Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

13 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів Дебальцевської дистанції колії Державного підприємства "Донецька залізниця", Вуглегірської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої залишився житловий будинок [ADDRESS] з усіма прилеглими господарськими та побутовими будівлями. Вказане домоволодіння раніше йменувалося колійна будка (будинок колійного обхідника), розташовано на [ADDRESS], територія обслуговування Вуглегірської міської ради Донецької області. З 1877 року по липень 1991 року домоволодіння перебувало на балансі Дебальцевської дистанції колії Державного підприємства "Донецька залізниця". Під житло домоволодіння було передано матері позивача на підставі договору найму службового приміщення від січня 1984 року. 02.05.1991 року між [PERSON] та Дебальцевською дистанцією колії Державного підприємства "Донецька залізниця" був укладений договір купівлі-продажу. Сторонами договір купівлі-продажу був виконаний у повному обсязі, проте договір не був посвідчений нотаріально, оскільки житловий будинок не був зареєстрований за Дебальцевською дистанцією колії на праві власності. У зв'язку з тим, що позивач не має можливості оформити свої права на спадкове майно, оскільки право власності на домоволодіння не зареєстровано, позивач просить суд визнати дійсним нотаріально не посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з усіма прилеглими господарськими та побутовими будівлями, та визнати право власності на вказаний будинок з усіма прилеглими господарськими та побутовими будівлями за позивачем. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від кожного надійшла заява про розгляд справи без їх участі, з позовними вимогами згодні. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] є матір'ю позивача (а.с. 9-10). [PERSON] працювала в Дебальцевській дистанції колії з 30.06.1952 року по 01.11.1977 року (а.с. 13). З січня 1984 року службове житлове приміщення у будинку [ADDRESS] було передано [PERSON] на підставі договору найму (а.с. 15). 02 травня 1991 року між [PERSON] та Дебальцевською дистанцією колії Державного підприємства "Донецька залізниця" був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). 20 травня 1991 року відбулося засідання профсоюзного комітету Дебальцевської дистанції колії, за протоколом якого було постановлено продати [PERSON] житловий будинок, в якому вона проживає на [ADDRESS] (а.с. 17). 29 червня 1991 року комісією Дебальцевської дистанції колії обстежений технічний стан колійної будки (будинку колійного обхідника) перегону [ADDRESS], після проведення якого прийнято рішення про продаж будинку [PERSON] (а.с. 18). [PERSON] проведена оплата 12.08.1991 року за квитанцією № 567 на суму 749,60 рублів та 25.01.1993 року на суму 1 714 карбованців (а.с. 14, 19, 21). У зв'язку з продажем будинку за адресою: [ADDRESS] даний будинок був знятий з балансу Дебальцевської дистанції колії Державного підприємства "Донецька залізниця" (а.с. 22). Згідно довідки Управління архітектури та містобудування Єнакієвської міської ради, домоволодінню, розташованому на [ADDRESS], присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] (а.с. 31). Ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачає, що у випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно вимог ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 Цивільного кодексу України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 Цивільного кодексу України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 02 травня 1991 року між [PERSON] та Дебальцевською дистанцією колії Державного підприємства "Донецька залізниця", згідно положень ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на момент укладення договору, підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги тягнуло недійсність договору, а також підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради, вказаний договір не був посвідчений нотаріально, оскільки житловий будинок перегону [ADDRESS] не був зареєстрований за Дебальцевською дистанцією колії на праві власності, тобто сторони ухилилися від посвідчення договору у зв'язку з відсутністю документів, підтверджуючих право власності за продавцем. З таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] до відповідачів Дебальцевської дистанції колії Державного підприємства "Донецька залізниця", Вуглегірської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу. Розглядаючи позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] з усіма прилеглими господарськими та побутовими будівлями,суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] відповідно до 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємницею першої черги за законом. Спадкові відносини регулюються правовими нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1299 Цивільного кодексу України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). У ч. 2 ст. 1299 Цивільного кодексу України вказано, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] права на нерухомі речі підлягали державній реєстрації в порядку, передбаченому законом. Виникнення у спадкоємця речових прав на нерухомість, що складає спадкове майно, можливе лише після відповідної державної реєстрації таких прав. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2011 року по справі № 6-35634св11 вказано, що … право на спадщину виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (статті 1297, 1299 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2012 року по справі № 6-3283св11, від 21 грудня 2011 року по справі № 6-45635св11, від 13 липня 2011 року по справі № 6-8406св11 та інших ухвалах. В ухвалах колегії суддів Верховного Суду України від 07 вересня 2011 року в справі № 6-44936св10, від 29 жовтня 2008 року в справі № 6-4504св08, від 02 лютого 2011 року в справі № 6-33608св10, від 06 жовтня 2010 року в справі № 6-20623св09, від 02 червня 2010 року в справі 6-10079св10 зазначено, що право власності виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації нерухомого майна. Тобто до моменту державної реєстрації спадщини спадкоємець не є власником відповідної нерухомої речі, оскільки право власності на нерухомість зі складу спадщини виникає з моменту державної реєстрації відповідних речових прав. Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Дебальцевської дистанції колії Державного підприємства "Донецька залізниця", Вуглегірської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу задоволенню не підлягають у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed