Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

24.10.2016 року керівник Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним (незаконним) рішення Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 471 від 18.01.2008 року «Про надання у власність земельних ділянок громадянам в с. Залізний Порт» та визнання недійсними, виданих на підставі зазначеного вище оспорюваного рішення наступних державних актів: серія ЯЕ № 934277 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934278 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянка площею 0,0806 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934279 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934280 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0507 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934281 від 05.06.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0843 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 394282 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0843 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934283 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0842 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934269 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934270 від 06.08.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON], серія ЯЕ № 934271 від 20.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934272 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934273 від 27.03.2008 на земельну ділянку площею 0,0500 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934274 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934275 від 01.07.2008 на право власності на земельну ділянку 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934276 від 01.07.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0821 га на імя [PERSON] В позові прокурор посилається на те, що спірні земельні ділянки, розташовані у межах населеного пункту с. Залізний Порт Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області по вул.. Морській, не перебували у державній власності, останні за приписами ч. 2 ст. 83, ст. 122 Земельного кодексу України на час надання перебували у комунальній власності Новофедорівської сільської територіальної громади, представницьким органом якої, у тому числі з питань представництва і захисту інтересів громади, є Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області. Враховуючи, що в даному випадку оскаржується рішення органу місцевого самоврядування, яке є незаконним, Новофедорівську сільську раду Голопристанського району Херсонської області в даному випадку визначено відповідачем, а прокурор набуває статусу позивача. У даному випадку орган місцевого самоврядування, на який покладено захист інтересів територіальної громади, сам порушив вимоги земельного та водного законодавства України при наданні у власність громадянам земельних ділянок водного фонду. А відтак, в цьому випадку прокурор має право звернутися з позовом про усунення такого порушення. Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі місцевим судам в порядку цивільного судочинства. Враховуючи, що предметом розгляду даного спору є скасування рішення Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області щодо надання у власність земельних ділянок громадянам в с. Залізний Порт, де сільська рада є органом, через які держава реалізує повноваження власника земельних ділянок, та з урахуванням, що оскаржуване рішення Новофедорівської сільської ради є індивідуальним актом органу місцевого самоврядування, яким реалізовується волевиявлення держави як учасника цивільно-правових відносин і з якого виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, даний спір підвідомчий Голопристанському районному суду в порядку цивільного судочинства. Згідно зі ст. ст. 13, 14 Конституції України земля, водні ресурси є обєктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 1, 2 Земельного кодексу України, відповідно до яких земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Стаття 80 ЗК України закріплює субєктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є субєктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є субєктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є субєктом права власності на землі державної власності. З огляду на таке, положення ч.1 ст. 84, ст. 122 ЗК України, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є обєктами права власності Українського народу, а органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу. Предметом даного спору є земельні ділянки водного фонду, які є власністю територіальної громади та надані відповідачам із істотним порушенням вимог законодавства. Вказані обставини зумовлюють необхідність звернення керівника Новокаховської місцевої прокуратури до суду з позовною заявою, оскільки в даному випадку незаконно прийняте рішення суперечить принципам регулювання земельних відносин в України, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України, порушено порядок надання у власність земельних ділянок водного фонду. Під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 23.09.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015230150002168 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 367 КК України встановлено факт протиправного надання в власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального дачного будівництва в с. Залізний Порт Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. 29.07.2016 на адресу Голопристанського районного суду Херсонської області скеровано обвинувальний акт відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. 07.09.2016 кримінальне провадження розглянуто, факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України підтверджено ухвалою суду. Зокрема встановлено, що рішенням Новофедорівської сільської ради № 400 від 14.09.2007, [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 15 чол.) відповідачам, надано дозволи на розробку проектів відводу земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва в селі Залізний Порт по вул. Морській в районі бази відпочинку «Макіїввугілля» із земель рекреаційного призначення. Рішенням Новофедорівської сільської ради № 471 від 18.01.2008 [PERSON], [PERSON] та іншим відповідачам затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва в селі Залізний Порт по вул. Морській в районі бази відпочинку «Макіїввугілля» із земель рекреаційного призначення. На підставі вказаного рішення [PERSON] та іншим фізичним особам відповідачам по даній справі видано оспорювані державні акти на право приватної власності на земельні ділянки по вул. Морській, с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області. Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 22.08.2016 право власності на земельні ділянки зареєстровані за наступними громадянами: земельна ділянка площею 0,0806 га, кадастровий номер 6522384300:02:054:0004 зареєстрована як спільна часткова власність, 1/2 за [PERSON] та 1/2 за [PERSON]; земельна ділянка площею 0,842 га, кадастровий номер 6522384300:02:054:0009, зареєстрована як спільна часткова власність, 1/4 частина за [PERSON], 1/4 за [PERSON]; земельна ділянка площею 0,0802 га, кадастровий номер 6522384300:02:054:0010, зареєстрована як спільна часткова власність, 1/2 частина за [PERSON], 1/2 частина за [PERSON]; земельна ділянка площею 0,0802 га, кадастровий номер 6522384300:02:054:0013, зареєстровано за [PERSON]; земельна ділянка площею 0,0802 га, кадастровий номер 6522384300:02:054:0015, зареєстровано за [PERSON]; земельна ділянка площею 0,0802 га, кадастровий номер 6522384300:02:054:0016, зареєстровано за [PERSON]; земельна ділянка площею 0,0802 га, кадастровий номер 6522384300:02:054:0017, зареєстровано [PERSON] Земельні ділянки за кадастровими номерами 6522384300:02:054:0005, 6522384300:02:054:0006, 6522384300:02:054:0007, 6522384300:02:054:0008, 6522384300:02:054:0011, 6522384300:02:054:0014, 6522384300:02:054:0018, 6522384300:02:054:0019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровані. Згідно висновку № 18/16 оціночно-земельної експертизи від 11.05.2016 ринкова вартість вказаних земельних ділянок станом на січень 2008 року становить 3 313 596 грн. Надання земельних ділянок у приватну власність проведено органом місцевого самоврядування з порушенням вимог водного та земельного законодавства, а тому являється незаконним. У відповідності до приписів ст. ст. 19, 20 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, зокрема: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земельних ділянок до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) усі води (водні обєкти) на території України становлять її водний фонд. Частина 2 ст. 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належить: поверхневі води, природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні обєкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море. Відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними обєктами, болотами, а також островами. Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду. Згідно із положеннями ст. 4 ВК України, ст. 58 ЗК України до таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Відповідно до ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Частиною 5 статті 88 ВК України передбачено, що уздовж морів і навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Частиною 1 ст. 90 ВК України передбачено, що прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обовязковим централізованим водопостачанням і каналізацією. У відповідності до пункту 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затверджених наказом Мінприроди від 05.11.04 № 434 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.11.04 за № 1470/10069, при відведенні (наданні) спірних земельних ділянок не враховано наявність прибережної захисної смуги, хоча вказаним Порядком передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних обєктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок, нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 Водного кодексу України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови КМУ № 486 від 08.05.96 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності у них», із урахуванням конкретної ситуації. Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання. Згідно із пунктом «г» ч. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. У відповідності до приписів ч. 4 ст. 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Рішенням Новофедорівської сільської ради від 24.07.2007 № 301 затверджено Генеральний план забудови с. Залізний Порт, розроблений НДУ Дніпромісто. Згідно з Пояснювальною запискою до Генерального плану забудови (розділ 5 «Еклого-містобудівне обґрунтування проектних рішень» глави V «Архітектурно планувальна організація території», абзац «Планувальні обмеження» аркуші 32 та 33) проектною організацією, визначено наявність прибережної захисної смуги с. Залізний Порт, проте не встановлено її фактичну або умовну протяжність, а лише процитовано положення ч. 3 ст. 88 ВК України. У графічній частині містобудівної документації Опорному плані, прибережну захисну смугу не визначено. Окрема схема планувальних обмежень, у тому числі з відображенням зони прибережної захисної смуги, до містобудівної документації не складалась. Таким чином Генеральним планом передбачено прибережну захисну смугу с. Залізний Порт, проте не встановлено її розміри, не визначено зону охоплюваної такою смугою території. Крім того, за інформацією Новофедорівської сільської ради, передбачений частиною 2, рішення Новофедорівської сільської ради від 24.07.2007 №301 план подетальної забудови прибережної зони с. Залізний Порт з урахуванням існуючої забудови, а також інша містобудівна документація, якою встановлено (конкретизовано) прибережну захисну смугу населеного пункту та режим її використання (зонування), на час відчуження спірних земельних ділянок не розроблялась та не приймалась. Враховуючи, що у межах населеного пункту с. Залізний Порт на час прийняття спірного рішення передбачено, але не встановлено прибережну захисну смугу, щодо встановлення розмірів останньої, Новофедорівською сільською радою при вирішенні питання про розпорядження земельних ділянок зобовязані були враховувати умовну прибережну захисну смугу, розміри (протяжність) якої передбачена ч. 24 ст. 88 ВК України. Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом та її наявність передбачена Генеральним планом забудови с. Залізний Порт. Згідно інформації Відділу Держгеокадастру у Голопристанському районі № 10-28-0.5-3327/2-15 від 17.09.2015, наданої відповідно до відомостей Національної кадастрової системи орієнтовна відстань від урізу води Чорного моря до спірних земельних ділянок складає: кадастровий номер 6522384300:02:054:0004 площа 0,0806 га відстань 38 метрів; кадастровий номер 6522384300:02:054:0005 площа 0,0806 га відстань 40 метрів; кадастровий номер 6522384300:02:054:0006 площа 0,0507 га відстань 35 метрів; кадастровий номер 6522384300:02:054:0007 площа 0,0843 відстань 34 метри; кадастровий номер 6522384300:02:054:0008 площа 0,0843 га відстань 36 метрів; кадастровий номер 6522384300:02:054:0009 площа 0,0842 відстань 38 метрів; кадастровий номер 6522384300:02:054:0010 площа 0,0802 га відстань 68 метрів; кадастровий номер 6522384300:02:054:0011 площа 0,0802 га відстань 74 метри; кадастровий номер 6522384300:02:054:0013 площа 0,0802 га відстань 72 метри; кадастровий номер 6522384300:02:054:0014 площа 0,0500 га відстань 66 метрів; кадастровий номер 6522384300:02:054:0015 площа 0,0802 га відстань 63 метри; кадастровий номер 6522384300:02:054:0016 полоща 0,0802 га відстань 63 метри; кадастровий номер 6522384300:02:054:0017 площа 0,0821 га відстань 34 метри; кадастровий номер 6522384300:02:054:0018 площа 0,0802 га відстань 67 метрів; кадастровий номер 6522384300:02:054:0019 площа 0,0806 га відстань 38 метрів. Викладене також підтверджується планом-схемою з Національної кадастрової системи, виготовленої сертифікованим інженером-землевпорядником. Тобто вказані земельні ділянки входять у нормативно визначену 2-х кілометрову прибережну захисну смугу Чорного моря. Враховуючи викладене, відчужені 15 громадянам земельні ділянки, загальною площею 1,1586 га, знаходяться у прибережній захисній смузі Чорного моря. Таким чином прийняття спірного рішення та передача відповідачам права власності на земельні ділянки водного фонду у межах прибережної захисної смуги для індивідуального дачного будівництва суперечить вимогам вказаних статей Водного та Земельного кодексів. Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, у справі № 3-74гс14 від 09.09.2014, у справі № 3-40гс14 від 09.09.2014, 6-16цс14 від 21.05.2014, справа 6-184цс15 від 01.07.2015. Крім того, статтею 186 Земельного кодексу України (чинної на час прийняття рішення) передбачено, що проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час прийняття рішення), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 9 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 677 (чинного на час прийняття рішення), проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. Так, позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 15 чол.) у власність для ведення індивідуального дачного будівництва в с. Залізний Порт по вул. Морській в районі б/в «Макіїввугілля» на території Новофедорівської сільської ради надано вищевказаними органами. Зокрема, 11.12.2007 за № 3081/01-14/в позитивно погодив проект землеустрою Голопристанський районний відділ земельних ресурсів. 27.11.2007 за № 01-09/400-07 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність Відділом архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства Голопристанської районної державної адміністрації. Висновком № 02-3/13-1582 від 16.11.2007 погоджено проект землеустрою головним державним санітарним лікарем Голопристанської райсанепідстанції. Погодила даний проект землеустрою обласна інспекція по охороні памяток історії та культури, що підтверджується висновком № 1824 від 16.11.2007. 19.09.2007 за № 12-7/23 підготував та надав позитивний висновок погодження проекту землеустрою по відведенню у власність земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва [PERSON] та іншим провідний спеціаліст держінспектор з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря [PERSON] Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 434 від 05.11.2004 «Про затвердження Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок» визначено механізм погодження природоохоронними органами вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів, місць розташування об'єктів та проектів відведення земельних ділянок щодо усіх категорій земель незалежно від форм власності чи користування. Головною метою погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок є забезпечення дотримання вимог природоохоронного законодавства при набутті чи припиненні прав власників землі та землекористувачів на землю та сприяння формуванню екомережі. У Висновку природоохоронного органу про результати розгляду матеріалів щодо надання земельної ділянки наводиться оцінка відповідності законодавству запланованої діяльності та її припустимості з точки зору потреб формування екомережі та впливу на довкілля. У ході розслідування кримінального провадження №12015230150002168, що також підтверджено ухвалою Голопристанського районного суду від 07.09.2016, встановлено, що провідний спеціаліст держінспектор з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря [PERSON] за відсутності повноважень щодо надання висновків за матеріалами про вилучення та надання земельних ділянок, в порушення вимог «Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення, надання земельних ділянок», затвердженого наказом Мінприроди України № 434 від 05.11.2005, підгодовував та надав висновок № 12-7/23 щодо позитивного погодження проекту землеустрою по відведенню у власність земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва [PERSON] та іншим (всього 15 чоловік). Крім того, у вказаному висновку держінспектором з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря [PERSON] зазначена інформація, яка не відповідає дійсності. Так, у п. 14 висновку, де повинні бути зазначені дані про розташування земельної ділянки у відношенні до навколишньої території (відношення до земель природно-заповідного фонду; інших особливо цінних земель; земель, зарезервованих для заповідання; відношення до водних обєктів, їх водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, заплав малих річок) не вказано, що спірні земельні ділянки відносяться до прибережної захисної смуги Чорного моря. Також у висновку, при погодженні проекту землеустрою [PERSON]А керується ст. ст. 124, 151 Земельного кодексу України, вимоги яких не відповідають підставам відведення земельних ділянок у власність гр. [PERSON], [PERSON] та іншим. Таким чином проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,1586 га громадянам [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 15 чол.) у власність для ведення індивідуального дачного будівника в с. Залізний Порт по вул. Морській в районі б/в «Макіїввугілля» на території Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області не погоджено належним чином відповідно до вимог законодавства, що також є підставою для скасування рішення Новофедорівської сільської ради № 471 від 18.01.2008 «Про надання у власність земельних ділянок громадянам в с. Залізний Порт». Порушення порядку передачі у власність земельних ділянок, зокрема ст. 60 ЗК України, ст.ст. 88-91 ВК України є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо. Відповідно до частин 1, 3 ст. 16, ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 21 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає нормам закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із приписами ч. 1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на вказане, рішення Новофедорівської сільської ради Голопристанського району № 471 від 18.01.2008 «Про надання у власність земельних ділянок громадянам у с. Залізний Порт» суперечить приписам ст. ст. 20, 54, 84, 122 ЗК України та ст. ст. 3, 4, 88 ВК України і тому у відповідності до ст. 21 Земельного кодексу України підлягає визнанню недійсним (незаконним). У спорах, повязаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Таким чином, оскільки прокурором заявлено вимоги про визнання незаконним рішення Новофедорівської сільської ради Голопристанського району, на підставі якого громадянами отримано державні акти, тому доцільно ставити питання про визнання недійсними документів державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на його підставі. Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями ст. 73 Цивільно-процесуального кодексу України визначено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Про існування вказаного рішення Новофедорівської сільської ради Голопристанського району № 471 від 18.01.2008 «Про надання у власність земельних ділянок громадянам у с. Залізний Порт» прокуратурі стало відомо лише під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №2015230150002168 від 22.09.2015, у звязку із чим строк позовної давності не пропущено. Просив задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні прокурор Пластун Т. А. позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, з підстав, зазначених у позові (з урахуванням змін). Представник відповідача (Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області) [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що на час прийняття спірного рішення сільська рада діяла у відповідності до чинного законодавства та затвердженого у 2007 році генерального плану с. Залізний Порт, відповідно до якого земельні ділянки, які є предметом позову, були віднесені до категорії житлової забудови, а тому правомірно були передані у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва на підставі погодженого та затвердженого проекту відведення земельних ділянок у власність. Майже все село Залізний Порт знаходиться в межах двокілометрової зони від урізу води Чорного моря і за логікою прокурора повинно бути знесеним. В законодавстві на цей випадок передбачена норма, відповідно до якої прибережна захисна смуга в межах населених пунктів встановлюється відповідно до містобудівної документації та ситуації, яка склалася. Така смуга, хоча і не виділена окремим проектом відведення, проте передбачена у генеральному плані села, в тому числі і по відношенню до спірних земельних ділянок. Сільська рада як орган, уповноважений власником, розпорядилася спірними земельними ділянками, які перебувають в межах с. Залізний Порт, за категорією земель та цільовим призначенням не відносяться до водного фонду, діяла в межах наданих їй законом повноважень, жодних збитків територіальній громаді не завдано оспорюваним рішенням. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача ([PERSON] О.) та третіх осіб ([PERSON], [PERSON] Г.) [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що на момент передачі у власність спірних земельних ділянок згідно чинного на той час законодавства України прибережна захисна смуга в межах населених пунктів встановлюється відповідно до містобудівної документації та ситуації, яка склалася, а тому посилання прокурора, що така смуга повинна складати не менше ніж 2 км від урізу води Чорного моря є неспроможними. У відповідності до Конституції України винність особи встановлюється виключно обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Такого вироку суду відносно [PERSON]А за ст. 367 ч. 2 КК України судом не ухвалювалося і прокурором як доказ до суду не надано. Посилання прокурора на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 07.09.2016 року, якою кримінальне провадження відносно [PERSON] за ст. 367 ч.2 КК України закрите на підставі ст. 49 КК України як на доказ винності [PERSON] у вчиненні злочину, в якому його обвинувачував прокурор також є юридично не спроможним, оскільки це не вирок суду, суд постановив ухвалу під час підготовчого засідання, не досліджуючи доказів по справі та не встановлюючи винність обвинуваченого, а посилається в ухвалі виключно на обвинувальний акт, складний прокурором. Більше того, погодження проекту відведення спірних земельних ділянок у власність відповідачам [PERSON] на момент розгляду даної справи в суді не відкликано (не скасовано) органом, в якому працював та діяв від цього органу [PERSON], погоджуючи проект відведення, не скасований (не визнаний недійсним, не відкликаний тощо) висновок державної експертизи землевпорядної документації, а тому твердження прокурора про те, що затвердження проекту відведення земельних ділянок у власність відповідачам не відповідає вимогам закону є голослівним. Більше того, прокурором пропущено строк звернення до суду з даним позовом, який складає три роки, з моменту, коли прокурор довідався чи міг довідатися про прийняття спірного рішення Новофедорівською сільською радою, що є самостійною підставою для відмови в позові. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Інші відповідачі, треті особи чи їх представники у судове засіданні не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду, що дає суду підстави слухати справу у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, оглянувши матеріали кримінальної справи та генеральний план с. Залізний Порт, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 14.09.2007 року № 400 відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проектів відводу земельних ділянок у власність в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області по вул. Морська в районі бази відпочинку «Макіїввугілля» із земель рекреаційного призначення (т. 1 а. с. 22). Даний проект був виготовлений, погоджений із відповідними органами, установами та організаціями, проведена державна експертиза землевпорядної документації (т. 1 а. с. 62-67) та рішенням Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 18.01.2008 року № 471 затверджений (т. 1 а. с. 23). Цим же рішенням сільська рада надала у власність відповідачам наступні земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області по вул. Морська в районі бази відпочинку «Макіїввугілля», і на підставі зазначеного оспорюваного прокурором рішення сільської ради відповідачі отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме: серія ЯЕ № 934277 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934278 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянка площею 0,0806 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934279 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934280 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0507 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934281 від 05.06.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0843 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 394282 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0843 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934283 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0842 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934269 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934270 від 06.08.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON], серія ЯЕ № 934271 від 20.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934272 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934273 від 27.03.2008 на земельну ділянку площею 0,0500 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934274 від 21.02.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934275 від 01.07.2008 на право власності на земельну ділянку 0,0802 га на імя [PERSON]; серія ЯЕ № 934276 від 01.07.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0821 га на імя [PERSON] (т. 1 а. с. 24-56). Рішенням Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 24.04.2007 року № 301 був затверджений генеральний план забудови с. Залізний Порт (т. 1 а. с. 71-73), відповідно до якого цільове призначення земельних ділянок, виділених відповідачам, визначено як землі рекреаційного призначення, які перебували у комунальній власності та знаходяться в межах с. Залізний Порт, що також було підтверджено під час огляду в судовому засіданні графічних матеріалів до генерального плану с. Залізний Порт. У відповідності до частин 1-2 статті 20 ЗК України (в редакції станом на 18.01.2008) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Згідно ст. 50 ЗК України (в редакції станом на 18.01.2008) до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. За статтею 51 ЗК України (в редакції станом на 18.01.2008) до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Згідно частин 1-2 статті 52 ЗК України (в редакції станом на 18.01.2008) землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Твердження позивача про те, що спірні земельні ділянки відносилися (відносяться) до земель водного фонду є неспроможними та спростовуються наступним. Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України (ВК України) в редакції станом на 18.01.2008 прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони; уріз води - межа води на березі водного об'єкта (берегова лінія). За ст. 4 ВК України (в редакції станом на 18.01.2008) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. У відповідності до ст. 88 ВК України (в редакції станом на 18.01.2008) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Згідно ч. 1 ст. 85 ВК України (в редакції станом на 18.01.2008) порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. За ч.1 ст. 58 ЗК України (в редакції станом на 18.01.2008) до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів. У відповідності до статті 60 ЗК України (в редакції станом на 18.01.2008) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно пунктів 1-5, 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1996 № 486 (в редакції станом на 18.01.208) цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них. Водоохоронні зони встановлюються для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм. До складу водоохоронних зон обов'язково знаходять заплава річки, перша надзаплавна тераса, бровки і круті схили берегів, а також прилеглі балки та яри. У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 - 91 водного кодексу України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Згідно генерального забудови с. Залізний Порт (який є містобудівною документацією) передбачено прибережну захисну смугу вздовж урізу води Чорного моря, розмір та межі якої за окремим проектом землеустрою не визначений. Тобто, чинним на момент прийняття оспорюваного рішення сільською радою законодавством України було передбачено виняток щодо розміру прибережної захисної смуги уздовж морів в межах існуючих населених пунктів із загального правила про розмір прибережної захисної смуги уздовж морів у розмірі не менше 2 км, викладеного у ст. 88 ВК України., який встановлюється виходячи із містобудівної документації (ст. 60 ЗК України) та з урахуванням конкретних умов, що склалися (ст. 88 ВК України) При цьому посилання позивача на підтвердження обґрунтованості позовних вимог на правові позиції Верховного [PERSON] України по справам №3-74гс14 від 09.09.2014 та № 3-40гс14 від 09.09.2014 року, на думку суду, є помилковим, оскільки предметом розгляду у вказаних справах були земельні ділянки, виділені за межами населеного пункту; справа ВСУ за № 6-16цс від 21.05.2014 у Єдиному державному реєстрі судових рішень не відображається; № 6-184цс15 від 01.07.2015 стосується прибережних смуг річок, а не морів. Таким чином, з урахуванням категорії земельної ділянки (землі рекреаційного призначення), повноважень сільської ради, визначених п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції станом на 18.01.2008) та ст. 12 ЗК України (в редакції станом на 18.01.2008) Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області, прийнявши оспорюване рішення від 18.01.2008 року № 471 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва та надання земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва діяла в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством України на час прийняття оспорюваного рішення. Твердження позивача про непогодження у встановленому порядку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва (відповідачам громадянам України), а саме відсутність належного погодження природоохоронного органу, через те, що ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 07.09.2016 підтверджено відсутність повноважень у провідного спеціаліста держінспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря [PERSON] щодо надання висновків за матеріалами про вилучення та надання земельних ділянок, в порушення вимог «Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення, надання земельних ділянок», затвердженого наказом Мінприроди України № 434 від 05.11.2005, підгодовував та надав висновок № 12-7/23 щодо позитивного погодження проекту землеустрою по відведенню у власність земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва [PERSON] та іншим (всього 15 чоловік). Крім того, у вказаному висновку держінспектором з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря [PERSON] зазначена інформація, яка не відповідає дійсності. Так, у п. 14 висновку, де повинні бути зазначені дані про розташування земельної ділянки у відношенні до навколишньої території (відношення до земель природно-заповідного фонду; інших особливо цінних земель; земель, зарезервованих для заповідання; відношення до водних обєктів, їх водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, заплав малих річок) не вказано, що спірні земельні ділянки відносяться до прибережної захисної смуги Чорного моря. Також у висновку, при погодженні проекту землеустрою [PERSON]А керується ст. ст. 124, 151 Земельного кодексу України, вимоги яких не відповідають підставам відведення земельних ділянок у власність гр. [PERSON], [PERSON] та іншим. Таким чином проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,1586 га громадянам [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 15 чол.) у власність для ведення індивідуального дачного будівника в с. Залізний Порт по вул. Морській в районі б/в «Макіїввугілля» на території Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області не погоджено належним чином відповідно до вимог законодавства, що також є підставою для скасування рішення Новофедорівської сільської ради № 471 від 18.01.2008 «Про надання у власність земельних ділянок громадянам в с. Залізний Порт» є неспроможними та спростовуються наступним. У відповідності до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали. Судовий розгляд кримінального провадження №12015230150002168 відносно [PERSON] за 367 ч.2 КК України (службова недбалість) було завершено 07.09.2016 Голопристанським районним судом Херсонської області постановленням ухвали про закриття вказаного провадження та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст. 367 ч.2 КК України на підставі ст. 49 КК України , у звязку із закінченням строків давності (т.1 а. с. 69-70). Після огляду в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи № 654/2520/16-к Голопристанського районного суду Херсонської області, в якій було постановлено зазначену ухвалу, встановлено, що в матеріалах справи містяться обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та процесуальних рішень, прийнятих в ході досудового розслідування, розписка про отримання копії обвинувального акта обвинуваченим та клопотання останнього про закриття кримінального провадження. Виходячи із змісту ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 07.09.2016 по справі № 654/2520/16-к, суд в ухвалі посилався на обставини, які викладені в обвинувальному акті і не встановлював винності [PERSON] в інкримінованому йому злочині. У відповідності до Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» від 17 червня 2004 року N 1808-IV (з наступними змінами та доповненнями) державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи. Згідно статті 4 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» основними завданнями державної експертизи є: організація комплексної, науково обґрунтованої оцінки об'єктів експертизи; перевірка відповідності об'єктів державної експертизи вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам; впровадження передових методів та підвищення якості розробки об'єктів державної експертизи; підготовка об'єктивних та обґрунтованих висновків державної експертизи. За ст. 6 зазначеного вище Закону об'єктами державної експертизи є документація із землеустрою та документація з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріали і документація державного земельного кадастру. У відповідності до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (в редакції станом на 18.01.2008) обов'язковій державній експертизі підлягають, серед іншого: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно статей 32-33 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (в редакції станом на 18.01.2008) державна експертиза проводиться шляхом розгляду документації та матеріалів, а за необхідності - шляхом проведення обстежень у натурі (на місцевості). При проведенні державної експертизи досліджуються, перевіряються, аналізуються та оцінюються: питання дотримання вимог законодавства та встановлених стандартів, норм і правил при прийнятті проектних рішень; відповідність передбачених документацією і матеріалами заходів завданням на проектування, вимогам раціонального використання та охорони земель, а також дотриманню законних прав та інтересів власників земельних ділянок та землекористувачів, держави і суспільства; еколого-економічна ефективність проектних рішень щодо запобігання їх негативного впливу на стан земельних ресурсів, суміжні земельні ділянки, ландшафт. Проведення державної експертизи передбачає експертне дослідження, перевірку, аналіз і оцінку об'єкта державної експертизи та підготовку обґрунтованого та об'єктивного експертного висновку. Для проведення державної експертизи замовником подаються оригінали відповідної документації та матеріалів. Процедура проведення державної експертизи включає: перевірку наявності та повноти необхідних документів і матеріалів щодо об'єктів державної експертизи та їх реєстрацію (підготовча стадія); аналітичне опрацювання документів чи матеріалів щодо об'єктів державної експертизи, а в разі необхідності - проведення обстежень у натурі (на місцевості) та проведення на їх основі аналізу їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам (основна стадія); узагальнення окремих експертних досліджень, одержаної інформації, підготовку висновку державної експертизи та видачу його замовникам об'єктів державної експертизи (заключна стадія). У відповідності до статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (в редакції станом на 18.01.2008) результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи. Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об'єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки. Якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується. У разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок. Позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією. Висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов'язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об'єктів державної експертизи. Статтею 37 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» передбачено механізм спростування висновків державної експертизи, відповідно до якого замовники або розробники об'єктів державної експертизи, заінтересовані у спростуванні висновків державної експертизи або їх окремих положень, подають обґрунтоване клопотання (заяву) про це до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у місячний термін з дня отримання клопотання (заяви) розглядає його і за наявності підстав призначає проведення повторної державної експертизи. У разі спростування висновків державної експертизи, яку проводив центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до проведення повторної державної експертизи залучаються незалежні експерти. У разі відмови в розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи або незгоди з висновками повторної державної експертизи замовники або розробники об'єктів державної експертизи мають право звернутися до суду. Висновки державної експертизи можуть бути скасовані органом, який їх видав, у разі виявлення обставин, що могли вплинути на об'єктивність оцінки висновку. Позитивні висновки повторної державної експертизи є підставою для прийняття відповідним органом рішення або реалізації заходів, передбачених об'єктами державної експертизи, крім випадків оскарження їх у судовому порядку. Згідно ст. 38 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» рішення, прийняті відповідними органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування на підставі висновків державної експертизи, що скасовані або визнані недійсними, можуть бути в установленому законом порядку оскаржені до суду. 13.12.2007 року в.о. начальника Головного управління земельних ресурсів у Херсонській області було затверджено позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації № 3052 від 13.12.2007, обєктом якої був проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,1586 га [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 15 чоловік) у власність для індивідуального дачного будівництва, розташованих у с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області по вул. Морській, в основу якого, серед іншого, було покладено погодження проекту інспекцією охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря № 12-7/23, 19.09.2007 (т. 1 а. с. 67). Позивачем суду не надано доказів спростування, скасування чи визнання недійсним зазначеного вище висновку державної експертизи землевпорядної документації № 3052 від 13.12.2007, а також доказів спростування, скасування, відкликання чи визнання недійсним зазначеного вище погодження проекту інспекцією охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря № 12-7/23, 19.09.2007, а тому твердження позивача про відсутність належного погодження природоохоронного органу проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,1586 га [PERSON], [PERSON] та іншим (всього 15 чоловік) у власність для індивідуального дачного будівництва, розташованих у с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області по вул. Морській є голослівним, не підтверджено належними та допустимими доказами. Стосовно вимог про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, виданих відповідачам на підставі оспорюваного рішення сільської ради, то такі вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним (незаконним) рішення сільської ради і у звязку із відмовою судом у задоволенні такої вимоги, то підстав для визнання недійсним державних актів суд також не вбачає. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вимоги позивача фактично зводяться до позбавлення права власності відповідачів та третіх осіб, які є власниками земельних ділянок прав на володіння, користування та розпорядження спірними земельними ділянками. За змістом ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом та виникає з моменту державної реєстрації цього права. Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку, а право власності має абсолютний характер та є непорушним. Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст. ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152 ЗК України. Ст. 140 ЗК України визначено вичерпні підстави для припинення права власності на земельну ділянку, якими є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У статті 143 ЗК України наведено підстави для примусового припинення, яке здійснюється у судовому порядку, у якій відсутній такий спосіб припинення права власності на земельну ділянку як визнання недійсним державного акту. В ході судового розгляду справи позивав не вказав на жодну із перелічених в ст. 140, 143 ЗК України, правову підставу, яка могла б слугувати припиненню права власності на землю. Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах від 12 вересня 2012 року розглянув справу N 6-71цс12, предметом якої був спір про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого в разі, якщо на підставі розпорядження органу державної влади в особи виникло право власності на земельну ділянку, позбавити її цього права цей орган може лише з підстав і за умов, передбачених ст. ст. 140 - 149 Земельного Кодексу України, а не шляхом подальшого скасування розпорядження про передачу земельної ділянки у власність особи, нехай навіть і вищестоящим органом державної влади. Відтак, припинення права власності відповідачів на земельну ділянку та можливе подальше її витребування у них призведе до порушень конституційних прав та свобод, що є неприпустимим з огляду на норми ст. 41 Конституції, ч. 1 ст. 321 ЦК, з якими право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Верховний Суд України у своїй постанові від 14.03.2007 по справі № 21-8во07 вказав наступне: «Покупці не мали і не могли мати можливості перевіряти правильність актів Кабінету Міністрів України та Фонду державного майна України щодо приватизації ВАТ Нікопольський завод феросплавів та зобовязані були дотримуватися встановлених Кабінетом Міністрів України та Фондом державного майна України умов та порядку приватизації. Самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця. Позивач не доводив у суді наявність цієї обставини, а суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій зазначеного не зясовували, у звязку з чим усі ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд у суд першої інстанції. Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади». Враховуючи зазначену вище правову позицію ВСУ за аналогією, суд вважає, що відповідачі громадяни України не мали і не могли мати можливості перевіряти правильність та законність висновку державної експертизи землевпорядної документації № 3052 від 13.12.2007, правильність та законність погодження проекту відведення земельних ділянок у власність інспекцією охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря, правильність та законність рішення органу місцевого самоврядування, уповноваженого законом здійснювати розпорядження земельними ділянками як орган уповноважений власником, цілком покладалися на законність та правильність рішень уповноважених державою органів, а тому у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції мають право на законне та обґрунтоване очікування правомірності свого володіння майном, набутим за рішеннями уповноважених державою органів, а тому позбавлення їх такого права, на думку суду, є неправомірним втручанням у мирне володіння майном особами, що є порушенням статті 1 Протоколу 1 до Конвенції. У відповідності до статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні представник відповідача та третьої особи [PERSON] заявила про застосування позовної давності. Твердження позивача про те, що він довідався про прийняття Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області оспорюваного рішення № 471 від 18.01.2008 року «Про надання у власність земельних ділянок громадянам в с. Залізний Порт» лише під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №2015230150002168 від 22.09.2015, у звязку із чим строк позовної давності не пропущено не відповідає дійсності та спростовується наданими у судовому засіданні представником сільської ради копіями вимоги прокурора Голопристанського району Херсонської області від 12.09.2011 № 97/3976вих.11 та виконання такої вимоги прокурора Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області (т. 3 а. с. 56-57) , відповідно до якої 14.09.2011 року (про що проставлено штамп прокуратури про прийняття вхідної кореспонденції) прокуратурі Голопристанського району Херсонської області Новофедорівською сільською радою надано, серед іншого, схему території с. Залізний Порт, чергові карти с. Залізний Порт з додаванням відомостей про власників, землекористувачів земельних ділянок в с. Залізний Порт. Тобто, саме з 14.09.2011 позивач довідався або міг довідатися про порушення, на його домку, чинного законодавства України при наданні спірних земельних ділянок у власність відповідачам, тобто саме з цього дня, на думку суду, слід відраховувати перебіг позовної давності для звернення з даним позовом. Натомість позивач звернувся з даним позовом до суду лише 24.10.2016, тобто після спливу позовної давності (три роки), що є самостійною підставою для відмови позивачу у позові. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають як безпідставні та необґрунтовані. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed