Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, зобов'язання повернення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 18 травня 2014 року вона придбала в магазині під комерційною назвою «[INFO]», юридична назва - ФОП [PERSON] (юридична адреса [ADDRESS]), що фактично знаходиться за адресою: [ADDRESS], взуття, а саме чорні шкіряні жіночі туфлі, модель 313-1-1, вартістю 765,00 (сімсот шістдесят п'ять) гривень. Наступного дня, 19 травня 2014 року, вона виявила дефект даного взуття. [PERSON] зазначала, що виявити вказаний дефект під час укладання договору купівлі-продажу не було можливо. Ремонтувати придбані туфлі та усувати вказаний дефект вона не бажає, тому що дефект виник не з її вини. 19 травня 2014 року [PERSON] звернулася до ФОП [PERSON] із заявою про повернення їй суми вартості взуття в розмірі 765,00 грн. Станом на момент звернення до суду із даним позовом вимога [PERSON] не виконана, відповіді на заяву не надано, кошти, сплачені за взуття, не повернуто. Окрім того, [PERSON] зазначає, що їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 10 000 (десять тисяч) гривень. Завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок порушення її прав при зверненні до ФОП [PERSON], неналежною якістю товару, неможливості використовувати придбаний товар за призначенням та незручностях, яких вона зазнала в результаті придбання неякісного взуття, що призвело до ускладнення пересування, необхідності докладати додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд розірвати договір купівлі-продажу взуття, а саме чорних шкіряних жіночих туфель модель 313-1-1, вартістю 765,00 грн., укладений між нею та ФОП [PERSON] 18 травня 2014 року, стягнути з магазину ФОП [PERSON] сплачені за взуття грошові кошти в сумі 765,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн., в цілому стягнути 10 765 грн. 00 коп., та стягнути з ФОП [PERSON] на користь держави судовий збір. В подальшому позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, і просила суд розірвати договір купівлі-продажу взуття, а саме чорних шкіряних жіночих туфель модель 313-1-1, вартістю 765,00 грн., укладений між нею та ФОП [PERSON] 18 травня 2014 року, стягнути з ФОП [PERSON] сплачені за взуття грошові кошти в сумі 765,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн., в цілому стягнути 10 765 грн. 00 коп., та стягнути з ФОП [PERSON] на користь держави судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача ФОП [PERSON] в судовому засіданні поданий позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2014 року [PERSON] придбала у магазині "[INFO]", що знаходиться в [ADDRESS], жіночі туфлі літні моделі 313-1-1 на суму 765 грн., що підтверджується копією товарного чеку № 1 від 18 травня 2014 року. Юридична назва магазину, в якому було придбано товар - фізична особа-підприємець [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, а у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. 19 травня 2014 року [PERSON] звернулася до продавця ФОП [PERSON] із заявою про повернення суми вартості взуття у розмірі 765,00 (сімсот шістдесят п'ять) гривень, оскільки було виявлено дефект взуття, який виник не з вини покупця, і усувати вказаний дефект покупець [PERSON] не бажала. Відповідно до ч. 1,2 ст. 678 ЦК України та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» покупець, якому передано товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару. Відповідно до положень ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до вимог п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» недоліком є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Відповідно до положень п. 12 ч. 1 ст. 1 вказаного закону істотним недоліком є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б одною з ознак: 1) взагалі не може бути усунутий; 2) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; 3) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені ч. 1 вказаної статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 «Перелік сезонних товарів, гарантійні терміни за якими обчислюються з початку відповідного сезону» на взуття літнього асортименту гарантійний термін обчислюється з 15 травня по 15 вересня. 29 травня 2014 року фізична особа-підприємець [PERSON] надав відповідь на заяву [PERSON] про виявлення істотного недоліку, в якій повідомляв, що при виборі, огляді, примірці та придбанні товару, до початку його використання, покупець мала змогу ознайомитися із вказаними властивостями взуття - розміром, фасоном, зручністю, комфортністю, кольором, цілісністю, якістю, особливостями моделі тощо, оскільки вказані показники визначаються позивачем, враховуючи індивідуальні вимоги. Продавець ФОП [PERSON] вважає, що [PERSON] було продано товар належної якості, а виявлений нею недолік виник в результаті недотримання правил та умов ефективного використання та догляду за товаром, що призвело до механічних пошкоджень у вигляді надривів в носочних частинах взуття, які виникли в процесі експлуатації після передачі товару споживачеві, що не є виробничим дефектом. У вказаній відповіді ФОП [PERSON] відмовив у задоволенні заяви про повернення сплачених за товар коштів, і натомість запропонував провести безоплатний ремонт товару у розумний строк. В матеріалах справи міститься копія розписки [PERSON], відповідно до якої споживач [PERSON] 29 травня 2014 року отримала взуття та відповідь від ФОП [PERSON], але писати відповідну розписку відмовилась. У поданих суду запереченнях представник відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] зазначав, що були відсутні підстави для повернення взуття, і покупцю [PERSON] було запропоновано безоплатно проведення ремонту. Наявність в товарі істотного недоліку представник ФОП [PERSON] заперечував, вважає вказане твердження таким, що не відповідає дійсності та ґрунтується на припущеннях, оскільки саме істотного недоліку не могло бути у придбаному взутті. Відповідно до листа Начальника Науково-технічного Центру підтвердження відповідності, продукції легкої промисловості і засобів індивідуального захисту, копія якого міститься в матеріалах справи, було проведено органолептичну перевірку якості взуття на підставі заявки [PERSON] від 03 вересня 2014 року на проведення експертизи. За результатами перевірки було встановлено, що вказане взуття має місцеву відклейку підошов обох напівпар, що класифікується як прихований виробничий дефект, і відноситься до категорії усувних істотних недоліків. Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції до видаткового касового ордера № 8251 [PERSON] сплатила за проведену експертизу взуття 376 (триста сімдесят шість) гривень 10 копійок. Так, як вбачається з матеріалів справи, за результатами експертизи у проданому позивачці [PERSON] товарі виявлено саме істотний недолік. Відповідно до чинного законодавства України, при виявленні істотного недоліку покупець має право вибору своїх подальших дій. Перелічені в ст. 8 Закону права споживача у разі придбання товару неналежної якості є такими, що застосовуються споживачем на його вибір. Оскільки вимога позивача [PERSON] щодо розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених за взуття коштів передбачена ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», то відмова продавця ФОП [PERSON] є порушенням чинного законодавства у сфері захисту прав споживачів. Окрім того, відповідачем ФОП [PERSON] було порушено право [PERSON] як покупця на належну якість продукції, а також порушено встановлений Законом обов'язок задовольнити вимоги покупця, який придбав товар неналежної якості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції); звернення до суду та інших уповноважених органів за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу взуття та стягнення з відповідача ФОП [PERSON] вартості сплаченого взуття у сумі 765,00 грн., а також стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення експертизи взуття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зазначав, що в результаті продажу неякісного товару позивачеві було завдано душевних переживань, що проявлялися у неможливості користуватися придбаним товаром, затягуванні з боку фізичної особи-підприємця [PERSON] щодо повернення сплаченої вартості взуття, порушенні її законного права на належну якість продукції та прямого порушення відповідачем її права на повернення товару. Завдану моральну шкоду позивач [PERSON] оцінила на суму 10 000 грн. Положення ст. 23 ЦК України встановлюють, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї або близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (майнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З матеріалів справи суду зрозуміло, що позивач [PERSON] зазнала душевних переживань у зв'язку з порушенням її законних прав як споживача, через неможливість використовувати придбане взуття за його безпосереднім призначенням, а також через необхідність протягом тривалого строку доводити свої права відповідачу ФОП [PERSON], і тому суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У решті вимог в цій частині позову суд відмовляє у зв'язку з їх недоведеністю позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в розмірі 487 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial