Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У травні 2015 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. В заяві вказували, що 10 грудня 2012 року їх син [PERSON] під час роботи в ПАТ «ММК ім. Ілліча» загинув в наслідок термічного опіку 3-4 ступеню 100% поверхні тіла, отриманого в результаті аварійного руйнування балки сталерозливного стенду. У зв'язку із загибеллю сина їм завдана моральна шкода, яка полягає в глибоких душевних стражданнях, обумовлених психоемоційним потрясінням, яке позивачі відчувають дотепер і не можуть відновити душевну рівновагу. Серед іншого, втрата сина позбавила їх піклування, на яке вони розраховували в старості, призвела до погіршення стану здоров'я. Просили стягнути з відповідача по 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди, розмір якого, окрім наведеного, мотивують жахливими обставинами смерті сина, який був молодою людиною, що тільки-но почала свій життєвий шлях, що трагічно обірвався від впливу розпеченого металу. Відповідач позов не визнав, посилаючись на відсутність вини підприємства у загибелі [PERSON], на відшкодування комбінатом витрат на поховання загиблого та надання матеріальної допомоги його дружині. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 173 КЗпП України встановлено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нормами ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Одним з таких випадків є заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК). Статтею 1168 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Судом встановлено, що позивачі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 10), який працював розливальником сталі 5-го розряду ПАТ «ММК ім. Ілліча» (а.с. 14, 15). З акту № 61/2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) та акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 10.12.2012 р. о 05 годині 15 хвилин в ПАТ «ММК ім. Ілліча» (форма Н-5), затверджених заступником начальника територіального управління Державного гірничого промислового нагляду в Донецької області 29.12.2012 р., вбачається, що смерть розливальника сталі конверторного цеху ПАТ «ММК ім. Ілліча» [PERSON] настала від термічного опіку 3-4 ступеню 100% поверхні тіла, ускладненого розвитком опікового шоку, що стався в результаті аварійного руйнування правої консолі балки траверси підйомно-поворотного стенда МНЛЗ № 2 внаслідок конструктивних недоліків і недостатнього надійності балки сталерозливального стенда, спроектованого заводом виробником ПО "Уральський завод важкого машинобудування"(а.с.14-20, 21-34). Таким чином, судом встановлено, що син позивачів загинув внаслідок діяльності, пов'язаної з використанням відповідачем механізмів, що є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому будь-які докази, які б свідчили про те, що нещасний випадок стався внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у справі відсутні. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що втрата батьками сина, який мешкав разом з ними (а.с.13), був їх опорою і надією на піклування в старості, загинув за жахливих обставин, згорівши заживо, поза всяким сумнівом, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Крім того, факт заподіяння позивачам моральної шкоди підтверджується психологічними висновками від 17.12.2014р. за результатами оцінки емоційного їх стану, згідно з якими у [PERSON] прослідковується невідповідність змісту переживань та особливостей перебігу процесів поведінковому стереотипу звичного емоційного реагування в стресових ситуаціях. Встановлена типова кумуляція афективної напруги в хронічній травмуючій ситуації. Залишається збереженою здатність психотравмуючого фактору знову оволодівати свідомістю, викликати переживання всього комплексу почуттів та відношень, що пов'язані з афективним впливом. Пережита психотравма стала джерелом психосоматичних захворювань, займаючи значне місце в системі відношень з навколишньою дійсністю. Характерний розвиток типового комплексу соматичних, вегетативних та психологічних ознак, що виявляють себе в зміні поведінки та психічної діяльності. На фоні хронічної посттравмуючої ситуації відбулось різке виснаження емоційно-енергетичних та особистих ресурсів. Психологічний аналіз дозволяє констатувати, що ситуація втрати близької людини була й залишається для [PERSON] інтенсивно-хронічною психотравмуючою и являє собою особистісну значимість (а.с. 35-37). В свою чергу у [PERSON] прослідковується чітка фіксація психотравмуючих емоційних слідів. Механізми переживання психотравмуючої ситуації, процеси психологічної компенсації та психологічного захисту не продуктивні, внаслідок чого відбулось кількісне накопичення емоційної напруги та збільшився часовий процес переживання трагедії, що сталась. У зв'язку з чим особистість обстежуваного знаходиться в новій соціальній позиції, будучи результатом душевної кризи. Таким чином для емоційного стану гр. [PERSON] характерний прояв симптому пост афективної стадії, що характеризується глибокою психічною та фізичною астенією з переживанням тяжкого потрясіння. Психологічний аналіз дозволяє констатувати, що ситуація втрати близької людини була та залишається для нього інтенсивно травмуючою та є небезпечною для здоров'я (а.с. 38-39). Наведені висновки узгоджуються з даними медичних документів, з яких убачається, що до початку 2013 року [PERSON] за медичною допомогою системно не зверталась. Записи лікаря-невропатолога свідчать про скарги [PERSON] на головний біль, безсоння, роздратованість, депресію. Незважаючи на постійне приймання серцевих вегетотропних препаратів зберігається астено-неврологічний синдром, вегетативний дисбаланс (а.с. 40-48). Схожі скарги надходили також від [PERSON]. Відповідно до медичних документів, останній захворів в грудні 2012 року внаслідок психоемоційного стресу (загибель сина), скаржився на різкий головний біль, втому, слабкість, запаморочення. До грудня 2012 року за медичною допомогою системно не звертався (а.с. 49-57). Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахування наведеного, та беручи до уваги відсутність вини відповідача і його добросовісне ставлення до сім'ї загиблого, дружині якого комбінат відшкодував витрати на поховання в сумі 65896 грн. та надав 1075000 грн. матеріальної допомоги і 2736,27 компенсації за невикористану відпустку під час розрахунку з нагоди смерті, виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування завданої позивачам моральної шкоди по 120000 грн. кожному. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатила 609 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви та підготовка пакету документів для звернення до суду та юридична консультація, тривалість 0,25 годин (а.с. 60, 61). Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 243,60 грн. (сума задоволених позовних вимог 240000 грн., що складає 40 % від заявлених позовних вимог, отже 40% від 609 грн. = 243,60 грн.) Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі за позовом про відшкодування моральної шкоди становить 243,60 грн. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2). Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3). При цьому жодною правовою нормою не встановлена межа до якої можливе зменшення частки судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави та не передбачено, що у таких випадках ця частка не може бути меншою мінімальної ставки судового збору за відповідною вимогою, а отже, за змістом закону, частка судового збору, від сплати якої звільнено позивача приймається на рахунок держави і не може бути покладена на відповідача, який, по суті, одержав часткову перемогу в цивільно-правовій суперечці, у зв'язку з чим набув право на пропорційне зменшення розміру судового збору, що підлягає сплаті за ухвалення відповідного рішення. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 97,44 грн. (40 % від 243,60 грн. = 97,44 грн.).

Outcome: partial