Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного Товариства "Українська Залізниця" в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18.01.2020 року на ст. Новоселівка у м. Харків, ДН-2 Харків, 3 км. ПК2, регіональної філії "Південна залізниця", електропоїздом № 7670 (ЕР2Р № 7073) під керуванням машиніста [PERSON] , відбувся наїзд на її сина [PERSON] , який в наслідок отриманих травм помер. 07.05.2021 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за № 12020220000000060 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 18.05.2021 року вищевказане кримінальне провадження було закрито. Позивач також зазначає, що втратила рідного сина, близьку людину який був її опорою і підтримкою, загибель сина спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір, також внаслідок смерті сина, позивач позбулася і матеріальної підтримки, та втрачені певні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. 27.09.2021 року представники відповідача АТ "Українська залізниця" адвокат Пономаренко М.А., адвокат Жиленко Х.О. подали відзив на позовну заяву в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування відзиву на позовну заяву зазначають, що з позовними вимогами не погоджуються, вважають вимоги позивача незаконними та необгрунтованими та заперечують проти їх задоволення, оскільки [PERSON] при наїзді на нього електропоїзду знаходився на залізничних коліях. Тобто потерпілий порушив пункти 2.1; 2.2; 2.3; 2.5; 2.6 "Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України" які передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпілий свідомо порушив ці правила. Більш, того, є очевидним, що [PERSON] помітив потяг значно раніше, ніж почав перетинати залізничні колії, і міг взагалі не виходити на колію до проїзду поїзда, це свідчить, що він свідомо потрапив на залізничну колію. Також потерпілий не міг не помітити електропотяг, що наближається, а отже він усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього, це свідчить лише про те, що загиблий свідомо допускав настання шкідливого результату, але безпідставно розраховував, що він не настане. Таким чином з діях [PERSON] наявна інтелектуальна ознака умислу. При необережності, на відміну від умислу, вольова ознака полягає в тому, що особа або не передбачає наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачати, або передбачала наслідки, але розраховувала на їх відвернення. Сукупність фактичних, обставини, а саме рух загиблого по залізничним коліям, відсутність особливих зусиль для уникнення наїзду на нього при дотриманні простих правил (наближення поїзду легко помітити, перешкоди щоб перечекати поїзд у безпечній зоні відсутні), свідчить про те, що лише за наявності умислу потерпілого у даній обстановці йому могла бути спричинена шкода. З цих же підстав виключенню підлягає й випадкова можливість здійснення наїзду на потерпілого. Також щодо моральних страждань, представники відповідача в відзиві зазначають, що позивачем не підтверджено факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, не зазначено, якими доказами це підтверджується та взагалі відсутні міркування, за якими було позивачем визначено розмір моральної шкоди. 09.11.2021 року представником позивача [PERSON] адвокатом Тагорній В.М. подано відповідь на відзив в якому просить задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування відповіді на відзив на позовну заяву зазначає, що доводи вказані стороною відповідача у відзиві на позову заяву з приводу того, що [PERSON] , нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті мав умисел є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Така поведінка потерпілого є "грубою необережністю", оскільки "груба необережність" це (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує відповідач. Тобто такий стан і поведінка потерпілого є грубою необережністю, а не умислом. Умисел є свідомою вольовою дією. Щодо моральних страждань представник позивача зазначає, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань Позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. 09.11.2021 року представники відповідача АТ "Українська залізниця" адвокат Пономаренко М.А., адвокат Жиленко Х.О. подали письмове пояснення по справі в якому зазначають, що [PERSON] порушив пункт 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті (затверджені постановою КМУ від 10.11.1995 № 903) та пункти 2.1., 2.3, 2.20., Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України (затверджені наказом МТУ 19.02.1998 року № 54 ). Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпілий свідомо порушив ці правила. Більш, того, є очевидним, що [PERSON] міг взагалі не виходити на колію, більш того не лягати на колії в навушниках у стані алкогольного сп`яніння з пляшкою горілки, а отже він усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього. Це свідчить про те, що загиблий свідомо допускав настання шкідливого результату, але безпідставно розраховував, що він не настане. Таким чином в діях [PERSON] наявна інтелектуальна ознака умислу, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.11.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовільнити. Представник відповідача Жиленко Х.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.10.1981 року Поссоветом г. Сумгаита Азерб.ССР вбачається що, [PERSON] являється матір`ю загиблого [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21.01.2020 виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно висновку експерта № 10-12/164-ДМ/20 від 21.01.2020 року причиною смерті [PERSON] стала травматична ампутація нижніх кінцівок, яка ускладнилася розвитком кровотечі. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у кількості - 6,32 % , що згідно даним офіційної таблиці відповідає тяжкій алкогольній інтоксикації. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу розслідування злочинів СУ ГУ НП в Харківській області від 18.05.2021 року досудових розслідуванням встановлено, що 18.01.2020 року, надійшло повідомлення про те, що приблизно о 17:35 в районі зупиночного пункту «Новоселівка» електропотягом ЕР2Р-7073, що слідував з 8 км роз`їзду в напрямку станції «Харків-Пасажирський» під керуванням [PERSON] стався наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці події. В ході досудового розслідування проведена залізнично-транспортної експертизи, в ч. 2 експертного дослідження висновком якої № 68 від 07.05.2021 в, що невідповідність в діях машиніста [PERSON] під час керування електропоїздом ЕР2Р-7073 (поїзд №7648/7670), яким відбувся наїзд на пішохода [PERSON] , вимогам пункту 16.38 Правил (1) у частині необхідністю стеження зі вільністю колії, пункту 17.1 регламенту (4) у частині подання сповіщального сигналу при виявлені людини на шляху слідування поїзда, пункту 17.2 Регламенту (4) у частині повідомлення чергового по станції...(далі по тексту експертного дослідження) Правил (1) у частині застосування екстреного гальмування поїзда для уникнення наїзду на людину місця не мала. Також згідно висновку експертного дослідження № 67 від 31.03.2021 року, ч. З зазначено, що Невідповідність між діями потерпілого [PERSON] та вимогами нормативно-правових документів, що діють на залізничному транспорті України, при переході колій в районі місця пригоди мала місце. Згідно висновку судово-медичної експертизи розтину трупу [PERSON] зазначено, що причиною смерті [PERSON] стала травматична ампутація нижніх кінцівок, яка ускладнилась розвитком кровотечі. В ході досудового розслідування встановлено, що в діях машиніста [PERSON] відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 ч.З КК України. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020220000000060 від 07.05.2021, закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Доводи представників відповідача з приводу того, що потерпілий [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті мав умисел є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджують представники відповідача. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Крім того, [PERSON] порушив п. 3 Постанови КМУ № 903 від 10.11.1995 року «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Факт порушення вказаних правил доведено постановою слідчого відділу розслідування злочинів СУ ГУ НП в Харківській області від 18.05.2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12020220000000060 від 07.05.2021 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях машиніста [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а також виявлення в крові трупа [PERSON] етилового спирту у концентрації 6,25 %, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 75 000, 00 грн., який відповідає принципам розумності і справедливості. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі сина [PERSON] під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги в розмірі 400 000, 00 грн. Судовим рішенням позовні вимоги [PERSON] задоволено частково в розмірі 75 000, 00 грн. Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 750, 00 грн в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial