Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

в листопаді 2020 року позивач - [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"; третя особа: Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", Міська організація Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгунтування позову позивач посилається на те, що з 09 серпня 2001 року працював у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», де з 24 травня 2018 переведений на посаду механіка (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази. 15 жовтня 2020 року прийшовши на роботу його було ознайомлено з Наказом (розпорядженням) «Про припинення трудового договору (контракту)» № 1809-К від 15 жовтня 2020 року, відповідно до якого його було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивач пов`язує своє звільнення зі скорочення штату працівників, що відбулось на підставі Наказу № 2690 «Про зміни до штатного розпису» від 24 червня 2020 року. Враховуючи визначене, на відповідача покладався обов`язок щодо дотримання процедури звільнення його за вище вказаною підставою. Тобто впродовж двох місяців з моменту попередження працівника про його можливе звільнення у зв`язку зі скороченням штатів, відповідач мав вживати усіх заходів спрямованих на забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників, зокрема шляхом неодноразового пропонування наявних на підприємстві вакансій для переведення, однак відповідачем не були запропоновані усі наявні на підприємстві вакансії. Позивач зазначає, що відповідач з моменту попередження його про можливе вивільнення не вживав усіх заходів з метою забезпечення його зайнятості. Відповідач повідомив його про можливе вивільнення в липні 2020 року, та одразу разом з повідомлення надав перелік вакансій для ознайомлення. При ознайомленні він повідомив адміністрацію, що прагне працювати на підприємстві та просив надати йому перелік усіх вакансій на підприємстві, щоб враховуючи його стаж, кваліфікацію тощо міг обрати актуальну вакансію, однак адміністрація ігнорувала відповідні прохання та взагалі надалі не вживала заходів за для ознайомлення його з вільними вакансіями. Більше того, оскільки відповідач не надавав його вакансії для можливого переведення він вимушений був особисто звернутися до відповідача з відповідним листом щодо сприяння його працевлаштування на підприємстві, при цьому в даному запиті він просив надати йому для ознайомлення усі наявні на підприємстві вакансії, в тому числі вакансії які є на автобазі ПАТ «Кривбасзалізрудком», оскільки працюючи на автобазі тривалий час, йому достеменно відомо про відсутність працівників на відповідних роботах. Позивач вказує, що оскільки наказ про скорочення чисельності штатних працівників приймався відповідачем для підвищення економічної ефективності, що вказує на наявність економічних причин можливих скорочень, то відповідач відповідно до п .13.1 Колективного договору ПАТ «Кривбасзалізрудком» на 2020-2022 роки, мав також завчасно, не пізніше як за 3 місяці до намічуваних звільнень надати профспілкам інформацію про причини звільнення, кількості та категорії працівників, яких це може стосуватися та провести консультації з профспілками про заходи запобігання звільнень чи зведенню їх кількості до мінімуму. У свою чергу, позивач є членом виборного органу Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», де обраний на посаду Цехового голови автобази ППО НПГУ ПАТ «Кривбасзалізрудком». В даному випадку, профспілка не отримувала від відповідача жодного ні попередження про можливе скорочення штату автобази, ні пропозицій щодо спільної співпраці для запобігання можливих скорочень, що фактично позбавило профспілку яка діє з метою захисту прав працівників, завчасно вжити заходів за для запобігання можливих скорочень працівників, втому числі і його звільнення. Оскільки позивач є членом виборного органу профспілки це надає йому відповідні гарантії та покладає на відповідача додаткові зобов`язання, щодо порядку його звільнення. В наказі №147 ос від 09.04.2020 року необхідність скорочення штатів обгрунтовується лише обмеженими умовами фінансування підприємства з 01.04.2020 року НСЗУ, і в ньому не зазначені зміни і організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства. Таким чином, позивач вважає, що Наказ Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» від 15 жовтня 2020 року № 1809-к про припинення трудового договору із ним, за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників є незаконним та підлягає скасуванню. Позивач просить поновити його на роботі у Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді механіка (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу . Ухвалою судді від 20.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалами суду від 17.12.2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 31.03.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представники третіх осіб у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до записів трудової книжки, позивач [PERSON] в період з 09.08.2001 року до 15.10.2020 року перебував у трудових правовідносинах з ПАТ "Кривбасзалізрудком", а саме працював - з 09.08.2001р. по 15.03.2004р. - водієм 1 класу на автомобілі усіх марок, автоколона № 3 автобази; з 15.03.2004р. до 10.11.2011р. - механіком автоколони № 3 автобази; з 10.11.2011р. до 23.05.2018р. - контролером технічного стану автомототранспортних засобів (автобуси) автобази; з 24.05.2018р. по 15.10.2020р. - механіком виробничо-технічного відділу автобази. Відповідно до Наказу №1809-К від 15.10.2020 року «Про перенесення дати звільнення та звільнення» встановлено, що механіка (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази [PERSON] , звільнено згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників. Як вбачається з матеріалів справи, наказом ПАТ "Кривбасзалізрудком" № 2690 від 24.06.2020 року "Про зміни до штатного розпису автобази", з метою оптимізації чисельності працівників підприємства, підвищення економічної ефективності діяльності комбінату, зниження собівартості продукції, забезпечення стабільності виробництва, зменшення показників собівартості продукції, підвищення рівня її конкурентоспроможності, підвищення продуктивності праці на одного працівника, виключено з 27.08.2020 року із штатного розпису автобази 4 штатні одиниці посад механіків (контрольно-пропускного пункту), в тому числі й посаду позивача. Відповідно до Акту відмови від підпису від 28.06.2020 року, складеного у складі інспектора відділу кадрів Сокол Л.М., начальника бюро відділу організації праці і мотивації персоналу Беперщ Н.Ф., інженера з безпеки руху апарату управління автобази [PERSON] , працівника [PERSON] , механіка (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази, було ознайомлено з наказом "Про зміни до штатного розпису автобази" № 2690 від 24.06.2020 року, проте він відмовився поставити свій підпис про ознайомлення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1723цс17, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Як встановлено судом, 10 липня 2020 року [PERSON] було вручене попередження про вивільнення та запропоновані станом на дату ознайомлення з вказаним попередженням вакантні робочі місця, що відповідають наявним у адміністрації підприємства відомостям про його кваліфікацію та стан здоров`я, а також з усіма вакансіями ПАТ «Кривбасзалізрудком» наявними станом на 10 липня 2020 року, проте, [PERSON] не виявив бажання стосовно переведення на жодну з вакантних посад, про що зазначено ним в попередження та складено два Акти відмови від підпису відення та 10.07.2020 року за підписами інспектора відділу кадрів Кравченко І.М., начальника бюро відділу ОП і МП Беперщ Н.Ф., начальника виробничо-технічного відділу Сокуренко В.А., що підтверджується копіями попередження про вивільнення, переліком вакансій та Актів відмови від підпису від 10.07.2020 року. В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2020 року під час повторного ознайомлення [PERSON] з вакансіями ПАТ «Кривбасзалізрудком» він відмовився ставити свій підпис про ознайомлення та не виявив бажання стосовно переведення на одну з вакантних посад, що зафіксовано в Акті відмови від підпису від 30.07.2020 року за підписами інспектора відділу кадрів Кравченко І.М., начальника бюро відділу ОП і МП Беперщ Н.Ф., начальника виробничо-технічного відділу Сокуренко В.А. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] протягом періоду з 15.08.2020 р. по 13.10.2020 р. був відсутній на роботі в зв`язку з його знаходженням у щорічній відпустці та на лікарняних, що підтверджується копією відповідного наказу про відпустку та листками непрацездатності. Втретє позивача [PERSON] було ознайомлено з вакантними робочими місцями 15 жовтня 2020 року, проте, від працевлаштування останній відмовився, що підтверджується його підписом на листах вакансій по підприємству станом на 15.10.2020 року. Слід зазначити, що факт ознайомлення позивача [PERSON] з вакантними посадами на підприємстві та його відмова від запропонованих вакансій також підтверджується поясненнями самого позивача [PERSON] в судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є працівником ПАТ "Кривбасзалізрудком". Для організації та оптимізації робочого процесу на підприємстві було прийнято рішення про скорочення штату, виключено з 27.08.2020 року із штатного розпису автобази 4 штатні одиниці посад механіків (контрольно-пропускного пункту), в тому числі й посаду позивача. 28.06.2020 року позивача було ознайомлено з наказом про реорганізацію, це був оригінал наказу, який позивачу був зачитаний вголос. 10.07.2020 року позивача ознайомили з запропонованими вакансіями на 5 аркушах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома з позивачем, він був працівником на підприємстві де вона працює. 28.06.2020 року вона в присутності інших осіб ознайомила позивача з наказом № 2690 від 24.06.2020 року, від підпису він відмовився. 15.10.2020 року ознайомлювала позивача з запропонованими вакансіями по підприємству. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2020 році працював на КЗРК механіком, 27.06.2020 року його було ознайомлено з наказом про скорочення посади, 06.08.2020 року його було ознайомлено з попередженням про вивільнення та були запропоновані вакансії. Зараз він працює механіком автоколони, яку йому було запропоновано і він погодився. Станом на теперішній час всі вакансії механіків зайняті. Отже, з моменту ознайомлення позивача з попередженням про вивільнення і до дати його звільнення пройшло більше двох місяці, що свідчить про дотримання відповідачем встановленого законом двомісячного строку для попередження про майбутнє вивільнення. Таким чином, вищенаведеним повністю спростовуються твердження позивача, які викладені в позовній заяві з приводу того, що відповідач не вживав заходів для працевлаштування позивача. Стосовно посилань позивача та представників третіх осіб на те, що, 10.07.2020 року позивачу були запропоновані тільки 14 вакансій для можливого переведення, суд зазначає наступне. Як встановлено судом в ході розгляду справи, відповідно до наказу № 2861 від 02.07.2020р. «Про внесення змін до штатних розписів по структурним підрозділам комбінату та апарату управління» № 2861 від 02 липня 2020 року передбачено введення до штатного розпису 4-х штатних одиниць. Як вбачається з п. 1 вказаного наказу зі штатних розписів структурних підрозділів та апарату управління з 04.09.2020 року було передбачено виключення 12 штатних одиниць, в тому числі заступників директорів з виробництва, посади яких входили до штатних розписів структурних підрозділів 4-х шахт. Водночас, п. 2 вказаного наказу було передбачено включення до штатного розпису Виробничого відділу апарату управління з 04.09.2020р. 4-х штатних одиниць заступників директорів з виробництва. Тобто, працівники, які працювали на посадах заступників директорів з виробництва шахт (структурних підрозділів) Відповідача, були переведені на ті самі посади, а саме, заступників директорів з виробництва, але вже до Виробничого відділу апарату управління ПАТ «Кривбасзалізрудком». Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач тричі ознайомлював [PERSON] з вакансіями по підприємству, а саме: 10.07.2020р., 30.07.2020р., а також 15.10.2020р. (після виходу працівника з відпустки та відновлення втрати працездатності в зв`язку з чим [PERSON] протягом періоду з 15.08.2020р. по 12.10.2020р. був відсутній на роботі). Як встановлено судом, станом на 10.07.2020р. та 30.07.2020р. вакансії заступників директорів з виробництва Виробничого відділу апарату управління ще не були утворені, а станом на 15.10.2020р. вони вже були заповнені, що унеможливлює надання їх для ознайомлення Позивачу. Крім того, відповідно до диплому серії ЗВ № 029109 виданого Криворізьким автотанспортним технікумом 01 березня 1995р. [PERSON] закінчив вказаний технікум за спеціальністю «Організація перевезень і управління рухом на автомобільному транспорті» та тримав кваліфікацію «технік-організатор перевезень», а відповідно ч. 5 ст. 40 Гірничого закону України керівниками та головними фахівцями гірничого підприємства призначаються особи з вищою освітою, що відповідає профілю цього підприємства, керівники та головні фахівці гірничих підприємств, що здійснюють видобуток корисних копалин особливо небезпечним підземним способом, повинні мати, крім цього, стаж керівництва підземними гірничими роботами не менш як 5 років. Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, має бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Ч.3 ст. 252 КЗпП України, ч.3 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» 15.09.1999р. № 1045-XIVвизначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання профспілок). Як вбачається з матеріалів справи 06.08.2020 року ПАТ "Кривбасзалізрудком" звернулось до Міської організації Незалежної профспілки гірників України та Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Згідно листа Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" № 64 від 25.08.2020 року щодо надання згоди на розірвання трудового договору, Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" не надає своєї згоди на розірвання трудового договору [PERSON] , механіком (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази ПАТ "Кривбасзалізрудком". Згідно листа Міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу щодо надання згоди на розірвання трудового договору з членом виборного органу первинної профспілкової організації від 25.01.2021 року, витребуваного ухвалою суду, Міська організація Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу не надає своєї згоди на розірвання трудового договору між ПАТ "КЗРК" та [PERSON] за п. 1. ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілки. Аналогічні положення щодо обгрунтованості рішення містить ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року с праві № 461/536/17-ц суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обгрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності рішенні правового обгрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Таким чином, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Ураховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. При цьому висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-703цс15. Судом встановлено, що відмовляючи у наданні згоди на звільнення [PERSON] , профспілкові організації виходили з того, що останньому не були запропоновані всі наявні на підприємстві вакансії, що спростовується матеріалами, здобутими в ході розгляду даної справи. Інших доказів, які спростовують дану обставину, позивачем суду не надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення профспілкових органів про відмову у наданні згоди на звільнення працівника не є обґрунтованими. Також слід зазначити, що не знайшли свого підтвердження і посилання позивача про те, що перед його звільненням, відповідач не звернувся з подання про надання згоди на звільнення до вищевтоящого проспілкового органу, оскільки він є членом виборгоного органу ППО НПГУ ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», оскільки дана обставина спростовується матеріалами справи, зокрема відповідним поданням від 06.08.2020 року № 2393 та поштовим відправленням на адресу Міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу від 07.08.2020. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування доводів представника відповідача, позивач та представник позивача в суді не заявляли суду про неналежність або ж недопустимість наданих відповідачем доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За таких обставин суд дійшов висновку, що звільнення позивача згідно ч.1 ст. 40 КЗпП України, відбулось відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, а отже, відсутні правові підстави для поновлення [PERSON] на роботі в Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді механіка (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази, з якої його було звільнено 15.10.2020 року згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку з викладеним суд вважає, що доводи позивача щодо неправомірності дій ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» при його звільненні не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Суд також зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від вимоги щодо поновлення на роботі, а тому самостійного обгрунтування судом мотивів залишення їх без задоволення не потребують. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed