Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

ТОВ "Рівненська продуктова компанія" звернулось у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON], в якій з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.02.2014 року просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 108033 грн. 00 коп., пеню в сумі 47294 грн. 76 коп., 3% річних у сумі 9616 грн. 41 коп. та інфляційні в розмірі 3349 грн. 02 коп.. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.02.2010 року поміж [PERSON] та ТОВ "Авіо Плюс" був укладений договір позики згідно якого відповідач отримала кошти в розмірі 120000 грн. 00 коп., які зобовязалась повернути до 19.02.2011 року. Цього ж дня, ТОВ "Авіо Плюс" був укладений договір поруки з ТОВ "Рівненська продуктова компанія", згідно якого останнє виступило поручителем зобовязань [PERSON] за вищевказаним договором позики. Відповідач у встановлений строк взяті на себе зобовязання за договором позики повністю не виконала, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 108033 грн. 00 коп.. ТОВ "Рівненська продуктова компанія" виконавши, як поручитель, зобовязання відповідача за договором позики перед ТОВ "Авіо Плюс" набула права кредитора за даним зобовязанням. Оскільки, [PERSON] відмовляється повернути заборгованість, позивач просить стягнути з неї заборгованість з урахуванням пені передбаченої договором, 3% річних та інфляційних за період прострочення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пославшись на обставини викладенні в позовній заяві просив позов задоволити. Відповідач, позовні вимоги не визнала повністю вказавши, що не отримувала від ТОВ "Авіо Плюс" 120000 грн. 00 коп. в якості позики за договором від 19.02.2010 року. Представник відповідача позицію довірителя підтримав повністю пояснивши, що [PERSON] підписавши договір позики від 19.02.2010 року не отримала від ТОВ "Авіо Плюс" кошти, а відповідно не несе жодних зобовязань перед ТОВ "Рівненська продуктова компанія", яке на свій власний розсуд, не повідомивши його довірителя уклало договір поруки та здійснило виплату на користь ТОВ "Авіо Плюс" коштів в розмірі 108033 грн. 00 коп. за неіснуючими зобовязаннями відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково. Так, 19.02.2010 року поміж [PERSON] та ТОВ "Авіо Плюс" був укладений договір безпроцентної грошової позики згідно якого позичкодавець зобовязався надати, а позичальник повернути до 19.02.2011 року кошти в розмірі 120000 грн. 00 коп. (а.с.6). Згідно вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Пунктом 3.3. вищевказаного договору передбачено, що позика вважається наданою з моменту надання позичальником розписки про одержання суми позики. ТОВ "Авіо Плюс" взяті на себе зобовязання за договором безпроцентної грошової позики виконало повністю, надало для [PERSON] в день укладення договору кошти в сумі 120000 грн. 00 коп., що підтверджено наданою відповідачем розпискою від 19.02.2010 року (а.с. 5). Відповідач, до 19.02.2011 року взяті на себе зобовязання виконала частково в сумі 11967 грн. 00 коп., в звязку із чим у неї виникла заборгованість перед ТОВ "Авіо Плюс" в розмірі 108033 грн. 00 коп., про що свідчать прибуткові касові ордера №207. від 15.06.2010 р., №263 від 28.07.2010 р., №347 від 29.09.2010 р. та №367 від 12.10.2010 р. (а.с. 9-12). 19.02.2010 року ТОВ "Авіо Плюс" був укладений договір поруки з ТОВ "Рівненська продуктова компанія", згідно якого останнє виступило поручителем зобовязань [PERSON] за вищевказаним договором безпроцентної грошової позики (а.с.8). Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. 13.05.2011 року в звязку із частковим, в розмірі 108033 грн. 00 коп., невиконанням відповідачем зобовязань за вищевказаним договором позики перед ТОВ "Авіо Плюс", на вимого останнього, невиконана частина зобовязання була виплачена позивачем, як поручителем, про що свідчить платіжне доручення №4533 від 13.05.2011 року. Згідно вимог ч.2 ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. ТОВ "Рівненська продуктова компанія" виконавши, як поручитель, зобовязання [PERSON] перед ТОВ "Авіо Плюс" за договором безпроцентної грошової позики від 19.02.2010 року, набула права кредитора за вказаним договором. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, як поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, сума заборгованості 108033 грн. 00 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Згідно розрахунку наданого позивачем, 3% річних за період з 20.02.2011 року по 07.02.2014 року становить 9616 грн. 41 коп., а сума інфляції за період з березня 2011 року по січень 2014 року складає 3349 грн. 02 коп.. Оскільки розрахунок 3% річних та суми індексу інфляції проведений позивачем у відповідності до закону, він приймається судом як доказ. Таким чином, вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості з урахуванням індексу інфляції і 3% річних є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Поряд з цим, як вбачається із обґрунтувань позовної вимоги щодо стягнення з відповідача пені, вона нарахована відповідно до п.5.3. договору безпроцентної грошової позики від 19.02.2010 року. За умовами вказаного пункту пеня нараховується при порушенні позичальником строку повернення позики визначеного п.4.3 цього договору. Як вбачається із змісту даного договору п.4.3 у ньому відсутній, а відповідно строк з якого підлягає нарахуванню пеня не встановлений і не може бути порушеним. Враховуючи, що строк при порушенні якого підлягає стягненню пеня сторонами не встановлений, суд вважає нарахування пені необґрунтованим та недоведеним, а позовна вимога щодо її стягнення такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені та документально підтвердженні судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 553, 556, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved