Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Червоноармійській (Світлій) 51, с-ще Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, згідно технічного паспорту КП "Томаківське БТІ" ДОР" станом на 23.04.2013 року , відповідно до експлікації приміщень загальна площа будівлі становить 36,6 кв.м., житлова площа становить 18,10 кв.м., службова - 18,50 кв.м., згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд: житловий будинок "А" площею 53,12 кв.м.; погріб "Б" площею 3,20 кв.м.; сарай "В" площею 20,16 кв.м., убиральня "Г". Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 09.03.1972 року проживала у вказаному житловому будинку разом зі своєю матір'ю [PERSON], батьком - [PERSON] та сестрою [PERSON], що належав їм на праві власності. Сестра [PERSON] на теперішній час проживає за іншою адресою. На цей час у даному будинку вона проживає одна з 2002 року, здійснює догляд за об'єктом, обробляє біля нього земельну ділянку. Правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Єдиним документом на вказаний об'єкт в неї є домова книга, що підтверджує факт проживання. Її прав на володіння житловим будинком ніхто не оспорює. У судовому засіданні позивачка підтримала позов повністю. Представник Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області в своїй заяві просить суд вирішити справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що не заперечує проти позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог у своїй Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, який подав відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України заяву про розгляд справи за відсутності свого представника. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обовязковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Дійсно, виходячи із першої необхідної умови обєктами володіння є житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Світлій (колишня Червоноармійська) 519, с-ще Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області. Добросовісність володіння даним обєктом, на який поширюється строк давності підтверджується тим, що технічний паспорт на житловий будинок видано на імя [PERSON], а копія домової книги підтверджує, що позивачка з 1972 року проживає у ньому. Актовий запис про смерть №5 від 04.01.2002 року підтверджує факт смерті 01.01.2002 року [PERSON], яка доводилася матір'ю позивачки. Отже, позивачка відповідно до вимог ст. 344 ЦК України порушила питання про виникнення підстав набуття права власності, за відповідним строком набувальної давності. З моменту спливу строку набувальної давності в неї, як давнісного володільця, за загальним правилом, і виникло право власності на нерухоме майно, яким вона відкрито та безперервно володіє. Положення ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом не встановлено договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо) між позивачкою та колишніми власниками будинку, що вказує на відсутність підстав для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння таким майном, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Тому, виходячи із вказаного правила суд не вбачає порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок заволодіння позивачкою житловим будинком. На теперішній час, вона має право оформити за собою право власності внаслідок збігу строку визначеного саме законом для реєстрації за собою права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved