Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення коштів , посилаючись на те що на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року у цивільній справі № 757/21701/13-ц 14 березня 2014 року Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року № 757/21701/13-ц було відкрите виконавче провадження ВП № 42468564 щодо стягнення з казенного підприємства "Кіровгеологія" на його користь суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 13 грн. 93 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 29606 грн. 58 коп., з відрахуванням з цієї суми по-датків. Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 42468564 від 14 березня 2014 року боржнику було надано строк виконати вищевказане судове рішення протягом 7 днів, проте у цей строк він судове рішення не виконав. 04 грудня 2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві у межах виконавчого провадження ВП № 42468564 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, при цьому на момент винесення цієї постанови борг з боржника стягнуто не було. 15 січня 2015 року, на підставі повторно зданого на виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року № 757/21701/13-ц, ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві було відкрите нове виконавче провадження ВП № 45984904 щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача суми у розмірі 29620 грн. 51 коп., при цьому в установлений боржнику для самостійного виконання строк (до 22 січня 2015 року) судове рішення виконане не було. В ході примусового виконання Позивач 18 лютого 2015 року отримав стягнутий з Відповідача борг у сумі 29620 грн. 51 коп., і 23 лютого 2015 року державним виконавцем було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 45984904. Зважаючи на прострочення Відповідачем майже на рік виконання грошового зобов'язання у сумі 29620 грн. 51 коп., Позивач просить суд на підставі положень ст. 625 ЦК України стягнути з Відповідача інфляційні втрати (6806 грн. 81 коп.) та три відсотки річних від простроченої суми боргу (691 грн. 42 коп.) В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача казенного підприємства "КІРОВГЕОЛОГІЯ" Антипенко О.Ф. заперечувала проти задоволення позовних вимог , посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , приходить до слідуючого. Згідно ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Встановлено, що позивач працював в казенному підприємстві "КІРОВГЕОЛОГІЯ" на посаді головного метролога-начальника центральної геолого-пошукової експедиції; звільнений 21.03.2013 р. за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Встановлено що на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року у цивільній справі № 757/21701/13-ц 14 березня 2014 року Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року № 757/21701/13-ц було відкрите виконавче провадження ВП № 42468564 щодо стягнення з казенного підприємства "Кіровгеологія" на його користь суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 13 грн. 93 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 29606 грн. 58 коп., з відрахуванням з цієї суми податків. Між тим, відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «;Про індексацію грошових доходів населення», «;Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМ України №1078 від 17.07.2003 р., Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМ України №1427 від 20.12.1997 р. Позивач, звертаючись із вимогами до відповідача про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов'язання, свої вимоги обґрунтовує ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, тобто встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні правата обов»язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства. За таких обставин суд дійшов висновку, що положення ч.2ст.625 не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства, та вважає, що з рішення суду про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку зобов»язальні правовідносини не виникають. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду Укра травня 2014 року у справі №6-43цс14 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК Ук обов'язковою для всіх судів України. При таких обставинах відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми у порядку ст.625 ЦК України, тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed