Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

у грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», в якому просив визнати недійсним договір позики від 20.08.2019 року № 97813, укладений між сторонами у справі. Свої вимоги мотивує тим, що 20.08.2019 року між сторонами у справі укладено договір позики № 97813, у відповідності до п. 1.1 договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк 5 000 грн. На думку позивача, при укладанні вищевказаного договору порушенні його права як споживача послуг, оскільки йому не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", відсутнє будь-яке письмові твердження про його ознайомлення з усіма умовами договору позики. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" працівники відповідача при видачі коштів не ознайомили позичальника з умовами надання позики та всіма ризиками. Не існує будь-якого окремого документу, де викладена інформація, передбачена вказаними законами, на якому б стояв підпис про ознайомлення з такою інформацією.Також відповідачем був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", а також наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", адже відповідач не повідомляв позивачу про передачу його персональних даних третім особам. Зазначає, що ані у тексті договору, ані на веб-сайті відповідача не вказано інформацію про реальну процентну ставку за договором позики. Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області від 10.12.2019 року цивільну справу передано до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 02.03.2020 року від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що умови договору позики погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у графіку платежів, що є невід?ємною частиною договору позики. Ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2020 року та від 23.10.2020 року клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено, доручено Жовтневому районному суду м. Запоріжжя забезпечити проведення судового засідання за участю представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» в режимі відеоконференції. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просив задовольнити. Представник відповідача, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Судом встановлено, що 20 серпня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] був укладений електронний договір позики № 97813. Згідно п. 1.1 договору позики позикодавець надає позичальнику у позику, а позичальник зобов?язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений договором позики. Підпунктом 1.1.1 договору позики визначена сума позики - 5000 грн. Відповідно до умов п. 1.2 договору позики позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в п.п. 1.1.1 договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Підпунктом 1.1.2 договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді: - процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (п.п. 1.1.2.1 договору позики), - комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,1% в день від поточного залишку позики (п.п. 1.1.2.2 договору позики). Підпунктами 1.1.3, 1.1.4 договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених договором зобов?язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений пп. 1.1.5 та п. 1.4 договору позики - не пізніше 18 вересня 2019 р. За змістом п. 4.2 договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюється згідно графіка розрахунків, який є невід?ємною частиною договору позики. Графіком платежів до договору позики сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю позивача за договором позики у разі повернення ним позики у встановлені договором строки (18.09.2019 р.), а саме: - сума позики - 5000,00 грн.; - проценти за користування позикою -14,5 грн., - комісійна винагорода за користування позикою -2175,00 грн. - пеня - 0,0 грн. Загальна сума заборгованості згідно з графіком платежів -7 189,5 грн. Пунктом 5.3 договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов?язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3% в день від суми позики за кожний день прострочення. Також сторони погодили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов?язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості (п. 5.4 договору позики). За змістом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб?єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі. З матеріалів, наданих відповідачем, вбачається, що укладенню електронного договору позики передували поетапні дії позивача з реєстрації як користувача на сайті відповідача шляхом створення унікального аккаунту користувача (особистого кабінету) та заповнення анкети позичальника з його особистими персональними даними, паспортними даними, реєстраційним номером облікової картки платника податків, номерами контактних засобів зв?язку (телефонів), місяця фактичного проживання і місця реєстрації, обставина чого визнається позивачем. Встановлено, що відповідачем на виконання умов п. 1.2 договору позики зарахована на банківській рахунок позивача сума грошових коштів в розмірі 5 000 грн., що підтверджується електронною квитанцією № 161159958 від 20.08.2019 р. про видачу позики на суму 5 000 грн. відправником ТОВ "ФК "Гелексі", довідкою ТОВ "ФК "Гелексі" від 13.02.2020 р. про підтвердження успішного зарахування на карту клієнта [NUMBER] платежу, запитом ТОВ "ФК "Елаєнс" від 13.02.2020 р. до ПАТ "Альфа - банк" про надання підтвердження проведення платежу № 1143435359 від 20.08.2019 р. на карту клієнта № [NUMBER] , листом ПАТ "Альфа - банк" вих. № 15538-53-б/б від 13.02.2020 р. про успішне перерахування коштів на карту отримувача № [NUMBER] , номер платежу на стороні ТОВ "ФК "Елаєнс" - 1143435359. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Звертаючись до суду, позивач просить визнати недійсним договір позики внаслідок порушення його прав як споживача, у зв?язку із ненаданням йому повної інформації про порядок надання та повернення позики, а також через несправедливі умови договору позики. Доводи позивача про ненадання інформації, яка стосується суті фінансової послуги, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки інформація про фінансову послугу - видачу позики, із зазначенням вартості цієї послуги, розміром процентів та комісії за користування позикою була повідомлена позивачу ще до укладення договору позики на сторінці в мережі Інтернет на сайті відповідача, з якої клієнт розпочинає знайомство з сервісом з надання онлайн позик відповідача. Вдруге позивач був проінформований про суму позики, розмір процентів та комісію за користування позикою в результаті ознайомлення з "Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ "ФК "Гелексі", з якими клієнт повинен погодитися задля того, щоб перейти до наступного етапу оформлення заявки на видачу позики - заповнення анкети. Після заповнення анкети клієнт самостійно в електронній формі обирає суму позики та строк її повернення. З цими умовами клієнт погоджується, після чого проходить етап верифікації даних клієнта. Без підтвердження в електронному вигляді того факту, що клієнт ознайомлений зі всіма істотними умовами договору позики, в тому числі сумою позики, розміром процентів та комісії, грошові кошти не надаються. Встановлено, що позивачем було підписано шляхом накладення електронного підпису безпосередньо договір позики, що містить докладний опис послуг, що надаються та умов їх надання, а також Графік платежів. Зазначені документи зберігаються в особистому кабінету позивача, до якого останній має постійний доступ. Щодо встановлення комісії за користування позикою, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов?язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Як закріплено в ч. 1 ст. 1048, ч.. 1, 2 ст. 1054, ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України за договором позики (кредитним договором) позикодавець (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів від суми позики (кредиту), причому тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок її сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом (позикою), розміру облікової ставки та інших факторів. Одночасно за змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як закріплено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов?язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Закріплене п. 5.3 Договору позики підвищення розміру комісійної винагороди (як плати за користування позикою згідно з пп. 1.1.2 договору позики) до 3,0%, що відбувається внаслідок користування позикою понад встановлені договором позики строки, не суперечить ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, оскільки в законодавстві відсутня заборона щодо такого підвищення або будь-якого іншого збільшення розміру плати за користування позикою, в тому числі у разі порушення позичальником строків (термінів) повернення позики та продовження користування позиковими понад встановлені договором позики строки (терміни). З матеріалів справи вбачається, що умови договору позики погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов?язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у Графіку платежів, що є невід?ємною частиною договору позики. Зазначені документи зберігаються в особистому кабінеті позивача як позичальника на сайті відповідача, до якого останній має постійний доступ. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, про те, що укладення договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі позивача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства. Як вбачається з договору позики, в розділі "реквізити та підписи сторін" договору позики під реквізитами позичальника містяться електронні дані у вигляді цифрової послідовності " 26182748", введені позивачем у відповідне вікно на сторінці сервісу, які призначені для ідентифікації позивача. Наведені електронні дані позивача та відповідача відповідають вимогам до електронного підпису, встановленим ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис", а також вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" щодо підписів у сфері електронної комерції. Оскільки ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" допускає використання під час вчинення електронних правочинів як електронного цифрового підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, так і електронного підпису, доводи позивача про непідтвердження факту підписання договору позики є безпідставними. Поданою позивачем копією електронного договору позики підтверджується наявність у його тексті електронних підписів позивача та відповідача. Оскільки оспорюваний позивачем договір позики не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджений сторонами відповідно до ст.ст. 6, 536, 626-628, 1046 та 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагентів, оплатності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним договором позики не порушуються права позивача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed