Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовом, яким просить розірвати договір купівлі-продажу квартири від 24.07.2014 року за реєстром №630, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Позов обгрунтовує тим, що відповідно до оспорюваного договору ним було продано відповідачу квартиру [ADDRESS] . Згідно пункту 1.1 договору продавець передав квартиру у власність покупця, а покупець прийняв майно і сплатив за нього обговорену грошову суму. Пунктом 2.1 правочину встановлено, що продаж квартири за попередньою домовленістю сторін вчиняється за 410 000, 00 грн. В свою чергу, пункт 2.2 зазначає, що гроші в сумі 410 000,00 грн. отримані продавцем від покупця до оформлення цього договору(попередня оплата товару), згідно з вимогами встановленими постановою НБУ№210 від 06.06.2013 року . П.2.3, своїми підписами під цим договором, сторони підтверджують, що його умови повністю відповідають їх дійсним намірам та відсутність претензій фінансового характеру до покупця, тобто повного розрахунку за продану квартиру. При цьому, зі змісту рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2015 року, яке набрало законної сили 08.07.2015 року по справі № 404/7893/14-ц ( номер провадження 2/404/180/15 ) за позовом [PERSON] яка діяла в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , приватного нотаріуса Кіровоградського нотаріального округу Новікової Наталії Миколаївни про визнання недійсним договору купівлі- продажу вбачається, що представники відповідача , свідки [PERSON] та [PERSON] стверджували, що саме позивач ( [PERSON] ) вирішувала всі питання пов`язані з продажем квартири і саме нею було отримано у нотаріуса та перераховано кошти , які сплачувалися за дану квартиру. В судовому засіданні сама ж позивач зазначене підтвердила та повідомила, що кошти знаходяться саме в неї, але оскільки була продана та квартира, яку вона з чоловіком планувала купити для неї , кошти чоловіку не віддає і хоче повернути раніше продану квартиру. В зв"язку з чим вважає, що відповідач зобов"язання по договору купівлі- продажу квартири від 24.07.2014 року щодо оплати вартості спірної квартири в сумі 410 000, 00 грн., не виконав. 24.12.2016 року направив відповідачу вимогу про сплату грошових коштів за квартиру в сумі 410 000,00 грн., яку останній залишив без реагування. Тому, з посиланням на норму статті 651 ЦК України, вважає, що є всі підстави для розірвання оспорюваного правочину, так як відповідач істотно порушив договір від 24.07.2014 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про розірвання договору купівлі-продажу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання (а.с. 19). 22 жовтня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити , у зв"язку із спливом строків позовної давності. Також вказує на той факт, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 02.06.2006 року , та відповідно перебували в ньому і на момент укладання , і реєстрації оспорюваного правочину, проживали разом та виховували спільну дитину (а.с. 33-36). Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019 року , клопотання сторони відповідача про витребування доказів - задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Новікової Наталії Миколаївни належним чином засвідчені копії документів, які були долучені до наряду 0203 під час посвідчення договору купівлі-продажу за реєстраційним №630 від 24.07.2014 року. Закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу. Справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні ( а.с.49). 26.11.2019 року на виконання ухвали суду від 05.11.2019 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новіковою Н.М. направлено до суду належним чином засвідчені копії документів, які були долучені до наряду 0203 під час посвідчення договору купівлі-продажу за реєстраційним №630 від 24.07.2014 року( а.с. 56-98). В судовому засіданні 25.02.2020 року позивач, його представник заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позові. Після оголошеної перерви подали заяву про продовження розгляду справи у їх відсутності. Представник відповідача в суді позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити. Після оголошеної перерви в судове засідання не з"явилася, повідомлялась. Суд, вислухавши виступи учасників справи 25.02.2020 року, вивчивши матеріали, вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити, з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Судом встановлено, що 24 липня 2014 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено Договір купівлі-продажу, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу Новіковою Наталією Миколаївною та зареєстровано в реєстрі за №630 (а.с.3-5). Зі змісту оспорюваного правочину вбачається, що згідно пункту 1.1 договору купівлі-продажу від 24.07.2014 року, продавець передав квартиру у власність покупця, а покупець прийняв майно і сплатив за нього обговорену грошову суму. Пунктом 2.1 правочину встановлено, що продаж квартири за попередньою домовленістю сторін вчиняється за 410 000, 00 грн. В свою чергу, пункт 2.2 зазначає, що гроші в сумі 410 000,00 грн. отримані продавцем від покупця до оформлення цього договору(попередня оплата товару), згідно з вимогами встановленими постановою НБУ№210 від 06.06.2013 року . П.2.3, своїми підписами під цим договором, сторони підтверджують, що його умови повністю відповідають їх дійсним намірам та відсутність претензій фінансового характеру до покупця, тобто повного розрахунку за продану квартиру. При цьому, зі змісту рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2015 року, яке набрало законної сили 08.07.2015 року по справі № 404/7893/14-ц ( номер провадження 2/404/180/15 ) за позовом [PERSON] яка діяла в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , приватного нотаріуса Кіровоградського нотаріального округу Новікової Наталії Миколаївни про визнання недійсним договору купівлі- продажу вбачається, що представники відповідача , свідки [PERSON] та [PERSON] стверджували, що саме позивач ( [PERSON] ) вирішувала всі питання пов`язані з продажем квартири і саме нею було отримано у нотаріуса та перераховано кошти , які сплачувалися за дану квартиру. В судовому засіданні сама ж позивач зазначене підтвердила та повідомила, що кошти знаходяться саме в неї, але оскільки була продана та квартира, яку вона з чоловіком планувала купити для неї , кошти чоловіку не віддає і хоче повернути раніше продану квартиру ( а.с. 7-11) . Сторона позивача вважає, що відповідач зобов"язання по договору купівлі- продажу квартири від 24.07.2014 року щодо оплати вартості спірної квартири в сумі 410 000, 00 грн., не виконав. 24.12.2016 року направив відповідачу вимогу про сплату грошових коштів за квартиру в сумі 410 000,00 грн., яку останній залишив без реагування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями статті 655 Цивільного кодексу України , за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару ; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1-2 ст. 692 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільне законодавство України передбачає право сторін на розірвання укладеного договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. За змістом положень статті 651 ЦК України , зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, позивач посилається на норму статті 651 ЦК України, та стверджує , що є всі підстави для розірвання оспорюваного правочину, так як відповідач істотно порушив договір від 24.07.2014 року. Матеріали справи, зокрема витребувані судом за клопотанням сторони від приватного нотаріуса, свідчать про те, що станом на 24 липня 2014 року у відділенні №38 АТ"Банк"Фінанси та Кредит", відкрито поточний рахунок в гривні № [NUMBER] , на ім"я [PERSON] ( а.с.81) та 24.07.2014 року згідно квитанції [PERSON] внесено на зазначений рахунок кошти в сумі 410 000,00 гривень згідно з договором купівлі-продажу від 24.07.2014 року за №630 для [PERSON] ( а.с.82). Крім того, оспорюваний правочин також містить ствердження, що гроші в сумі 410 000,00 грн. отримані продавцем від покупця до оформлення цього договору(попередня оплата товару), згідно з вимогами встановленими постановою НБУ№210 від 06.06.2013 року. П.2.3, своїми підписами під цим договором, сторони підтверджують, що його умови повністю відповідають їх дійсним намірам та відсутність претензій фінансового характеру до покупця, тобто повного розрахунку за продану квартиру. Тобто, відповідачем виконано умови оспорюваного договору та проведено відповідний розрахунок . Посилання позивача на рішення суду від 13.03.2015 року, зокрема на встановлені в ньому обставини, суд не приймає, вважає їх такими, що не стосуються даного предмету позову, та їх не можна віднести до істотного порушення договору відповідачем, на які вказує сторона позивача. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати сторона від виконання договору. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Суд вважає, що відповідач виконав умови договору купівлі-продажу від 24.07.2014 року, в сумі, обумовленій договором, при цьому, позивач , який ставить питання його розірвання не довів наявність порушення договору відповідачем та наявність шкоди, завданої цим порушенням. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для розірвання укладеного сторонами договору купівлі-продажу. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, заявлених стороною відповідача, то його посилання на те, що позивач пропустив строк позовної давності є зайвим, так як в задоволенні позову судом відмовлено через відсутність правових підстав для його задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed