Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

14.04.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Дарницького Районного управління юстиції в м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог зазначила, що в січні 2014 року їй стало відомо про те, що квартиру за адресою [ADDRESS], співвласником якої вона являлась, було продано з прилюдних торгів з метою погашення кредиторської заборгованості її матері [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк». Підставою для проведення торгів став виконавчий напис №11080 від 25.11.2009 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі Кредитного договору, укладеного між матір'ю позивача та ПАТ "ОТП Банк", а також Договору іпотеки, укладеного між матір'ю позивача, позивачем та ПАТ "ОТП Банк". [PERSON] вказує, що на момент укладення договору іпотеки вона була неповнолітня, та на укладення договору надавався дозвіл Органом опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. Таким чином, оскільки на укладення договору надавалася згода компетентного органу, посилаючись на положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних а кримінальних справ №5 віл 30.03.2012 року, позивач зазначає, що звернення стягнення може відбуватися лише на підставі рішення суду. За таких обставин, просила визнати виконавчий напис №11080 від 25.11.2009 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Протокольною ухвалою суду від 26.05.2014 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості третіх осіб приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та Відділ державної виконавчої служби Дарницького Районного управління юстиції в м. Києві. Протокольною ухвалою суду від 19.06.2014 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна". Протокольною ухвалою суду від 21.07.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що письмова вимога про усунення порушень, в дотримання вимог Наказу №296/5, позивачеві не направлялася, як про те імперативно зазначено в договорі, а підпис на копії може не належати його довірительці. Також вказував, що остання змінила своє місце поживання, таким чином, пошту не отримувала та про наявність виконавчого провадження не знала. Також зазначив, що виконавчий напис №11080 не містить основних реквізитів, зокрема в ньому не зазначено строку, за який має проводитися стягнення, а також відомостей про набрання написом чинності. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що вимога про усунення порушень була вручена позивачеві 03.06.2009 року особисто, що підтверджується її підписом на копії вимоги. Стосовно посилання позивача на положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних а кримінальних справ №5 віл 30.03.2012 року, зазначав, що вказані положення стосуються лише позасудового врегулювання спору та відносин, які виникають при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки або реалізації права на продажу предмета іпотеки, і лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження. Третя особа, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до законодавства. Суд, вислухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом достовірно встановлено, що 29.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №ML-019/027/2008, відповідно до умов якого Банк надав, а [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 130 900,00 дол. США. (Т.1 а.с. 10) З метою забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань за Договором №ML-019/027/2008, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON], [PERSON], яка діє за згодою матері та Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, було укладено Договір іпотеки №РML-019/027/2008. (Т.1 а.с. 5-9) Як вбачається з п.3.1 Договору іпотеки №РML-019/027/2008, предметом договору іпотеки є квартира за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Відповідно до п.2 Частини 1 Кредитного договору №ML-019/027/2008 кредит надається позичальникові на строк до 29.05.2023 року. Відповідно до п.1.5.1 Частини 2 Кредитного договору №ML-019/027/2008 повернення кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені графіком платежів. (Т.1 а.с. 70-76) Відповідно до п.1.9.1 Частини 2 Кредитного договору №ML-019/027/2008, Банк набуває права вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань в цілому або в частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань. (Т.1 а.с. 70-76) Відповідно до п. 6.2 Договору іпотеки №РML-019/027/2008 іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги, зокрема, які виникають у разі несплати боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк, як встановлено Договором. Відповідно до п. 6.4.2 Договору іпотеки №РML-019/027/2008 у разі виникненя іпотечного випадку іпотеко держатель надсилає іпотекодавцям та боржнику іпотечне Повідомлення, з вказівкою про погашення боргових зобов'язань та граничним строком погашення. Позичальник за Кредитним Договором №ML-019/027/2008 свої зобов'язання не виконував належним чином, що стало підставою для вручення позивачеві досудової вимоги 03.06.2009 року. Факт отримання вказаної вимоги підтверджується особистим підписом [PERSON] на примірнику вимоги, наданому в судове засідання представником відповдача. Посилання представника позивача на те, що підпис може не належати його довірительці не приймаються судом до уваги, оскільки від сторони позивача не надійшло клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи з метою встановлення чи спростування факту належності [PERSON] підпису на примірнику вимоги, та, таким чином, встановлення належного чи неналежного повідомлення останньої про необхідність повного погашення заборгованості. З огляду на таке, суд вважає, що, починаючи з 03.06.2009 року позивачка була обізнана з вимогами відповідача щодо необхідності погашення заборгованості за Кредитним Договором №ML-019/027/2008 у строк протягом 30 днів. Крім того, на момент отримання досудової вимоги [PERSON], яка народилася [INFO], набула повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, вищевказана вимога №22-2-2/16813 від 06.05.2009 року була отримана позивачем наручно 03.06.2009 року, проте не виконана у вказаний в ній тридцятиденний строк, у зв'язку з чим, на підставі положень п. 6.4.2 Договору іпотеки, відповідач отримав право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З метою задоволення своїх вимог відповідач звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] задля вчинення останньою виконавчого напису на Договорі іпотеки №РML-019/027/2008, з метою реалізації своїх прав на задоволення вимог в загальному розмірі 148 681,53 дол. США. (Т.1 а.с. 94) На момент вчинення виконавчого напису 25.11.2009 року позивач [PERSON], яка народилася [INFO], була повнолітньою. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що в даному випадку стягнення не може відбуватися на підставі виконавчого напису, оскільки на укладення договору надавався дозвіл Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, таким чином, підставою для звернення стягнення може слугувати лише рішення суду, згідно положень п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних а кримінальних справ №5 віл 30.03.2012 року. П. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 віл 30.03.2012 року передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Водночас, суд зазначає, що вчинення виконавчого напису на підставі договору іпотеки є відмінною підставою звернення стягнення від договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження, яке прирівнюється до нього. Крім того, як вже зазначалося судом, на момент вручення вимоги позивачеві та вчинення виконавчого напису, остання була повнолітньою, таким чином, повністю відповідала за свої зобов'язання. Одночасно, компетенція органу, який надав дозвіл на укладення Договору іпотеки, а саме Органу опіки та піклування діяти в інтересах осіб поширюється на правовідносини, де стороною є особа з неповною цивільною дієздатністю. Таким чином, вказана обставина, якою обґрунтовує сторона позивача свої вимоги, не може слугувати підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Стосовно посилань представника позивача на те, що виконавчий напис №11080 не містить основних реквізитів, зокрема в ньому не зазначено строку, за який має проводитися стягнення, а також відомостей про набрання написом чинності, суд зазначає, що вказані обставини, зазначені стороною позивача в додаткових поясненнях своєю правовою природою є зміною підстав позову, водночас були подані після початку розгляду справи по суті, з огляду на що суд вказані обставини не досліджує. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи все вище викладене, оскільки обставини, зазначені позивачем як такі, що свідчать про вчинення спірного виконавчого напису з порушенням законодавства, не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, на підставі ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 18, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 213, 215, ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed