Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Гранфінресурс, в якому просив визнати недійсним договір № 225448 від 01.04.2014 року та додатки укладені до нього, стягнути з відповідача на його користь 6197,31 грн. сплачених ним за договором № 225448 від 01.04.2014 року . В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що договір про надання послуг має бути визнаний недійсним через те, що фактично надання коштів на придбання товарів здійснюється виключно за рахунок щомісячних платежів Учасників, що є прямим порушенням Закону України „Про захист прав споживачів і є нечесною підприємницькою практикою, що вводить споживача в оману. Умови укладеного договору позивач вважає несправедливими, а також посилався на відсутність у відповідача відповідної ліцензії, що тягне за собою недійсність договору. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому порядку, надіслав заперечення на позовну заяву. 01.04.2014 року між сторонами укладений договір про надання послуг № 225448. Предметом цього договору є надання позивачеві послуг, спрямованих на отримання учасником грошової суми, передбаченої у Додатку № 1 до договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», у порядку та строки, що містить Додаток № 2, який є невідємною частиною цього договору, у тому числі а) сформувати Реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, б) організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену на умовах діяльності програми, в) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Пунктом 1.3 ст. 1 Договору передбачено, що учасник доручив адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу, а також надавати заявлені грошові суми. Додатком № 1 до договору передбачено, що предметом договору є сума 60000 грн., одноразовий комісійний внесок становить 1400,00 грн., адміністративний платіж становить 2100,00 грн., адміністративні витрати 252,00 грн., чистий внесок 333,33 грн., загальний платіж 585,43 грн., мінімальний платіж 418,67 грн. Згідно поданих квитанцій судом встановлено, що позивач фактично, на виконання умов договору, сплатив 6197,31грн. Додатком № 2 до договору № 225448 а саме статтею 4 передбачений порядок проведення Заходу з розподілу грошового фонду. Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суд не вбачає в діяльності відповідача ознак нечесної підприємницької практики і не має підстав вважати, що розподіл грошового фонду проходить по пірамідальній схемі. Конкретні умови отримання учасником договору заявленої суми визначені у статті 4 та 5 додатку №2 до договору . Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім усіх умов договору і додатків до нього. Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку № 2 та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом.(п.13 додатку № 2 ). Таким чином, предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми "Альянс Україна" адміністративних послуг, в тому числі фінансового характеру, з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем всіх умов договору забезпечуються не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми своїми внесками. За невиконання цього обов'язку настає відповідальність, передбачена ст. 9 додатку № 2 . Позивач за оспорюваним договором виявив бажання\~\~\~\~отримати кошти, добровільно, скориставшись наданими йому послугами. Позивач мав можливість до активізації договору, відповідно до п.п.1.4 статті 1 договору, розірвати даний договір і адміністратор згідно статті 8 договору мав здійснити повернення сплачених учасником коштів. Відповідно до статті 627 ЦК України та до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач погодився з умовами договору, підписавши договір з додатками. Враховуючи всі вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач ввів його в оману та здійснював нечесну підприємницьку діяльність. Пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг. Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон - № 3462), що набув чинності з 9 січня 2012 року, ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого діяльність із адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах віднесено до переліку фінансових послуг, яка підлягає ліцензуванню. Відповідно до п. 4 розділу II Прикінцевих положень Закону №-3462\~\~ спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг приписано в шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови для здійснення діяльності адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 3462 фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Зі місту договору укладеного між сторонами вбачається, що діяльність відповідача є фактично діяльністю з надання фінансових послуг, відповідної ліцензії на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, на момент укладення договору з позивачем підприємство не мало, до Державного реєстру фінансових установ не внесено. Відповідач не спростував тієї обставини, що при проведенні його діяльності здійснюються операції з фінансовими активами - грошовими коштами в інтересах учасників програми «Альянс Україна», за рахунок осіб, оскільки єдиним джерелом коштів, за рахунок яких надається фінансова послуга, є чисті внески, сплачувані учасниками, з метою отримання прибутку, а тому його послуги потребують надання статусу фінансової установи та отримання відповідної ліцензії. Також зі змісту умов спірного договору вбачається, що відповідачем надаються громадянам грошові суми у позику на умовах програми «Альянс Україна», за якою такі позики надаються за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами - учасниками цієї програми разом з платою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором про отримання грошової суми. Отже, не можна погодитись з доводами відповідача в частині, що він є лише контролером корректного і справедливого розподілу коштів для учасників програми на умовах безвідсоткового їх повернення, оскільки його діяльність має всі ознаки фінансової послуги, визначені пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", тому що при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах учасників, за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками) з метою отримання прибутку (за надання послуг встановлюється плата). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно із п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Так як спірний договір між сторонами був укладений 01.04.2014 року, тобто після 09 січня 2013 року, то відповідач не момент укладення договору повинен був мати ліцензію, однак не вчинив таких дій, у звязку із чим договір слід визнати недійсним. В зв'язку з визнанням недійсним договору з вказаної підстави, суд вважає необхідним застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, стягнувши з ТОВ „Гранфінресурс" на користь позивача\~\~кошти в сумі 6197 грн. 31 коп. коштів, сплачених за договором від 01.04.2014 року № 225448. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На користь позивача з відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу. Згідно із квитанцією від 27.04.2015 року [PERSON] за послуги адвоката сплатив 3000 грн. Згідно із актом розрахунку витраченого часу адвокатом, ним було витрачено 6 годин на надання правової допомоги, суд вважає за необхідне зменшити витрати на правову допомогу та стягнути на користь позивача 2182 грн 40 коп. за 4,5 години (4,5 х 487,20 грн), оскільки суд вважає, що для вивчення документів, наданих позивачем та надання консультацій щодо способів вирішення спору достатньо години, також суд не враховує час, витрачений на підготовку клієнта до судових засідань. На користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved