Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про про визначення права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.06.2013 року помер син позивача - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі квартира [ADDRESS], в якій він проживав разом з дружиною [PERSON], що належала йому та дружині на праві особистої власності. Оскільки заповіт спадкодавцем не складався, позивач, як мати, і дружина є спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців першої черги не має. 07.08.3013 року державним нотаріусом Ковельської держнотконтори [PERSON] заведено спадкову справу за № 54852637. 11.11.2013 року до цієї спадкової справи вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті сина. За спливом 6-ти місячного терміну після смерті сина спадкове майно в Ковельській держнотконторі не оформлялось, оскільки [PERSON] до держнотконтори подала заяву щодо утримання від вчинення нотаріальних дій, в зв'язку зі зверненням до суду, так як вона рахувала, що мати не має права щодо спадкового майна сина і звернулась до суду з позовом про визначення за нею частки з розмірі більше половини на квартиру [ADDRESS] до відкриття спадщини. Рішенням Апеляційного суду Волинської області 01.07.20156 року відмовлено в позові [PERSON] Дане рішення не було оскаржене і не скасоване, та набуло законної сило. Разом з тим, таке положення не давало можливості оформляти спадкові документи у відповідних державних органах. Тому в лютому 2016 року вона звернулась до суду з позовом про визнання розміру часток у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2016 року у справі № 159/721/16-ц, яке набрало законної сили і0.05.2016 року, визначено розмір часток спадкоємців у спадщині померлого [PERSON]. Цим рішенням суду їй визначено 1/4 частки квартири [ADDRESS], а [PERSON] - також 1/4 частки квартири, що є спадковим майном та 1/2 у праві спільної сумісної власності. Однак і після такого рішення суду вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке вона успадкувала після смерті сина - 1/4 частини квартири [ADDRESS], не може зареєструвати на себе цю частину квартири як майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації. Реєстраційна служба міста та району відмовилась прийняти від неї документи на державну реєстрацію власності частини квартири отриманої в спадщині, по тій причині, що в рішенні суду не визначено право власності на відповідну частку у спадковому майні. В Ковельській державній нотаріальній конторі, на підставі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», підпункту 4.14, 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагають оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на 1/2 частку квартири, а саме оригінал договору обміну квартир, укладеного 20.01.1995 року, посвідченого Ковельською ДНК. Оригінал такого договору надати в держнотконтору вона не може , оскільки такого документа не має і в неї його не було, так як вона не являється стороною договору, а [PERSON] відмовилась надати їй такий документ, а також відмовилась надати їй цей документ до спадкової справи Ковельської держнотконтори. Відтак, для реалізації права на спадкування частки квартири, рішення Ковельського міськрайонного суду лід 27.04.2016 року не позбавляє її права звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів про визнання права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Просить визнати за нею право власності на 1/4 частку в квартирі № 76 в буд, 93 по вулиці Володимирській в місті Ковелі Волинської області, на спадкування якої вона має право після смерті сина [PERSON], який помер 27 червня 2013 року в місті Ковелі Волинської області. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, попередньо подавши заяву про розгляд справи у її відсутності за станом здоров'я. Згідно цієї ж заяви, позивач позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, так як вважає , що позивачка має ім'я "Ганна", а не "Галина", і тому не є належним позивачем, просила у позові відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що позивач є неналежним, оскільки ким являється позивач [PERSON] (Ганна) Федорівна - матір'ю спадкодавця, яка неналежним чином змінила своє ім'я, сестрою-близнюком його матері, іншою особою - наразі не\-зрозуміло, і це викликає сумнів щодо належності позивача в даному позові. Зокрема, зі слів спадкодавця, відповідачу відомо, що її покійний чоловік називав свою матір на імя "Ганна" а не "Галина", на що є документальні підтвердження , а відтак позов є наду\-маним і безпредметним. Просив відмовити в задоволенні позову з наведених підстав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволенн повністю.. Згідно вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 1, 3 ст. 61 ЦК України). Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27.04.2016 року встановлено, що25 вересня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом актів громадського стану м. Ковель, про що в книзі реєстрації актів громадського стану\~зроблено актовий запис за № 390. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище "Сокол". 27.06.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 27.06.2013 року відділом ДРАЦС по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 01.07.2015 року в справі за позовом [PERSON] до Ковельської міської ради, [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній влас\-ності встановлено, що з моменту набуття права власності на спірну квартиру та по день смерті [PERSON] між подружжям не було домовленості щодо розміру часток кожного з них у праві власності на вищевказану квартиру, договором обміну також не було визначено часток подружжя у квартирі, що ними була придбана (обмінена), реєстрація права власності в органах БТІ була здійсненна за [PERSON] та [PERSON] також без визначення часток, тому не доведено підстав, передбачених законодавством про шлюб і сім'ю, для відступлення від часток рівності подружжя в нажитому майні і в позові відмовлено. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27.04.2016 року визначено, що частка в квартирі [ADDRESS], на спадкування якої має право [PERSON] після смерті сина [PERSON], який помер 27 червня 2013 року в м. Ковелі Волинської області, складає 1/4. Цим же рішенням визначено , що частка в квартирі [ADDRESS], на спадкування якої має право [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], який помер 27 червня 2013 року в м. Ковелі Волинської області, складає 1/4, а також визначено, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], на момент відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], який помер 27 червня 2013 року в м. Ковелі Волинської області, складає 1/2. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України). Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ст. 1226 ЦК України). Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зважаючи на вказані норми, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі й на ? частку спірної квартири. Померлий [PERSON] був сином позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Рай-ЗАГС Ковельського району від 26.01.1952 року. При цьому суд не приймає до уваги та відхиляє доводи відповідача та його представника щодо неналежності позивача через ім'я останньої, оскільки її особа встановлена в ході судового розгляду справи саме, як [PERSON]. Таке переконання суду підтверджується зазначеними вище документами та паспортом громадянина України [PERSON], який оглянутий судом Будь-які інші документи, надані стороною відповідача та в яких ім'я позивача значиться "Ганна", правового значення в даній справі не мають, оскільки не спростовують родинні відносини між померлим [PERSON] та позивачем, а тому покликання відповідача та її представника на дану обставину є надуманими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. За вказаних обставин суд визнає, що єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] була позивач, як мати померлого, та відповідач, як дружина померлого. Згідно вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27.04.2016 року встановлено, що частка в квартирі [ADDRESS], на спадкування, якої має право позивач та відповідач після смерті [PERSON] складає ? (1/2:2) за кожним з них. Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, рішенням Ковельського міськрайонног суду від 27.04.2016 року між тими самими особами встановлено, що частка [PERSON] на спадкування, якої має вона право після смерті [PERSON] складає ?. Цим же рішенням встановлено, що [PERSON] є належним позивачем, і тому ці обставини не потребують відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України доказуванню. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що в позивача [PERSON] в Ковельській державній нотаріальній конторі, на підставі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», підпункту 4.14, 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагають надати оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на 1/2 частку квартири, а саме оригінал договору обміну квартир, укладеного 20.01.1995 року, посвідченого Ковельською ДНК, який вона не може надати, оскільки такого документа вона не має , так як не являється стороною такого договору, а [PERSON] відмовилась надати їй такий документ . Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що в Ковельській державній нотаріальній конторі зареєстрована заява [PERSON] щодо утримання від вчинення нотаріальних дій, що стосується оформлення спадщини після смерті [PERSON], до вирішення питання у суді. Отже, незважаючи на наявність рішення суду, яке набрало законної сили, і яким визначено частки сторін у спадковому майні, [PERSON] не визнає право позивачки, що стверджується її поведінкою в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку в спадковому майні слід задовольнити повністю та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті сина [PERSON], який помер 27 червня 2013 року.

Outcome: approved