Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом"янська районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позовні вимоги мотивує тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі до 02.03.2010 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідачка з донькою мешкають на орендованих квартирах, адреси постійно змінюють. Відповідачка не вважає за потрібне повідомляти йому адресу їхнього з донькою проживання, оскільки всіляко перешкоджає його спілкуванню з дитиною, відмовляється надавати дозвіл на побачення з донькою, приймати участь в її вихованні. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд: Зобов"язати відповідачку усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], визначивши спосіб участі батька у вихованні доньки шляхом систематичних побачень [PERSON] та [PERSON] наступним чином: побачення кожної суботи з 10:00 до 19:00 години без присутності матері; спільний відпочинок з дитиною під час зимових канікул в школі протягом одного тижня, під час літніх канікул - протягом одного місяця; необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку; щорічно у період з 01 липня до 15 серпня протягом двох тижнів без присутності матері для відпочинку та оздоровлення, на всі державні свята з 14:00 год. до 20:00 год. без присутності матері.Крім того порсить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною телефоном, у відвідуванні дитини у навчальних закладах та у випадках захворювання дитини. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації- в судове засідання не з`явився, у своєму листі просив проводити розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації - в судове засідання не з`явився, до суду надав лист з проханням розглядати справу у відсутності представника служби, проти задоволення позову заперечують. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 197 від 02 березня 2010 року (а.с. 11). Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] року. Батько дитини - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 10). На даний час малолітня [PERSON] проживає разом із своєю матір"ю [PERSON]. У своїх позовних вимогах позивач [PERSON] вказує про те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом. Як встановлено під час розгляду справи, сторони по справі після розлучення проживають окремо, позивач не може у повному обсязі здійснювати свої батьківські права, оскільки у сторін виникають непорозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини, визначення годин спілкування з дитиною та щодо інших питань, пов"язаних з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенція про права дитини проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов"язані здійснювати свої батьківські обов"язки щодо дитини, мають однакове право на спілкування з дитиною, її виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Тобто права та обов"язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов"язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO] № 108-12094 від 28.07.2017 р. орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за недоцільне встановлення порядку участі батька, [PERSON], у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, [PERSON], [INFO]. У разі зміни обставин, зокрема, після проведення роботи психологом щодо налагодження довірливих стосунків між [PERSON] та малолітньою [PERSON], [INFO], формування емоційної прив'язаності доньки до батька, орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації може повернутися до розгляду питання про встановлення графіку зустрічей. Міським центром дитини складено Висновок № 091 від 23.06.2017 року психологічного обстеження дитини [PERSON], [INFO], відповідно до якого рекомендовано: батькам гр. [PERSON] та гр. [PERSON] скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з дитиною; поступове налагодження спілкування та формування емоційної прив'язаності доньки до батька шляхом їхніх зустрічей, які мають відбуватися за присутності матері, соціального працівника чи психолога Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; після налагодження довірливих стосунків батька з дівчинкою розглянути питання про встановлення стабільного графіку зустрічей, який враховуватиме бажання та інтереси дитини. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що судом повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні його дочки [PERSON], [INFO]. З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивача необхідно встановити наступний порядок участі у вихованні дочки, а саме: - першу та третю суботи місяця з 10:00 год. до 15:00 год. без присутності матері, [PERSON]; - необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього спілкування. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде повністю відповідати інтересам дитини, а також не буде порушувати права матері дитини [PERSON] на виховання та спілкування з дитиною. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial