Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення помилково сплачених грошових коштів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що сторони 11.02.1995 року уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають 3 дітей: на момент подачі позову повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] та неповнолітніх сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. 3.09.2013 року сторони уклали між собою договір про утримання дитини, за змістом якого позивач зобов'язався сплачувати щомісячно відповідачці на утримання трьох неповнолітніх на той час дітей 13 000 грн. із розрахунку по 4333 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. При цьому сторони погодили формулу розрахунку щомісячних платежів, який залежить від зміни курсу долара США до гривні. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років. До вказаної дати повноліття позивач вчасно сплачував аліменти на утримання своїх дітей і заборгованості у нього по виконанню вказаного договору не було. Однак після [INFO] продовжував помилково сплачувати кошти саме на трьох дітей, в результаті чого відповідачка отримала за період з квітня 2014 року по січень 2015 року включно 61 919 грн. 34 коп. безпідставно набутих грошових коштів. Вважає, що до даних правовідносин не можна застосовувати ст.1215 ЦК України, так як вказані грошові кошти не відносяться до категорії аліментів, поскільки останні сплачуються за рішенням суду або за договором. В даному випадку дія договору між батьками від 3.09.2013 року була припинена з досягненням повноліття [PERSON] За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача 61 919 грн. 34 коп. безпідставно набутих грошових коштів та проценти за цей період за незаконне користування чужими коштами в порядку ст.1048 ЦК України, а всього 70 100 грн. 69 коп. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що дійсно між сторонами був укладений договір про утримання дитини від 3.09.2013 року, за яким позивач сплачував аліменти на своїх трьох дітей. Після виповнення повноліття [PERSON] позивач продовжував сплачувати саме аліменти і на неї, про що йдеться у фіскальних чеках ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК", де у графі „зміст операції" зазначено „аліменти". А згідно ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті аліменти, надані фізичній особі як засіб існування, з урахування того, що позивач їх надсилав добровільно, за відсутністю своєї рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача. Крім того, сам укладений договір не припиняє свою дію автоматично по досягненню повноліття [PERSON], а передбачає укладення змін до нього або доповнення до договору, що позивач не пропонував своїй доньці і не укладав. Заслухавши відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони 11.02.1995 року уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають трьох дітей: на момент подачі позову повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.15) та неповнолітніх: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Як передбачає ч.1, ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1, ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. 3.09.2013 року сторони уклали між собою договір про утримання дитини, за змістом якого позивач зобов'язався сплачувати щомісячно відповідачці на утримання трьох неповнолітніх на той час дітей 13 000 грн. із розрахунку по 4333 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. При цьому сторони погодили формулу розрахунку щомісячних платежів, який залежить від зміни курсу долара США до гривні (а.с.20-23). Крім того, вказаний договір наголошує, що за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років. До вказаної дати повноліття позивач вчасно сплачував аліменти на утримання своїх дітей і заборгованості у нього по виконанню вказаного договору не було. Вказані обставини не заперечувались представниками сторін, тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи в порядку ч.1, ст.61 ЦПК України. За приписами ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2015 року було зменшено розмір аліментів визначений договором від 3.09.2013 року та визначено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] по 7000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття, а в задоволенні частини позову про зміну договору в частині зменшення розміру аліментів та припинення дії договору в частині стягнення аліментів на дитину, яка досягла повноліття, було відмовлено (а.с.16-19). За змістом ч.1, ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача [PERSON], після [INFO] позивач продовжував помилково сплачувати кошти саме на трьох дітей, виконуючи умови договору від 3.09.2013 року, в результаті чого відповідачка отримала за період з квітня 2014 року по січень 2015 року включно 61 919 грн. 34 коп. безпідставно набутих грошових коштів. Зазначені обставини підтверджуються фіскальними чеками ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" (а.с.6-7), розписками відповідачки (а.с.8-10), витягами із „особистого кабінету" [PERSON] веб-сайту „Приват24" (а.с.11-14). [PERSON] не заперечувала щодо отримання вказаних коштів у зазначеному розмірі і періоді. Як передбачає п.1, ч.1, ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Як вбачається із диспозиції вказаної норми права, крім інших видів виплат не підлягають поверненню і аліменти надані фізичній особі як засіб існування, при цьому законодавець зазначив три обов'язкові умови: якщо вони сплачені особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача позивач [PERSON] розумів, що надає відповідачці саме аліменти на утримання дітей, про що свідчать записи у фіскальних чеках ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК", де у графі „зміст операції" зазначено „аліменти" (а.с.6-7), у розписках відповідачка власноруч писала, що отримує аліменти (а.с.8-10), у витягах із особистого кабінету [PERSON] вказано „выплата средств на содержание детей" (а.с.11-14); надавав їх добровільно; за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку відповідача. За змістом ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позову, поскільки сплачені аліменти особі як засіб для її існування, які знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні, не підлягають поверненню в порядку ч.1, ст.1215 ЦК України, на якому наполягав представник позивача. Суд також відмовляє у задоволенні стягнення процентів за цей період за незаконне користування чужими коштами в порядку ст.1048 ЦК України, поскільки вказана норма права у даному випадку не регламентує зазначені правовідносини між сторонами по справі. Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі, тому і не підлягає поверненню сума сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду.

Outcome: dismissed