Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

29 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з відповідною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу . Заявник просить суд постановити рішення, яким встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу заповіту від 23.09.2010 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Вершинської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області . В обгрунтування заяви [PERSON], зазначила , що 23.09.2010 року її тітка [PERSON] склала заповіт за яким заповідала усе своє майно на її користь . В даному заповіті прізвище заявника [PERSON] вказано з помилкою в зв'язку з не прваильним перекладом з російської мови, а саме "Вінокурова", що стало приводом для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини. В позасудовому порядку позивач не має змоги захистити своє право на спадщину, тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою. Заявник [PERSON] письмово повідомила судові про те, що вона підтримує доводи поданої заяви, прохає її задовольнити на підставі наявних у справі доказів, прохала розглянути справу без її участі (а.с.18). Приватний нотаріус Куйбишевського районного нотаріального округу [PERSON] (далі - нотаріус), як заінтересована особа, не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] про що надав судові відповідну письмову заяву в якій прохав розглядати справу за його відсутністю (а.с.17). Виходячи з наведеного, а також положень частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію заявника і заінтересованої особи щодо вирішення справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм оцінку, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно копії заповіту від 23.09.2010 року , посвідченого секретарем Вершинської сільської ради, Куйбишевського району Запорізької області , [PERSON] [INFO] на випадок своєї смерті зробила розпорядження , за яким усе своє майно заповіла племінниці [PERSON] (а.с.6). Після смерті 27.04.2015 року [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) та зареєстрована спадкова справа за №57786448 (а.с.12) Заявник [PERSON], як єдиний спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони арешту цього майна». Про те їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), оскільки в заповіті не вірно вказано її прізвище "Вінокурова", оскідльки в усіх документах :паспорті , пенсійному посвідченні довідці про присвоєння ідентифікаційного номера її прізвище зазанчено "Винокурова" (а.с.4.5,7). Дана помилка була допущена при перекладі прізвища з російської на українську мову. Згідно довідки Вершинської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області № 01-22/190 від 10.08.2015 року, виправити допущену помилку у прізвищі [PERSON] за заповітом зареєстрованим за №46 , сільська рада не має повноважень (а.с.13). Отже, існуюча розбіжність у написанні прізвища в заповіті унеможливила вчинення нотаріальної дії і позбавляє заявника законного права на спадщину. Суд, встановлюючи факт належності правовстановлюючого документа [PERSON], бере до уваги сукупність даних щодо вказаної особи, які містяться у наданих до справи документах. Досліджені у справі обставини дають підстави стверджувати, що написання прізвища спадкоємця [PERSON] у заповіті є відмінним від написання прізвища цієї особи у паспорті, пенсійному посвідченні, яке видано на підставі паспорта громадянина України на її ім'я, через допущену помилку, яка є наслідком довільного перекладу прізвища з російської на українську мову або через неуважність. З цих підстав суд вважає встановленим факт належності вказаного правовстановлюючого документа спадкоємцеві [PERSON] Крім того, заінтересована особа у справі не заперечувала проти встановлення факту належності правовстановлюючого документа, погодившись із доводами, наведеними [PERSON] у заяві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка має бути прийнята спадкоємцем за заповітом, а тому встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа (заповіту) має для заявника [PERSON] юридичне значення, який не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового. Суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved