Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

19.04.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с.8-14). Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, просить розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про що надала до суду відповідну заяву (а.с.79 ). Відповідач Об'єднана територіальна громада м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, представник у судове засідання не з'явився, просить розглянути цивільну справу без його участі, про що надав до суду відповідну заяву (а.с.70-71). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлені фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] помер [PERSON], який постійно мешкав в [ADDRESS](а.с.47). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], та яке належало спадкодавцю на підставі договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва житлового будинку від 03.07.1956, посвідченого нотаріусом Краснолиманської нотаріальної контори 05.07.1956 за реєстровим № 3278 та зареєстрованого в інвентар-бюро м. Красний Лиман 09.07.1956 під № 946(а.с.20-22). Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз'яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. Спадкодавець [PERSON] до своєї смерті спадковим майно розпорядився склавши 05.08.1987 заповіт, яким все своє майно залишив своєму сину [PERSON]. Заповіт посвідчено секретарем Ямпільської селищної ради народних депутатів Краснолиманського району Донецької області за № 86(а.с.23). Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти, чоловік (дружина), батьки померлого. В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] був його син [PERSON], який прийняв спадщину фактично, згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, тобто вступили в управління та володіння спадковим майном(а.с.49-51). Син спадкодавця [PERSON] з 1987 року по день своєї смерті [INFO] був зареєстрований в спадковому будинку за адресою: [ADDRESS]. Після смерті спадкодавця [PERSON], його спадкоємєць [PERSON], реалізуваши своє спадкове право, фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, постійно здійснював догляд за домоволодінням та земельною ділянкою, розпоряджалися особистими речами померлого. Даний факт підтверджується довідкою головного спеціаліста Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області № 448 від 06.02.2018 (а.с.55-56). Тобто фактично, на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому враховуючи цивільне законодавство, яке діяло на час відкриття спадщини, а саме ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР він вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкові права після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] юридично не оформив. [INFO] помер [PERSON], батько позивача [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS](а.с.48, 52-54). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 ст. 1217 ЦК України (в редакції 2004 року чинній на момент відкриття спадщини) передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та законом. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та яке він прийняв після смерті [PERSON], але юридично не оформила своїх спадкових прав. Статтею 1261 ЦК України (в редакції 2004 року чинній на момент відкриття спадщини) визначено, що першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно є його донька, позивач по справі - [PERSON], яка згідно вимог ст. 1268- 1270 ЦК України, прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини подала до нотаріуса заяву про її прийняття. Відповідно до повідомлення Лиманської державної нотаріальної контори від 27.04.2018, на підставі заяви від 08.07.2017 про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON], заведена спадкова справа № 352/2017 після померлого [INFO] [PERSON], з іншими заявами про прийняття спадщини або про відмову ніхто не звертався(а.с.69). Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. від 21.12.2017 [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтв про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок, оскільки [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], але за життя не оформив, тобто відсутній правовстановлюючий документ на його ім'я; не підтверджується родинний зв'язок між позивачем та спадкодавцями [PERSON] та [PERSON](в свідоцтві про смерть по батькові зазначено «[PERSON]», а у повному Витягу з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження записано «[PERSON]»(а.с.44-45). Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 315 в судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин, реєстрації шлюбу, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], мають для позивача юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до актового запису про смерть [PERSON] № 19 від 31.03.1988 (повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.01.2018) його по батькові на українській мові вказано як «[PERSON]», а у повному Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] від 30.01.2018 в графі «відомості про батька» по батькові [PERSON] на українській мові зазначено як "[PERSON]"(а.с.47, 49-50). [PERSON], народився [INFO] в с. Кіровськ Краснолиманського району, Донецької області. В графі «батьки» актового запису про народження зазначені: батько «[PERSON]», мати «[PERSON]». Крім того факт родинних відносин підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON], де батьком зазначений [PERSON]; копією заповіту, посвідченого секретарем Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області 05.08.1987 за реєстровим №86, яким [PERSON] зробив розпорядження на випадок своєї смерті про те, що все своє майно він заповідає своєму сину, [PERSON]; довідкою Ямпільського старостинського округу від 06.02.2018 за №448, з якої вбачається, що [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] продовжував постійно мешкати, доглядати користуватися спадковим майном до дня своєї смерті(а.с.23,51,55). Таким чином, порушення та неточності в написанні прізвища в актовому записі про народження [PERSON] викликані у зв'язку із неписьменністю людей в довоєнні та післявоєнні роки, коли при підготовці та виготовленні вищевикладенних документів, допускалося багато граматичних помилок. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при наявності умов для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. П. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦЮ та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). У відповідності зі ст. 1218 до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Однак чинним законодавством не встановлений чіткий термін для отримання зазначеного свідоцтва - «Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини». Відповідно отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем строком не обмежена і таке право не припинилося внаслідок його смерті. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки на теперішній час, позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, реалізувати своє право на спадщину, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved