Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості з тих підстав, що як стверджує відповідно до укладеного договору від 22.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік (3 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 07.2011. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка [PERSON] станом на 31.01.2017 року має заборгованість у розмірі 19421,81 грн., яка складається з наступного: 4772,20 грн. - заборгованість за кредитом, 11522,59 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1964,08 грн. - заборгованість за пенею, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 912,94 грн. - штраф (процентна складова). Відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов'язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "ПриватБанк". Просить стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість у розмірі 19421,81 грн. за кредитним договором від 22.07.2007 року. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує. Відповідачка [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить в задоволенні позову відмовити, застосувавши позовну давність. Згідно довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 29.11.2016 року станом на 29.11.2016 року вона не має заборгованості перед ПАТ КБ "ПриватБанк". Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи, зокрема із фотокопії заяви [PERSON] від 22.07.2007 року, довідки про зміну умов кредитування, доданих банком до позовної заяви, вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк" надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна" в розмірі 5000 грн., з базовою процентною ставкою 3 % на місяць на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки- 07.2011 року. Укладений між сторонами договір кредиту складається із вказаної вище заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою. Згідно з наданою позивачем довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" строк погашення щомісячних платежів позивачці був встановлений до 25 числа місяця, що наступає за звітним. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або бізнесу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] кінцевий термін виконання кредитного договору встановлений 07.2011 року. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Така правова позиція висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-127цс14, котра, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Як видно з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останнє погашення по кредиту в розмірі 10 гривень було здійснене відповідачкою 7 лютого 2014 року, про що позивач знав і не міг не знати. З цієї дати у банку виникло право вимоги до боржника. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся ж до суду з позовом тільки 23.02.2017 року. Згідно ст. 267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно). Враховуючи вищезазначене, суд вважає позов необгрунтованим, незаконним, безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню в повному об'ємі. На підставі ст.ст. 253, 256, 258 ч.2, 261 ч.ч.1, 5, 266, 267 ч.4 ЦК України,

Outcome: dismissed