Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 лютого 2014 року він уклав з ТОВ "Гранфінресурс" договір №226190, предметом якого було надання послуг по адмініструванню системи придбання товару у групах на умовах діяльності програми "Альянс-Україна", яка базується на створенні груп учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу. На виконання умов договору в день його підписання він сплатив одноразовий комісійний внесок в розмірі 750 гривень, однак грошей до теперішнього часу не отримав. Вважає укладений з відповідачем договір нікчемним в силу закону, оскільки він вводить його в оману. Зазначає, що умови договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворився істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві. Також, позивач зазначив, що оспорюваний договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником товару (позики), не передбачає будь-якої відповідальності з боку відповідача. Натомість вказав, що договором передбачено, що у випадку неналежного виконання умов договору або не сплати запропонованих адміністратором платежів, учасник позбавляється права на придбання товару (позики), втрачає сплачений адмнінстративний платіж. Сторони в судове засідання не з'явилися, проте від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. В свою чергу підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча останнє було належним чином повідомлене про місце, день та час слухання справи, що підтверджується поштовим повідомленням. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останнього про день та час розгляду та беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. Встановлено, що 14 лютого 2014 року між позивачем та ТОВ "Гранфінресурс" було укладено договір №226190 для отримання позики в розмірі 15 000 гривень на умовах діяльності програми "Альянс Україна", що міститься в додатку № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору (а.с. 8, 10-13). За умовами договору позивач, як учасник програми, сплатила вступний одноразовий комісійний внесок в сумі 750 гривень, що підтверджується банківською квитанцією (а.с. 14). Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору, учасник в день підписання договору сплачує одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання товару або відповідної суми у позику. Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку №2, після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім. Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку. Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього. На виконання умов договору, як зазначалось вище позивач сплатив 750 гривень одноразового комісійного внеску, що підтверджується квитанцією.Позивач стверджує, що вказані платіж здійснив з метою отримання у найближчий час позики у розмірі 15 000 гривень. З часом він зрозумів, що позики не отримає і доля його грошей стала невідомою. Позов про визнання угоди недійсною він обґрунтував посиланням на положення п. 7 ч. 1, ч. 3, 6 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" вважаючи, що помилився при укладенні договору, а відповідач ввів його в оману нечесною підприємницькою діяльністю. Даним правовідносинам відповідають наступні норми матеріального права. Статтею 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" заборонена нечесна підприємницька практика. До такої практики віднесена будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману - п. 2 абзацу другого ч. 1 ст. 19. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької діяльності, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Аналізуючи наведене суд приходить до висновку про повне задоволення позову. Судом встановлено, що умови договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві і на користь відповідача, і що ТОВ "Гранфінресурс" здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з придбання товару/позики формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми.Є підстави вважати, що діяльність відповідача ввела споживача в оману, оскільки програма "Альянс Україна" формується виключно на кошти учасників програми без залучення коштів ТОВ " Гранфінресурс". Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми і в подальшому учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. Рішення про передачу товару або позики залежить лише від волі відповідача, який на власний розсуд приймає таке рішення і позивач позбавлений можливості вплинути на це рішення, оскільки немає можливості отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи. У вказаному договорі умова про надання грошей у позику залежить від певних обставин, які можуть взагалі не настати, а тому така умова є несправедливою відносно позивача та вказує, що правочин не направлений на реальне настання правових наслідків. Вбачається, що за умовами договору позивач мав сплачувати кошти не за сам товар (позику), а за можливість одержання права на купівлю товару (отримання позики). ТОВ "Гранфінресурс" без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару (отримання позики) одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми "Альянс Україна". Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що досягнута між сторонами угода порушує права позивача, а діяльність відповідача з реалізації послуг з адміністрування системи є такою, що вводить споживача в оману. Виглядають переконливими доводи позивача про те, що договір він уклав під впливом недобросовісних дій відповідача, які полягали у навмисному створенні у нього помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, умов, за яких він міг отримати позику, інших прав та обов'язків сторін у правочині та ін. З урахуванням викладеного, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими. Відповідно до підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що у даній конкретній справі становить 243,60 гривні, проте беручи до уваги той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі п.7 ч. 1 ст. 5 згаданого Закону, суд стягує його з відповідача в дохід держави за правилами визначеними ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved