Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач, ЖБК «Восток-24», звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуг. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що Відповідачі, як споживачі зобов'язані своєчасно та в повному обсязі вносити оплату за наданні житлово-комунальні послуги згідно ст.ст. 66-68 Житлового кодексу України, ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006р, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами на підставі рішення від 28.04.1996р. міської ради «Про оплату комунальних послуг». Станом на 01.01.2014р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають заборгованість перед позивачем по сплаті за спожиті комунальні послуги на суму 8038 грн.44 коп. Заборгованість накопичувалась за період з 01.03.2012р. по 01.01.2014р., через несвоєчасну та не в повному обсязі здійснену оплату послуг. Просять суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], на їх користь заборгованість по комунальним платежам у розмірі 8038,44 коп. та судові витрати. Відповідачі, в порядку ст. 123 ЦПК України звернулися до суду із зустрічним позовом до позивача, з вимогами про визнання дій протиправними, зобов'язати вчинити певні дії та стягнення моральної та матеріальної шкоди, який в подальшому уточнили шляхом збільшення позовних вимог. В обґрунтування зустрічного позову посилаються на недостовірність та необґрунтованість наданих позивачем розрахунків, оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2013 року вже була стягнута заборгованість, та вона погашена у повному обсязі. На запит [PERSON] від 17.04.2013 р.про надання вичерпної та підтвердженої документально інформації, задля перевірки розрахунків платні за послуги ЖБК "Схід-2", правління ЖБК «Схід-2» відповіло відмовою. Позивач за первісним позовом не пропонувалось укладання договору про надання послуг, а на пропозицію [PERSON] від 17.04.2013 р про укладання такого договору,правління ЖБК "Схід-2" відповіло відмовою. 14.04.2013 року, без офіційного завчасного повідомлення та обґрунтування своїх дій, ЖБК "Схід-2" було відключено кв. № 6 від системи водопостачання, шляхом від'єднання від водонапірного стояку (в сусідній квартирі). На Претензію [PERSON] від 17.04.2013 р. стосовно несанкціонованоговідключення, від системи водопостачання квартири № 6, відповідач належним чиномне відреагував: ані припинив незаконні дії, а ні надав правового обґрунтування таким. Більш того, в супереч закону, до липня 2013 р продовжилися нарахування за "водопостачання". Тобто за послугу, надання якої сам же відповідач й припинив. Тому відповідачі за первісним позовом просять суд визнати дії ЖБК"Схід-2" з відключення квартири [ADDRESS] незаконними та негайно відновити водопостачання; визнати відмову ЖБК "Схід-2" в наданні [PERSON] належної інформації про послуги і документальному її підтвердженні, незаконною, та зобов'язати ЖБК "Схід-2" надавати щомісяця [PERSON] та [PERSON] розрахунки за надавані ним послуги із зазначенням назви послуги, облікової одиниці по якої така тарифікується (кв.м, куб.людина), ціни/тарифу, кількісного показника обсягу послуги. А, за першої ж вимогою [PERSON] або [PERSON], і достовірні, документально підтверджені, дані, то розкривають кількісні, якісні та інші характеристики послуг ЖБК "Схід-2", в порядку передбаченому чинним законодавством; зобов'язати ЖБК "Схід-2" ознайомлювати [PERSON] та [PERSON], за першої вимоги, з технічною та фінансовою документацією будинку [ADDRESS], надавати їм можливість знімати копії з такої, та/або виготовляти копії з такої за заявкою позивачів з отриманням компенсації вартості цих копій; зобов'язати ЖБК "Схід-2" до укладання договорів про надавані ним послуги із [PERSON]., як споживачем означених послуг, та/або із [PERSON], як власницею квартири [ADDRESS]; визнати незаконним висування до позивачів з боку ЖБК "Схід-2" пені; стягнути з ЖБК "Схід-2" на користь [PERSON] 10 000 гривень компенсації моральної шкоди, зазнаної нею з протиправних дій ЖБК "Схід-2"; стягнути з ЖБК "Схід-2" на користь [PERSON] компенсацію матеріальних збитків, спричинених йому протиправними діями ЖБК "Схід-2"; стягнути з ЖБК "Схід-2" на користь [PERSON] 20000 гривень компенсації моральної шкоди, зазнаної ним з протиправних дій ЖБК "Схід-2"; стягнути з ЖБК "Схід-2" на користь [PERSON] компенсацію йогосудових витрат з розгляду цієї справи; визначити фактичний розмір боргу [PERSON] за послуги ЖБК "Схід-2", за результатами дослідження документів (доказів), що має надати ЖБК "Схід-2", якими визначаються та беззаперечно підтверджуються фактичні обсяги та вартість спожитих [PERSON] послуг ЖБК "Схід-2". А в разі відсутності таких доказів, в первісному позові ЖБК "Схід-2' до [PERSON] та [PERSON] відмовити в повному обсязі, як необґрунтованому та недоведеному. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач за первісним позовом та позивач за уточненим зустрічним позовом [PERSON], в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову, за задовольнити уточнений зустрічний позов в повному обсязі, з урахуванням наданих письмових пояснень, які залучені до матеріалів справи. Вислухавши позицію сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає що первісний позов підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Згідно довідки, яка видана ЖБК «Схід -2», [PERSON] був зареєстрований з 04.05.2001 року по 18.06.2004 року, та з 13.06.2006 року до теперішнього часу за адресою: [ADDRESS] (Т.1, а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2001 року укладено договір купівлі-продажу серії АВР № 974590, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., зареєстровано в реєстрі за № 1058, згідно якого [PERSON] придбав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (Т.1, а.с.19). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.10.2003 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі договору дарування ВАО № 266438 від 07.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстровано в реєстрі за № 1993 (Т.1, а.с.18,20). Згідно з Статутом ЖБК "Схід-2", позивач за первісним позовом є неприбутковою організацією, немає на меті одержання прибутку; завданням ЖБК, є, зокрема: утримання будинку та прибудинкових територій; забезпечення сприяння членам ЖБК в отриманні житлово-комунальних послуг та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю ЖБК (Т.1, а.с. 4-6). Відповідно до п.2 Статуту ЖБК «Схід-2» член кооперативу зобов'язаний своєчасно вносити платежі та покриття витрат кооперативу, на експлуатацію та ремонт житлового будинку (Т. 1, а.с. 5 зворот). З матеріалів справи вбачається, що Позивач перебуває в договірних відносинах з комунальними підприємствами, які надають житлово-комунальні послуги, необхідні для функціонування житлового будинку, його утримання Так судом встановлено, що між ЖБК «Схід-2» та КП «Кривбасводоканал» укладено договір № 933 про надання послуг з центрального постачання холодної води і водовідведення (Т.1, а.с. а.с.112-115). Крім того між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та ЖБК «Схід-2» укладено договір про постачання комунальних послуг у вигляді електричної енергії (Т.1, а.с. 161). Також, між ТОВ «Екоспецтранс» та ЖБК «Схід-2» існують договірні відносини з приводу надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (Т. 1, а.с.164). Також матеріалами справи підтверджено, що Позивач здійснює розрахунки за житлово-комунальні послуги, які надаються та постачаються у житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], про що свідчать акти виконаних робіт та рахунки (а.с. (Т.1, а.с. 160-204). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Вище перелічені договори про надання комунальних послуг свідчать про виконання умов та положень Статуту Житлово-будівельного кооперативу. Крім того, позивачем за первісним позовом до суду надано докази, що ЖБК "Схід-2" здійснює оплату наданих постачальниками, з якими укладено вищевказані договори, комунальних послуг та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 165-197). Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). В силу ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. При цьому, згідно з ст. 1 цього ж закону споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник житла та члени його сім'ї зобовязані брати участь, пропорційно із займаною площею, у відшкодуванні витрат, пов'язаних з технічним обслуговуванням і ремонтом, в тому числі капітальним, всього будинку, утримання прибудинкової території. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими (Постанова ВСУ у справі 6-59цс13 від 30.10.2013р.). Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами за первісним позовом, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. У свою чергу, згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У судовому засіданні встановлено, що Відповідач за первісним позовом [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Також встановлено, що Відповідач за первісним позовом [PERSON], зареєстрований та мешкає у вищевказаній квартирі. Отже, з моменту надання позивачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.ст.156, 162 ЖК УРСР плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно довідки ЖБК «Схід-2», а також розрахунку заборгованості, сума заборгованості [PERSON], та [PERSON] за житлово - комунальні послуги перед ЖБК «Схід-2» станом на 01.01.2014 року складає 8038,44 грн. (а.с. 10-11). Відповідачами за первісним позовом до суду не надано належних та допустимих доказів щодо фактів невиконання позивачем обов'язку з надання житлово-комунальних послуг у вказаний період. Таким чином, оскільки відповідачі за первісним позовом фактично користуються житлово-комунальними послугами, саме на них покладено обов'язок з їх сплати. Разом із тим, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, та частково погоджується з доводами відповідача [PERSON] щодо його необґрунтованості, враховуючи наступне. Так під час судового розгляду встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2013 року скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2012 року, та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Схід-2» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Схід-2» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з червня 2009 року по 01 квітня 2012 року в сумі 2982,05 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 214,60 грн. Цим же рішенням відмовлено у стягненні заборгованості за період до 01 червня 2009 року на підставі ст. 257 ЦК України (пропуск позовної давності) (а.с.32-33). Судом встановлено, що на виконання рішення апеляційної інстанції, яким з [PERSON] з червня 2009 року по 01 квітня 2012 року стягнуто 2982,05 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідачем у квітні 2013 року погашено заборгованість у повному обсязі та погашено витрати на сплату судового збору, разом у сумі 3089,80грн. Проте, позивач за первісним позовом, здійснюючи розрахунок заборгованості, на вказані обставини уваги не звернув, та станом на березень 2012 року знову вказує заборгованість у сумі 4138,25 грн., питання про стягнення якої вже вирішено судом. Перевіривши надані розрахунки, суд приходить до висновку, що заборгованість Відповідачів перед Позивачем становить: квітень 2012 року - 199,25 грн., травень 2012 року - 288,84 грн., червень 2012 року - 345,23 грн., липень 2012 року - 359,69 грн., серпень 2012 року - 273,99 грн., вересень 2012 року - 339,09 грн., жовтень 2012 року - 313,54 грн., листопад 2012 року - 332,64 грн., грудень 2012 року - 331,43 грн., січень 2013 року - 355,35 грн., лютий 2013 року - 366,86 грн., березень 2013 року - 361,99 грн., квітень 2013 року - 380,90 грн., травень 2013 року - 298,14 грн., червень 2013 року - 298,14 грн., липень 2013 року - 210,81 грн., серпень 2013 року - 290,17 грн., вересень 2013 року - 298,88 грн., жовтень 2013 року - 308,89 грн., листопад 2013 року - 328,13 грн., грудень 2013 року - 343,01 грн., січень 2014 року - 352,17 грн., а разом 6977,14 грн., з яких нараховано пені - 3948,06 грн.. При зверненні до суду із вимогами про стягнення заборгованості з урахуванням пені, позивач посилається на статтю 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Однак, положення вищевказаного закону регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Тобто дія Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не поширюється на правовідносини, що склалися між сторонами за первісним позовом, а отже він не може бути застосований як підстава для стягнення пені. Крім того, між сторонами за первісним позовом відсутні договірні відносини, які б передбачали стягнення пені. Таким чином, підстав для стягнення пені з відповідачів за первісним позовом у суду не вбачається. Крім того, суд при визначенні заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів за первісним позовом, враховує, що відповідно до Акту № 3 від 14.04.2013 року, згідно рішення зборів (протокол № 22 від 12.04.2013 року), відключено квартиру № 6 - [PERSON] від централізованого водопостачання за борги по комунальним послугам (а.с.122). Однак, до розрахунку заборгованості включено: за послуги водопостачання за квітень 2013 року - 19,24 грн., травень 2013 року - 22,23 грн., червень 2013 року - 28,19 грн., що разом становить 69,66 грн.. Отже, заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед ОК ЖБК «Схід-2» за вирахуванням пені, та за вирахуванням послуг водопостачання, які не надавались у квітні-червні 2013 року (з підстав відключення) становить 2959,42 грн. (6977,14 грн. (борг за період з травня 2012 року по грудень 2013 року включно) - 3948,06 грн. (пеня) - 69,66 грн. (водопостачання за період відключення) Таким чином, позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а з [PERSON] та [PERSON] солідарно підлягають стягненню кошти за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 2959,42 грн. Що стосується зустрічного уточненого позову,суд зазначає наступне. Договір на надання послуг водопостачання між Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» та [PERSON] не укладався, але, як свідчать матеріали справи, водопостачання у квартиру позивача надавалося, до квітня 2013 року, тобто позивач та відповідач знаходяться у фактичних договірних відносинах з КП «Кривбасводоканал», однак виконавцем послуг з водопостачання до квартири позивача є саме ЖБК "Схід-2". Судом встановлено, що відповідно до договору № 933 від 18 травня 2006 року між КП «Кривбасводоканал» та ЖБК «Схід-2» було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення. Як вбачається з протоколу № 22 Загальних зборів членів ЖБК «Схід-2» від 12 квітня 2013 року, вирішено припинити подачу холодної води за систематичну неоплату житлово комунальних [PERSON] (кв. № 6), до повного погашення боргів (а.с.121-122). Відповідно до Акту-претензії про несанкціоноване відключення від системи водопостачання від 17 квітня 2013 року, 14 квітня 2013 року виконавцем-балансоутримувачем було проведено відключення кв. № 6 ([ADDRESS]) від системи водопостачання шляхом від'єднання відводу кв. 6 від стояку, який знаходиться в кв.№ 7 (а.с.151). Також судом встановлено, що Позивачі з зустрічним позовом фактично користувались послугами водопостачання до їх відключення, та після поновлення водопостачання. За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Правовідносини з приводу питного водопостачання регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», а також Правилами надання послуг з постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з об»єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення водовідведення на підставі укладених ними договорів. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов'язки сторін договору; відповідальність сторін договору. У договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання. За згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші умови. Права та обов'язки споживачів питної води, послуг з питного водопостачання та водовідведення, а також підприємств питного водопостачання та централізованого водовідведення визначені ст.ст. 22, 23 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», якими, зокрема, передбачено, обов'язок споживачів своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення та кореспондуюче цьому обов'язку право підприємств питного водопостачання та централізованого водовідведення - у разі внесення споживачем не в повному плати за використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання. Відповідно до п.п. 17, 21 зазначених Правил затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до ч. 3 п. 3.1, п. 3.6 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України , розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Оплата споживачами за скид промислових стічних вод здійснюється згідно з Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженою наказом Держбуду від 19.02.2002 N 37. Згідно з ч. 3 п. 3.7. 1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України - розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору. Підведення водопостачання до квартири свідчить про надання послуг Комунального підприємства «Кривбасводоканал» та їх виконання відповідачем за уточненим зустрічним позовом - ЖБК "Схід-2". Таким чином КП «Кривбасводоканал» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг водовідведення, а позивачі за уточненим зустрічним позовом зобов'язані оплатити надані послуги. Отже, з викладеного вбачається, що виконавець житлово-комунальних послуг, до яких відноситься також надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, у випадку наявності заборгованості мешканця цього будинку з їх оплати не наділений правом на припинення водопостачання до його житла, що не позбавляє права вимагати від нього виконання встановлених законом зобов'язань, як споживача цих послуг, в законом встановленому порядку. Але приймаючи рішення про припинення водопостачання, члени кооперативу не діяли в межах договірних відносин з КП «Кривбасводоканал», крім того, статут ЖБК «Схід-2» не відносить до компетенції загальних зборів прийняття рішення про припинення водопостачання мешканців будинку за боргові зобов'язання. Отже, [PERSON], [PERSON] мають право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що дії ЖБК «Схід -2» по припиненню водопостачання до житла [PERSON] є неправомірними й порушені права підлягають відновленню. Разом із тим, під час судового розгляду встановлено, що водопостачання до квартири, в якій мешкають позивачі за зустрічним позовом відновлено, тому суд лише обмежується визнанням таких дій (по припиненню водопостачання на підставі рішення загальних зборів) неправомірними, без зобов'язання поновити таке водопостачання. Що стосується завданої моральної шкоди, суд зауважує, що підставою для стягнення моральної шкоди є встановлення незаконності та протиправності відключення, отже суд вбачає підстави для стягнення моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, вини останнього в її заподіянні. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, тривалість часу відключення квартири від центрального водопостачання, зважаючи на накладні на оплату питної води для [ADDRESS] які містяться в матеріалах справи, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON], 700,00 грн., та на користь [PERSON] 700,00 грн. з ЖБК «Схід-2», що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивачі за зустрічним позовом переживали протягом певного часу. Разом із тим, вимоги зустрічних позивачів щодо стягнення витрат на придбання води з урахуванням інфляційних нарахувань задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності. Позивачами за зустрічним позовом не надано доказів, що саме останні здійснювали оплату води, оскільки в чеках не міститься відомостей про одержувача та платника - його анкетні дані, а лише вказано адресу, що не є беззаперечним доказом того, що саме [PERSON], чи [PERSON] здійснювали оплату вартості поставленої води. Щодо інших вимог, заявлених у зустрічному позову, вони не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч.2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч.3). Таким чином, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.4 ЦПК). З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права. Так вимоги щодо визнання відмови ЖБК "Схід-2" в наданні [PERSON] належної інформації про послуги і документальному її підтвердженні, незаконною, та зобов'язання ЖБК "Схід-2" надавати щомісяця [PERSON] та [PERSON] розрахунки за надавані ним послуги із зазначенням назви послуги, облікової одиниці по якої така тарифікується (кв.м, куб.людина), ціни/тарифу, кількісного показника обсягу послуги. А, за першої ж вимогою [PERSON] або [PERSON], і достовірні, документально підтверджені, дані, то розкривають кількісні, якісні та інші характеристики послуг ЖБК "Схід-2", в порядку передбаченому чинним законодавством; зобов'язати ЖБК "Схід-2" ознайомлювати [PERSON] та [PERSON], за першої вимоги, з технічною та фінансовою документацією будинку [ADDRESS], надавати їм можливість знімати копії з такої, та/або виготовляти копії з такої за заявкою позивачів з отриманням компенсації вартості цих копій; є абстрактними, та не визначеними, і не передбачені ст. 16 ЦК України як способи захисту. Крім того, в судовому засіданні не встановлено, що відповідач не надав відповіді на запити щодо отримання документів, оскільки в матеріалах справи є належним чином аргументовані відповіді та повідомлення про можливість отримання запитуваної інформації (Т.1, а.с. 83). Що ж стосується вимог щодо визнаня незаконним висування до позивачів з боку ЖБК "Схід-2" пені; та за результатами дослідження документів (доказів), що має надати ЖБК "Схід-2", якими визначаються та беззаперечно підтверджуються фактичні обсяги та вартість спожитих [PERSON] послуг ЖБК "Схід-2", в в разі відсутності таких доказів, в первісному позові ЖБК "Схід-2' до [PERSON] та [PERSON] відмовити в повному обсязі, як необґрунтованому та недоведеному - то вказані вимоги за своїм змістом є запереченнями проти первісного позову, а не самостійним способом захисту. Таким чином, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вирішує питання про стягнення судового збору, відповідно до частки задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial