Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 листопада 1999 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Проживаючи у шлюбі з відповідачем вони втратили почуття любові та поваги один до одного за відсутності взаєморозуміння, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З червня 2021 року припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача на його користь судовий збір. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач в поданій заяві просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (вх.5040/21-вх 25.08.2021). Відповідач також подала суду заяву, в якій просить слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, але не згодна зі стягненням з неї судового збору, оскільки з нею проживають їх діти та крім сплати аліментів відповідач не надає ніякої допомоги; просить суд залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] " (вх. 5516/21-вх 14.09.2021). У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 13 листопада 1999 року Нововасилівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 7); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 13 листопада 1999 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та [NUMBER] , виданих виконавчим комітетом Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області на підставі актових записів №5 від 04 липня 2006 року та №13 від 15 жовтня 2014 року, відповідно (а.с. 10-11). Шлюбні відносини між подружжям припинені через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони втратили почуття любові і поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо; діти проживають разом з відповідачем. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнала до початку розгляду справи по суті, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України відповідач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 454,00грн.

Outcome: approved