Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачі послались на те, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 19 листопада 2005 року знаходились у шлюбі. 17 вересня 2013 року шлюб рішенням Антрацитівського міськрайонного суду розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Їх спільне сумісне проживання в теперішній час припинено, вони проживають окремо, відповідачка мешкає квартирі за адресою : [ADDRESS], а позивач [PERSON] мешкає за адресою : [ADDRESS]. в квартирі, яка належить його батькові. З моменту погіршення стосунків відповідачка розповсюджує про нього та про його родину неправдиві чутки стосовно приватного життя та трудової діяльності позивача. Позивач [PERSON] з 1997 року працює на підприємстві ВП «Автобаза» ДП «Антрацит», за свої професійні здібності завжди був на гарному рахунку у керівництва. Проте кривда, яку розповсюджує відповідачка, породжує чутки, які кидають тінь на його репутацію, ставлять під сумнів його ділові здібності. Відповідачка звернулася з заявою, яка зареєстрована 13 листопада 2013 року, до керівництва за місцем роботи позивача [PERSON]- Генерального директора ДП «Антрацит» [PERSON], де позивач працює головним інженером ДП «Автобаза» ДП «Антрацит» та вказала в заяві завідомо неправдиві відомості про автомобіль ВАЗ, [NUMBER], який знаходиться в оренді ДП «Антрацит», а саме про те, що в березні місяці 2013 року автомобіль позивач [PERSON] обманним шляхом через комісійний магазин без її відому перепродав позивачу [PERSON], і цю угоду суд визнав не дійсною. 19.09.2013 року на автомобіль рішенням суду було покладено арешт. На що позивач не відреагував, та виконавчій службі відмовився віддавати технічний паспорт на автомобіль і по теперішній час позивач продовжує здійснювати перевезення для ДП «Антрацит». При цьому здійснює це особисто позивач [PERSON], а не його брат [PERSON], на якого є липовий договір оренди, якщо генеральний директор [PERSON] розуміє це вже корупція. У зв'язку з чим відповідачка просить розібратися, прийняти відповідні міри. Якщо міри не будуть прийняті вона буде вимушена звернутися до правоохоронних органів. Після цих неправдивих відомостей позивач [PERSON] вимушений був подати заяву від 11.11.2013 р. на ім'я директора ВП «Автобаза» ДП «Антрацит» [PERSON] про розірвання договору оренди автомобілю № 389 від 13.03.2013 року, хоча цей договір було укладено у відповідності з діючим законодавством України, але його було розірвано через завідомо неправдиві відомості викладені в заяві до генерального директора ДП «Антрацит». Позивач [PERSON] є сумлінним покупцем цього автомобіля, він за нього сплатив обумовлені кошти у розмірі 6000 доларів США, які залишились у відповідачки, і остання, знаючи про продаж автомобілю ні куди не зверталась в період спільного проживання. 17 вересня 2013 року відповідачка звернулася з позовною заявою про визнання договору щодо розпорядження спільним сумісним майном недійсним, поділ майна подружжя. За цим позовом було відкрито провадження та до теперішнього часу судом не ухвалено рішення, договір щодо розпорядження спільним сумісним автомобілем не визнано не дійсним, хоча позивачка в своїй заяві від 11.11.2013 року посилається на те, що таке рішення вже ухвалено Антрацитівським міськрайонним судом, що не відповідає дійсності та наносить шкоду честі, гідності та ділової репутації позивача [PERSON], в результаті чого у нього значно погіршилися відносини з керівництвом. Також відповідачка у своїй заяві бажає, щоб цей автомобіль залишився у власності позивача, що говорить про те, що мета цих заяв і дій погіршити його стосунки з керівництвом ДП «Антрацит». У заяві відповідачки було вказано недостовірні відомості про те, що на автомобіль покладено арешт і позивач відмовляється віддавати технічний паспорт на автомобіль, але відповідачці відомо, про те, що він оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Антрацитівського міськрайонного суду від 20 вересня 2013 року про забезпечення позову, якою було покладено арешт на відчуження, експлуатацію автомобілю з вилученням технічного паспорту і 12 листопада 2013 року ця ухвала рішенням апеляційного суду Луганської області у справі № 22 ц-4217/2013 р. була скасована в частині заборони експлуатації автомобіля ВАЗ 211140, державний номерний знак [NUMBER], який знаходиться у власності [PERSON] з вилученням технічного паспорту на автомобіль та в цій частині у задоволенні заяви про забезпечення позову у такий спосіб було відмолено. Відповідачці про це було відомо у зв'язку з чим вона негайно звернулася до керівництва підприємства з відомостями, які не відповідають дійсності. Також особисто відповідачка, або за її проханням, її родичі - мати [PERSON] та брат [PERSON] неодноразово приходили до керівництва в ДП «Антрацит», дзвонили на мобільний телефон та повідомляли завідомо неправдиві відомості про позивача, які порочать його честь, гідність та ділову репутацію, також те, що позивач як працівник державного підприємства є корупціонером, це також викладено в заяві відповідачки від 11.11.2013 року. В результаті цих дій позивач [PERSON] вимушений був розірвати договір оренди транспортного засобу , що завдало йому значної шкоди, так як договір було укладено на один рік до 13 березня 2014 року, і йому були завдані збитки у вигляді упущеної вигоди за не отриману орендну плату у розмірі 9 600 грн. ( Орендна плата у місяць складала 2 400 грн х 4 місяці = 9600 грн.) Відповідачкою на смт. Кріпенський м. Антрацит та в ході засідання в органі опіки та піклування м.Антрацит поширені чутки про те, що батько позивачів хворий на відкриту форму туберкульозу, у зв'язку з чим позивач не може спілкуватися з донькою, а дід зі своєю онукою. Також 05.12.2013 року відповідачка звернулася зі скаргою на адресу начальника Головного управління [PERSON] де вона оскаржує дії працівників міліції (ЗП-03400192 реєстр Г-2168 від 05.12.2013 р.) та вказує за позивача, надаючи неправдоподібну інформацію про те позивач привів до неї до дому «своїх знайомих міліціонерів», які за її словами порушили її спокій та вели себе неналежним чином. 01 грудня 2013 року він звернувся до чергової частини Антрацитівського МВ УМВС з проханням знайти зникле з його будинку за адресою: [ADDRESS], майно. На місце виїхала чергова бригада у складі слідчого [PERSON] та ще двох осіб. Всіх цих співробітників міліції в цей вечір він побачив вперше, дав їм письмовий дозвіл на огляд будинку, але відповідачка [PERSON] не давши жодних пояснень співробітникам міліції в той вечір за фактом зникнення майна, сказала їм вийти з дому і нікого не пускала. Також відповідачка просить притягнути позивача за завідомо неправдиве повідомлення про кримінальне правопорушення - крадіжку у зв'язку з тим, що позивачу завідомо відомо, що все майно є предметом спору. Майно, яке позивач не побачив у будинку 01 грудня 2013 року: 4 ламбрекени, 3 багети, 4 кришталевих ліхтаря, 1 люстра, 3 решітки на батареї, на 08 січня 2014 року майно не увійшло в список діленого судом майна. У своїй скарзі відповідачка пише, "що позивач обіцяв підкинути їй наркотики і знову привести міліцію», що також є цілковитою вигадкою. Всі ці заяви є наклепом. У результаті неправомірних дій відповідачки у позивача не лише погіршився відношення з колегами і керівництвом, але і помітно погіршився стан здоров'я. Так з вересня 2013 року позивач [PERSON] практично не обходиться без заспокійливих засобів, антидепресантів. Став нервовим, дратівливим, постійно мучить безсоння, постійно перебуває у стані депресії. Це все змусило його у вересні 2013 року звернутися до ЦМЛ г.Антрацита до невропатолога, постійно перебуває під наглядом фахівця, проходить призначене лікування. Діями відповідачки йому завдана моральна шкода, яку позивач оцінює у сумі 10 000 грн. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки - це доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, (упущена вигода). У відповідності з ч. 1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає згідно п.4 ч.2 ст.23 ЦК України у приниженні честі та гідності фізичної особи , а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб у який вона була поширена. У відповідності з ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Тому позивач [PERSON] просить зобов'язати відповідачку шляхом написання відповідного листа до ДП «Антрацит» на ім'я генерального директора [PERSON] та на ім'я директора ВП «Автобаза» [PERSON], та шляхом відповідної публікації в газеті «Антрацитівський вісник» спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать його честь, гідність та ділову репутацію, а саме те, його батько хворіє туберкульозом, що він є корупціонером і незаконно використовує на підприємстві ВП «Автобаза» ДП «Антрацит» автомобіль на підставі «ліпового договору», на який судом покладено заборону на його експлуатацію, а також Антрацитівським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким визнано угоду про продаж автомобіля ВАЗ 211140, державний номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, не дійсною. Стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., понесені судові витрати. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачки на свою користь матеріальні збитки у розмірі 9600 грн. у вигляді втраченої вигоди від оренди належного йому автомобіля. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивачів - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору, підтримали позов з вищевикладених підстав просять позовні вимоги задовольнити. Також представник позивачів пояснив, що туберкулома, про яку вказує відповідачка - є однією із форм туберкульозу, і відповідачка не мала права поширювати відповідну інформацію про стан здоров'я батька позивачів. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона честь, гідність та ділову репутацію позивачів не порушувала і на них не посягала, також не поширювала ніякої інформації щодо хвороби батька відповідача, автомобіль, з приводу якого вона написала заяву на ім'я директора ДП «Антрацит», був придбаний нею та позивачем [PERSON] в період шлюбу та є їх спільною власністю. З приводу поділу даного автомобіля вона звернулась з позовом до суду. У заяві вона висловила свою думку з приводу корупції, оскільки позивач [PERSON], який є рідним братом позивача [PERSON], перебуває у останнього в підпорядкуванні та надав підприємству в оренду автомобіль. Представник відповідача - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору, у судовому засіданні пояснив, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Позивачі необгрунтували яку конкретно, стосовно кого і яким чином відповідачка поширила інформацію у тому вигляді, в якому позивачі її зазначили у позові, як та інформація, кожна конкретно, про яку йдеться в позовній заяві, стосується кожного з позивачів та яка саме інформація не відповідає дійсності і яка саме інформація яким чином завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачам повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Також безпідставно позивачі просять зобов'язати відповідачку вчинити дії, які законом не передбачені. Зокрема, є незаконною вимога про зобов'язання писати заяву до керівництва ДП "Антрацит" про те, що батько позивачів не хворіє на туберкульоз, якщо вона не є фахівцем з цього питання і не повинна цього робити та взагалі не поширювала такої інформації. Необґрунтована вимога про здійснення відповідної публікації до газети "Антрацитівський вісник", оскільки відповідачка ніякої інформації в жодній газеті про позивачів не опубліковувала. Відповідачка звернулася із заявою до керівництва ДП "Антрацит" щодо неправомірності, на її думку, укладання відповідачем [PERSON] договору оренди автомобіля, який вона разом із відповідачем [PERSON] придбали у шлюбі, і який було відчужено без її згоди. Дане авто використовувалось також без її згоди посадовою особою ДП "Антрацит" [PERSON], а гроші за оренду з цього підприємства отримував рідний брат цієї посадової особи. Зазначення в цій заяві про рішення суду, яким цей договір визнано недійсним, є виключно юридичною помилкою, стосується обставин винесення або не винесення судом певного рішення, не зазначено в заяві [PERSON] про розірвання договору оренди ним як підстава для його розірвання, відтак не може ніяким чином порушувати немайнові права [PERSON] як не сторони цього договору, та [PERSON], оскільки той вчиняв дії добровільно. Всі зазначені обставини щодо розпорядження автомобілем, набутим у шлюбі, та відчуженим без її згоди, базуються на законі, зокрема ст. 65 СК України, відтак відповідачка має право на захист свого права у будь-який не заборонений законом спосіб як співвласник цього майна. У встановленому законом порядку відповідачка зверталася із скаргами на незаконні дії співробітників міліції, які без її дозволу, як співвласника житла, зайшли до її помешкання. За цим фактом було проведено перевірку. Також відповідачка зверталась до керівництва Антрацитівського МВ УМВС із заявою про неправдиве повідомлення про злочин, з яким звернувся позивач [PERSON], звинувативши відповідачку в крадіжці належних їй речей з її ж будинку, достеменно знаючи, що речі, про які він зазначив, за його ж заявою складають спільну сумісну власність подружжя і не можуть бути предметом крадіжки її ж співвласником. Відсутні будь-які докази нанесення [PERSON] та [PERSON] збитків, то стягненню з відповідачки такі суми не підлягають. Просить відмовити у позові та стягнути за наслідками розгляду справи в разі відмови у позові понесені відповідачкою витрати на правову допомогу у сумі 1600 грн.. Суд, вислухавши позивачів, представника позивачів, відповідачку, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими правами, які охороняються цивільним законодавством. Статтями 297, 299 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі та на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних суб'єктів судового захисту. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] звернулась до генерального директора ДП «Антрацит» із заявою від 11.11.13 р. (вх.№ Г-54 від 13.11.2013 року), в тексті якої зазначила, що « я [PERSON], бывшая жена главного инженера автобазы [PERSON]. Обращаюсь к Вам по поводу автомобиля ВАЗ [NUMBER], который находится в аренде в ГП. Дело в том, что данный автомобиль был приобретен [PERSON] находясь в браке со мной. Затем в марте месяце 2013 года обманным путем через комиссионный магазин без моего ведома был перепродан родному брату [PERSON]. Эту сделку суд признал недействительной и 19.09.2013 на автомобиль решением суда был наложен арест. На что мой бывший муж никак не отреагировал. Исполнительной службе отказался отдавать техпаспорт и по сегодняшний день продолжает совершать перевозки для ГП. Причем занимается лично сам, а не его брат [PERSON] на который есть липовый договор об аренде, а это как Вы понимаете уже коррупция. Прошу Вас во всем разобраться и принять соответствующие меры. В противном случае я вынуждена буду обращаться в Правоохранительные органы» ( а.с. 9). На дане звернення відповідачці була надана відповідь ДП «Антрацит» від 25.11.13 р., де зазначено, що розглянуто звернення відповідачки з приводу орендованого ДП «Антрацит» на підставі договору оренди транспортного засобу - автомобіля ВАЗ [NUMBER] та повідомлено, що договір оренди транспортного засобу від 13.03.2013 року знаходиться у стадії розірвання на підставі п.6.5 Договору за заявою орендодавця від 11.11.2013 року. Також роз'яснено з приводу невиконання позивачами ухвали суду про забезпечення позову, що застосування засобів примусового виконання судових рішень не належить до компетенції ДП «Антрацит» та рекомендовано з приводу цього питання звернутись до державної виконавчої служби ( а.с. 60). З копії договору оренди транспортного засобу від 13.03.2013 року, укладеного між позивачем [PERSON] та ДП «Антрацит», вбачається, що позивач [PERSON] передав в оренду ДП «Антрацит автомобіль марки ВАЗ-211140, реєстраційний номер [NUMBER] ( а.с. 11). Даний договір оренди було розірвано 23.12.2013 року за взаємною згодою сторін - позивача [PERSON] та ДП «Антрацит» ( а.с. 64). З приводу поділу вищевказаного автомобіля марки ВАЗ-211140, реєстраційний номер [NUMBER], та визнання договору щодо розпорядження спільним сумісним майном відповідачка звернулась з позовом до Антрацитівського міськрайонного суду, а також із заявою про забезпечення позову щодо спірного автомобіля ( а.с. 10). Сторони у судовому засіданні визнали, що у провадженні суду перебуває дана справа. Позивач [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на ті обставини, що відповідачка поширила відомості, що не відпровідачють дійсності та порочать його честь, гідність і ділову репутацію та просить спростувати такі відомості, а саме те, що його батько хворіє туберкульозом, він є корупціонером і незаконно використовує на підприємстві ВП «Автобаза» ДП «Антрацит» автомобіль на підставі «ліпового договору», на який судом покладено заборону на його експлуатацію, а також Антрацитівським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким визнано угоду про продаж автомобіля ВАЗ 211140, державний номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, не дійсною. На підтвердження заявлених позовних вимог за клопотанням позивача та його представника у судовому засіданні допитані свідки. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є працівником служби у справах дітей органу опіки та піклування Антрацитівської міської ради. У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до служби у справах дітей органу опіки та піклування Антрацитівської міської ради з питання встановлення часу спілкування з дитиною. 11.10.2013 року під час розгляду даного питання на комісії відповідачка [PERSON] сказала, що батько позивача [PERSON] хворіє на туберкульоз, тому вона заперечувала проти спілкування дитини з позивачем, який мешкає зі своїм батьком. Також свідок пояснила, що відповідачка - мати дитини мала права цікавитись здоров'ям людей, де буде перебувати її дитина та висловлювати з цього приводу свою думку. Після надання позивачем [PERSON] комісії довідки про те, що його батько не має такого захворювання, відповідачка більше не казала про хворобу батька позивача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона, як депутат Кріпенської селищної ради, була запрошена відповідачкою при обстеженні представником опікунської ради умов проживання неповнолітньої доньки [PERSON]. При розмові представника органу опіки з відповідачкою [PERSON] остання сказала, що батько відповідача хворіє, у нього туберкулома, і тому вона не відпускає доньку до родини позивача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що восени 2013 року вона була присутня при обстеженні представником органу опіки житла та умов проживання відповідачки [PERSON] та її доньки. У ході обстеження представник органу опіки запитувала у [PERSON] про те, чому вона не дає згоду спілкуватись дитині з позивачем та його рідними. Відповідачка повідомила, що у батька позивача виявлена туберкулома, тому вона не дає згоду на спілкування дитини. Свідок [PERSON], який є батьком позивачів, у судовому засіданні пояснив, що відповідачка [PERSON] розповсюджує відомості про те, що він хворий на туберкульоз, і вона не дасть дитині спілкуватись з ним та позивачем. Також його дружина від мешканців с.Кріпенське чула, що останнім відомо, що він хворий на туберкульоз. Раніше він проходив профоогляд та їздив на обстеження до лікарні в м.Луганськ. Йому у лікарні сказали, що нічого поганого не має, з туберкуломою на облік не ставлять. Приблизно 7 років потому він показував свою медичну картку відповідачці. Свідок [PERSON], який працює директором ВП «Автобаза» ДП «Антрацит», у судовому засіданні пояснив, що у березні 2013 р. між підприємством ДП «Антрацит» та позивачем [PERSON] було укладено договір оренди транспортного засобу. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про те, що автомобіль перебуває в оренді на незаконних підставах. Вони з позивачем [PERSON] дійшли спільної згоди про розірвання договору оренди. До такої згоди вони дійшли добровільно, він не примушував позивача [PERSON] розривати договір оренди. Договір оренди автомобіля було розірвано 23.12.2013 року. Також пояснив, що на ділову репутацію позивача [PERSON] заява відповідачки не вплинула. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює начальником охорони ВП «Автобаза». На підприємство надійшла заява від [PERSON], у якій позивач [PERSON] обвинувачувався у корупції. По фактам викладеним у заяві він проводив перевірку. Заява [PERSON] не вплинула на ділову репутацію позивача. Суд, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступного. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У даному випадку відповідачка звернулась із заявою до генерального директора ДП «Антрацит» щодо орендованого ДП «Антрацит» автомобіля марки ВАЗ-211140, реєстраційний номер [NUMBER], який являється спірним майном та предметом поданого нею позову до позивачів по даній справі. Зі змісту даної заяви вбачається, що у заяві відповідачка виклала свої доводи щодо неправомірності, на її думку, укладення [PERSON] договору оренди автомобіля, який вона придбала у шлюбі з позивачем [PERSON] та який було відчужено без її згоди. У поданій заяві відповідачка висловила власні оціночні судження щодо корупції, зазначивши: «это как Вы понимаете уже коррупция», також, застосовуючи мовні засоби, зазначила словосполучення «липовый договор». Інша частина викладеної інформації стосується спірного автомобіля та не стосується власне особи позивача, не містить тих чи інших фактичних даних щодо самого позивача. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, тому відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростовувати. За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість даної частини позовних вимог. Щодо позовних вимог в частині спростування відомостей, що не відповідають дійсності та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача в тій частині, що його батько хворіє туберкульозом, то суд приходить до наступного. Із показань свідка [PERSON] у судовому засіданні встановлено, що відповідачка у жовтні 2013 року під час розгляду комісією служби у справах дітей органу опіки та піклування Антрацитівської міської ради питання про встановлення часу спілкування позивача [PERSON] з дитиною - донькою відповідачки, пояснила, що батько позивача [PERSON] хворіє на туберкульоз, тому вона заперечувала проти спілкування дитини з позивачем, який мешкав зі своїм батьком. Таким чином, ці пояснення щодо стану здоров'я батька позивача відповідачка надала у зв'язку з вирішенням питання щодо встановлення часу спілкування дитини з позивачем, який мешкав зі своїм батьком, і в даному випадку не мало місце поширення неправдивих відомостей з метою приниження честі, гідності, ділової репутації позивача. При цьому свідок [PERSON] підтвердила те, що відповідачка, як мати дитини, мала права цікавитись здоров'ям людей, де буде перебувати її дитина та висловлювати з цього приводу свою думку. Те, що відповідачка пояснювала про захворювання батька позивача саме у зв'язку з вирішенням питання про встановлення часу спілкування дитини з позивачем підтверджується і вищевказаними показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] До того ж дані свідки кожна окремо підтвердили, що відповідачка казала, що у батька позивача виявлена туберкулома, а не туберкульоз. Сам свідок [PERSON] - батько позивачів, у судовому засіданні підтвердив, що він проходив обстеження у лікарні, у нього була виявлена туберкулома. Отже, у судовому засіданні не встановлено та суду не надано належних доказів того, що відповідачка поширювала недостовірну інформацію про хворобу батька позивача, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог до відповідачки про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, а відповідно і підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від вимог про захист честі, гідності і ділової репутації. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення матеріальних збитків у вигляді втраченої вигоди від оренди належного йому автомобіля, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження завдання йому відповідачкою матеріальної шкоди, збитків. Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. Щодо вимоги представника відповідачки про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 1600 грн., понесених відповідачкою ( а.с. 113-114), в порядку ст. 88 ЦПК України, то суд приходить до наступного. Згідно ст. 84 ЦПК України витратами на правову допомогу є витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Однак, адвокат [PERSON] у даній цивільній справі являється представником відповідачки і його повноваження, як представника, посвідчені відповідними документами, вказаними у ч.4 ст.42 ЦПК України ( а.с. 29-30). Відшкодування витрат за послуги, участь представника в суді нормами ЦПК не передбачено. Тому суд вважає, що відсутні правові підстави для покладення відповідно до ст. 88 ЦПК України понесених відповідачкою вищевказаних витрат на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed