Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» (далі [PERSON]) предявило позов до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки чотирикімнатну квартиру № 10 зі всіма обєктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 58,2 кв. м, що знаходиться у будинку № 28 по вулиці Леніна у м. Словянську Донецької області та належала [PERSON], шляхом продажу ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський [PERSON]» усіх прав продавця. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що [PERSON] був позичальником за укладеним 14 липня 2008 року з відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]», кредитним договором № 406И/08-8, за умовами якого [PERSON] надав позичальнику кредит у сумі 29180 EUR зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 12,5% річних. Строк користування кредитом встановлений до 14 травня 2029 року включно. У забезпечення зобовязань позичальника щодо повернення кредитних коштів 14 липня 2008 року вказані особи уклали іпотечний договір, предметом якого є чотирикімнатна квартира зі всіма обєктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 58,2 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 11 травня 2009 року [PERSON] помер. 04 жовтня 2016 року [PERSON] подав до Першої словянської державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців, відповідно до якої несплачена заборгованість за кредитним договором станом на дату смерті складала 1986750 грн 25 коп. Згідно з повідомленням державного нотаріуса спадкова справа заведена за заявою про відмову від спадщини дружини померлого [PERSON] Спадкоємцями за законом є діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Станом на 19 жовтня 2016 року свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року з [PERSON] на користь банку стягнута заборгованість у розмірі 758075 грн 98 коп. Станом на 21 вересня 2016 року у звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 1986750 грн 25 коп., яка складалась з 29089,78 EUR (еквівалент 839557 грн 26 коп.) заборгованості за кредитом; 37918,53 EUR (еквівалент 1094362 грн 94 коп.) заборгованості за процентами за користування кредитом; 1118 грн. 59 коп. комісії за РО; 31798 грн 51 коп. штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування. Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Отже, позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у звязку з цим просив задовольнити позов. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2017 року замінено первісного відповідача [PERSON] належними відповідачами [PERSON], [PERSON], в інтересах яких діє законний представник [PERSON], та [PERSON]; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Словянської міської ради. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2017 року позовні вимоги задоволені частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 406И/08-8 від 14 липня 2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON], яка станом на 11 травня 2009 року складає 31143,03 EUR, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату ухвалення рішення (1 євро = 29,184423) становить 910009 грн 95 коп., та складалась з 29089,78 EUR заборгованості за кредитом; 2053,25 EUR заборгованості за процентами за користування кредитом; 1118 грн. 59 коп. комісії за РО; звернути стягнення на предмет іпотеки чотирьохкімнатну квартиру № 10 зі всіма обєктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 58,2 кв. м, що знаходиться у будинку № 28 по вулиці Леніна у м. Словянську Донецької області, шляхом продажу ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» усіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (у тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки чотирикімнатну квартиру зі всіма обєктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 58,2 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 10, що знаходиться у будинку № 28 по вулиці Леніна у м. Словянську Донецької області, не підлягає виконанню на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-УП. У решті позову відмовити. Стягнути в частковому порядку з [PERSON] та [PERSON], яка дії в інтересах неповнолітніх [PERSON] і [PERSON], на користь позивача понесені в розмірі 1798 грн судові витрати по 899 грн 00 коп. з кожного. Додатковим рішенням цього ж суду від 19 травня 2017 року стягнути у дохід держави судовий збір з публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» у сумі 4791 грн 82 коп.; з [PERSON] у сумі 6130 грн 14 коп. Не погоджуючись з рішенням, сторони подали апеляційні скарги. Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить змінити рішення в частині невиконання звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-УП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що такий висновок зроблений без зясування обставин щодо наявності у відповідачів іншого нерухомого житлового майна. Суд не урахував, що зазначений закон не може бути мотивом для відмови у позові, оскільки мораторій має тимчасовий характер і не позбавляє права позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки. [PERSON], яка є законним представником неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], у поданих нею апеляційних скаргах просила скасувати рішення і відмовити у позові; додаткове рішення змінити, покласти судові витрати на позивача з підстав порушення норм матеріального і процесуального права. Скарги мотивовані тим, що суд не застосував до спірних правовідносин за заявою відповідача позовну давність, яка спливла 11 листопада 2009 року. Не є правильним висновки суду про законність укладення договору іпотеки без дозволу органу опіки та піклування, що відповідачі не проживали у спірній квартирі, оскільки не враховані інтереси дітей спадкодавця, які мали право користування жилим приміщенням, але вимушено були зняті з реєстрації. Суд не урахував, що до складу спадщини входить ? частка предмета іпотеки, і не зясував вартість спадкового майна та розмір, який відповідає частці кожного спадкоємця у спадщині. Крім того, суд ухвалив додаткове рішення за відсутності відповідача [PERSON], який не був належним чином повідомлений про час і місці розгляду справи. Суми судового збору, що не були сплачені позивачем, відшкодовуються останнім; у суду не було достатніх підстав для призначення справи до розгляду без сплати судового збору в установленому розмірі. Представники Банку [PERSON], [PERSON], які брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримали подану позивачем апеляційну скаргу, проти задоволення скарг відповідачів заперечували. [PERSON], яка є законним представником [PERSON], [PERSON], та її представник [PERSON] у попередньому судовому засіданні просили апеляційну скаргу відповідачів задовольнити, скаргу іншої сторони відхилити. Інші особи, які беруть участь у справі, не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Орган опіки та піклування Словянської міської ради подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що іпотекодавець [PERSON] помер 11 травня 2009 року. Спадкоємцями після його смерті є діти: [PERSON], [PERSON]М, [PERSON], - які набувають статус іпотекодавця та мають всі його права і несуть всі його обовязки. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд зробив наступний висновок. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до вимог частини першої статті 608 ЦК України зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязане з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобовязань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобовязання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини. За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять. Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобовязань переходять обовязки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобовязань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові 6-31цс16 від 17 лютого 2016 року і урахована судом першої інстанції при вирішенні справи. У справі, яка переглядається, правильно встановлено, що [PERSON] був позичальником за укладеним 14 липня 2008 року з відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]», кредитним договором № 406И/08-8, за умовами якого [PERSON] надав позичальнику кредит у сумі 29180 EUR зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 12,5% річних. Строк користування кредитом встановлений до 14 травня 2029 року включно (ас. 15-30 т. 1). У забезпечення зобовязань позичальника щодо повернення кредитних коштів 14 липня 2008 року вказані особи уклали іпотечний договір, предметом якого є чотирикімнатна квартира зі всіма обєктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 58,2 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (ас. 41-48 т. 1). Отже, [PERSON] одночасно виступав і боржником, і іпотекодавцем. У звязку з його смертю 11 травня 2009 року відкрилася спадщина, яку відповідно до вимог частини четвертої ст. 1268 ЦК України прийняли неповнолітні сини: [PERSON], народження 26 червня 1996 року, і [PERSON], народження 16 липня 2002 року; та відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України прийняла неповнолітня [PERSON], народження 10 листопада 2009 року, на користь якої від належної частки відмовилась дружина померлого [PERSON], перебравши на себе обовязки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки (ас. 109, 117, 194 т. 1). Однак звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим лише за умови, якщо зобовязання боржником було порушене. Судом установлений факт порушення зобовязання боржником, який відповідачами не спростований. Так, на день відкриття спадщини за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 31143,03 EUR, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату ухвалення рішення (1 євро = 29,184423) становить 910009 грн 95 коп., та складалась з 29089,78 EUR заборгованості за кредитом; 2053,25 EUR заборгованості за процентами за користування кредитом; 1118 грн 59 коп. комісії за РО. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (ас. 10 т. 2) і відповідачами не спростований. Таким чином, установивши факт невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, захистивши порушені права кредитора щодо виконання позичальником забезпечених іпотекою грошових зобовязань. Отже, доводи скарги відповідачів про незастосування позовної давності, а також неправильне застосування норм спадкового права є безпідставними. Разом з тим порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». У справі, яка переглядається, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський [PERSON]» усіх прав продавця, суд, порушивши вимоги статті 39 Закону України «Про іпотеку» та не урахувавши правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 22 березня 2017 року у справі № 6-2654цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2839цс16, не зазначив у рішенні необхідної складової, передбаченої цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону. Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки незалежним експертом суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні. У звязку з цим судове рішення в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки слід змінити. Початкова ціна предмета іпотеки визначається в розмірі вартості квартири, зазначеної в іпотечному договорі, тобто 332618 грн 00 коп., оскільки сторони не надали доказів щодо іншої ціни предмета іпотеки. Установлено, що суд попередньої інстанції розяснив сторонам у справі передбачений статтями 10, 60 ЦПК України обовязок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, зокрема щодо ціни предмета іпотеки; а також право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення початкової ціни предмета іпотеки. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд також, сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Однак особи, які беруть участь, не вчинили відповідні процесуальні дії. Апеляційний суд відхиляє доводи скарги відповідачів щодо не зясування вартості спадкового майна і розміру, який відповідає частці кожного спадкоємця у спадщині; не урахування, що до складу спадщини входить ? частка предмета іпотеки, оскільки до спірних правовідносин застосовуються норми, які регулюють порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а не порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобовязань спадкодавця перед своїм кредитором. Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, установивши, що спірне нерухоме майно розташоване на території проведення антитерористичної операції (м. Словянськ), правильно застосував до спірних правовідносин статтю 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-УП, згідно з якою протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Суд, задовольнивши частково вимоги, правильно зазначив про невиконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». При цьому висновку про відмову в позові, на що посилається позивач в апеляційній скарзі, суд не робив. Аналіз змісту підпункту першого пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-УП, який набрав законної сили 07 червня 2014 року, вказує про те, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-УП набрав чинності 15 жовтня 2014 року. [PERSON] не містить обмеження заходів щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно. За таких обставин суд першої інстанції урахувавши, що [PERSON] України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у даних правовідносинах є спеціальним, який прийнято пізніше, обґрунтовано застосував його, а тому наявність у відповідачів іншого житла немає правового значення при вирішенні даної справи. Суд першої інстанції повно і всебічно перевірив заперечення відповідачів щодо порушення прав відповідачів при укладенні договору іпотеки, навів відповідні мотиви, з яких відхилив заперечення. Правильність висновків суду доводами скарги не спростовується. Колегія суддів відхиляє доводи щодо незгоди з додатковим рішенням, які є безпідставними. [PERSON], посилаючись на розгляд питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності відповідача [PERSON], який є повнолітньою дієздатною особою, не додала документ, на підставі якого вона уповноважена представляти інтереси останнього.

Outcome: partial