Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

06 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання, посилаючись на наступні обставини. Відповідач [PERSON] є його батьком. На теперішній час він навчається на першому прискореному курсі Харківського національного університету радіоелектроніки та потребує матеріальної допомоги для оплати проживання, проїзду, тощо, відповідач відповідну допомогу йому не надає, хоча вважає що може надавати. У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 06.10.2020 року і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Ухвалою судді від 16.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 12). 04.11.2020 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] (а.с. 16), відповідно до якого останній позовні вимоги не визнав, з підстав того, що він є інвалідом ІІ групи, отримує мінімальну пенсію по інвалідності, крім того, піклується за своїми похилими, непрацездатними батьками, його мати також є інвалідом, у зв`язку з чим, просив у позові відмовити. В судовому засіданні 10.12.2020 року позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Шевченко С.А., що діє на підставі ордеру від 04.11.2020 року (а.с. 17), в судовому засіданні просив у позові відмовити. Ухвалою суду від 16.12.2020 року (а.с. 42) залучено до участі у цій справі у якості третьої особи на стороні позивача - [PERSON] . Зазначено ухвалою витребувано: від позивача - [PERSON] інформацію чи отримує він стипендію у Харківському національному університеті радіоелектроніки за період навчання з 15.09.2020 року по теперішній час, якщо отримує, то в якому розмірі, з наданням відповідних доказів; від відповідача - [PERSON] інформацію з Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області чи виплачується пенсійним фондом йому, як інваліду 2 групи пенсія і, якщо виплачується, то в якому розмірі, вказати інформацію за період з 01.01.2020 року по теперішній час, з наданням відповідних доказів; від третьої особи - [PERSON] довідку про доходи за період з 01.01.2020 року по теперішній час, з наданням відповідних доказів. Вищевказану інформацію зобов`язано надати до суду до 29.12.2020 року. В судове засідання 29.12.2020 року позивач не з`явився, просив розглянути справу без його участі за наявними матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Також представником долучена довідка про розмір пенсії відповідача. Третя особа в судове засідання не звилась, причини неявки не повідомила та витребувані судом докази не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з наданої копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] та свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] , відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 4,8). На теперішній час [PERSON] навчається на І прискореному курсі денного відділення "Харківського національного університету радіоелектроніки", бюджетна форма навчання, що підтверджується довідкою №3434 від 10.09.2020 року (а.с. 3). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на навчання з відповідача та можливість останнім сплачувати аліменти на навчання сина, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини справи, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки вони підтверджуються відповідними доказами долученими до матеріалів провадження. Так, відповідно до довідки серія 12 ААБ №853628 (а.с. 19) [PERSON] є інвалідом ІІ групи. У відповідність до довідки від 02.11.2020 року, наданої КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ", [PERSON] , [INFO] отримує психіатричну допомогу в ДВ ОКПЛ м. Слов`янськ з 30.11.2019 року по теперішній час, діагноз: Органічний розлад особистості внаслідок симптоматичної епілепсії з наростаючим інтелектуально-мнестичним зниженням. У період з 05.06.2020 року по 16.07.2020 року [PERSON] перебував в госпітальному відділенні КПН КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ". Крім того, з актів від 01.11.2020 року (а.с. 21-22) наданих керівником комітету мікрорайону "Словважмаш", за підписом свідків-сусідів, вбачається, що [PERSON] з 2013 року по теперішній час проживає з літніми батьками за адресою: [ADDRESS] , з причини взаємного догляду. Відповідно до копії наданого посвідчення серія [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи (а.с. 28). Згідно довідки № 2753017355778712, щомісячний розмір пенсії [PERSON] складає 4284,95 грн. (а.с. 48). В той же час, суд при прийнятті рішення по даній справі, враховує, що позивач навчається на бюджетній формі навчання, згідно наданого позивачем наказу Харківського національного університету радіоелектроніки від 12.02.2018 року № 70, розмір плати за 1 ліжко-місце для студентів в гуртожитку з 01.03.2018 року складає 520,00 грн. в місяць, однак доказів на підтвердження витрат проїзду до місця навчання, витрат на придбання методичної навчальної та іншої літератури тощо, доказів щодо розміру доходів позивача та його матері, [PERSON] та третьою особою до суду надано не було. Посилання позивача на те, що йому необхідні кошти для оплати навчання на військовій кафедрі в наступному році, суд не приймає до уваги, оскільки зазначені витрати ще не настали, крім того, за матеріалами справи відсутні докази навчання позивача на військовій кафедрі. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17, зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Таким чином, враховуючи доводи викладені відповідачем, щодо його фізичного та матеріального становища, перебування у нього на утриманні непрацездатних батьків, що у певній мірі зменшує його можливості на сплату синові аліментів на час навчання, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання на час навчання підлягають частковому задоволенню у розмірі 1/8 частини. Разом з цим, суд зазначає, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю II групи. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач [PERSON] при звернені до суду з вищевказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, відповідач є інвалідом ІІ групи, у зв`язку з чим останнього також необхідно звільнити від сплати судового збору. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial