Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

У серпні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 28074,71 гривень за кредитним договором №б/н від 20.11.2010 року. В обґрунтування вимог позивач вказав, що з метою отримання банківських послуг від АТ КБ «Приватбанк» відповідач підписала заяву без номера від 20.11.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Оскільки, відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобов`язання за договором, за нею утворилася заборгованість, яка станом на 17.07.2019 року становить 28074,71 гривень, з яких: 12712,90 гривень - тіло кредиту; 5865,48 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6933,25 гривень -пеня за прострочене зобов`язання; 750 гривень - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень -штраф (фіксована частина), 1313,08 гривень - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на користь банку та судовий збір. Ухвалою суду від 18.09.2019 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.11.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що у серпні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи його тим, що 20.11.2010 року між позивачем та нею укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У 2018 році відповідач звернулася до відділення АТ КБ «Приватбанк» м.Полтава з проханням перевипустити пенсійну картку. Під час оформлення пенсійної картки працівники банку повідомили їй щодо наявності кредитного ліміту в розмірі 15000,00 гривень. В зв`язку з тим, що зазначеним кредитним лімітом відповідач не користувалася, оскільки не знала про його існування, та не мала наміру користуватися ним в майбутньому, [PERSON] прохала кредитний ліміт анулювати. В подальшому в період з 04.10.2018 року по 28.11.2018 року невстановлені особи викрали з картки відповідача грошові кошти в розмірі 14560,00 гривень, шляхом здійснення покупок в м.Кривий Ріг, по факту чого відкрито кримінальне провадження №12018170040003859. В період, коли з картки викрадалися грошові кошти, смс-повідомлення про зняття коштів відповідачеві на телефон не надходили, запити підтвердження здійснення операцій за програмним комплексом «Приват24» не надходили. Після того, як відповідач дізналася, що з її з рахунку знято грошові кошти вона звернулася у відділення поліції, написала заяву про вчинення злочину, за її заявою розпочато досудове розслідування. Також вона повідомила про факт зняття коштів у неї з рахунку службу безпеки банку, працівник АТ КБ «Приватбанк» співпрацював з поліцією, надав органам поліції необхідні дані для розслідування вказаного злочину, в банку їй повідомили, що стосовно її коштів на рахунку вчинені шахрайські дії та її справа буде передана в поліцію. В подальшому вона не вчиняла жодних дій зі своєю кредитною карткою. 08.12.2018 року на ім`я Голови правління АТ КБ «Приватбанк», заступника голови правління АТ КБ «Приватбанк», керівника Полтавського відділення Приватбанку «Центральне» АТ КБ «Приватбанк» було направлено заяву щодо зупинення нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитною карткою № [NUMBER] , в зв`язку з наявністю кримінального провадження щодо заволодіння грошовими коштами з зазначеної картки невстановленими особами. Під час досудового розслідування встановлено, що грошові кошти викрадалися шляхом здійснення придбання товарів в магазині «ЦИТРУС» у м. Кривий Ріг. Встановленим є факт звернення відповідача до поліції з заявою за фактом зняття невідомою особою із кредитної картки АТ КБ «Приватбанк», що належить їй, коштів в сумі 14560,00 гривень. Відповідача визнано потерпілою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Відомостей про ПІН -код на кредитній картці відповідач не надавала. Жодного доказу, який би підтверджував, що банківська картка видавалась відповідачу і що на цю картку зараховувались банком кошти надано не було. Що стосується заяви-анкети, то вказаний документ не підтверджує видачу картки, її номер, надання грошових коштів на цю картку, відкриття рахунку і зарахування кредиту на цей рахунок. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26.11.2019 року витребувано у Полтавського ВП ГУНП (слідчий Филь А.І.) інформацію про кримінальне провадження №12018170040003859, а саме: підстава та дата внесення відомостей до ЄРДР, кваліфікація кримінального правопорушення, стадія досудового розслідування. 17.12.2019 року від представника АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказав, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Зазначає, що позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Згідно виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також, з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Щодо посилання відповідача на зупинення нарахування процентів з кредитним договором позивач зауважив, що норми банківського законодавства, зокрема Закону «Про банки та банківську діяльність», забороняють банкам встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, в заяві - анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що банк має право в будь - який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Щодо посилань відповідача на шахрайські дії з кредитною карткою, зазначає, що співробітниками банку було проведено перевірку та встановлено, що спірні операції за картрахунками клієнта були здійснені у системі інтернет-банкінгу «Приват24» після успішної авторизації шляхом вірного введення логіну та паролю. Вхід до акаунта «Приват24» був підтверджений паролем, направленим банком у смс-повідомленні на фінансовий номер телефону. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторони позивача, враховуючи положення ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що вона взагалі не брала кредитів, заяву не підписувала. З її пенсійної картки зникли гроші в сумі 300 гривень, тому 01.10.2018 року вона поїхала до банку замінити картку. Було встановлено, що з її картки зняли 15000 гривень, у зв`язку з чим нею було ініційовано порушення кримінального провадження. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг від АТ КБ «Приватбанк» відповідач підписала заяву без номера від 20.11.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач стверджує, що зазначений договір складається з підписаної [PERSON] анкети - заяви (а.с.8), Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua ) та «Тарифів Банку» (а.с.9-24). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 17.07.2019 року становить 28074,71 гривень, з яких: 12712,90 гривень - тіло кредиту; 5865,48 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6933,25 гривень -пеня за прострочене зобов`язання; 750 гривень - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень -штраф (фіксована частина), 1313,08 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.5-7). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 20.11.2010 рокупроцентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с.78-79). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, простроченого тіла кредиту, стягнути, зокрема пеню за прострочене зобов`язання, за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 гривень, і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.11.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.11.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.08.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Як видно із матеріалів справи, позивачем не надано примірник Умов та Правил банківських послуг, які містили б підпис відповідача про ознайомлення з умовами кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно зі ст.81 ч.6 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена та підтверджена Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, у відповідача фактично існує заборгованість по тілу кредиту в сумі 12712,90 гривень, тому саме такий розмір кредиту необхідно стягнути з відповідача в користь позивача. Проте, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача 5865,48 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки самим банком взагалі не розкрито таке поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту». Крім того, його правова природа та підстави нарахування не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню. Так, на підтвердження заборгованості по кредитному договору позивачем надано дві роздруківки розрахунку заборгованості за договором - одна за період з 21.06.2013 року по 01.04.2015 року, друга - з 01.06.2015 року по 17.07.2019 року. Вказані таблиці розрахунків мають суттєві відмінності як по своїм складовим, так і по принципу нарахування заборгованості . Зокрема, в першому розрахунку банк вказує така графу як «нараховані на поточну заборгованість за кредитом проценти», «нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти» та «сальдо простроченої заборгованості за кредитом». Разом з цим, така роздруківка заборгованості взагалі не містить такого поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту», натомість має графи по нарахуванню процентів, заборгованість по яким позивач в своїй позовній заяві визначає як - 0, 00 грн. Проте, вже в іншій роздруківці заборгованості зазначені зовсім інші складові, відмінні від вказаних за інший період заборгованості. Зокрема повністю відсутні графи щодо нарахування процентів, яку замінили на графу «тіло кредиту прострочене на звітну дату». Наявність вищевказаних протиріч в самих розрахунках заборгованості, а також відсутність в Умовах та правилах надання банківських послуг взагалі такого поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту» позбавляє суд можливості покладати на споживача банківських послуг відповідальність по їх сплаті. Крім того, суд вважає, що відсутні достатні правові підстави для стягнення з відповідача вказаної складової заборгованості, оскільки при цьому буде порушуватись принцип юридичної (правової) визначеності, який визначає якість законодавства, однозначність та точність формулювання правових норм. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.). В даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. Саме тому суд вважає відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача 5865,48 гривень боргу. Що стосується посилань відповідача на шахрайські дії з кредитною карткою, суд зазначає наступне. Відповідач [PERSON] заявила про те, що у період часу з 04.10.2018 року по 28.11.2018 року невідома особа таємно з її банківської картки викрала грошові кошти у розмірі 14560 гривень,чим спричинила їй майнову шкоду у вказаному розмірі, про що було внесено відомості до ЄРДР за №12018170040003859 від 28.11.2018 року за ч.1 ст.185 КК України (а.с.59 - витяг). Зазначила, що заборгованості по кредиту за нею не було, у зв`язку з чим підстави для нарахування їй заборгованості відсутні. Крім пенсійної кредитної картки, ніяких інших кредитних продуктів, вона не отримувала, як і коштів за вказаними договорами, жодних покупок не здійснювала. Згідно витягу з ЄРДР, кримінальне провадження №12018170040003859 закрито 21.06.2018 року за ч.1 п.2 ст.284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Також, згідно матеріалів справи, співробітниками банку було проведено перевірку та встановлено, що спірні операції за картрахунками клієнта були здійснені у системі інтернет-банкінгу «Приват24» після успішної авторизації шляхом вірного введення логіну та паролю. Вхід до акаунта «Приват24» був підтверджений паролем, направленим банком у смс-повідомленні на фінансовий номер телефону. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові ( володільцеві рахунка ), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1 ст.1066 ЦК України ). Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч.3 ст.1066 ЦК України). Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами ( ч.1 ст.1067 ЦК України ). Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223, банк, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Тобто, саме власник рахунка може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними. Якщо ж клієнт не вчиняв жодних дій стосовно переказування коштів, таке списання є незаконним. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15. Також, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів того, що операції по списанню з її рахунку коштів були вчинені без її відома. Оскільки, не доведено будь-яку неправомірну дію чи бездіяльність з боку позивача, що сприяла перерахуванню коштів з рахунку відповідача, суд приходить до висновку про безпідставність вказаних заперечень [PERSON] проти позову. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково. Питання про судові витрати судом вирішено у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 45,28 %. На підставі викладеного та

Outcome: partial