Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , загальною площею 0,0723 га, кадастровий номер: 4810136600:01:014:0017, та визнати за нею та відповідачем [PERSON] право власності, по 1/2 частині за кожним, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , загальною площею 0,0723 га, кадастровий номер: 4810136600:01:014:0017. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.1974 року, а 29.02.1996 року шлюб між ними був розірваний. Від даного шлюбу вони мають спільних повнолітніх дітей: [PERSON] , 1975 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження. В період шлюбу, за спільні сумісні кошти, подружжям було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці, яка була надана відповідачу рішен\-ням виконкому міськради № 72 від 23.02.1990р. для будівництва жилого будинку, за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку було оформлено за відповідачем. Після припинення сімейних відносин сторони не можуть досягнути згоди щодо поділу сумісного майна подружжя, тому позивач була вимушена звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити їх. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, були належним чином та своєчасно повідомлені, причина їх неявки суду не відома. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків - [PERSON] та [PERSON] , дослідивши надані суду письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.1974 року. Цей шлюб був розірваний 29.02.1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10). 23.02.1990 року [PERSON] , на підставі рішен\-ня виконкому міськради № 72 від 23.02.1990р. була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). В подальшому подружжям було побудовано житловий будинок літ. "А -3" з господарськими будівлями та спорудами літ "Б" за адресою: [ADDRESS] . Відповідно довідки КП ММБТІ № б/н від 22.01.2021 року, рік побудови житлового будинку 1992р. 27.01.2011 року на підставі Витягу із рішення Миколаївської міської ради № 3/52 "Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Корабельному району м. Миколаєва", [PERSON] було надано у власність земельну ділянку площею 723 кв.м для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с.12). Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , загальною площею 0,0723 га, кадастровий номер: 4810136600:01:014:0017 було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.13-14, 23-24) та Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.15). Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved