Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

06.02.2014р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], вимоги якого було змінено в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому посилається на те, що вона підписала договір № 2 від 11.01.2006 року з ТОВ "Таунхаус Україна" про будівництво котеджу площею 300кв.м. за адресою: [ADDRESS]. За умовами цього договору ТОВ "Таунхаус Україна" зобов'язалося збудувати котедж на підставі погодженого проекту в строк до 17.07.2006 року, а позивач взяла на себе зобов'язання щодо інвестування будівництва в розмірі 2295000,00грн. В день укладення договору, 11.01.2006., позивач передала засновникові ТОВ "Таунхаус Україна" [PERSON] передплату на будівництво котеджу - кошти в розмірі 860000,00грн., що підтверджується розпискою відповідача на зворотній стороні договору, про отримання грошових коштів. Оскільки проектно-кошторисна документація між сторонами договору не погоджена, в договорі не визначений детальний опис та технічні вимоги до котеджу та інші істотні умови, позивач вважає, що вищезазначений договір не був украдений належним чином і не може породжувати для сторін правових зобов'язань. Тому позивач вважає, що [PERSON] отримав від неї грошові кошти, не маючи для цього жодної правової підстави та використав їх у власних цілях. А ні відповідач, а ні будь-які треті особи не повернули позивачу грошові кошти, що були передані за розпискою. [PERSON] у 2007 році набув право власності на житлову будівлю за адресою: [ADDRESS], яку продав [PERSON] Отже відповідач, безпідставно отримавши грошові кошти, зобов'язаний їх повернути. Оскільки строк їх повернення не встановлений статтею 1212 ЦК України, він має відраховуватись від пред'явлення відповідної вимоги. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 860000,00грн. та, на підставі ст. ст. 1214, 536, 1048 ЦК України, 190825,74грн. - відсотки за безпідставне користування цими грошовими коштами, за період з 07.02.2011р. по 05.02.2014р. (а.с. 123-127, 146). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2014р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Таунхаус Україна" (а.с. 114). В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що договір № 2 в силу ст. 638 ЦК України є неукладеним, оскільки не містить істотних умов, тобто не породжує жодних зобов'язальних відносин. Зазначений договір позивачу надав для підписання [PERSON], він вже містив підпис директора та печатку підприємства. Сторони у справі були добрими знайомими і відповідач пообіцяв збудувати позивачеві котедж, при цьому жодного договору між [PERSON] та [PERSON] не було, отже останній набув кошти безпідставно. Оскільки в розписці про отримання грошей не вказано строк, він починається з дня, коли позивач звернулась з вимогою, якою в даному випадку є пред'явлення позову, крім того, 14.04.2014р. відповідачу також була надіслана вимога. [PERSON] на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] збудував собі будинок, який продав. Доказів передачі [PERSON] коштів, отриманих у позивача, ТОВ "Таунхаус Україна" немає. Крім того, відповідач не був посадовою особою товариства, а є його засновником. Написана відповідачем розписка не є зобов'язанням, обов'язок повернути кошти випливає з положень ст. 1212 ЦК України Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та пояснила, що кошти в сумі 860000,00грн. були отримані [PERSON], як представником ТОВ "Таунхаус Україна", яке здійснювало діяльність по будівництву. Собі відповідач ці кошти не привласнював, вони були передані ним ТОВ "Таунхаус Україна". Однак документи не збереглись. Між позивачем та відповідачем договору на будівництво та зобов'язань не існувало. Крім того, позивач давно усвідомила про невиконання зобов'язання, а також повинна була усвідомлювати наслідки договору. Відповідач на ділянці, яка йому належала, за адресою: [ADDRESS], збудував будинок для себе, за власні кошти, з використанням роботи найманих працівників. Також представник відповідача просила застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що 11.01.2006р. було укладено договір та отримано кошти, в договорі вказано, що зобов'язання за ним повинно бути виконано до 17.06.2006р. Також матеріали справи містять заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності (а.с. 35-36). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через представника відповідача передав пояснення, в яких зазначив, що [PERSON] є єдиним засновником ТОВ "Таунхаус Україна", яке здійснює діяльність з будівництва житлових і нежитлових будівель. [PERSON] та ТОВ "Таунхаус Україна" було досягнуто згоди про здійснення будівництва будинку за адресою: [ADDRESS], ТОВ "Таунхаус Україна" прийняло на себе відповідне зобов'язання з будівництва будинку, з огляду на що за взаємною згодою було підписано договір № 2 між ТОВ "Таунхаус Україна" та [PERSON] На часткове виконання свого зобов'язання за цим договором позивач передала на користь ТОВ "Таунхаус Україна" передоплату за будівництво котеджу в розмірі 860000,00грн. Розписку про отримання грошей у якості передоплати було написано відповідачем, який був присутній при виникненні зобов'язання. ТОВ "Таунхаус Україна" не змогло виконати взяті на себе зобов'язання, будівництво будинку за адресою: [ADDRESS], не здійснювало. У погоджений строк - 17.06.2006р. [PERSON] не зверталась до ТОВ "Таунхаус Україна". Позивача було повідомлено про неможливість виконати зобов'язання. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Судом встановлено, що 11.01.2006 року між позивачем [PERSON] та ТОВ "Таунхаус Україна", в особі директора, було підписано Договір № 2 про те, що: 1. ТОВ "Таунхаус Україна" бере на себе зобов'язання по будівництву котеджу площею 300кв.м. [ADDRESS], на підставі затвердженого проекту в строк до 17.06.2006 року; 2. [PERSON] бере на себе зобов'язання по інвестуванню будівництва даного котеджу в сумі 450000,00у.о. (1у.о.=5.10грн. Всього 2295000,00грн.) (а.с. 7). 11.01.2006 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] передоплату на будівництво будинку за адресою: [ADDRESS], в розмірі 860000,00грн., про що відповідач написав розписку на звороті вищезазначеного договору (а.с. 8). В судовому засіданні було оглянуто оригінал договору та розписки на його звороті. Факт отримання [PERSON] від [PERSON] 860000,00грн. визнаний сторонами у справі. [PERSON] є єдиним засновником ТОВ "Таунхаус Україна", основним видом діяльності якого є будівництво житлових і не житлових будівель (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Відповідно до частин 1, 2 ст. 877 ЦК України, підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію. Відповідно до пунктів 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 р. № 668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду у капітальному будівництві" (в редакції від 01.08.2005р., яка діяла на час підписання договору), за договором підряду підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений договором підряду строк закінчені роботи (об'єкт будівництва), а замовник зобов'язується надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), передати дозвільну документацію, а також затверджену в установленому порядку проектну документацію (у разі, коли цей обов'язок повністю або частково не покладено на підрядника), прийняти від підрядника закінчені роботи (об'єкт будівництва) та оплатити їх. Договір підряду укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору підряду є: найменування та реквізити сторін; місце і дата укладення договору підряду; предмет договору підряду; договірна ціна; строки початку та закінчення робіт (будівництва об'єкта); права та обов'язки сторін; порядок забезпечення виконання зобов'язань за договором підряду; умови страхування ризиків випадкового знищення або пошкодження об'єкта будівництва; порядок забезпечення робіт проектною документацією, ресурсами та послугами; порядок залучення субпідрядників; вимоги до організації робіт; порядок здійснення замовником контролю за якістю ресурсів; джерела та порядок фінансування робіт (будівництва об'єкта); порядок розрахунків за виконані роботи; порядок здачі-приймання закінчених робіт (об'єкта будівництва); гарантійні строки якості закінчених робіт (експлуатації об'єкта будівництва), порядок усунення недоліків; відповідальність сторін за порушення умов договору підряду; порядок врегулювання спорів; порядок внесення змін до договору підряду та його розірвання. У договорі підряду сторони можуть передбачати інші важливі для регулювання взаємовідносин умови. Примірний договір підряду затверджується Держбудом. Пунктом 12 вищезазначеної Постанови КМУ визначено, що договір підряду вважається неукладеним (таким, що не відбувся) у разі, коли сторони не досягли згоди з усіх істотних умов. Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються відповідно до Цивільного кодексу України. Зважаючи на те, що підписаний [PERSON] та директором (на час підписання) ТОВ "Таунхаус Україна" договір № 2, з усіх обов'язкових істотних умов договору підряду містить лише: найменування сторін; предмет договору підряду (який визначений як котедж за зазначеною адресою); договірну ціну; строк закінчення робіт (будівництва об'єкта); обов'язки сторін (які визначені лише як зобов'язання з будівництва котеджу та інвестування будівництва); джерела фінансування (які визначені як зобов'язання з інвестування будівництва), та не містить інших, визначених спеціальним нормативним актом, істотних умов договору підряду, зазначений договір, відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України та п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 р. № 668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду у капітальному будівництві" (в редакції від 01.08.2005р., яка діяла на час підписання договору), є неукладеним. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Представником відповідача в судовому та представником третьої особи в письмових поясненнях стверджувалось, що одержані від позивача 860000,00грн. передоплати на будівництво котеджу були передані [PERSON] Товариству з обмеженою відповідальністю "Таунхаус Україна". Разом з тим, стороною відповідача та третьою особою не було надано суду жодного доказу, в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, того, що ці грошові кошти були передані відповідачем третій особі, як на будівництво котеджу, так і з будь-якою іншою метою. При цьому, згідно інформації, наданої КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області", щодо зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], об'єкту нерухомого майна: 07.09.2007р. право власності було зареєстровано за [PERSON]; 11.07.2011р. зареєстровано право власності на нерухоме майно за [PERSON] (а.с. 55). Представник відповідача в удовому засіданні не заперечувала, що [PERSON] збудував, з використанням робочої сили найманих працівників, будинок за вищезазначеною адресою для себе та зареєстрував право власності на цей будинок на себе. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Отже, оскільки договір № 2 є неукладеним, тобто відповідач набув майно позивача - грошові кошти в сумі 860000,00грн. без достатньої правової підстави, доказів передачі цих коштів третій особі не надано, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення вищезазначених безпідставно набутих грошових коштів з відповідача на користь позивача. Частиною 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Отже, суд вважає правильним, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, застосувати аналогію закону, визначену подібними неврегульованим спірним правовідносинами, визначеними статтею 1048 ЦК України, частиною 1 якої передбачено, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За заявлений у позові період - з 07.02.2011р. по 05.02.2014р. облікова ставка НБУ становила: 7.75% річних з 10.08.2010р. по 22.03.2012р. (згідно постанови НБУ від 09.08.2010 р. № 377); 7.50% річних з 23.03.2012р. по 09.06.2013р. (згідно постанови НБУ від 21.03.2012 р. № 102); 7.00% річних з 10.06.2013р. по 12.08.2013р. (згідно постанови НБУ від 06.06.2013 р. № 209); 6.50% річних з 13.08.2013р. по 14.04.2014р. (згідно постанови НБУ від 09.08.2013р. № 315). Таким чином, проценти за користування безпідставно одержаними відповідачем грошовими коштами з 07.02.2011р. по 05.02.2014р. включно становлять 190786,13грн. (з 07.02.2011р. по 22.03.2012р. - 74662,57грн. (з розрахунку 366 днів у році), 23.03.2012р. по 09.06.2013р. - 78460,27грн., з 10.06.2013р. по 12.08.2013р. - 10555,62грн., з 13.08.2013р. по 05.02.2014р. - 27107,67грн.). Отже позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Представник відповідача в судовому засіданні заявив про застосування строків позовної давності, посилаючи на те, що договір № 2 був укладений 11.01.2006 року, цього ж числа позивачем було передано відповідачу грошові кошти, в договорі визначений строк виконання зобов'язання - до 17.06.2006 року. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, в даному випадку строк повернення безпідставно набутих коштів не встановлений. Розписка відповідача містить лише дату одержання цих коштів. Вказана в договорі № 2 дата - 17.06.2006р. не має жодного значення щодо встановлення строку повернення безпідставно набутих коштів, оскільки є датою виконання зобов'язання з будівництва котеджу за неукладеним договором. Отже, не можна вважати зазначену дату датою настання у відповідача обов'язку повернути безпідставно набуті кошти та початком перебігу для позивача строку звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів, оскільки в такому разі підлягають застосовуються загальні положення щодо строку виконання зобов'язання (стаття 530 ЦК України). Відповідно до положень абзацу другого ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Тому початок перебігу строку позовної давності у подібних випадках має бути приурочений або до дня пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання, у даному випадку - зобов'язання з повернення безпідставно набутого майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку строк позовної давності не пропущено, оскільки вимогою повернення безпідставно набутих коштів та процентів за ними є позов, з яким [PERSON] звернулась до суду. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 860000,00грн. - безпідставно набутих грошових коштів та 190786,13грн. процентів за користування ними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі судового збору в сумі 3654,00грн. На підставі викладеного, ст. ст. 8, 530, 536, 628, 638, 875, 877, 1048, 1212, 1214 ЦК України, п. 4, 5, 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 р. № 668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду у капітальному будівництві" (в редакції від 01.08.2005р.),

Outcome: partial