Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

08.01.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем. [INFO] у них народився спільних син [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин з відповідачем дитина проживає з нею. Відповідач не бере участі у вихованні, утриманні сина, не проявляє до нього батьківської турботи, піклування та любові, не виявляє бажання відвідувати дитину. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позивачка та її представник у судові засідання не з`явилися, до суду направили заяви, у яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності за наявними у матеріалах справи доказами та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судові засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнав та просив позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Представники третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору у судові засідання не з`явилися, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд прийшов до слідуючого. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Згідно ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, актовий запис №9 від 12.12.2011 року (а. с. 4). [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11), яка створила всі необхідні умови для життя та повноцінного розвитку сина. Всі турботи, пов`язані з вихованням та утриманням сина позивачка несе самостійно, допомогу в цьому їй надають її батьки, які проживають разом з нею. Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина: не відвідує його, не бере участі у вихованні та утриманні, не спілкується і не піклується про нього, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться його життям (а. с. 5-10, 13, 16). Висновком органу опіки та піклування Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області від 21.08.2019 року вирішено за доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 105). Вказані фактори як кожен окремо, так і в сукупності, перебувають в причинному зв`язку з винною поведінкою відповідача і розцінюються судом як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", п. 54). Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідач у відповідності до ст. 206 ЦПК України визнав позов, зазначивши про це в письмовій заяві. На думку суду, таке визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дитини, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 704,80 грн. у рахунок відшкодування судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved