Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

25 червня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Фінексперт» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та інфляційні втрати, і 3 % річних в загальній сумі 6568,98 грн. В позовній заяві товариство зазначало, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ-ФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір від 04.06.2014 р № ЛФ-12023443 на суму 700 грн. з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2 відсотків від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, 730 (Сімсот тридцять відсотків річних), що підлягають сплаті Позичальником Кредитодавцю в день повернення суми кредиту. Посилаючись на виконання товариством «ЛАЙМ-ФІНАНС» умов договору, та порушення відповідачем умов щодо строків повернення кредиту, просить стягнути суму боргу на свою користь як нового кредитора, який уклав із ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» договір відступлення прав вимоги. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказала, що виконати умови договору не мала можливості вчасно через скрутне матеріальне становище. Просила зменшити їй розмір пені, посилаючись на скрутне матеріальне становище, як матері, яка самостійно виховує неповнолітнього сина та здійснює оплату його навчання. Справу просила розглянути за її відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 04 червня 2014 р між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ-ФІНАНС», яке за даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснює діяльність іншого виду кредитування (а.с. 13), та [PERSON] укладено кредитний договір, в якому сторони узгодили всі його умови. Згідно п.1.1 Кредитного договору Кредитодавець передає Позичальнику грошові кошти в сумі 700 гривень, а Позичальник зобов'язується повернути зазначену суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та порядку, що визначені цим Договором. Згідно п.1.3 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі 2 відсотків від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, 730 (Сімсот тридцять відсотків річних) та підлягають сплаті Позичальником Кредитодавцю в день повернення суми кредиту. Відповідно до 3.1 Кредитного договору Позичальник зобов'язався повернути Кредитору суму кредиту, зазначену в п. 1.1. цього Договору не пізніше 28 січня 2012 р. Згідно п. 5.1 Кредитного договору, у випадку, якщо Позичальник у визначений в п. 3.1 п Договору термін не сплатить Кредитодавцю суму, достатню для повернення суми кредиту та сплати нарахованих до вказаного терміну процентів, Позичальник зобов'язався наступного дня після настання передбаченої в п. 3.1 дати остаточного розрахунку за кредит, сплатити Кредитодавцю пеню в розмірі 2 % від суми залишку основного боргу за кожен день прострочення платежу до дня фактичної сплати вказаної суми. Згідно п. 5.2 у випадку прострочення Позичальником сплати процентів, нарахованих на суму кредиту, більш ніж на 14 днів Позичальник додатково до пені передбаченої в п. 5.1. цього Договору, має сплатити Кредитодавцю штраф в розмірі 100 грн. (а.с. 6-8). За умовами додаткових угод від 29 серпня 2014 року та 27 листопада 2014 року, сторони відстрочили термін виконання договору до 25 лютого 2015 року (а.с. 10). Крім того, за умовами останньої додаткової угоди від 27.11.2014 року відповідачка визнала наявний перед позикодавцем борг в загальному розмірі 2299,98 грн., з яких: 694 грн. - основний борг; 222.08 грн. - проценти; 1283,90 грн. - пеня; 100 грн. - штраф, та зобов'язалася здійснити оплату вказаних сум, у визначені п. 2.1, п.2.2 та 2.3 вказаної додаткової угоди строки. Відповідно до видаткового касового ордеру від 04.06.2014 року позикодавець виконав умови договору (а.с. 11). Натомість позичальниця свої зобов'язання за договором порушила, та згідно розрахунку, наданого позивачем, сума боргу [PERSON] складає 6568,98 грн., з яких заборгованість по кредиту - 694 грн., проценти - 222,08 грн., пеня - 3774,60 грн., штраф - 1532,98 грн., інфляційні втрати - 331,60 грн., три відсотки річних - 13,72 грн. (а.с. 17). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. 30 грудня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙМ-ФІНАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт Фінексперт" укладено договір факторингу №30-12/14-ЛФ, за умовами якого відступлено права вимоги, в тому числі за Кредитним договором № ЛФ-12023443 від 04.06.2014р. із позичальницею [PERSON] (а.с. 23-26). Того ж дня Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙМ-ФІНАНС" було направлено позичальниці повідомлення про відступлення прав вимоги товариству «Смарт Фінексперт» та зазначено про наявний борг (а.с. 27). Аналогічне повідомлення 28.04.2015 року було направлено позичальниці також Товариством «Смарт Фінексперт» із вимогою про повернення суми боргу, із зазначенням розміру боргових зобов'язань (а.с. 15). Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позикодавець повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальниця навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з чим за нею рахується заборгованість за кредитним договором. За такого, на підставі ст.ст. 512, 514, 526, 530, 1049, 1050 ЦК України, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту (694 грн.) та процентів (222,08 грн.) в повному обсязі. Окрім цього, позивачем за порушення умов договору щодо термінів повернення кредиту нараховано пеню в сумі 3774,60 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені в багато разів перевищує розмір боргу по кредиту. За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем на підставі умов кредитного договору пені (3774,60 грн.) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, матеріальне становище відповідачки, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 1283,90 грн., що також визнано відповідачкою згідно змісту додаткової угоди від 27.11.2014 року. Крім того, позивач просить про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникли із кредитних правовідносин» (п. 18), - за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з розрахунку заборгованості, інфляційні втрати та 3% річних нараховані відповідачці з листопада 2014 року, натомість договір факторингу між позикодавцем та позивачем укладено 30.12.2014 року, а тому саме з того часу позивач ніс матеріальні втрати, пов'язані з невиконанням позичальником боргового зобов'язання та набув прав відповідної компенсації. За такого, вимоги щодо застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідачки інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних підлягають задоволенню за період з січня 2015 року та становлять: інфляційні втрати - 304,12 грн., 3% річних - 11,16 грн. Щодо нарахування суми штрафу у розмірі 1532,98 грн., то відповідно до п. 5.2 Договору кредиту передбачено, що у випадку прострочення Позичальником сплати процентів, нарахованих на суму кредиту, більш ніж на 14 днів Позичальник додатково до пені передбаченої в п. 5.1. цього Договору, має сплатити Кредитодавцю штраф в розмірі 100 грн. Зі змісту розрахунку заборгованості від 28.05.2015 року та виписки з особового рахунку по договору із [PERSON] не вбачається обґрунтованості нарахування штрафу у зазначеному позивачем розмірі. Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з приписами частини 2 зазначеної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказами, згідно частини 1 статті 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачем доказів обґрунтованості нарахування [PERSON] штрафу у вищевказаному розмірі суду не надано, проте за умовами додаткової угоди від 27.11.2014 року [PERSON] визнала борг, складовою якого також є сума штрафу у розмірі 100 грн., то саме в цьому розмірі, суд вважає можливим стягнути його на користь позивача. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 97 грн. 44 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial