Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить будинок з господарськими будівлями за адресою:Житомирська область, Ружинський район, с.Бистрик, вул.Леніна, 80, а також земельні ділянки за вказаною адресою, які вона успадкувала після смерті свого батька [PERSON] Відповідачка, яка проживає за адресою: [INFO], є суміжним землекористувачем. В 1993р. відповідно до рішень Бистрицької сільської ради Ружинського району батькові позивачки та відповідачці було безкоштовно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва і обслуговування житлових будинків і господарських будівель. В 2009 році на підставі постанови КМ України №844 "Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України" батькові позивачки та відповідачці [PERSON] було видано Державні акти на право власності на земельні ділянки. В 2012 році під час вирішення конфлікту, який виник між сусідами, було встановлено, що фактичні проміри земельних ділянок, якими користуються сторони, та проміри, зазначені у виданих на їх ім'я Державних актах на право власності на земельну ділянку, не співпадають, що порушує права позивачки , яка успадкувала вказані земельні ділянки. 2 А тому, оскільки внести виправлення в Державні акти неможливо, так як це тягне за собою переробку всієї технічної документації, [PERSON] звернулась з вищевказаним позовом до суду, в якому, з врахуванням уточнень, просить визнати недійсними та скасувати правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки, а саме: Державні акти ЯК №748845 та ЯК №748888, видані на ім'я [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1825281401:04:006:0092, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господрських будівель та споруд, та земельну ділянку, кадастровий номер 1825281401:04:006:0093, призначену для ведення особистого селянського господарства.; свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на її ім'я, на земельні ділянки кадастровий номер 1825281401:04:006:0090, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та спору, та земельну ділянку , кадастровий номер 1825281401:04:006:0091, призначену для ведення особистого селянського господарства, та Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯК №776866 та серії ЯК №№776865, видані на ім'я [PERSON] на земельну ділянки, які зазначені у вищевказаних свідоцтвах про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.2-4, т.2 а.с.85). Відповідачка [PERSON] звернулась до [PERSON] із зустрічним позовом, в якому зазначила, що відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку, вона є власником двох земельних ділянок: площею 0.25 га , яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, та площею 0.08 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства. Вказані Державні акти були видані на підставі рішення Бистрицької сільської ради від 08.12.2009р. Межі її земельної ділянки та сусідньої земельної ділянки, яка на даний час належить [PERSON], розмежовані за допомогою межових стовпців. Однак не звертаючи увагу на це, [PERSON] збудувала на належній їй-Тищук Л.Т. земельній ділянці паркан та сарай, що порушує право позивачки. На підставі викладеного, з врахуванням уточнень, [PERSON] просила суд зобов'язати відповідачку [PERSON] відновити її земельну ділянку до стану, який існував до моменту спорудження на ній [PERSON] паркану та сараю, шляхом демонтажу паркану та сараю, що належить [PERSON], але знаходиться на земельній ділянці [PERSON], та відшкодувати їй заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 грн. (т.1 а.с. 21-23, а.с. 132). Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 22.12.2014р. до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача по первісному позову було залучено Бистрицьку сільську раду Ружинського району Житомирської області та відділ Держземагенства у Ружинському районі Житомирської області (т.1 а.с.99-100). В судовому засіданні представник позивачки та відповідачки [PERSON] позовні вимоги останньої підтримав, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Пояснив, що видача Державних актів на право власності на земельну ділянку сторонам проводилась поспіхом під час проведення безоплатної приватизації земельних ділянок без проведення фактичних промірів земельних ділянок на місцевості та без встановлення межових знаків. І, як наслідок цього, межі земельних ділянок, якими фактично на протязі тривалого періоду часу користуються сторони , не співпадають з межами, вказаними в Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я [PERSON] та [PERSON] - батька [PERSON] Саме тому, сарай, який був побудований батьками [PERSON] ще в 1965 році, відповідно до тих меж земельних ділянок, які вказані в Державних актах на право власності на земельну ділянку, перебуває на земельній ділянці [PERSON] І таким чином, відповідно до оспорюваних Державних актів на право власності на земельну ділянку з власності [PERSON] виявилася виключеною частина земельної ділянки, яка фактично перебуває в її користуванні по даний час. Межі земельних ділянок не були погоджені з суміжним землевласником - батьком позивачки, встановлення в натурі, тобто на місцевості, меж земельної ділянки не здійснювалося. Бистрицька сільська рада не виносила рішення про надання згоди на розробку технічної документації щодо передачі спірних земельних ділянок сторонам, а також рішення щодо затвердження вказаної документації, на підставі якої і було видано оспорювані Державні акти. 3 Відповідачка та позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що межа між земельними ділянками, які належать їй та [PERSON], була встановлена неправильно ще в 60-х роках минулого століття , про що їй повідомляла тітка - попередня власниця житлового будинку, який на даний час належить їй. Однак остання не хотіла сваритись із сусідами і тому вийшло так, що батько [PERSON] тоді побудував сарай на землі, яка повинна була належати їй. Відповідачка перейшла жити в будинок до тітки в 1978 році, а сарай був побудований ще до цього. Коли проводилась приватизація землі, то земельні ділянки її та [PERSON] не виміряли. Проте в 2012році між нею та [PERSON] виникла сварка за межу і під час вимірювання меж земельних ділянок було встановлено, що сарай який належить [PERSON], перебуває на земельній ділянці, яка відповідно до Державного акту на право власності на землю належить їй. Тому вона вважає, що вказане необхідно виправити, і просить суд зобов'язати [PERSON] знести вказаний сарай та паркан, що розташовані на її земельній ділянці, а також відшкодувати їй моральну шкоду. Представник відповідачки та позивачки [PERSON] зазначив, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, так як Державні акти на право власності на земельну ділянку не можуть бути визнанні недійсними оскільки рішенням Ружинського районного суду Житомирської області, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним рішень Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області, якими сторонам у приватну власність передавались вказані земельні ділянки. Представник третьої особи - Бистрицької сільської ради Ружинського району в судовому засіданні пояснив, що дійсно під час проведення безоплатної приватизації земельних ділянок в 2009р. проводилась масова видача Державних актів на право власності на земельну ділянку жителям [INFO]. Межі земельних ділянок, які вказувались в Державних актах та межі земельних ділянок, які були фактично в користуванні у громадян, дуже часто не співпадали, оскільки ніхто не проводив встановлення вказаних меж в натурі, тобто на місцевості. Там , де між сусідами нормальні стосунки, то це нікому не заважає, а там де сусіди в сварці між собою, так як це відбувається між [PERSON] та [PERSON], то виникають проблеми. Оскільки внести зміни до Державних актів неможливо, то в даному випадку, на думку Бистрицької сільської ради, необхідно визнати ці Державні акти недійсними, а потім у встановленому порядку встановити фактичні межі земельних ділянок та видати нові правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З погосподарських книг по Бистрицькій сільській раді Ружинського району Житомирської області з 1961р. по 1976 р. вбачається, що в колгоспному дворі, членом, а в послідуючому - головою якого був [PERSON], перебувало в користуванні 0.41 га землі А в колгоспному дворі, розташованому поряд, головою та єдиним членом якого в той час . була [PERSON] -0.40 га землі (т.1 а.с.156-180),. Починаючи з 1977р. по 2010р. у вказаних книгах в господарстві [PERSON] перебувало в користуванні 0.42 га землі, а в господарстві [PERSON], в якому з 1980р. членом двору стала [PERSON], -0.34 га (т. 1 а.с. 181-221). Починаючи з 2011р. в погосподарстких книгах по господарству [PERSON] (після смерті голови двору [PERSON]К.) зазначено в користуванні 0.38 га землі, а по господарству [PERSON]- 0.33. га землі (т.1 а.с.222-230). В цих же погосподарських книгах, починаючи з 1967 року, по господарству [PERSON] крім житлового будинку 1961р.забудови було зазначено хлів 1966р.побудови. [PERSON] згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 27.11.2013р. в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON], який помер 04.11.2012р., належить жилий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Леніна, 80 в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області (т.1 а.с.145-146). 4 4 Згідно технічного паспорта на вказаний житловий будинок, який виготовлений КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" 22.10.2013р., вказаний належний [PERSON] житловий будинок побудований в 1961році, а сараї - в 1969р. та 1970р(т.1 а.с.12-36). Рішенням 13 сесії 21 скликання Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 03.09.1993р. ( із змінами, внесеними рішенням 29 сесії 5 скликання від 18.09.2009р.) [PERSON] безкоштовно у приватну власність було передано 0.42 га землі, з яких 0.25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та 0.17 га для ведення особистого селянського господарства. ( т. 2, а.с.111, 113). Рішенням 35 сесії 5 скликання Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 24.12.2009р. за результатами кадастрових зйомок було уточнено площу земельних ділянок, які передаються у власність [PERSON],, а саме: 0.25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та 0.13 га - для ведення особистого селянського господарства( т.2 а.с. -115). Рішенням 02 сесії 22 скликання Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 02.11.1994р. ( із змінами, внесеними рішенням 29 сесії 5 скликання від 18.09.2009р.) [PERSON] безкоштовно у приватну власність було передано 0.34 га землі, з яких 0.25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та 0.09 га для ведення особистого селянського господарства(т.2 а.с.112,113). Рішенням 33 сесії 5 скликання Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 08.12.2009р. за результатами кадастрових зйомок було уточнено площу земельних ділянок, які передаються у власність [PERSON], а саме: 0.25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та 0.08 га - для ведення особистого селянського господарства( т.2 а.с. 114). В 2009 році ДП "Поліськгеодезкартографія" було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та виготовлення державного акта на право власності на земельні ділянки [PERSON] площею 0.25 га і 0.08 га, та [PERSON] площею 0.25 га та 0.13 га. Рішень щодо надання дозволів на розробку вказаної технічної документації Бистрицькою сільською радою Ружинського району Житомирської області не приймалось, зазначена технічна документація вказаною сільською радою не затверджувалась , що вбачається з листа Бистрицької сільської ради від 04.12.2015р. №464 (т.2 а.с.104). 12..01.2010р. [PERSON] на підставі рішення від 24.12.2009р. 35 сесії 5 скликання Бистрицької сільської ради було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №776865 на земельну ділянку площею 0.1300 га, розташовану по вул.Леніна в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області та призначену для ведення особистого селянського господарства , та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №776866 на земельну ділянку площею 0.2500 га, розташовану по вул.Леніна, 80 в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області та призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.126, 127). Після смерті [PERSON] [PERSON] успадкувала вищевказані земельні ділянки, що вбачається з свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 23.01.2014р. приватним нотаріусом Ружинського районного нотаріального округу (т.1, а.с.86-89). 12.12.2009р. [PERSON] на підставі рішення від 08.12.2009р. 33 сесії 5 скликання Бистрицької сільської ради було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №748844 на земельну ділянку площею 0.0800 га, розташовану в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області та призначену для ведення особистого селянського господарства , та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №748845 на земельну ділянку площею 0.2500 га, розташовану по вул.Леніна, 82 в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області та призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.128, 129). 5 В 2012 році під час вирішення спору між суміжними землевласниками комісією в складі начальника та техніка-землевпорядника Ружинського районного виробничого відділу Житомирської регіональної філії "Центр ДЗК", землевпорядника Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області в присутності землекористувачів було встановлено невідповідність фактичних промірів земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] з розмірами, вказаними в Державних актах на право власності на земельні ділянки, виданих сторонам (т.1 а.с.61-64). З висновку експерта №271/15 та пояснень експерта [PERSON] в суді вбачається, що технічна документація на земельні ділянки, які передавались у власність [PERSON] площею 0.25 га та 0.13 га, та на земельні ділянки, які передавались у власність [PERSON] площею 0.25 га та 0.08 га, не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним актам з питань землеустрою та землекористування. Вказана невідповідність полягає в невірному встановленні (визначені) координат поворотних точок меж земельних ділянок, на підставі яких видавались Державні акти на право власності на земельні ділянки(т.2 а.с.1-31). Експертом встановлено, що фактичний порядок користування земельною ділянкою садиби №80 та садиби №82 по вул.Леніна в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області не відповідає користуванню згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки . Так, зокрема, у фактичному користуванні спадкоємця [PERSON] перебуває земельна ділянка загальною площею 0.3924 га, а по Державних актах площа становить 0.3800 га; у фактичному користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка загальною площею 0.3175 га, а по Державних актах площа становить 0.3300 га. Експертом також зазначено, що при накладенні земельних ділянок згідно фактичного користування та Державних актів сторін по справі наглядно видно, що межа згідно Державних актів проходить по господарських будівлях [PERSON], які відповідно до технічного паспорту побудовані в 1969р., в той же час Державні акти на право власності на земельну ділянку видані в 2009 році. Крім того, експертом вказано на те, що в кадастрових планах вказаних земельних ділянок, що містяться в технічних документаціях на спірні земельні ділянки сторін, не зазначено жодних будівель та споруд розташованих на вказаних земельних ділянках, що не тільки не відповідає вимогам, встановленим законодаством для виготовлення таких планів, а і фактично підтверджує те, що при виготовленні технічної документації виділення земельних ділянок на місцевості не проводилось. Судом також встановлено, що сторони на протязі 2012-2014рр. неодноразово звертались до суду із позовними заявами з приводу спору між ними. Так, зокрема, рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 12.06.2014р. по справі №2-9/13, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17.07.2014р,, було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться по вул.Леніна, 82 в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області, шляхом зобов'язання відповідачки [PERSON] встановити межі земельної ділянки відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки, та повернути позивачці незаконно зайняту земельну ділянку площею 0.08 га. з підстав недоведеності позивачкою самовільного захоплення земельної ділянки відповідачкою. Цим же рішенням суду було відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про скасування рішень Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 24.12.2009р. та від 08.12.2009р.(т.1 ас.149-155). Відповідно до статті 126 ЗК України (яка діяла на час видачі оспорюваних Державних актів) Державні акти на право власності на земельні ділянки та свідоцтва про право на спадщину є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та на підставі цивільно-правових угод. 6 Як вказано в правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 04.06.2014р. по справі № 6-46 цс 14) , у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЗК України(яка діяла на час видачі спірних Державних актів ) громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі\~ \~ Інструкція), яка була чинною на час виготовлення технічної документації на землю [PERSON] та [PERSON], межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Виходячи з\~ \~ системного аналізу статей 116, 118 ЗК України, з врахуванням положень підзаконних нормативно-правових актів, передача\~ \~ громадянам у власність земельних ділянок, які перебували у\~ \~ їх користуванні,\~ \~ відбувається в розмірах та межах фактичного користування земельною ділянкою з дотриманням\~ \~ існуючих меж з суміжними землекористувачами. Припинення права користування частиною земельної ділянки\~ \~ чи вилучення\~ \~ її\~ \~ частини, зміна конфігурації існуючої земельної ділянки без зміни її фактичного розміру за відсутності\~ \~ згоди суміжного землекористувача\~ \~ та без прийняття\~ \~ відповідного рішення\~ \~ органу місцевого самоврядування\~ \~ щодо таких змін в користуванні земельною ділянкою\~ \~ не тягнуть за собою\~ \~ набуття права\~ \~власності на земельну ділянку в змінених розмірах. Таким чином у власність [PERSON] та [PERSON] повинні були бути передані земельні ділянки, яка знаходились у їх фактичному користуванні на час проведення приватизації землі. Проте сторонами не заперечується факт, що визначена землевпорядним органом\~ \~ при складанні технічної документації частина межі біля сараю, належного [PERSON], не відповідає фактичній межі, яка існувала між суміжними земельними ділянками сторін на час набуттями ними у власність нерухомого майна та яка\~ \~ існує і\~ \~ на даний час. Судом беззаперечно встановлено, що господарська будівля-сарай батьком позивачки [PERSON] побудована у 60-х роках минулого століття, а тому суд приходить до впевненості, що і земля, на якій перебуває ця будівля, була у користуванні [PERSON] На даний час ця земля, як і господарська будівля розташована на ній, також перебуває у фактичному користуванні спадкоємця [PERSON] -позивачки та відповідачки [PERSON] Оскільки Державні акти на право власності на земельні ділянки були видані в 2009-2010рр., тобто набагато пізніше здійснення побудови господарської будівлі, тому суд приходить до переконання, що при виготовленні технічної документації на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] повинні були бути враховані межі згідно з фактичним користуванням суміжних землекористувачів. Проте, як вбачається з матеріалів справи, в порушення зазначеного пункту Інструкції передача земельної ділянки у власність сторонам відбулася без врахування даних планово - картографічних матеріалів, а при складанні технічної документації із землеустрою на земельні ділянки сторін фактично не було винесено в натуру (на місцевість) розмірів земельних ділянок , передбачених проектом відведення із встановленням землевпорядною організацією межових знаків. Вказаного здійснено не було, і відповідно до оспорюваних Державних актів сторонам передавались у власність земельні ділянки іншої конфігурації, ніж ті, якими вони фактично користувалисть до проведення приватизації та фактично користуються на даний час.\~ \~ \~ 7 \~ Таким чином, фактично під час\~ \~ виготовлення технічної документації, в порушення вимог ст.149 ЗК України та Інструкції, передачі у власність [PERSON] пропонувалася частина земельної ділянки, яка перебувала у користуванні [PERSON], без вирішення питання про вилучення зазначеної частини земельної ділянки в останнього. Тому за наявності порушеного права землекористування при проведенні приватизації земельних ділянок необхідно вжити заходів щодо його відновлення. Однак оскільки сторони не дійшли згоди щодо внесення змін до кадастрових планів, переданих їм у власність земельних ділянок, відновлення порушених прав можливо лише шляхом визнання недійсними правовстановлюючих документів, які були видані на вказані земельні ділянки з порушенням вищевказаних норм законодавства. Так як сторони відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку неправомірно отримали земельні ділянки, зазначені у них, а тому не набули права власності на них. А ненабуте право власності не може бути припинено відповідно до ст.140 ЗК України(2001р.) (правова позиція Верховного Суду України по справі № 6-152цс/14). З вказаних підстав визнання недійсними Державних актів на право власності на земельну ділянку та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом не є порушенням прав власності сторін на земельні ділянки. В даному випадку для визнання недійсними рішень Бистрицької сільської ради про надання у власність сторонам земельних ділянок не має юридичних підстав, оскільки вказані рішення видані в межах закону, не порушують прав та охоронюваних законом інтересів ні осіб по справі, ні інших осіб та не оспорюються сторонами. З вказаних підстав суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки та свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які видані на спірні земельні ділянки сторін. Одночасно суд вважає, що виконання вказаного рішення суду призведе до скасування визнаних недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки та свідоцтв про право на спадщину за заповітом, а тому немає необхідності приймати рішення суду про вказане. А тому з вказаних підстав суд відмовляє в задоволенні цієї частини позовних вимог [PERSON] Зустрічні позовні вимоги [PERSON] обгрунтовуються тим, що на належній їй земельній ділянці, план якої зазначено у виданих на її ім'я Державних актах на право власності на земельну ділянку, розташована господарська будівля [PERSON] Проте , як зазначено вище, судом встановлено, що вказана господарська будівля була побудована спадкодавцем [PERSON] задовго до видачі сторонам Державних актів на право власності на земельну ділянку та перебувала у його користуванні на час проведення приватизації землі та перебуває у користуванні його спадкоємця на даний час. Оскільки, оцінивши вищевказані докази по справі, суд прийшов до переконання про необхідність визнання недійсним, зокрема, і Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 0.25 га, розташовану по вул.Леніна, 82 в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області, на території якої згідно меж , вказаних в Державному акті, перебуває господарська будівля, належна [PERSON], та побудована [PERSON] в 1969 році, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити повністю.

Outcome: partial