Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Козинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права на спадкове майно, а саме просить визнати за нею право на земельну ділянку площею 2,51 умовних кадастрових гектари що знаходиться на території Козинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області та належала померлій [INFO] [PERSON]. У своїй позовній заяві та в поясненнях до неї [PERSON] вказала, що після смерті її баби [PERSON] [INFO], відкрилася спадщина, у склад якої входить земельна ділянка, що розташована на території Козинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області. [PERSON] з 1990 року і до дня сметні її баби постійно проживала з нею в її будинку за адресою [ADDRESS], доглядала бабу та здійснила організацю поховання [PERSON], [PERSON] продовжує проживати у будинку де жила баба [PERSON] та відкрито користується її майном, в тому числі і земельною ділянкою. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позицію [PERSON]. Відповідач Козинська сільська рада Радивилівського району Рівненської області у своїй заяві до суду позовні вимоги [PERSON] визнала. Просить суд розглядати справу без участі їхнього представника. Свідок [PERSON] показала, що вона є сестрою позивачки [PERSON]. Свідок підтвердила, що позивачка з 2003 року володіє майном померлої баби, в тому числі і земельною часткою. Спору щодо майна померлої немає. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Норми ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вказують на те, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Із досліджених судом письмових доказів встановлено, що відповідно до витягу із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Радивилівською районною державною адміністрацією підтверджено права на земельну частку (пай) розміром 2,51 га в землях колективної власності КСП "Маяк" за [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Забожної Л.Л. №120 від 26.06.2018 року [PERSON] відмовлено у заведенні спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.9). Про втрату сертефіката на земельну частку (пай) в землях КСП "Маяк" [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON] було видрукуване оголошення у місцевій пресі в газеті Радивилівського району "Прапор перемоги" (а.с.13). Згідно письмових довідок посадових осіб органів місцевого самоврядування №513 від 11.07.2018 року та №514 від 11.07.2018 року встановлено [PERSON] проживала з 1990 року в [ADDRESS] разом із своєю бабою [PERSON] до дня її смерті [INFO] (а.с.10, 11). Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 18.06.2003 року підтверджується факт смерті [PERSON] [INFO] (а.с.12). Згідно ст. 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі по тексту рішення Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Належність земельної частки (пай) [PERSON], яка померла [INFO] підтверджується витягом із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Радивилівською районною державною адміністрацією сторінка 163. З [INFO] (дня смерті [PERSON].) до часу звернення позивача до суду (13.07.2018 року) минуло повних п'ятнадцять років, протягом яких [PERSON] відкрито користується майном своєї рідної баби. Дане підтверджується договором №1 оренди земельної ділянки, що в селі Зарічне Радивилівського району Рівненської області (а.с.22-23). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти ним суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю за позивачем. Дослідженні судом інші письмові докази підтверджують позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права на земельну частку (пай) за набувальною давністю. У відповідності до ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати по справі покладаються на відповідача. Позивачка [PERSON] не зверталася до суду із заявою про стягнення з відповідача судових витрат по справі. Вважаючи на норми ст. 13 ЦПК України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження особами, які беруть участь у справі, своїми правами на власний розсуд), суд не стягує з відповідача, на користь позивача, судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved