Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 25 листопада 2017 року в розмірі 320000 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 25 листопада 2017 року між ним і [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики, за умовами яких він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 320000 грн., строком повернення до 25 грудня 2017 року. Факт укладення ними цього договору позики та його умов підтверджується особисто написаною [PERSON] розпискою про одержання ним вказаної суми грошей. У визначений даним договором строк Позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконав, отриману ним суму позики йому не повернув, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому він змушений був звернутися до суду з цим позовом про стягнення суми заборгованості. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі та пояснив, що повернути позивачу [PERSON] суму позики він на даний час не має можливості, через відсутність у нього грошових коштів у розмірі 320000 грн. У подальшому подав до суду копію розписки останнього про повернення ним 27 лютого 2019 року [PERSON] у рахунок погашення суми заборгованості за договором позики від 25 листопада 2017 року грошових коштів у розмірі 148000 грн. Просив суд урахувати дану суму при ухваленні у справі судового рішення про стягнення з нього суми заборгованості за договором позики. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. У ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 25 листопада 2017 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики грошей, за умовами яких позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 320000 грн., які відповідач зобов`язувався повернути позивачу в строк до 25 грудня 2017 року. Факт укладення сторонами договору позики, його умов та одержання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 320000 грн. підтверджується власноручно написаними відповідачем розпискою від 25 листопада 2017 року та сторонами не заперечується. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із наданої суду відповідачем копії розписки позивача від 27 лютого 2019 року видно, що [PERSON] у рахунок часткового виконання ним грошового зобов`язання та погашення суми боргу за договором позики 25 листопада 2017 року у цивільній справі № 361/655/18 повернув [PERSON] грошові кошти в розмірі 148000 грн. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи лише часткове виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики від 25 листопада 2017 року в розмірі 148000 грн., суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 172000 грн. Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1720 грн. (1 % від суми задоволених судом позовних вимог у розмірі 172000 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial