Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

04.04.2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом з урахуванням уточнених позовних вимог просить, визнати [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності сторін, визнати за позивачем право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебуваючи в шлюбі сторони мали спільний бюджет, разом несли витрати щодо утримання житла, спільно приймали участь у придбанні речей домашнього вжитку. За час спільного проживання відповідач за погодженням з позивачем на підставі договору купівлі-продажу набув у власність вищезазначену квартиру. Оскільки відповідач після розірвання шлюбу відмовляється визнати за позивачем право на половину придбаного майна в період шлюбу, позивач звернулась з вказаним позовом до суду. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 21.04.2017 року по справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. 11.05.2018 року [PERSON] одружилась та після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується копіює свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ( а.с. 129). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, зазначили, що квартира придбана за спільні кошти подружжя. Пояснили, що частково кошти для придбаня квартири були надані батьками позивача. Відповідач та його представник в судовому засіданні наголошували, що квартира придбана за власні кошти відповідача. Останній уклавши договір про участь у фонді фінансування бідівництва житлового будинку за будівельною адресою [ADDRESS], вніс кошти за придбання квартири. Вподальшому виникли проблеми з будівництвом, тому кошти в 2009 році були повернуті відповідачу, які останній в 2011 році поклав на депозитний рахунок та вподальшому перерахував за придбання квартири. Проте не заперечував, пояснень позивача щодо придбання за вказані кошти транпортного засобу. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що при здачі будинку в квартирі були лише стіни та перегородки, [PERSON] власними силами проводив ремонтні роботи в квартирі, які закінчились на прикінці 2012 року. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. В силу статті ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно свідоцтва про право власності від 09.10.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав від 24.10.2012 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON](а.с. 53-54) Відповідно до рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14.02.2017 року №296/10289/16-ц шлюб укладений 28.08.2010 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] розірвано. (а.с.6) З наведеного вбачається, що право власності на спірне майно набуто в період шлюбу. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача щодо придбання спірного майна за власні кошти виходячи з наступного. Відповідно договору №3 про участь у фонді фінансування будівництва виду А житлового будинку від 23.08.2007 року між ТОВ «Фінансова компанія «Конгрес Ріал Істейт Фінанс» та ТОВ «Бі ен Сі», згідно якого на підставі повного визнання правил фонду фінансування будівництва виду А житлового будинку за будівельною адресою : [ADDRESS] ТОВ «Бі ен Сі» дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов'язання виконувати правила ФФБ, передає кошти ТОВ «Фінансова компанія «Конгрес Ріал Істейт Фінанс» у довірче управління з метою отримання у власність об'єкт інвестування. (а.с.40-46). Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №280/44-26 від 07.11.2007 року АКБ соціального розвитку «Уксоцбанк» підтверджується отримання [PERSON] кредиту у розмірі 15800 доларів США. Додатковою угодою від 13.10.2008 року збільшено ліміт за вказаним договором до 25800,00 дол. США. (а.с.143-148) Згідно договору №3-в від 27.10.2009 року «Про відступлення права вимоги» між ТОВ «Бі ен Сі» та [PERSON], право вимоги на об'єкт інвестування, а саме [ADDRESS] перейшло [PERSON] за грошову суму у розмірі 258081,75 грн. (а.с.46). Протягом 2009 року [PERSON] здійснив проплату згідно договору № 3 від 27.10.2009 року за квартриру № [ADDRESS] що підтверджується змістом меморіальних ордерів № 15 від 25.11.2009 року на суму 100000,00 грн.,№ 35 від 28.11.2009 року на суму 100000,00 грн., № 1633 від 30.11.2009 року на суму 15674,59 грн. Проте, з пояснень [PERSON] вбачається, що сплачені кошти йому були повернуті в 2009 році. Вказані обставини також підтверджуються листом керівника сектору обробки запитів управління супроводження контрольно-операційної діяльності Мережі Центру операційної підтримки ПАТ «ПУМБ» № КНО-07.8.3/1481 від 03.09.2018 року зі змісту якого вбачається, що перевіривши операції клієнта [PERSON] за призначенням платежу, банк не виявив операцій, пов'язаних з оплатою коштів згідно Інвестиційного договору №3 від 27.10.2009 року за квартиру [ADDRESS] (а.с.117). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В частині другій цієї ж статті визначено, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В статті 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зі змісту частини 1 статті 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В частинах 5,6,7 цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Всупереч вказаним вище вимогам до письмових доказів відповідач долучив до позову фотокопію меморіальних ордерів, та посилався на те, що оригіналів вказаних документів останній не має, меморіальні ордери роздрукував через інтернет. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку встановленого законом та не визнає їх недостовірними. В підтвердження тих обставин, що відповідач придбав квартиру за власні кошти, останній посилався на те, що в 2011 році повернуті кошти були покладені на депозит, що підтверджується довідкою філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м.Житомирі № 52-16/253 від 17.01.2019 року відповідно до якої клієнт відділення №1 АТ «Укрексімбанк» в м.Житомирі [PERSON] 02.11.2011 року відкрив депозитний рахунок [NUMBER] на суму 28 800 долар США. (а.с.139). Однак вказані дані значення для вирішення спірного питання не мають, оскільки доказів про те, що саме повернуті кошти бути покладені на депозит, суду не надано. Крім того, з часу повернення до відкриття депозитного рахунку минуло майже 2 роки, в цей період з пояснень позивача відповідач придбавав майно. що останнім не заперечувалось. 12.10.2011 року [PERSON] укладеноно договір №3-в «Про відступлення права вимоги» з ТОВ «Бі ен Сі» за яким право вимоги на об'єкт інвестування, а саме [ADDRESS] перейшло [PERSON]. за грошову суму у розмірі 258081,75 грн. укладено (а.с.101) Виписки по рахунку № 214 від 25.11.2011 року , 215 від 28.11.2011 року № 219 від 02.12.2011 року [PERSON] здійснив проплату за квартиру по договору № 3-в від 12.11.2011 року через банківську установу ПАТ "Укрсоцбанк" ( а.с. 104-106) Згідно акту №1 від 06.09.2012 року «Про прийняття-передачі обєкта інвестування» [PERSON] прийняв [ADDRESS]. (а.с.48). Таким чином, відповідачем не надано суду доказів про проведення оплати за квартиру [ADDRESS] власними коштами, до укладання шлюбних відносин з позивачем. Суд не приймає до уваги пояснення позивача, що для придбання квартири останній надавались кошти батьками з посиланням на довідки про укладання договорів кредиту між фінансовими установами та її батьками [PERSON] та [PERSON], а саме довідку Житомирського відділення №1 АТ «СБЕРБАНК» №104/3/49-1 від 25.06.18 року з якої вбачається, що [PERSON] згідно договору № 3064-ФО/2011/36 від 02.12.2011 року оформив кредит на суму40 000 грн. (а.с.90) та довідку ПАТ «Державний ощадний банк України» філії Житомирського обласного управління №105.00.030/46 від 25.06.18 року з якої вбачається, що [PERSON] згідно договору № 10374305 від 15.11.2013 року отримала кредит на суму 100 000 грн. (а.с.91). Оскільки позивачем не надано будь яких доказів про те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача, так само як і не надано доказів, що кошти отримані в кредит, нібито батьками позивача, передано для придбання квартири [ADDRESS] за адресою [ADDRESS] Враховуючи, що спірне майно придбано в період перебування сторонами в шлюбних відносинах, суд приходить до висновку, що спірне майно квартира № [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя в силу ст. 60 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмір 1280,00 грн. Згідно висновку про вартість об'єкта оцінки ринкова вартість оспорюваного об'єкта нерухомого майна становить 83745 грн. (а.с.8-9) Проте, вказаний висновок ніким не підписаний, розмір вартості квартири є значно заниженим. Виходячи з ринкової вартості 1 кв. м. площі в м.Житомирі в розмірі 15 000,00 грн., про що зазначив відповідач та погоджується суд, розмір судового збору при вирішенні даного спору має бути 15000,00 грн. х 48,59 кв.м. : 2 х1% 3642,00 грн. З урахуванням сплаченого позивачем судового збору в сумі 1280,00 грн. з відповідача підлягає до стягнення на користь держави 2364,25 грн. судового збору.

Outcome: approved