовом, вказавши, що 14.10.2013р. він прийнятий на роботу, згідно заяви "про прийняття на роботу", на посаду керівника зміни. Обов'язки покладені на нього внутрішнім розпорядком і трудовим законодавством виконував сумлінно, зауважень, претензій до нього зі сторони керівництва ТзОВ "Клінгспор" не надходило. 22.11.2013р. начальник виробництва [PERSON], зателефонував на його мобільний телефон о 17.32год зауважив, що директор підприємства [PERSON] - дав йому вказівку повідомити позивача про те, що він на роботу згідно трудової домовленості керівником третьої зміни 22.11.2013р. може не виходити і запитав який "інцидент" був на робочому місці, при роботі третьої зміни 21 листопада 2013 року, керівником якої був позивач. Просив прибути на підприємство в понеділок 25.11.2013р., коли він буде мати можливість поспілкуватися з ним і керівником відділу кадрів Шевчук І., та забрати трудову книжку. 25.11.2013р. згідно телефонної домовленості з начальником виробництва, позивач прибув на територію підприємства, начальник відділу кадрів Шевчук І., надала на підпис документи цивільної-правової угоди, сказала що їх підпише керівник підприємства, і йому їх вишлють за домашньою адресою, видала на руки його трудову книжку (в якій жодного запису про роботу на підприємстві не було), після цього начальнику забезпечення він здав спецодяг і взуття. Пройшовши через турнікет прохідної, як того вимагала керівник відділу кадрів Шевчук І., здав працівнику охорони "жетон" перепустки. Також наголошує на тому, що [PERSON] виконував на даному підприємстві обов'язки майстра (керівника) зміни, а документами на оплату праці проводились згідно цивільно-правової угоди, що порушує статті Кодексу Законів про Працю. До вищенаведеного може додати, що фактично виконував роботу керівника зміни, з відповідальністю, яка припадає обов'язками на керівника зміни, як то видача, перевірка завдання всім працівникам, контролю за роботою і відповідальності за роботу всієї зміни, а договірні відносини підприємство чомусь проводило згідно цивільно-правової угоди, без всієї відповідальності підприємства за роботу працівника. З 22.11.2013р. він не працює. Згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. В даному випадку працівниками ТзОВ "Клінгспор" проведена підміна фактичних трудових відносин - цивільно правовими. Позивач вважає себе звільненим з роботи без законних на те підстав. На підставі наведеного позивач просить суд визнати (підтвердити) трудові відносини між ТзОВ «Клінгспор» та [PERSON] строковою трудовою угодою з випробувальним терміном при прийнятті на роботу три місяці; поновити його на роботі на час випробувального терміну згідно трудової угоди керівником зміни ТзОВ «Клінгспор» по 14 січня 2014 року включно; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.11.2013р. по 14.01.2014р. включно в сумі 5622,92грн; постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам власних повноважень чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин порушень законодавства України працівниками ТзОВ «Клінгспор». 09.01.2014р. позивач подав до суду заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій також просив, окрім вищезазначеного, звільнити його з ТзОВ «Клінгспор» згідно ст..39 КЗпП України, станом на 14.01.2014р. Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що [PERSON] стверджує, що був прийнятий на роботу згідно заяви про прийняття на роботу, що категорично заперечують, оскільки з позивачем згідно вимог ст.. 208 ЦК України було укладено 2 письмові строкові цивільно-правові угоди (договори підряду) - з 14 по 31 жовтня та з 4 по 21 листопада 2013 року, згідно яких він виконав для відповідача наступні роботи: в жовтні - опрацював технологічний процес висічки МОП в кількості 7250 планок, а в листопаді - 7530 планок. Після закінчення терміну дії цивільно-правових угод позивач не продовжував працювати. Заяви про прийняття на роботу не було і доказів про її подачу теж бути не може. Кожен працівник, який приймається на роботу в ТзОВ «КЛІНГСПОР» згідно трудового законодавства (ст.29 КЗпП України), подає заяву, яка погоджується Генеральним директором та безпосереднім керівником. Згідно завізованої заяви видається наказ про прийом на роботу, що підписується працівником, менеджером по персоналу, керівником юридичного відділу та Генеральним директором. Працівник перед допущенням до виконання службових обов'язків обов'язково проходить навчання (з письмовою розпискою по кожному процесу) в менеджера з персоналу (стосовно внутрішніх правил, умов колективного договору, розпоряджень, положення про відділ, робочої чи посадової інструкції, робочого режиму тощо), керівника юридичного відділу (стосовно внутрішніх політик, функцій і процесів, відповідальності) та інженера з охорони праці. В жодному з нормативних документів ТзОВ «КЛІНГСПОР» нема підпису [PERSON], оскільки позивач в штат не приймався, його не ознайомлювали і від нього не вимагалось знання та виконання правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства. Позивач не був включений в штатний розпис, щодо нього не видавався жодний внутрішній розпорядчий документ, він також не проходив обов'язковий медичний огляд, чи навчання, чи стажування, які проходять всі працівники, що приймаються по трудовому договору в штат підприємства. Позивач вважає, що проходив стажування або навчання, однак це не відповідає дійсності, оскільки з ним не укладались відповідні договори, на підприємстві не видавались відповідні накази, ніхто з працівників не був призначений відповідальною особою за проведення таких навчань чи стажувань чи перевірки знань [PERSON], наказу про перевірку знань та допуск до роботи також не видавалось. Вищевказане свідчить про те, що правовідносини між позивачем та відповідачем не підпадають під визначення поняття «трудова угода» згідно ст..21 КЗпП України. Позивач також помилково стверджує, що виконував покладені на нього трудовим законодавством обов'язки. Сказане заперечують, оскільки позивачу не надавались і не роз'яснювались посадові чи робочі інструкції, жодних посадових обов'язків керівника зміни чи майстра, як стверджує позивач, він не виконував і ніяких письмових вказівок чи розпоряджень він не отримував, письмової звітності не здавав, а також ніякої відповідальності не ніс, жодних дисциплінарних стягнень на нього не накладалось (згідно ст.. 149 КЗпП України - письмово і під розписку). Позивач виконав наданий об'єм роботи, про що свідчить підписаний обома сторонами акт приймання-здачі робіт та отримав оплату за виконану роботу. Порядок оплати по цивільно-правових угодах вказаний в договорах і оплата здійснювалась відповідно один раз після виконаних робіт, а не два рази в місяць, як підприємство виплачує заробітну плату всім штатним працівникам. Позивач не табелювався і його присутність чи відсутність на підприємстві не впливала на розмір оплати за виконану роботу. Позивач також помилково стверджує, що йому нараховувалась заробітна плата, однак йому нараховувалась винагорода згідно договору підряду: згідно статті 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-/І платниками ЄСВ є роботодавці, які, зокрема, використовують працю фізичних осіб на умовах цивільно-правових договорів. Базою оподаткування, згідно частини 1 пункту 1 статті 7 вищезазначеного закону є винагорода за цивільно-правовим договором. Сума єдиного соціального внеску, яку треба сплатити до ПФ, складається з двох частин: ЄСВ, який сплачує роботодавець за свій рахунок; роботодавець сплачує до ПФ суму єдиного соціального внеску в розмірі 34,7% від винагороди. ЄСВ, який сплачує роботодавець за рахунок фізичної особи. Окрім того, позивач стверджує, що надавав в відділ кадрів трудову книжку, яку нібито не заповнили, що не є правдою. Трудова книжка від нього не приймалась і не видавалась, оскільки між позивачем та відповідачем були лише цивільні відносини, а не трудові. В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги, просив суд також стягнути з відповідача 6500грн моральної шкоди з метою забезпечення захисту його честі та гідності. Додатково повідомив, що 14.10.2013р. він написав заяву про прийняття його на посаду директора зміни з випробувальним терміном у ТзОВ «Клінгспор». В цей же день з ним провели інструктаж, видали спецодяг, бейджик без вказівки про займану посаду. На той час на підприємстві працювало два керівника зміни [PERSON] та [PERSON], проте 22.11.2014р. до нього на мобільний телефон передзвонив керівник виробництва [PERSON] та повідомив, що його звільнено з роботи, у зв'язку з чим збільшені позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача Кобрин Л.С. повністю підтримала письмові заперечення, додатково пояснила, що доводи позивача є безпідставними, жодної заяви про прийняття позивача на посаду керівника зміни на підприємство не надходило, жодного наказу про прийняття позивача на посаду керівника зміни не виносилось, трудовий договір не укладався, на позивача не велася особова справа, він не проходив медичний огляд, як це вимагається при прийнятті на роботу за трудовим договором. Разом з тим, перед тим як прийняти працівника на роботу за трудовим договором останній має пройти навчання, підписати стажувальний лист та правила внутрішнього трудового розпорядку, пройти первинний інструктаж, підписати журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці. Про прийняття працівника на роботу за трудовою угодою вони повідомляють центр зайнятості. В табелі по робочому часу позивач не числиться. Всіх працівників, в тому числі прийнятих на роботу по цивільно-правовій угоді вони забезпечують бейджиками та спецодягом. Окрім того, підприємство сплачувало єдині соціальні внески в розмірі, передбаченому для цивільно-правових відносин( замовник-підрядник), пр. що зазначено в запереченнях; також згідно з пп. 164.2.2 ст. 164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника ПДФО включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов ЦПД. Податковим агентом, зобов'язаним утримати та перерахувати ПДФО, є замовник, що працює з виконавцем (підрядником) - не підприємцем. При цьому застосовується ставка, визначена п. 167.1 ст. 167 ПКУ. Згідно з абз. 2 п. 164.6 ст. 164 ПКУ при нарахуванні доходів у вигляді винагороди за ЦПД за виконання робіт (надання послуг) база оподаткування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму ЄСВ. Всіх цих правил дотримувалося підприємство і здійснювало сплату податку за найману працю [PERSON] за цивільно-правовим договором підряду. З наведених підстав позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що працює керівником зміни на ТзОВ «Клінгспор». Йому відомо, що позивач не працював на підприємстві керівником зміни, оскільки по сьогоднішній час працює лише два керівника зміни він та [PERSON] Іноді [PERSON], який працював по цивільно-правовій угоді, підходив до нього та радився по роботі. Яку саме роботу мав проводити позивач йому невідомо, оскільки він не читав умов цивільно-правової угоди. На підприємстві всі працівники носять спецодяг, бейджики, якщо працівник займає відповідну посаду то на бейджику про це зазначається. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що працює керівником зміни на ТзОВ «Клінгспор». Один тиждень (період жовтень-листопад 2013р.) він виконував обов'язки керівника зміни. На той час позивач працював на підприємстві як підрядник та підходив до нього за порадами по роботі. Він жодного інструктажу по роботі з [PERSON] не проводив, так як інструктаж проводиться лише з працівниками по трудових угодах. Всім працівникам на підприємстві, в т.ч. тим, що працюють по цивільно-правовій угоді видавались зарплатні картки для отримання коштів. Всім працівникам також видавався спецодяг, бейджики. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що займає на підприємстві посаду керівника виробництва. Він здійснює керівництво керівниками зміни, яких на підприємстві є двоє [PERSON] та [PERSON] [PERSON] працював на підприємстві по цивільно-правовій угоді - опрацювання технологій виробництва. Він міг надати лише керівнику зміни завдання, в свою чергу, керівник зміни це завдання доручає підпорядкованим працівникам. До цих в письмовому виді завдань вільний доступ, кожен працівник в т. ч. і [PERSON] міг з ним ознайомитись, зняти копію. Всім працівникам видається спецодяг, бейджики. Всі працівники без виключення харчуються в їдальні, навіть ті, які прибули у відрядження. Заслухавши учасників процесу, дослідивши всі докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні збільшених позовних вимог слід відмовити з таких підстав: Ч.1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона ( підрядник ) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони ( замовника ), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ч. 1 ст. 843, ч.1 ст.846 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення; строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. З матеріалів справи судом встановлено, що 14.10.2013р. між ТзОВ «Клінгспор» та [PERSON] укладено цивільно-правову угоду №127 (договір підряду), за яким замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання виконати такі роботи: опрацювання технологічних процесів висічки МОП у кількості 7250 планок в строк з 14.10.2013р. по 31.10.2013р. Окрім того, 04.11.2013р. між цими ж сторонами укладено ще одну цивільно-правову угоду №139, за яким замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання виконати такі роботи: опрацювання технологічних процесів висічки МОП у кількості 7530 планок в строк з 04.11.2013р. по 21.11.2013р. Згідно ст.. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачено попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника достроково. Відповідно до п..2.1, 2.2. обох договорів за виконану роботу замовник сплачує підряднику винагороду у розмірі 2207грн та 2589грн відповідно( включаючи податки) шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок. Оплата виконується не пізніше десяти банківських днів з дня прийняття замовником роботи за актом прийому-передачі. Дані акти наявні в матеріалах справи від 31.10.2013р. та від 21.11.2013р., де вказано, що замовник ТзОВ «Клінгспор» прийняв виконані роботи, зауважень до них немає. Стаття 841 ЦК України зазначає, що підрядник зобов'язаний вживати всіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником та відповідає за втрату або пошкодження цього майна. Дана вимога закону кореспондується із п.п.1.1 підрядник виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Саме вищезазначені особливості дають можливість відрізнити договір підряду від строкового трудового договору, так як предметом договору підряду є результат, отриманий внаслідок виконання завдання замовника; виконавець самостійно організовує свою працю та виконує її на свій ризик, не підпорядковуючись жодним правилам внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, під час укладання трудового договору роботодавець визначає процес та організацію праці, а під час укладання договору підряду замовника цікавить результат, а не процес праці (в цивільно-правових угодах №127 та №139 «підрядник самостійно організовує виконання роботи», даний факт підтвердили і свідки). За трудовим договором оплата гарантується незалежно від результатів, за договором підряду - навпаки, без отримання результату не проводиться оплата(що стверджується в справі актами приймання-здачі робіт за цивільно-правовими угодами). Коли виникають трудові правовідносини, роботодавець бере на себе зобов'язання створити безпечні умови праці, коли ж виникають цивільні відносини, це стає турботою самого виконавця. Трудовий договір завжди вимагає, щоб працівник виконував доручену йому роботу особисто, не передоручаючи її іншій особі, цивільний договір цього не вимагає - підрядник має право залучати інших осіб до виконання робіт. З практичного погляду ці два види договору різняться тим, що тільки термін роботи за трудовим договором зараховується до трудового стажу, який фіксується у трудовій книжці, проте з дослідженої копії трудової книжки [PERSON] встановлено, що жодних записів про роботу на підприємстві «Клінгспор» немає, немає інформації про його трудову книжку і у книзі обліку руху трудових книжок, починаючи з 02.09.2013р. по 09.01.2014р. Судом також було досліджено копії табелів обліку робочого часу за вересень, жовтень та листопад 2013 року ТзОВ «Клінгспор», де не зазначено жодної інформації про робочий час [PERSON] Згідно штатних розписів ТзОВ «Клінгспор» за вересень та жовтень 2013р. на посаді начальника зміни перебувало двоє осіб: [PERSON] та [PERSON]. Договори підряду були укладені у письмовій формі, волевиявлення як позивача так і відповідача було вільним і відповідало їх внутрішній волі та було спрямоване саме на настання правових наслідків, що були обумовлені даним договором: на здійснення позивачем (виконавцем ) опрацювання технологічних процесів висічки МОП. Окрім того, як з'ясовано з пояснень представника відповідача та наданих суду документів ТзОВ «Клінгспор» виступало податковим агентом, який зобов'язаний утримати та перерахувати ПДФО, де база оподаткування визначалася як нарахована сума винагороди підрядника(позивача), зменшена на суму ЄСВ, саме таким розрахунком керувалося товариство та платило ЄСВ також за [PERSON] як товариство, що використовує працю фізичних осіб на умовах цивільно-правових договорів, що стверджує, що укладення договорів підряду спрямовувалося саме на настання наслідків, передбачених цивільним законодавством. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, позивач не довів в судовому засіданні, що між ним та ТзОВ «Клінгспор» виникли трудові, а не цивільно-правові відносини, що з ним було укладено строковий трудовий договір з випробувальним терміном, а не договори підряду, оскільки зміст договорів підряду не суперечить вимогам закону, визначеним у главі 61 ЦК України та особисто підписані позивачем, наявні всі обов'язкові елементи такого договору. Звідси позовна вимога про визнання( підтвердження) трудових відносин між ТзОВ «Клінгспор» та [PERSON] - строковою трудовою угодою з випробувальним терміном при прийнятті на роботу три місяці не підлягає до задоволення за безпідставністю, а тому не підлягають до задоволення також і вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проведення звільнення з підприємства за ст..39 КЗпП України та стягнення моральної шкоди як похідні при встановленні трудових відносин. Необхідно також зазначити, що під час розгляду справи суд не виявив порушення закону працівниками ТзОВ «Клінгспор» (вимога про постановлення окремої ухвали не була достатньо конкретизована позивачем), як цього вимагає ст..211 ЦПК України, тому не вбачає підстав для винесення окремої ухвали в даній справі.

Outcome: dismissed