Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Барвінок" звернулося з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування вимог позивач вказує, що у період з 17 вересня 2010 року по 13 лютого 2014 року [PERSON] працювала на посаді завідувача магазину "Барвінок", що у м. Тернополі по вулиці Новий Світ, 1а, 17 вересня 2010 року між товариством та [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого позивачка несе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених матеріальних цінностей. 20 січня 2014 року у магазині була проведена інвентаризація, за результатами якої було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 59934,2 грн., а 12 лютого була проведена наступна інвентаризація, якою виявлено нестачу на суму 30237,39 грн. Посилаючись на те, що [PERSON] є матеріально відповідальною особою ТОВ "Барвінок" просить стягнути з неї завдану підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 90171,59 грн. У судовому засіданні представники позивача Сенюта А.В., Шаран Р.П. позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Вказали, що [PERSON] не приймала товару який поступав у магазин та накладні про прийом товару не підписувала. В останнє судове засідання представники позивача не з'явились, хоча про час та місце його були повідомленні належним чином. Попередньо надіслали суду заяву про слухання справи у їх відсутності, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили та пояснили, що посада завідувача магазину не відноситься до переліку посад, з якими можна укладати договори про повну матеріальну відповідальність. Також вказали, що вини відповідачки у нестачі товарно-матеріальних цінностей не має, оскільки відповідно до інвентаризаційних відомостей наданих позивачем, нестача виникла у матеріально-відповідальних осіб, серед списку яких не має прізвища відповідачки. Крім того, товари, які поступають у магазин приймають комірники, які і підписують накладні. Посилаючись на наведене, просили відмовити в задоволенні позовних вимог . Судом встановлено, що наказом ТОВ "Барвінок" від 17 вересня 2010 року №130/т/п, [PERSON] прийнято завідувачем магазину "Барвінок-39" з 17 вересня 2010 року, із строком випробування 3 місяці з окладом 2550 грн. на місяць. 17 вересня 2010 року між ТзОВ "Торгова мережа Барвінок" та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого працівник, що займає посаду завідувача магазину та виконує роботу безпосередньо пов'язану з виконанням касових операцій приймає на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому матеріальних цінностей. Відповідно до умов п.п.3,4 договору, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому цінностей визначення розмірів збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. Працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини. Встановлено, що договори про повну матеріальну відповідальність у магазині "Барвінок" також укладені з комірником магазину [PERSON] (а.с.90), з касирами - [PERSON] ( а.с.91), [PERSON] (а.с.93), заступником завідувача магазину [PERSON] (а.с. 92). Розпорядженням ТзОВ "Торгова мережа "Барвінок" за №956-6-01-14 від 17 січня 2014 року зобов'язано комісію у складі [PERSON] (голова) та [PERSON] (член комісії) провести інвентаризацію товарів, тари та готівки станом на 22 січня 2014 року в магазині "Барвінок-39" (м. Тернопіль, вул. Новий Світ, 1а). Відповідно до інвентаризаційного опису товарів від 22.01.2014 року, який проведений інвентаризаційною комісією за підписами матеріально-відповідальних осіб, за період з 01 травня 2013 року по 22 січня 2014 року виявлено суму надлишку в розмірі 119221,16 та суму нестачі 179155,36 грн., різниця становить - 59934,2грн. Розпорядженням ТзОВ "Торгова мережа "Барвінок" за №971-21-02-14 від 07 лютого 2014 року зобов'язано комісію у складі [PERSON] (голова) та [PERSON] (член комісії) провести інвентаризацію товарів, тари та готівки станом на 12 лютого 2014 року в магазині "Барвінок-39" (м. Тернопіль, вул. Новий Світ, 1а). Відповідно до інвентаризаційного опису товарів від 12.02.2014 року, який проведений інвентаризаційною комісією за підписами матеріально-відповідальних осіб, за період з 22 січня по 11 лютого 2014 року виявлено суму надлишку в розмірі 33314,56 грн. та суму нестачі 63551,95 грн., різниця становить - 30237,39 грн. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] - регіональний керівник торгової мережі магазинів "Барвінок" та [PERSON] - член інвентаризаційної комісії суду пояснили, що інвентаризаційні описи товарів складались у м. Львів та не в день проведення перевірки. Після складення, дані описи надавались працівникам на підпис. На день складення інвентаризаційного опису товарів від 12 лютого 2014 року відповідачка вже була звільнена та про необхідність підписати опис її було повідомлено у телефонному режимі. Акти про відмову [PERSON] підписувати інвентаризаційні описи товарів не складались. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд прийшов до переконання, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно із вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст.ст.130, ч.ч.1, 2; 131, ч.1; 134,ч.1, п.1; 135-1, 135-2, 135-3, 137, 138 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (приватному підприємцю) внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації (приватному підприємцю) у випадках, коли між працівником та підприємцем укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням в процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. При спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із продажем (відпуском) товарно-матеріальних цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватись колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Перелік робіт, умови застосування колективної (бригадної) відповідальності, а також типовий договір розробляються за участі профспілкових об'єднань України та затверджуються Міністерством праці України. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного із них з урахуванням степеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Обов'язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на власникові чи уповноваженому ним органові. Суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Відповідно до постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447\\24 Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємства, установи, організації можуть укладати договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, обробку, продажу (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну матеріальну відповідальність, п.п. 1-4 Типового договору про повну матеріальну відповідальність, договори про повну матеріальну відповідальність можуть укладатись з працівниками, які виконують роботи по продажу (відпуску) товарів на підприємствах торгівлі незалежно від форм власності. При цьому працівник несе повну матеріальну відповідальність за ввірені йому цінності і зобов'язаний вживати всіх заходів до їх збереження. Адміністрація підприємства, в свою чергу, зобов'язана створювати всі умови для нормальної праці та забезпечення повного збереження переданих працівникові матеріальних цінностей та проводити у встановленому порядку інвентаризацію цих цінностей. Працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до Наказу Міністерства праці України від 12 травня 1996 року № 43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11 червня 1996 року за № 286\\1311, п.п. 2 та 5 Про затвердження Переліку робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування і Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, а також п.п.2, 8, 9, 11, 14 Типового договору, якщо передбачені переліком роботи, пов'язані з продажем (видачею) товарів (продукції), їх підготовкою до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємств, виконуються працівниками спільно і розмежувати відповідальність кожного працівника та укласти з ним договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність неможливо, то з цими працівниками може бути укладено договір про повну колективну (бригадну) відповідальність. У цьому випадку всі члени такої бригади (колективу) несуть відповідальність перед власником або уповноваженим ним органом пропорційно місячній тарифній ставці (посадовому окладу) і фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди. Члени колективу звільняються від відповідальності та відшкодування шкоди, якщо буде встановлено, що шкода заподіяна не з їх вини або якщо буде встановлено конкретних винуватців заподіяння шкоди. Позивачем ТзОВ "Торгова мережа "Барвінок" не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про вину [PERSON] у заподіянні шкоди, допущенні недостачі на зазначену суму. У наданих суду інвентаризаційних описах товарів, відсутнє прізвище позивачки як матеріально відповідальної особи. В матеріалах справи відсутній акт про відмову відповідачка підписувати інвентаризаційні описи товарів. Із досліджених доказів, показів свідків, актів інвентаризації, договорів про повну матеріальну відповідальність вбачається, що в магазині працювало кілька продавців, касирів, комірників, завідувачів магазину, з кожним із яких укладено договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, і які мали доступ до матеріальних цінностей. При таких умовах праці продавців, касирів та завідувачів магазину ТзОВ "Торгова мережа Барвінок", за їх згоди мало б запровадити колективну, а не індивідуальну повну відповідальність за товарно-матеріальні цінності, або забезпечити умови роботи працівників, при яких кожен із продавців чи завідуюча магазину особисто приймав би товари, звітував про їх рух та передавав іншому продавцю по акту приймання-передачі всі товарно-матеріальні цінності в магазині при здачі чи прийнятті кожної робочої зміни. Однак, ТзОВ "Торгова мережа "Барвінок", як власник магазину не забезпечило порядку приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей між касирами, продавцями та завідувачем магазину, зокрема при поступленні товару, виході на роботу та прийнятті зміни. Такі акти приймання-передачі відсутні і суду не надані. Крім того, з метою з'ясування обставин справи, а саме документального підтвердження нестачі товарно-матеріальних цінностей у магазині "Барвінок" по вул. Новий Світ,1а, за клопотанням позивача ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2014 року була призначена судова бухгалтерська експертиза. Вказана експертиза проведене не була, оскільки позивач не оплатив вартості Крім того, позивач відмовився передати експерту всі первинні документи про рух товарно-матеріальних цінностей, на підставі яких можна було б зробити висновки про прийняття цих товарів відповідачем [PERSON], наявність чи відсутність недостачі товарів та коштів по магазину „Барвінок". Таким чином, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог . Порядок та правила проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в торгівельних підприємствах усіх форм власності регулюються Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 11.08.1994 року за № 69, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 26 серпня 1994 року за № 202\\412, на яку також посилався суд першої інстанції. Зокрема, вимогами п.п.2, 3,4, 11.4, 10 Інструкції та п.п. 10 та 14 Положення передбачено, що відповідальність за правильність проведення інвентаризації несе керівник підприємства (приватний підприємець). Обов'язково проводиться інвентаризація при зміні матеріально-відповідальних осіб та при встановленні фактів крадіжок та зловживань з боку працівників підприємства. Інвентарна комісія несе відповідальність за своєчасність і додержання порядку проведення інвентаризації, за повноту і точність внесення до інвентаризаційних актів даних про фактичні залишки товарно-матеріальних цінностей, документів. До початку проведення інвентаризації інвентаризаційна комісія зобов'язана перевірити справність усіх вагово-вимірювальних приладів, одержати останні на момент проведення інвентаризації реєстри прибуткових і видаткових документів або звітів про рух товарно-матеріальних цінностей і коштів. Голова комісії зобов'язаний завізувати всі прибуткові і видаткові документи, що додаються до реєстрів (звітів). Особи, відповідальні за збереження товарно-матеріальних цінностей, дають письмові розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові і видаткові документи та цінності здані та оприбутковані, а ті, що вибули, списані на видатки. Забороняється проводити інвентаризацію не у повному складі комісії та заносити до опису дані про залишки цінностей зі слів матеріально-відповідальних осіб, вносити необумовлені виправлення, підчистки та інше. Із наданих суду інвентаризаційних описів товарів від 22.01.2014 року та від 12.02.2014 року, показів свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що вказана інвентаризація проведена з порушенням зазначеного порядку, за відсутності зазначених розписок, за відсутності завізованих первинних бухгалтерських документів про прихід та розхід товарно-матеріальних цінностей, за відсутності [PERSON] Тому, суд вважає, що надані позивачем суду інвентаризаційні акти не є належними та допустимими доказами по справі. Враховуючи вищенаведенні вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed