Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача в його користь 16110,44 грн., з яких : 13885,96 грн. заборгованості за користування чужими коштами за період з 24.07.2014 р. по 26.02.2015р. Свої вимоги, обґрунтовує тим, що 18.07.2013 року між ним та ПАТ "Банк Перший" було укладено договір банківського вкладу № ДФ - 051788, на строк до 24.07.2014 р. під процентну ставку 21 % річних. Після закінчення строку депозиту, на його вимогу відповідач відмовився повертати гроші за депозитом та проценти, пославшись на скрутне матеріальне становище. Гроші у сумі 112221,73 грн. повернув лише 19.03.2015 р.. Просив позов задовольнити, та стягнути з відповідача вказану заборгованість та моральну шкоду у розмірі 2% від суми заборгованості, що складає - 22224,48 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві та додатково вказав, що після закінчення терміну дії депозитного договору 24.07.2014 р. банк повернув йому лише його кошти із процентами 18.03.2015 р. У зв'язку із чим просив стягнути із відповідача дану заборгованість за період з 24.07.2014 р. до 26.02.2015 р., а саме до часу відкликання банківської ліцензії, згідно п.3 ст.27 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі не з'явився. Подав свої письмові заперечення на позов, в яких вказав, що відшкодування коштів у розмірі вкладу та відсотків відшкодовує Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Також зазначив, що 26.02.2015 р. правління НБУ прийнято рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ "БГ Банк", а здійснення виплат вкладникам проводиться через агента Фонду -ПАТ "Укрінбанк". Окрім цього вказав, що на час дії тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази та з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18.07.2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту), за умовами якого позивач - Вкладник передав, а банк - прийняв для зберігання грошові кошти в національній валюті України, які були внесені на депозитний рахунок Банку у розмірі 16000 грн. 00 коп. та 95000 строком до 21.07.2014 р. зі сплатою 21 % річних. Після закінчення строку дії договору банківського вкладу, [PERSON] 28.07.2014 р. звернувся до ПАТ "Банк Перший" із вимогою про повернення вкладених коштів та нарахованих процентів за даним договором у сумі 112221.73 грн. Як вбачається із відповіді ПАТ "Банк Перший" за № 17/02-41/361 від 22.08.2014 року, банк відмовив у виплаті коштів за депозитом з посиланням на ту обставину, що на даний час Банк не у змозі виконати договірні зобов'язання по даних договорах у зв'язку із важким фінансовим становищем. П. 2.2 договору передбачено, що проценти на суму вкладу нараховуються за фактичну кількість днів перебування вкладу на рахунку, від дня, наступного за днем надходження вкладу на рахунок, до дня, який передує останньому дню строку вкладу. П. 3.1.1. Договору банківського вкладу передбачено, що банк зобов'язався виплатити кошти вкладнику по закінченню строку вкладу, або на першу вимогу вкладника, з дотриманням всіх вимог договору. Кошти за депозитним договором ДФ-051788 від 18.07.2013 р та нараховані проценти, цього ж дня були повернені позивачу 19.03.2015 р., що підтверджується копією платіжного доручення №3340460 від 19.03.2015 р.. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За загальними правилами ст. 536 ЦК України сплата процентів за користування чужими грошовими коштами є прямим обов'язком боржника. Користування чужими грошима це не тільки зобов'язання, основним предметом яких є надання грошових коштів у тимчасове використання (позика, кредит, банківський вклад тощо), але і випадки прострочення сплати грошей за будь-якими оплатними зобов'язаннями. Виключення із даного правила, тобто звільнення боржника від сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, може бути встановлено тільки договором між фізичними особами. Звідки й слідує, що юридичні особи не можуть бути звільнені від цього обов'язку. Отже, відповідач прострочив повернення [PERSON] вкладу та нарахованих процентів з 22.07.2014 р. до 19.03.2015 р., що складає 239 днів. Відповідно до постанови Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2014 р. прийнято рішення №131 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ Банк" та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "БГ Банк" Новікову М.М.. Згідно постанови Правління Національного Банку України від 26.02.2015 №134 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БГ Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.02.2015 №43 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "БГ Банк". Як передбачено п.3 ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Отже нарахування процентів за прострочення повернення коштів за депозитом припиняється 26.02.2015 р., про що також у своєму уточненні до позовних вимог вказує [PERSON]. Що стосується посилання відповідача на те, що на час дії тимчасової адміністрації у ПАТ БГ "Банк" не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, з посилкою на п.2 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то, слід зазначити те, що строк дії вкладу закінчився до введення тимчасової адміністрації (21.07.2014 р.), та, у відповідності до п. 3.1. договору, банк зобов'язаний був виплатити позивачу грошові кошти у термін виплати вкладу. Претензію про повернення вкладу [PERSON] пред'явив відповідачу2 8.07.2014 р., що стверджується штемпелем вхідної кореспонденції банку. Таким чином, порушення зобов'язання ПАТ "БГ Банк" відбулося до введення тимчасової адміністрації. Представник відповідача в заперечення позовних вимог позивача зсилається на ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно якого передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, п. 1 ч. 6 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення процентів підлягають задоволенню. Розрахунок розміру процентів: Відповідно до п.2.1 договору ДФ-051788 від 18.07.2013 р., банк щоденно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі 21.00 % річних. Період прострочення рахується з 22.07.2014 р. по 26.02.2015 р. і складає 219 днів. Отже розмір процентів за користування коштами становить: 111221,73*21%*219=13821,96 грн. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди то суд вирішив наступне. Відповідно до статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" (Судовий захист прав споживачів) захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань , або інших негативних явищ , заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З урахуванням наведеного, суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами, не передбачають відшкодування моральної шкоди, Позивачем не надано доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, у зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Згідно із ч. 1 та 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial