Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 01 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір індивідуального замовлення № 8, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити меблі відповідно до робочих креслень, узгоджених з позивачем. Відповідно до п. 2.1 договору вартість робіт відповідача становила 9 300,00 грн. 01 вересня 2014 року позивачем було внесено попередню плату вартості робіт у розмірі 7 500,00 грн. 21 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду, відповідно до якої погоджено графік повернення відповідачем вартості попередньої плати та пені. 07 листопада 2016 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 1 з вимогою погашення заборгованості. Однак відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не виконав у встановлений строк замовлення. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 7 500,00 грн., пеню у розмірі 3 538,65 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з"явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 01 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір індивідуального замовлення № 8, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити меблі відповідно до робочих креслень, узгоджених з позивачем (а.с. 3-4, 5,6). 21 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої погоджено графік повернення відповідачем вартості попередньої плати та пені (а.с. 7-8). Дослідив добуті докази суд доходить висновку. Згідно ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частиною 3 статті 865 ЦК України встановлено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 2 ст. 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. Згідно ч.ч.1,2 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Частиною 5 статті 10 зазначеного Закону передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору. Відповідно до положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Судом встановлено, що 01 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір індивідуального замовлення № 8, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити меблі відповідно до робочих креслень, узгоджених з позивачем. Вартість замовлень за договором склала у сумі 9 300,00 грн., з яких позивачем в порядку передоплати було сплачено відповідачу 7 500,00 грн. 07 листопада 2016 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 1 з вимогою погашення заборгованості (а.с.9-16). Позивач просить про стягнення з відповідача передоплати у розмірі 7 500,00 грн. Згідно п. 7.1 договору індивідуального замовлення позивач сплатила відповідачу в порядку передоплати 7 500,00 грн. Оскільки відповідач не виконав умови договору індивідуального замовлення № 8 від 01 вересня 2014 року, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 7 500,00 грн., які були сплачені позивачем на користь відповідача в порядку передоплати. Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення пені за порушення умов договору за період з 22 вересня 2014 року по 21 жовтня 2016 року у розмірі 3 538,65 грн. Відповідно до п. 4.4 укладеного між сторонами договору, за порушення обумовленого договором строку виконання робіт «Виконавець» сплачує «Замовнику» пеню у розмірі 0,05% від вартості замовлення згідно з договором за кожен день прострочення. Згідно п. 2.1 договору індивідуального замовлення вартість виконаних робіт становить у розмірі 9 300,00 грн. Згідно п.п. с п. 2 Додаткової угоди № 1 на момент підписання «Додаткової угоди» строк прострочення виконання робіт «Виконавцем» згідно п. 3.1 «Договору» складає 761 день. Згідно п.п. е п. 2 Додаткової угоди № 1 сума пені за кожен день прострочення складає 4 грн. 65 коп. Згідно розрахунку пені за несвоєчасне виконання індивідуального замовлення пеня за період з 22 вересня 2014 року по 21 жовтня 2016 року становить у розмірі 3 538,65 грн. (а.с.54). Судом перевірено розрахунок пені за несвоєчасне виконання умов договору індивідуального замовлення та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов договору: пеня за несвоєчасне виконання індивідуального замовлення за період з 22 вересня 2014 року по 21 жовтня 2016 року становить у розмірі 3 538,65 грн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1 590,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу. Правова допомога надається адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 90 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Згідно п. 48 вищезазначеної постанови, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" передбачено наступний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 01 січня 2017 року - 1600 грн. 00 коп. На підтвердження надання правової допомоги суду надано договір про надання правової допомоги від 27 січня 2017 року, укладений між позивачем та Адвокатським об'єднанням «АТРІУС» (а.с. 18-19), акт передачі результатів надання правової допомоги, відповідно до договору про надання правової допомоги від 27 січня 2017 року (а.с.20), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, щодо реєстрації Адвокатського об'єднання «АТРІУС» (а.с.22-23), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на ім'я [PERSON] (а.с.21), а також квитанцію № 49 від 31 січня 2017 року про сплату вартості послуг з надання правової допомоги у розмірі 1 590,00 грн. (а.с.60). Отже з урахуванням викладеного суд приходить висновку по задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1590,00 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю: стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], передоплату за договором індивідуального замовлення № 8 від 01 вересня 2014 року у розмірі 7 500 (сім тисяч п'ятсот) грн. 00 коп., пеню за період з 22 вересня 2014 року по 21 жовтня 2016 року у розмірі 3 538 (три тисячі п'ятсот тридцять вісім) грн. 65 коп. Стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], витрати на правову допомогу у розмірі 1590 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто) грн.. 00 коп. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (а.с.33), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved