Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON], громадянин Федеративної республіки Німеччина, звернувся 03 серпня 2017 року до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння, повернення права власності, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виселення, в якому просить визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 лютого 2016 року, зареєстроване в реєстрі за №282, посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], видане на імя [PERSON] на квартиру під № 3-Б, розташовану за адресою: місто Одеса, вулиця Кінна, будинок 14, загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м.; скасувати реєстрацію права власності на квартиру №\~3-Б за адресою м. Одеса, вулиця Кінна, будинок 14, загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., за [PERSON], проведену на підставі недійсного Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 лютого 2016 року, зареєстроване в реєстрі за №282, посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири № 3-Б за адресою м. Одеса, вулиця Кінна, будинок 14, загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №726, посвідчений 25 березня 2016 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; застосувати наслідки недійсності правочину скасувати реєстрацію права власності на квартиру № 3-Б за адресою м. Одеса, вулиця Кінна, будинок 14, загальною площею 63,7\~кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., за [PERSON], проведену на підставі недійсного Договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за №726, посвідченого 25 березня 2016 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь громадянина Федеративної республіки Німеччини [PERSON] квартиру під № 3-Б, розташовану за адресою: місто Одеса, вулиця Кінна, будинок 14, загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8\~кв.м., та повернути у власність громадянина Федеративної республіки Німеччини [PERSON] права власності на квартиру під № 3-Б, загальною площею 63,7 кв.м., розташованої за адресою: місто Одеса, вулиця Кінна, будинок 14; усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження його майном - квартирою під № 3-Б, розташованої за адресою: місто Одеса, вулиця Кінна, будинок 14, загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., шляхом виселення [PERSON] разом з усіма проживаючими з нею особами з квартири під №3-Б, розташованої за адресою: місто Одеса, вулиця Кінна, будинок 14; встановити порядок виконання рішення суду, яким вказати про те, що дане рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач мотивує вимоги тим, що він набув право власності на ізольовану квартиру № 3-Б, що знаходиться в місті Одеса, вул. Кінна, буд. 14, загальною площею 63,7 кв.м., у тому числі житловою площею 36,8 кв.м. на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 16 лютого 2002 р. зареєстрованого в реєстрі за № 3189, який був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 15 березня 2002\~р., номер запису 488 в книзі 430-80. 26 лютого 2016 р. на імя [PERSON] видане Свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №\~282, посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON], [INFO], прийняла в спадщину квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63,7 кв.м. після смерті [PERSON], [INFO], який помер 18 серпня 2015 р., спадкова справа №7/2016. У вказаному свідоцтві зазначено, що [PERSON] є дружиною Позивача. При цьому, Позивач ніколи не перебував у шлюбі з [PERSON] 25.03.2016 р. спірну квартиру придбала [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу №726 від 25.03.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач вказує, що зазначені правочини є недійсними, порушують право власності позивача на його майно. 06 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №3-Б, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Кінна, будинок 14, що належать на праві приватної власності [PERSON] Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представники позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 21 червня 2018 року позов підтримав, та пояснив, що він є власником спірної квартири, однак проживає в Німеччині, в травні минулого року йому стало відомо, що в квартирі проживають сторонні особи. Він також пояснив, що не був одружений з [PERSON], не вмирав та квартиру не відчужував. З приводу шахрайських дій та підробки документів він звернувся до правоохоронних органів. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на необґрунтованість і не доведеність вимог позивача та на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири, а тому її витребування у відповідача не можливе за даних обставин. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 16.02.2002 р. [PERSON] набув право власності на ізольовану квартиру під номером 3-Б, що знаходиться в місті Одеса по вул.\~Кінна у буд. № 14 загальною площею 63,7 кв.м., у тому числі житловою площею 36,8\~кв.м. на підставі Договору дарування зі [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 16 лютого 2002 р., зареєстрованого в реєстрі за №3189, який був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 15 березня 2002 р., номер запису 488 в книзі 430-80. Оригінал даного договору зберігається у [PERSON] та надавався для огляду відповідачеві. \~ \~ \~ \~[PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 27 березня 1973 р., серія І-МИ №301622, оригінал якого зберігається у [PERSON] та був наданий для огляду. 26 лютого 2016 р. на імя [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] видане Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], [INFO], яке зареєстроване в реєстрі за №\~282, згідно якого [PERSON] прийняла в спадщину квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63,7 кв.м., який помер 18 серпня 2015 р., спадкова справа №7/2016. У вказаному свідоцтві зазначено, що [PERSON] є дружиною Позивача. Дане свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на підставі Свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-ЖД №291908, актовий запис 5876, місце реєстрації Перший Приморський відділ реєстрації цивільного стану Одеського міського управління юстиції та Свідоцтва про шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], серії І-ЖД №125625 актовий запис 809, місце реєстрації Перший Приморський відділ реєстрації цивільного стану Одеського міського управління юстиції, що вбачається з копії матеріалів спадкової справи №7/2016 майна померлого [PERSON]. У відповіді Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №\~4938/47-25 від 29.07.2017 р. на адвокатській запит №\~5-07/17 від 21.07.2017 р. зазначено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутні актові записи про державну реєстрацію смерті на [PERSON], [INFO], та шлюбу на [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], під час перевірки бланків свідоцтв про смерть серії І-ЖД № 291908 та про шлюб серії І-ЖД №125625 за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, було виявлено декілька свідоцтв про смерть та шлюб з ідентичними серіями свідоцтв та їх номерами, але відомості про громадян, місце реєстрації, державні органи, що видавали свідоцтва та дати видачі свідоцтв не співпадають із даними, зазначеними в ксерокопіях свідоцтв, які додавались до адвокатського запиту. Із зазначеного вбачається, що [PERSON] ніколи не укладав шлюб з [PERSON], а Свідоцтво про шлюб між ними та Свідоцтво про смерть [PERSON] не видавались, актових записів про це не існує. Факт того, що [PERSON] живий підтверджується, зокрема, відповідним Свідоцтвом, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] від 15.03.2018 р., зареєстровано в реєстрі за №763, з якого вбачається, що [PERSON], громадянин [PERSON] Республіки Німеччина, [INFO] є живим. Окрім того, [PERSON] особисто зявлявся в судові засідання, надавав суду оригінал паспорту громадянина [PERSON] Республіки Німеччина, копія якого разом з перекладом на українську мову міститься в матеріалах справи та з якого вбачається, що [PERSON] народжений 25 червня 1965 р. Таким чином, суд приходить до висновку, що Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №\~282, посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], на імя [PERSON] отримане шахрайським шляхом, на підставі не існуючих, підроблених документів. Щодо факту шахрайства, відповідно до [PERSON] з ЄРДР від 30.05.2017 р. Портофранківським ВП Приморського відділу поліції в м. Одесі відкрите кримінальне провадження за ч.4 ст. 190 КК України, №12017162500001468. 25.03.2016 р. [PERSON] передала право власності на спірну квартиру [PERSON], яка придбала зазначену квартиру згідно Договору купівлі-продажу №726 від 25.03.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Суд приходить до висновку, що спірна квартира вибула з власності позивача [PERSON] незаконно та поза його волею, у порушення ч.3 ст.203 ЦК України. Таким чином, [PERSON], наразі позбавлений реальної можливості здійснювати повноваження власника щодо спірної квартири з огляду на те, що квартира знаходиться у фактичному володінні та користуванні [PERSON], факт чого остання особисто підтвердила у судовому засіданні в своїх поясненнях. Що є підставою для задоволення вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом виселення. Частиною першою ст.82 ЦПК України встановлено: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд критично ставиться до усних заперечень представника відповідача про те, що особу за договором дарування від 16.02.2002 року неможливо ідентифікувати, тому що договір не містить ідентифікаційного коду. Так, сторона відповідача не заперечує проти дійсності даного договору дарування, а особа [PERSON], як «Обдарованого» по договору дарування квартири, підтверджується також його паспортом та перекладом до нього, з якого вбачається дата народження [INFO], що збігається з наданим позивачем свідоцтвом про народження на імя [PERSON], де вказано, що його матірю є [PERSON] «Даритель» за договором. Враховуючи підтверджене кровне споріднення позивача із «Дарителем» по договору дарування, у суду не виникає сумніву з приводу того, що позивач [PERSON] та «Обдарований» за договором дарування квартири є однією і тією самою особою. При цьому, суд вважає доречними зауваження представника відповідача про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом не може бути визнано одночасно недійсним та скасованим, суд виходить з того, що визнання його недійсним є достатнім для захисту прав позивача та узгоджується з положенням ст. 1301 ЦК України, відповідно до якої Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Слід зазначити, що посилання представника відповідача на те, що неможливо скасувати свідоцтво, якого не існує в природі є також недоречним, у звязку з тим, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом видавалось нотаріусом [PERSON] на підставі підроблених документів, воно зареєстроване в реєстрі та на його підставі і відбулось передання права власності на квартиру відповідачці. Суд також вважає за необхідне відмовити у позовних вимогах щодо застосування наслідків недійсності правочину, тому що такі вимоги може предявити лише сторона недійсного правочину, якою [PERSON] не являється, відповідно до ст.216 ЦК України. Одночасно, суд вважає за потрібне зазначити, що відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав вже є підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації таких прав. На даний час не має спору з цього приводу, але відповідно до ч. 1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, суд встановлює порядок виконання рішення суду, відповідно до якого повинні бути внесені записи про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав на підставі визнання недійсними документів. Суд прийшов до висновку про те, що право власності [PERSON] на квартиру 3-Б, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Кінна, буд. 14, порушене, у звязку з тим, що дане майно вибуло з його володіння поза його волею. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з п.21 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У абз.2 п.33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» наведене таке: відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.5 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №\~9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого\~2010\~року, заява\~4909/04 (п.58), відповідно до якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип,\~ пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у\~ рішеннях\~ судів\~ та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави,\~ на яких вони ґрунтуються. Хоча\~пункт\~ 1\~ статті\~ 6\~ Конвенції\~ зобов'язує\~ суди обґрунтовувати свої рішення,\~ його не можна тлумачити як такий, що\~ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною\~ в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v.\~ Spain) від\~ 9\~ грудня\~1994\~року,\~ серія A,\~ N 303-A,\~ п.\~ 29).\~ У звязку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Відповідно статті 141 ЦПК України, [PERSON], на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 9130 грн.

Outcome: partial