Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

27 березня 2017 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Управління НБУ в Миколаївській області, Першої Миколаївської державної нотаріальної контори про зняття заборони на відчуження нерухомого майна.В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 09.03.2017 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири №18 за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Сидорчука, буд. №14. Дане свідоцтво зареєстроване за № 2-166. 09.03.2017 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири №18 за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Сидорчука, буд. №14. Дане свідоцтво зареєстроване за № 2-168. Зазначене майно належало матері позивача - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.1995 р. З метою продажу вказаного майна, позивач звернувся до Третьої державної нотаріальної контори, де йому повідомили, що за даними електронних носіїв перевірених до 2013 року, виявлено заборону на [ADDRESS] накладеного на імя [PERSON]. Зазначає, що зазначена заборона внесена як архівний запис Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 03.08.2006 року, тобто вже після продажу [PERSON] квартири матері позивача - [PERSON] У звязку з цим позивач позбавлений можливості розпорядитися належним йому майном через помилково накладений арешт, а тому це стало підставою його звернення до суду із вказаним позовом. 20.04.2017 року судом прийнято заяву про зміну (уточнення) позовних вимог та залучено до участі у справі у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп»\~. 28.04.2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості відповідача ТОВ «Брокінвестгруп».\~ До судового засідання позивач не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача\~\~до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд про задоволення позову у повному обсязі. Представник відповідача - Першої Миколаївської державної нотаріальної конторидо судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності і прийняти рішення на розсуд суду. Представник відповідача - ТОВ «Брокінвестгруп»до судового засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] 09.03.2017 р. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частки квартири №18, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Сидорчука, буд. №14 (свідоцтво зареєстроване за № 2-166). Також, державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] 09.03.2017 р. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частки квартири №18 за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Сидорчука, буд. №14 (свідоцтво зареєстроване за № 2-168). Відповідно до повідомлення державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] від 21.03.2017 р. № 481/01-16. під час видачі Свідоцтва про право на спадщину за даними електронних носіїв перевірених до 2013 року виявлено заборону на квартиру №18, яка знаходиться в житловому будинку №14 по вулиці Сидорчука в місті Миколаєві, Миколаївської області (далі - Квартира), накладеного на імя [PERSON]. 21.12.1994 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] між [PERSON] та АКБ «Україна» було посвідчено договір застави на накладено заборону на нерухоме майно. 09 червня 1995 року за реєстром №2-3550 Третьою державною нотаріальною конторою Миколаївської області посвідчено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON]. В матеріалах справи, де міститься даний правочин зберігається довідка видана Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою про відсутність арештів та заборон на згадану квартиру. Згідно повідомлення Третьої миколаївською державної нотаріальної контори, в матеріалах справи, де міститься правочин від 09 червня 1995 року за реєстром №2-3550 договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], зберігається довідка видана Першою миколаївською державною нотаріальною конторою про відсутність арештів та заборо на квартиру [ADDRESS]. (а.с.10) Як вбачається із інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, заборона (архівний запис) на обєкт обтяження [ADDRESS] зареєстрована 03.08.2006 року за № 3555201 Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі договору застави б/н 21.12.1994 АКБ «Україна». Інформація надана Національним банком України, 13.04.2009 року Акціонерний агропромисловий банк "Україна" був виключений з державного реєстру банків на підставі рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків Національного банку України від 13.04.2009 №167 у зв'язку із завершення ліквідаційної процедури банку. Станом на 30.03.2017 року НБУ не було зареєстровано банк, який є правонаступником банку "Україна". Непродані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів банку "Україна" було передано ТОВ "Брокінвестгруп" на підставі рішення на передавання в управління активів від 11.03.2014 року №111. (а.с.42) ТОВ "Брокінвестгруп" повідомило суд, що відповідно до Договору про передавання в управління непроданих активів №46-Л від 14.01.2016 року ТОВ "Брокінвестгруп" формально отримало в управління непродані активи АК АПБ "Україна" для здійснення роботи по стягненню заборгованості по кредитних договорах укладених з АК АПБ "Україна", але станом на 05.05.2017 року жодного банківського документу на паперових носіях АК АПБ "Україна", в тому числі і по будь-якому майну, ТОВ "Брокінвест груп по незалежних від нього причинах не отримало від попереднього управителя ТОВ "Торнадо". З приводу спірної заборони на відчуження ТОВ "Брокінвестгруп" не володіє жодною інформацією. (а.с.55) Згідно статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. За змістом статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 4 1 цього Закону. Статтею 15 Закону №1952-IV передбачений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обмежень, а статтею 16 Закону №1952-IV визначено подання заяв про державну реєстрацію прав та їх обмежень Зокрема, передбачено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Державна реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Згідно частини другої статті 19 Закону №1952-IV державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Пунктом 73 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2013 року №868 (далі Порядок №868), визначено, що під час проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є особа, якою встановлено обтяження, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач). У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження. Статтею 91 Цивільного кодексу України передбачено, що юридичні особи мають цивільні права та обовязки - цивільну правоздатність, яка виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до положень статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно статті 98 Закону України "Про банки та банківську діяльність" (в редакції чинній на час заершення ліквідаційної процедури АК АПБ "Україна", 13.04.2009 року), Ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Державного реєстру банків після ухвалення звіту ліквідатора. Відповідно до статті 609 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи наведені вище норми матеріального права та обставини, зважаючи на те, що юридична особа, в інтересах якої накладено заборону на нерухоме майно, припинена в результаті ліквідації, і, відповідно, не може звернутися до органу державної реєстрації прав із заявою про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, та беручи до уваги те, що оскаржувану заборону накладено на підставі договору застави від 21 грудня 1994 року, а 09 червня 1995 року (на час отримання квартири у власність спадкодавцями) заборона та будь-які обмеження на Квартиру були відсутні, з огляду на те, що запис про заборону є архівним, внесений 09.09.1997 року при формуванні Єдиного реєстру для реєстрації заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно наказу Міністерства юстиції України №41/5 від 27 травня 1997 року, та на даний час відсутні будь-які первинні документи, які б свідчили про наявність інснування зобов'язань по договору застави від 21 грудня 1994 року, з огляду на відсутність будь-яких підтверджених вимог у правонаступника заставодержателя - ТОВ "Брокбізнесгруп", суд приходить до висновку, що оскаржувана заборона не є актуальною, порушує права власника (позивача), який позбавлений можливості захистити свої права в порядку визначеному Законом №1952-IV та Порядоком №868), а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved