Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 03 червня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», назву якого в подальшому змінено на ПАТ «Родовід Банк»,та [PERSON](відповідач-1) було укладено кредитний договір № 35.3/АА-00010.08.2, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15 259,00 доларів США із виплатою процентної ставки 13,5 % річних, яку додатковою угодою було змінено до 14,5 %, зі строком повернення в повному обсязі всієї суми кредиту в термін не пізніше 03 червня 2015 року. Крім того, між банком та [PERSON](відповідач-2) було укладено договір поруки від 03 червня 2008 року, відповідно до якого він поручився за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань за указаним кредитним договором. Банк виконав свої зобовязання перед відповідачем-1, надавши позичальнику кредитні кошти. Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 06 жовтня 2015 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 13\~710,72 доларів США, з яких 12 665,69 доларів США сума кредитної заборгованості, 1045,03 доларів США сума заборгованості за процентами за користування кредитом, сума нарахованої у звязку із цим пені складає 1\~703\~403,23 грн., з яких 1\~573\~569,97 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 129\~833,26 грн. пеня за прострочення сплати процентів, та сума трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості у розмірі 43\~717, 64 грн., з яких 40\~026,16 грн. сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту, 3\~691,48 грн. сума трьох відсотків річних від суми прострочених процентів за кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь, поклавши сплату судового збору на відповідачів (а.с. 3-4). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав в позові викладених, просив позов задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яка становить 13\~710,72 доларів США, та заявив клопотання про зменшення суми пені, а у задоволенні позову в частині стягнення трьох відсотків річних від суми заборгованості просив відмовити, оскільки до заборгованості у іноземній валюті не може бути застосована відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Суд, заслухавши пояснення представників сторін у у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 03 червня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», назву якого в подальшому змінено на ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON](відповідач-1) було укладено кредитний договір № 35.3/АА-00010.08.2, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15 259,00 доларів США з виплатою процентної ставки 13,5 % річних, яку додатковою угодою було змінено до 14,5 %, зі строком повернення в повному обсязі всієї суми кредиту в термін не пізніше 03 червня 2015 року (а.с. 12-16). Крім того, судом установлено, що між банком та [PERSON](відповідач-2) було укладено договір поруки від 03 червня 2008 року, відповідно до якого він поручився за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань за указаним кредитним договором (а.с. 17-18). Банк виконав свої зобовязання перед відповідачем-1, надавши позичальнику кредит, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с. 19). Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 06 жовтня 2015 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 13\~710,72 доларів США з яких 12 665,69 доларів США сума кредитної заборгованості, 1045,03 доларів США сума заборгованості за процентами за користування кредитом, сума нарахованої у звязку із цим пені складає 1\~703\~403,23 грн., з яких 1\~573\~569,97 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 129\~833,26 грн. пеня за прострочення сплати процентів, та сума трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості у розмірі 43\~717, 64 грн., з яких 40\~026,16 грн. сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту, 3\~691,48 грн. сума трьох відсотків річних від суми прострочених процентів за кредитом. Розмір заборгованості за кредитом підтверджується відповідним розрахунком, є належним чином обґрунтованим, розмір пені визначено за ставкою 1,60 % (а.с.5-7). Згідно із витягом із Статуту Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (код 14349442) відповідно до п. 1.3 Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» продовжує свою діяльність в результаті зміни найменування Відкритого акціонерного товариства «Родовід Банк» та є правонаступником за всіма його правами та зобов'язаннями (а.с. 10-11). Аналізуючи надані докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач-1 порушив взяті на себе зобовязання, встановлені у п.п. 3.1-3.2 кредитного договору № 35.3/АА-00010.08.2 від 03 червня 2008 року щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та визначених договором платежів, а позивач скористався своїм правом щодо права повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та стягнення пені. У забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України позивач уклав з відповідачем-2 договір поруки від 03 червня 2008 року, відповідно до якого він поручився за належне виконання відповідачем-1 взятих на себе зобовязань за кредитним договором. Відповідно до умов договору поруки відповідач-2 як поручитель поручається за виконання відповідачем обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Пунктом 1.1 договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність із позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання. Цей договір набув чинності з моменту його підписання, строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням. Так, відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Згідно із ст.ст. 549, 550 ЦК України неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Так, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 4.3 договору поруки, укладеному з відповідачем-2 з одного боку і позивачем з другого боку, дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником (відповідачем-1 у справі) взятих на себе зобовязань за кредитним договором чи виконанням поручителями своїх зобовязань згідно з умовами цього договору. Тобто конкретний строк дії поруки не встановлено. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення або невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У даному випадку дійсно систематичне прострочення позичальником сплати помісячних платежів почалося у червні 2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим банком. Але право пред'явити вимоги до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з цієї дати, не обмежується періодом наступних шести місяців, оскільки ПАТ «Родовід банк» вимог про дострокове повернення кредиту до відповідачів не направляв. Банк 02 листопада 2015 року звернувся до суду із даним позовом у зв'язку із порушенням позичальником взятих на себе зобов'язань щодо погашення суми отриманого кредиту та процентів, тим самим предявивши вимогу про стягнення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів в судовому порядку до спливу шести місяців після виникнення права на звернення до суду із позовом до основного позичальника та поручителя, яке повязано із датою повернення усієї суми кредиту, у звязку із чим підстав для відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя немає. Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 14 постанови від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України). У зв'язку з наведеним не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. З огляду на те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті стягнення процентів за банківським вкладом (стаття 1061 Цивільного кодексу України) здійснюється також в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, зважаючи на те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості саме у визначеній договором іноземній валюті, тому заборгованість підлягає стягненню у сумі визначеній у іноземній валюті. З огляду на вищезазначене суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, стягнувши із відповідачів суму основної заборгованості у сумі валюти отриманого кредиту, суму трьох відсотків річних на суму заборгованості та оскільки загальний розмір пені складає 1\~703\~403,23 грн., що значно перевищує розмір збитків, тому враховуючи цю обставину та заяву відповідачів про зменшення суми пені, суд вважає за доцільне стягнути пеню в розмірі 170\~430,30 грн. Що стосується доводів представника відповідачів про неможливість стягнення трьох відсотків річних, оскільки зобовязання виражене у іноземній валюті, то вони судом не приймаються з огляду на наступне. Статтею\~625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.\~1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.\~2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст.\~625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Відповідно до ч.\~1 ст.\~509\~ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом статей\~524 та 533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012\~року у справі №\~6-49цс12). Водночас формулювання ст.\~625 ЦК, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6\~червня\~2012\~року у справі №\~6-49цс12, від 24\~жовтня\~2011\~року у справі №\~6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.\~625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17\~жовтня\~2011\~року у справі 6-42цс11). Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч.\~3 ст.\~549 ЦК (щодо сплати пені) та ст.\~625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Відповідно до ч.\~2 ст.\~625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Як передбачено ч.\~1 ст.\~612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч.\~1 ст.\~631 ЦК). Згідно зі статтями\~251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею\~530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності. Частиною\~6 ст.\~1061 ЦК встановлено, що проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У звязку з цим необхідно враховувати, що у випадку збільшення вкладу на суму невитребуваних процентів, проценти, які стягуються у звязку з простроченням повернення вкладу, що передбачені ч.\~2 ст.\~625 ЦК, нараховуються на всю суму вкладу, збільшеного на суму невитребуваних процентів. Суд відзначає, що з огляду на ч.\~2 ст.\~554 ЦК поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Беручи до уваги додатковий характер зобовязання поручителя, кредитор має право вимагати стягнення з поручителя процентів у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, забезпеченого порукою, на основі ч.\~2 ст.\~625 ЦК до фактичного погашення боргу. При цьому проценти нараховуються в порядку і розмірі, в яких вони підлягають відшкодуванню боржником за основним зобовязанням, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, зважаючи на те, що за змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, то три відсотки річних застосовуються і до суми заборгованості визначеної у іноземній валюті, оскільки стосуються не знецінення грошових коштів, а саме компенсації боржником кредитору за користування утримуваними ним коштів. Згідно із ст. 88 ЦПК України та з урахуванням того, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 30\~570,04 грн. у відповідності до Закону України «Про судовий збір» з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір від присудженої до стягнення з них на користь позивача суми, що дорівнює 7575,44 гривень, по 3787,72 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial