Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

25.11.2013р. [PERSON] звернувся до суду зі вказаною вище позовною заявою у якій з уточненням позовних вимог просить визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №876432 та серії ЯИ № № 876431 по [ADDRESS] та [ADDRESS], які відповідно видані 17.02.2010р. і 22.02.2010р. на його ім"я і ім"я відповідачки [PERSON] (а.с.2-4,55-57) Вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.1984р. йому належить житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Поряд знаходится будинок [PERSON] [ADDRESS]. У лютому 2010 року отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, які видані з порушеням законодавства, оскільки в них невірно вказана конфігурація, внаслідок чого частина сараю знаходится на землі відповідачки. Також не враховано, що до нього, як набувача жилого будинку переходить право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, а тому посилаючись на статті 78-81, 120 ЗК України, пункти.1.13; 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю від 23.08.200р., згідно якої складання державного акту на землю, яка вже надавалась громадянам раніше, проводится після відновлення меж земельної ділянки в натурі і просить визнати недійсними державні акти на земельні ділянки. У судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON], представники відповідачів Підлипенської сільської ради м. Конотоп-землевпорядник Закотій Т.В., управління Держземагенства у Конотопському районі Сумської області-головний спеціаліст Величко М.Ю., кожен окремо, проти задоволення позову заперечують, стверджуючи, що на протязі тривалого часу (біля тридцяти років) між позивачем і відповідачкою склався порядок користування земельними ділянками, перед отриманням державних актів на земельні ділянки вони підписали акт про погодження меж земельної ділянки на місцевості. Відповідач виконавчий комітет Конотопської міскої ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: КП Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації, реєстраційна служба Конотопского міськрайонного управління юстиції та залучене до участі у справі в якості третьої особи Сумське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру (ДП "Сумигеодезкартографія") просят справу розглядати у відсутність їх представників, а при ухваленні судового рішення покладаются на розсуд суду. (а.с.15-17,66,84,98) Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до вимог закону. Згідно з ч.1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06.12.1984р. секретарем виконавчого комітету Підлипенської сільської ради Конотопського району [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями в с. Підлипне, який розташований на земельній ділянці, що належить радгоспу "Червоний Жовтень". (а.с.97) Свідки [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, пояснили, що раніше між позивачем і відповідачкою не виникало спору, щодо користування земельними ділянками, а межа між земельними ділянками проходила по прямій лінії. 26.11.2009р. рішенням Підлипенської сільської ради м. Конотоп [PERSON]передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1636 га по [ADDRESS] для будівництва, обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, а [PERSON] - земельну ділянку площею 0,1140 га. по [ADDRESS]. 22.02.2010р. сторонам видані державні акт на право приватної власності на землю.(а.с 5-6, 22-23,42,49) Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки [PERSON] і [PERSON] ними був підписаний акт про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому - передачі межових знаків на зберігання. (а.с.40-54) Відтак самі по собі пояснення [PERSON], що не розумів, яка буде конфігурація земельних ділянок не заслуговують на увагу. Зі змісту ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України та ст. 153 ЗК України випливає, що громадянин не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку поза його волею інакше, як на підставі рішення суду, у випадках, передбачених законодавчими актами України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право власності на земельні ділянки відповідно до ст.126 ЗК України посвідчується державними актами, а згідно ст. 152 цього кодексу держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі Державний акт на право власності на землю виготовляється на підставі виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Таким чином, враховуючи те, що рішення Підлипенської сільської ради м. Конотоп від 26.11.2009 р., що стосується передачі [PERSON] і [PERSON] земельних ділянок площами 0,1636 га. та 0,1140 га. залишається чинним і доказів щодо його скасування чи втрати ним чинності в матеріали справи не надано то і визнати недійсними державні акти серії ЯИ №876432 та серії ЯИ № № 876431 про право власності на земельні ділянки [ADDRESS], [ADDRESS] не передбачено ані вищевказаною нормою ст. 152 ЗК України, ані іншою нормою закону при залишенні чинності рішення, що надало право на отримання цього правовстановлюючого документа. Вказане рішення не оскаржувалося та вимог про його не дійсність не заявлялося. Відповідно до ст.ст. 40,81,116 та 126 ЗК України передача землі у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, а державний акт є лише документом, що посвідчує право власності громадян на землю. Таким чином, захист прав фізичних осіб на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсним рішення органів влади або органів місцевого самоврядування про надання земельної ділянки, що передувало видачі державного акту на землю, а не визнання недійсним лише самого державного акту. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed