Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в особі представника позивачів [PERSON] кожен окремо звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю імені газети «Ізвєстія» Близнюківського району Харківської області (надалі ТОВ ім.. газети "Ізвєстія") в якому, після доповнень та уточнень, просять визнати недійсними укладені із відповідачем договори оренди земельної ділянки, повернути їм земельні ділянки та стягнути понесені ними судові витрати при зверненні до суду. Ухвалою судді від 18 березня 2014 року відкрито провадження за цими позовами та вказані позови об'єднані в одне провадження для сумісного розгляду( том 4 а.с.126,127). Після уточнення позовних заяв, позивачу свої вимоги обґрунтували наступним. Згідно Державних актів на право приватної власності на землю позивачам [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]) та [PERSON] (серії [NUMBER]) на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області належать земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачами та їх спадкодавцями із ТОВ ім.. газети "Ізвєстія" було укладено договори оренди землі( надалі - Договір), а саме: 16 січня 2008 року із спадкодавцем [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], спадкодавцем [PERSON], [PERSON], спадкодавцем [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON]; 25 січня 2008 року - із [PERSON]; 31 січня 2008 року - із [PERSON] та [PERSON]; 19 листопада 2009 року - із [PERSON] та [PERSON] Вказані договори оренди пройшли державну реєстрацію. Позивачі зазначають, що примірник Договору вони фактично тримали у 2012 році і виявили, що він не містить всіх істотних умов, передбачених ст.15 ЗУ "Про оренду землі" а тому, через недосягнення згоди між сторонами, в силу ст. 215 ЦК України ці Договори мають бути визнані недійсними. При цьому вказують на такі обставини: - відповідач при укладенні Договору не дотримався вимог ст. 638 ЦК України; - договір не відповідає типовій формі договору оренди землі, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03. 2001 року №220; - підписання договору відбулося без ознайомлення із усім тестом на непрошитих аркушах; - в розділі "Об'єкт оренди" не зазначений кадастровий номер земельної ділянки; - в п. 8 Договору вказано, що він укладений на 10 років але відсутнє посилання на те, що строк дії Договору визначається з урахуванням ротації культур ( ротації основної сівозміни) згідно з проектом землеустрою. Не визначено від якої дати має обліковуватися перебіг Договору - від дати підписання чи дати реєстрації договору. Отже неможливо встановити строк закінчення дії Договору; - в Договорі відсутній пункт про порядок внесення орендної плати, оскільки п. 11 визначено лише строк її внесення. Не зазначено спосіб внесення орендної плати. Копіями довідок з інформаційного фонду Держаного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, які надані до позову, підтверджується те, що виплата орендної плат орендодавцям здійснювалася не до встановлено договором терміну - 31 грудня поточного року, а пізніше - в наступному кварталі, через квартал, через рік; - в п. 13 Договору не зазначено строки та порядок перегляду орендної плати, які повинні становити дні, місяці, роки, що є істотною умовою Договору. Зокрема не враховано в цьому контексті щорічну зміну оцінки землі. В п. 5 Договору вказано, що нормативна грошова оцінка землі складає суму, яка не відповідає сумі яка вбачається з отриманих в подальшому відомостей із Відділу Держземагенства у Близнюківському районі станом на 01.01. 2008 року; - положення п. 10 Договору, про обчислення розміру орендної плати за землю без урахування індексу інфляції, не відповідають домовленості та суперечать чинному законодавству, не дивлячись на те, що в п. 13 Договору визначено умови перегляду орендної плати у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції але не вказані строки; - в акті прийому-передачі земельної ділянки не зазначено дату коли відбулася така передача, номер державної реєстрації, опис стану земельної ділянки, умов збереження об'єкта оренди. Власники землі об'єкт оренди не передавали ні юридично ні фактично, оскільки на день укладення Договору не знали де знаходяться їх земельні ділянки; - на час підписання Договору не долучено план-схему земельної ділянки, яка передається в оренду, відсутній акт прийому-передачі та акт визначення меж земельної ділянки. В акті визначення меж земельної ділянки в натурі відсутній номер земельної ділянки за державним актом, номер державної реєстрації, не зазначені особи та відсутні підписи представника відділу Держземагенства та землевпорядника Самійлівської сільської ради і виконавця робіт які були присутні при цьому; - в Договорі здійснено дописки без доведення до відома орендодавця. За таких обставин він не міг бути зареєстрований. Ці дописки свідчать про зміну і доповнення договору і тому підлягали державній реєстрації; - в п.20 Договору вказано, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації Договору за актом приймання-передачі. Орендар приступив до використання земельної ділянки до дати реєстрації. Вважають що таким чином термін дії Договору подовжено, що є істотним порушенням Договору, оскільки орендодавець цього не передбачав; - в п.17 Договору не визначено конкретних умов збереження земельних ділянок, тобто не конкретизовано заходи, які має вжити орендар для попередження руйнування земельної ділянки, втрати нею корисних властивостей тощо; - орендар не дотримується сівозмін, зокрема перевищує допустимі норми посіву соняшника, веде товарне сільськогосподарське виробництво без затвердження проекту землеустрою, тобто орендодавці позбавлені можливості за дотриманням орендарем вимог екологічної безпеки та збереження родючості грунтів; - підставою для визнання недійсності Договорів також вважають факт намагання орендодавцями врегулювати та уточнити істотні умови Договорів, зокрема порядку виплати орендної плати, у позасудовий спосіб. Також позивачі вважають, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки лише 02.12. 2013 року під час колективного обговорення умов договорів орендодавцями їм стало відомо про порушення своїх прав щодо індексації, строків, порядку внесення та перегляду орендної плати. А у тих випадках, коли реєстрація Договорів відбулася менш ніж за три роки до звернення до суду - з дня такої реєстрації. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримала позовні заяви, просила їх задовольнити вказуючи на обставини, вказані в позовних заявах, а крім того зазначила, що договори часто підписували не власники землі, а їх родичі чи навіть сусіди; примірники договорів не були прошиті чи скріплені якимось чином, що не виключало можливість підміни аркушів; тексти договорів були без будь-яких закреслень. При підписанні договорів не було рукописних дописок і не обговорювалося їх внесення в майбутньому; не було визначено, чи підлягає об'єкт оренди страхуванню; відповідач не дотримувався вимог земельного законодавства в період оренди землі (не вносив органічні добрива, мінеральні добрива вносив у недостатній кількості і інше). Крім того, вказуює на те, що орендар приступив до використання землі до державної реєстрації договорів оренди, що суперечить закону. Так орендна плата позивачам була виплачена в тому числі і за 2008 рік в той час як договори оренди з ними укладені 16.01. 2008 року і були зареєстровані лише у 2010, 2011 роках; реєстрація Договорів була здійснена за межами нормально необхідного строку. Під час реєстрації діяли нові редакції Закону України "Про оренду землі" . Зокрема існувала така істотна умова Договору як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до Указу Президента України було збільшено до 3% мінімальний розмір орендної плати, але ці обставини залишилися поза увагою органу що здійснював державну реєстрацію; договором оренди визначена тільки грошова форма виплати орендної плати, а орендар її виплачував і в натуральному формі - сільгосппродукцією без зазначення ціни продукції, якісних показників, тощо; власники земельних ділянок об'єкт оренди не передавали орендарю ні юридично, ні фактично оскільки на час укладення Договору не знали де знаходяться їх земельні ділянки. Підписання актів прийому-передачі землі однією датою з датою укладення Договору є порушенням умов Договору, оскільки в п. 20 Договору вказано, що передача землі має відбутися у тижневий строк після державної реєстрації договору. Крім того, вважає що положення ст.ст. 203,204 ЦК України щодо підстав та наслідків недійсності правочину необхідно застосовувати з урахуванням ст.4 ЦК України. За таких умов слід вважати, що Договори не відповідають типовій формі договору оренди землі, затвердженій Постановою Кабінету міністрів України від 03.03.2004 року. Посилаються на те, що частина позивачів зверталася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративними позовами до Близнюківського районного відділу Харківської регіональної філії центру державного земельного кадастру про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень щодо державної реєстрації договорів оренди землі, визнання нечинними цих договорів та повернення позивачам земельних ділянок. Суд виніс ухвали про залишення позовних вимог без розгляду у зв'язку із пропуском строків позовної даності. В іншій частині провадження було закрите оскільки такі спори підлягають розгляду в цивільному порядку. Крім того вказує, що правове обґрунтування позовних вимог узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України. Зокрема посилаються на Постанову ВС України від 18.07.2012 року по справі 6-77 цс12, від 04.04.2012 року по справі №6-21 цс 12 (том №6 а.с. 9-21). Стосовно застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вважає що треба виходити з того, що права і обов'язки щодо землі, в тому числі й щодо обчислення строку позовної давності, перейшли до них після прийняття спадщини. Також вказує, що до вимог власників про визнання недійсними договорів оренди землі, строк дії яких не закінчився, строки позовної давності не можуть бути застосовані. Позивач [PERSON] також наполягав на задоволенні позову із підстав, зазначених представником позивачів [PERSON] Представник відповідача ТОВ "Ізвєстія" Гавричков Ю.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав письмові пояснення, в яких вказав наступне. Щодо того, що на момент підписання Договори були не в повному обсязі, а тому орендодавці не були ознайомлені із усім текстом договорів. Вважають, що такі твердження не відповідають дійсності, не підтверджені жодним доказом та спростовуються самими договорами оренди землі, кожен з яких або прошитий (хоча законодавство не зобов'язує прошивати договори оренди землі), або складений на аркуші формату А-3 зі згином посередині, тобто, всі сторінки договору надруковані на одному аркуші паперу (по дві сторінки договору на кожній стороні аркуша), що виключає можливість підписання договорів не в повному обсязі. Станом на момент підписання Договорів сторонами ці договори мали всі їх невід'ємні частини, зазначені в п.43, що підтверджується підписами сторін на актах прийому-передачі земельних ділянок та актах визначення меж земельних ділянок в натурі. Договори були укладені позивачами добровільно. Умови цих договорів відповідали домовленостям сторін, про що свідчить підписання цих договорів обома сторонами та їх виконання як відповідачем, так і позивачами протягом тривалого часу. Позивачами не заперечується та обставина, що договори оренди землі були підписані ними власноручно. Доказів відсутності їх волі при укладенні договорів позивачами не надано. Позивачами не доведено порушення відповідачем їх законних прав та взагалі не зазначено, у чому полягає порушення їх прав, у зв'язку з чим позови не можуть бути задоволені. Результатом досягнення сторонами згоди щодо всіх умов договорів оренди землі було надання такій згоді встановленої ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" форми - складання письмових договорів оренди землі та їх підписання сторонами. Тобто, всі умови договорів були погоджені сторонами в договорах оренди землі в день їх підписання. Стосовно зазначення в спірних договорах оренди землі кадастрових номерів земельних ділянок. Всі спірні договори оренди землі були підписані 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р. та 19.11.2009 р., тобто, до набрання чинності 07.08.2011 р. пп.4 п.5 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державний земельний кадастр", яким було викладено в новій редакції абз.2 ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", а саме: умову "об'єкт оренди" було доповнено кадастровим номером земельної ділянки. Таким чином, на момент підписання спірних договорів оренди землі 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р. така істотна умова як кадастровий номер земельної ділянки в ст.15 Закону України "Про оренду землі" була відсутня, тому її незазначення в договорах оренди землі не є підставою для визнання цих договорів недійсними. Щодо зазначення у спірних договорах оренди землі строку дії договорів. Строк дії договорів зазначено в п.8 спірних договорів оренди землі. Тобто, договори містять вказану істотну умову. Твердження позивачів про визначення в Договорах строку їх дії без врахування періоду ротації основної сівозміни не мотивовані та нічим не підтвердженні, тому вважати, що при укладені оскаржуваних договорів оренди землі було порушено положення ст.19Закону України "Про оренду землі", підстави відсутні. Щодо пункту про порядок внесення орендної плати. Зі змісту спірних Договорів оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р., вбачається, що сторонами було обумовлено порядок внесення орендної плати і він визначений в п.п.9,11,12,29.4. Стосовно умови про строки та порядок перегляду орендної плати. В договорах оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р. зазначено: - розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.13). Щодо умов збереження земельних ділянок. В договорах оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р. передбачено: - умови збереження стану об'єкта оренди - дотримуватися вимог протиерозійної організації території (п.17); - права та обов'язки [PERSON]: згідно ст.24 Закону України "Про оренду землі" (п.28). В ст.24 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. [PERSON] зобов'язаний: попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди. З приводу індексації орендної плати. В договорах оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р. встановлено: - обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції (п.10). Позивачами не надано жодного доказу в обгрунтування їх тверджень про те, що положення п.10 договорів не відповідає домовленості між сторонами. Також позивачами не наведено, якій саме нормі законодавства суперечить цей пункт Договорів. Щодо додатків до договорів Оренди землі. В п.18 договорів оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р., передбачено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Всі Договори містять план або схему земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі об'єкта оренди. Тобто є всі невід'ємні частини цих договорів. Акти приймання-передачі земельних ділянок були підписані одночасно з договорами оренди землі за взаємною згодою сторін. Щодо посилань позивачів на те, що спірні договори оренди землі не відповідають типовій формі договору оренди землі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. №220. Текст вказаних договорів оренди землі відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. №220, в редакції на момент укладення цих договорів. Крім того, укладення договорів оренди землі за вказаною типовою формою є виключно правом, а не обов'язком учасників цивільно-правових відносин, оскільки в ст.627 Цивільного кодексу України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивачами не доведено наявність одночасно двох умов, необхідних для визнання договорів оренди землі недійсними: 1) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі"; 2) порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України "Про оренду землі". [PERSON], що підписали спірні договори, до ТОВ імені газети "Ізвєстія" або органу, що здійснював реєстрацію договорів оренди землі, з проханням не реєструвати договори не звертались. Частина позивачів зверталась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративними позовами до Близнюківського районного відділу Харківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру про визнання дій щодо державної реєстрації цих же договорів оренди землі протиправними, визнання нечинними даних договорів оренди землі та повернення земельних ділянок. За результатами розгляду всіх цих адміністративних позовів Харківським окружним адміністративним судом було винесено ухвали про наступне: - адміністративні позови [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] залишено без розгляду; - адміністративний позов [PERSON] в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо державної реєстрації договору оренди землі, залишено без розгляду; в частині позовних вимог про визнання нечинними договору оренди землі та повернення земельної ділянки закрито провадження у справі. Апеляційні скарги на ці ухвали ніким не подавались. Рішення адміністративного суду, яким би було визнано протиправними дії органу, що здійснив державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, щодо проведення їх державної реєстрації в матеріали цієї справи позивачами не надано, у зв'язку з чим вважати таку реєстрацію незаконною немає підстав. Щодо судових рішень по іншим справам, на які посилаються позивачі в уточнених позовних заявах. При розгляді наведених позивачами справ брали участь інші особи, у зв'язку з чим встановлені цими судовими рішеннями факти в силу ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України не мають преюдиціального значення для вирішення даної справи. Крім того, в зазначених позивачами справах мали місце зовсім інші обставини, тобто, правовідносини не є подібними тим, що склалися між сторонами у даній справі, тому зроблені вказаними судами висновки не мають ніякого значення для розгляду цієї справи та норми права, застосовані цими судами, не можуть бути застосовані в даній справі. Позивачі посилаються на те, що відповідач приступив до використання земельних ділянок позивачів з дати підписання договорів оренди землі, що не відповідає дійсності та не підтверджено жодним доказом. Відповідач розпочав обробіток належних позивачам земельних ділянок після проведення державної реєстрації спірних договорів оренди землі. Інші обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, є надуманими, не підтвердженими належними та допустимими доказами і не можуть впливати на дійсність договорів оренди землі в розумінні ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу та ст.15 Закону України "Про оренду землі". ТОВ "Ізвєстія" вважає, що позовні вимоги (з урахуванням уточнень) є незаконними та необґрунтованими, позови не доведено, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог всіх позивачів повинно бути відмовлено у повному обсязі. Крім того, просять застосувати строк позовної давності до заявлених всіма позивачами позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди землі та зобов'язання відповідача повернути позивачам земельні ділянки, оскільки строк позовної давності за вказаними позовними вимогами сплинув, що підтверджується наступним. Позивачі в обґрунтування позовів посилаються на порушення норм чинного законодавства з боку ТОВ імені газети "Ізвєстія" саме при підписанні спірних договорів оренди землі 16.01.2008 р. ([PERSON] - 25.01.2008 р., [PERSON] та [PERSON] - 31.01.2008 р., [PERSON] та [PERSON] - 19.11.2009 р.). Позивачі не заперечують ту обставину, що ці договори було підписано ними власноручно. Волевиявлення сторін спірних договорів оренди землі визначено змістом цих договорів на час їх підписання. Тобто, в момент підписання договорів оренди землі орендодавці були обізнані з їх змістом, відтак, в цей момент могли довідатися про порушення своїх прав. Крім того, в 2008, 2009, 2010 р.р. орендодавці вже отримували орендну плату за спірними договорами оренди землі, в підтвердження чого ТОВ імені газети "Ізвєстія" надано суду копії відомостей, накладних та видаткових касових ордерів. Дії орендодавців по отриманню в 2008, 2009, 2010 р.р. орендної плати підтверджують ту обставину, що станом на момент отримання орендної плати їм вже було відомо про наявність та зміст спірних договорів. 16.01.2008 р. орендодавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано працівнику ТОВ імені газети "Ізвєстія" [PERSON] довіреності для проведення державної реєстрації договорів оренди землі. Отже, цим також підтверджується, що станом 16.01.2008 р. вказані орендодавці вже були обізнані зі змістом підписаних ними Договорів. Доказів, що підтверджують доводи позивачів про отримання ними спірних договорів лише в 2010, 2011 та 2012 роках ними суду не надано. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] посилаються на постанову Верховного Суду України від 13.11.2013 р. по справі №6-128цс13 за їх позовами до ТОВ імені газети "Ізвєстія" про розірвання договорів оренди землі, з моменту винесення якої дані позивачі начебто дізналися про порушення своїх прав. ТОВ ім.. газети "Ізвєстія" вважає такі твердження безпідставними, оскільки зазначеною постановою було відмовлено у задоволенні заяв цих позивачів про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 р. по справі №6-36596св12, виходячи із встановленого цим судом факту відсутності з боку ТОВ імені газети "Ізвєстія" порушень умов договорів, які відповідно до ст.32 Закону України "Про оренду землі" могли бути підставою для дострокового розірвання договорів оренди. При цьому, суд касаційної інстанції при вирішенні вказаної справи виходив із того, що недотримання в 2010-2011 роках строків виплати орендної плати за користування земельними ділянками сталось не з вини орендаря, а внаслідок недобросовісних дій позивачів - ухилення від отримання нарахованої належним чином у передбаченому договорами розмірі орендної плати, тому судом касаційної інстанції було встановлено факт належного виконання ТОВ імені газети "Ізвєстія" взятих на себе зобов'язань за спірними договорами оренди землі. Отже, ці позивачі не довідалися і не могли довідатися про порушення своїх прав з постанови Верховного Суду України від 13.11.2013 р. по справі №6-128цс13. Інші позивачі стверджують, що дізналися про порушення своїх прав з моменту колективного обговорення умов договорів оренди землі 02.12.2013 р., про що депутатами сільської ради були складені відповідні акти. З цим також не погоджуються, вказуючи на те, що ці акти не свідчать про те, що позивачі вперше ознайомились з текстом договорів оренди землі лише 02.12.2013 р., та не спростовують ті обставини, що 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р. та 19.11.2009 р. позивачами власноручно було підписано ці договори та до 02.12.2013 р. протягом декількох років позивачами виконувались умови цих договорів. ТОВ "Ізвєстія" вважає, що ніщо не перешкоджало позивачам звернутися до суду з позовами про визнання договорів оренди землі недійсними в межах встановленого законом трьохрічного строку позовної давності. Щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (в тих випадках, коли вони є спадкоємцями орендодавців)зазначає, що орендодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за життя реалізували належні їм права власників земельних ділянок, передавши земельні ділянки в оренду відповідачу. Після їх смерті земельні ділянки успадкували [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В п.40 спірних договорів оренди землі закріплено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. В п.29.3. цих договорів сторони також обумовили, що у випадку смерті [PERSON] земельна ділянка переходить у спадщину згідно діючого законодавства. При переході земельної ділянки (чи будь-якої її частини) в спадщину, спадкоємці одержують всі права та обов'язки [PERSON] за цим договором. Отже до вказаних позивачів перейшли права та обов'язки орендодавців за договорами оренди землі в обсязі, що мали орендодавці на момент їх смерті. За таких обставин, ТОВ ім.. газети "Ізвєстія" просить застосувати строк позовної давності і до позовних вимог, заявлених позивачами-спадкоємцями, оскільки строк позовної давності за їх позовними вимогами також сплинув (17.01.2011 р. - через три роки з моменту підписання договорів оренди землі від 16.01.2008 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та ТОВ імені газети "Ізвєстія"). Щодо спірних договорів оренди в редакції, яка порушує права позивачів. Вважають, що позивачами не доведено, що відповідачем порушено права позивачів. [PERSON] було добровільно підписано з ТОВ імені газети "Ізвєстія" договори оренди землі, які містили всі істотні на момент підписання договорів умови. Позивачами не наведено та не надано жодного доказу в підтвердження тієї обставини, що станом на момент підписання [PERSON] договорів оренди землі була відсутня їх воля на укладення договорів на викладених в них умовах. [PERSON] не заперечували проти укладення договорів оренди землі в наведеній в договорах редакції, а також проти їх державної реєстрації, про що свідчить надання ними відповідачу всіх необхідних документів для заповнення договорів оренди землі та проведення їх державної реєстрації (копій державних актів на право власності на земельну ділянку, паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційного номера), підписання цих договорів [PERSON] та подальше виконання ними умов цих договорів. Щодо твердженні представника позивачів [PERSON], що на момент реєстрації договорів оренди землі ці договори вже не відтворювали волю власників землі на їх укладення і не були спрямовані на реальне їх виконання, то на думку представника ТОВ ім. Газети "Ізвєстія" ці твердження не відповідають дійсності та не доведені, оскільки [PERSON] не зверталися до ТОВ імені газети "Ізвєстія" або органу, що здійснював державну реєстрацію договорів оренди землі, з проханням не проводити державну реєстрацію договорів. Крім того, одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може вважатися підставою для визнання його недійсним. Крім того, вказує, що жодною нормою права не встановлено обов'язку сторін договору оренди землі після його підписання сторонами повторно досягати згоди з усіх істотних умов договору в момент проведення його державної реєстрації. Також позивачами не надано жодного доказу стосовно відсутності їх волі на державну реєстрацію спірних договорів Стосовно посилань представника позивачів про заміну підстави позову, а саме посилань на те, що всі позивачі по даній справі зверталися до відповідача з відповідними листами щодо уточнень спірних пунктів договорів, тобто, намагалися врегулювати дане питання в позасудовому порядку, в підтвердження чого до цього клопотання додано декілька копій листів з проектами додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок та повідомлень про вручення поштових відправлень, зазначає, що вказані докази - копії листів з проектами додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок та повідомлень про вручення поштових відправлень не можуть прийматися судом до уваги, оскільки їх подано представником позивача не до, або під час попереднього судового засідання, а вже у судовому засіданні та без доведення, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Вказані листи з проектами додаткових угод надсилались позивачами як відповіді на листи відповідача, в яких ТОВ ім.. газети «Ізвєстія» просило позивачів з'явитися до нього для підписання додаткових угод до договорів оренди землі за умовами яких розмір орендної плати підвищується до трьох процентів від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожний рік оренди, з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, та отримання орендної плати за 2013 рік. В своїх листах, які не містили дати їх складання, позивачі повідомили, що відмовляються від пропозиції ТОВ ім.. газети «Ізвєстія» укласти вказані додаткові угоди та пропонували укласти додаткові угоди в іншій редакції, згідно з якими орендна плата встановлюється у грошовій формі у розмірі 20% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожний рік оренди. Деякі листи не містили підписів позивачів ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]), тому відсутні підстави вважати, що ці позивачі зверталися до ТОВ ім.. газети «Ізвєстія» з цими листами. Лист позивача [PERSON] містить посилання на іншу дату укладання договору оренди землі, ніж є предметом розгляду по цій справі. На ці листи позивачів ТОВ імені газети "Ізвєстія" надало листи-відповіді, в яких повідомило, що не приймає пропозиції позивачів укласти додаткові угоди в іншій редакції, з огляду на те, що запропоновані ними додаткові угоди містять умови, які не відповідають вимогам чинного законодавства України та є несправедливими, недобросовісними і нерозумними і проінформувало позивачів про те, що умови договорів оренди землі залишаються не зміненими. Складені позивачами проекти додаткових угод не містили пропозицій зазначити в договорах оренди землі кадастрові номери земельних ділянок, строк дії договорів з посиланням на ротацію культур, порядок перегляду орендної плати та конкретні умови збереження земельних ділянок. Таким чином, твердження позивачів про те, що вони пропонували відповідачу внести такі зміни до договору, але останній відмовився це зробити, чим порушив права позивачів, нічим не підтверджені. На думку ТОВ "Ізвєстія", позивачами, що направляли відповідачу листи з проектами додаткових угод, навмисно було запропоновано однобічну, складену лише на користь позивачів редакцію змінюваних пунктів, з метою отримання відмови відповідача від укладення додаткових угод в такій редакції та використання її як штучної підстави для визнання договорів оренди землі недійсними, щоб позбутися взятих на себе договірних зобов'язань та повернути передані в оренду земельні ділянки для власного використання. Твердження представника позивачів [PERSON] про порушення ТОВ "Ізвєстія" умови спірних договорів оренди землі а саме: ТОВ відмовляє позивачам у виплаті орендної плати та усупереч п.п.17, 30 договорів не дотримується екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, виплачує орендну плату в натуральній формі спростовує наступним. Обставини щодо виплати позивачам орендної плати, а також щодо дотримання відповідачем екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів не підлягають доказуванню у цій справі, оскільки предметом цієї справи є визнання договорів оренди землі недійсними, а не їх розірвання, тому невиконання або неналежне виконання договорів оренди землі сторонами не має ніякого значення для вирішення даної справи. Крім того, жодного належного та допустимого доказу в підтвердження таких доводів суду не надано. Представником позивача не конкретизовано, яким саме позивачам відповідач відмовся виплатити орендну плату та за які роки оренди. Представник позивача стверджує, що відповідно до змісту оголошення відповідача в газеті "Нове життя", орендодавцям пропонувалося з'явитися 02.12.2013 р. до ТОВ імені газети "Ізвєстія" за отриманням орендної плати, що 02.12.2013 р. позивачі з'явились до відповідача, але їм було відмовлено у виплаті орендної плати. Вважають, що це не відповідає дійсності. З метою виплати орендної плати за 2013 р. в серпні 2013 р. ТОВ імені газети "Ізвєстія" було розміщено в загальнодоступних місцях (контора ТОВ імені газети "Ізвєстія", Самійлівська сільська рада, магазини в с.Верхньоводяне, с.Самійлівка, с.Новоолександрівка, с.Широке) письмові оголошення про проведення ТОВ імені газети "Ізвєстія" виплати орендної плати за договорами оренди землі. Всім орендодавцям, які з'явились до відповідача, орендна плата була виплачена у повному обсязі. Тим орендодавцям, які не з'явились за її отриманням, протягом жовтня-листопада 2013 р. були направлені листи з проханням з'явитись до відповідача для отримання орендної плати. Також 30.11.2013 р. у місцевих друкованих засобах масової інформації - газеті "Нове життя" №95-96 (9327-9328) ТОВ імені газети "Ізвєстія" було розміщено оголошення, яким орендодавці ТОВ імені газети "Ізвєстія", які не отримали орендну плату за договорами оренди землі за 2013 р., інформувались про необхідність з'явитися до підприємства за отриманням орендної плати. Дата, на яку посилається представник позивачів (02.12.2013 р.) у цьому оголошенні не зазначалась, що підтверджується копією газети "Нове життя" №95-96 (9327-9328). В п.11 договорів оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р., передбачено, що орендна плата вноситься у такі строки: до 31 грудня кожного року. Таким чином, ТОВ імені газети "Ізвєстія" було зобов'язано виплатити позивачам орендну плату за 2013 р. до 31.12.2013 р., що і було зроблено: всім орендодавцям, які не прибули до відповідача та не отримали орендну плату за 2013 р., було відправлено її поштовим переводом у строк до 31.12.2013 р. Станом на 02.12.2013 р. право позивачів на своєчасне отримання орендної плати відповідачем не було порушено. Акти від 02.12.2013 р., на які посилається представник позивача, не мають доказової сили, оскільки складені односторонньо, без участі ТОВ імені газети "Ізвєстія" та заднім числом, про що свідчать дати засвідчення справжності підписів осіб, що підписали ці акти, секретарем Виконавчого комітету Самійлівської сільської ради (10.12.2013 р. на одному акті та 04.03.2014 р. на другому акті). Осіб, що підписали акти від 02.12.2013 р. взагалі неможливо ідентифікувати та встановити, чи є серед цих осіб позивачі, оскільки ім'я та по батькові осіб, що підписали цей акт, або їх повні адреси повністю не зазначені. Всі депутати Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, що підписали цей акт, є орендодавцями, якими укладено з ТОВ імені газети "Ізвєстія" договори оренди землі, а також позивачами по цій справі - [PERSON], [PERSON].. Таким чином, вважати, що вказані депутати є третьою незалежною незаінтересованою стороною, неможна. Стосовно виплати орендної плати в натуральній формі пояснено, що орендна плата сплачувалась відповідачем у формі, погодженій з [PERSON]. Отримання орендної плати [PERSON] свідчить про їх згоду на форму орендної плати. Відповідач не примушував їх одержувати орендну плату в натуральній формі і вони мали можливість відмовитись від отримання орендної плати сільськогосподарською продукцією. Про можливість отримання орендної плати грошима свідчать видаткові касові ордери та відомості на видачу грошей, копії яких наявні в матеріалах справи. Сплата орендної плати в натуральній формі не суперечить чинному законодавству. Стосовно протоколу засідання робочої групи з розгляду колективної скарги від 06.07.2010 р. слід зазначити, що він не містить відомостей, що саме позивачі звертались безпосередньо до відповідача з пропозицією переглянути умови спірних договорі оренди землі. Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що скарга була подана групою громадян з приводу відмови дирекції ТОВ імені газети "Ізвєстія" у наданні змоги громадянам обробляти ділянки самостійно. Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10, на яку в своїх поясненнях посилається представник позивачів в обґрунтування дотримання позивачами строків звернення до суду, не повинна братись судом до уваги, оскільки має рекомендаційний характер та винесена судом іншої судової юрисдикції. Вважають, що позивачі не позбавлені зі сторони відповідача гарантій щодо збереження родючості земельної ділянки, дотримання екологічної безпеки землекористування та додержання державних стандартів, норм і правил, оскільки в п.17 договорів оренди землі сторони погодили умови збереження стану об'єкта оренди - дотримуватися вимог протиерозійної організації території. Також в п.28 договорів сторони зазначили, що права та обов'язки [PERSON]: згідно ст.24 Закону України "Про оренду землі", тобто, орендодавці мають право вимагати від орендаря: використання земельних ділянок за цільовим призначенням згідно з договорами оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. Виплата позивачам орендної плати до моменту реєстрації спірних договорів не свідчить про початок обробітку земельних ділянок позивачів з моменту підписання договорів, оскільки згідно з ч.1 ст.531 Цивільного кодексу України, боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Така дострокова виплата орендної плати була необхідною задля попередження відмови [PERSON] від державної реєстрації договорів та попередження передачі [PERSON] належних їм земельних ділянок іншим орендарям протягом часу, потрібного відповідачу для формування реєстраційних справ, виготовлення обмінних фактів, отримання необхідних висновків, сплати адміністративних послуг та вчинення всіх інших дій по державній реєстрації договорів оренди землі. Представник позивача посилається на те, що в момент державної реєстрації договорів оренди землі ці договори вже не відтворювали волю власників землі на їх укладення та не були спрямовані на їх реальне виконання. На це зауважують, що законодавством не встановлений строк, протягом якого повинен бути зареєстрований договір оренди землі після його підписання сторонами. Також жодною нормою права не встановлено обов'язку сторін договору оренди землі після його підписання сторонами повторно досягати згоди з усіх істотних умов договору в момент проведення його державної реєстрації. Обов'язку органу, що здійснює державну реєстрацію договору оренди землі, перевіряти наявність в договорі всіх істотних умов, встановлених на момент реєстрації, а не підписання договору, а також вимагати заяви про проведення державної реєстрації договору від обох сторін договору законодавством не передбачено. Позивачами не надано жодного доказу стосовно відсутності їх волі на державну реєстрацію спірних договорів. Щодо листа Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 29.07.2013 р. №04.01-29/7103, листа Прокуратури Харківської області від 15.07.2013 р. №05/3-14-13, листа Харківської філії державної установи "Інститут охорони грунтів України" від 13.01.2014 р. №20-01/02-14, довідки від 18.10.2012 р., на які посилається представник позивача в своїх поясненнях, необхідно зазначають, що представником позивача не доведено, що вказані документи мають відношення до земельних ділянок, належних позивачам та переданих в оренду відповідачу відповідно до спірних договорів оренди землі. ТОВ "Ізвєстія" не визнає обставин, наведених в цих документах, та вважає, що такі обставини можуть підтверджуватись виключно актом перевірки органу, уповноваженого законом здійснювати державний контроль за використанням земель, складеним у відповідності до вимог Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель". Крім того, зазначені в цих документах обставини не підлягають доказуванню у цій справі та не мають ніякого значення для її вирішення, оскільки позивачі просять визнати договори оренди землі недійсними, а не розірвати їх, та в уточнених позовних заявах посилаються саме на відсутність в договорах всіх істотних умов, встановлених ст.15 Закону України "Про оренду землі". (т.6 а.с.129-136). Третя особа, відділ Держземагенства у Близнюківському районі Харківської області надали до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника а крім того письмові пояснення в яких вказали, що їх повноваження в частині реєстрації договорі оренди земельних ділянок припинилися, ці повноваження перейшли до структурних підрозділів Міністерства юстиції України (т.6 а.с.125-126). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які з'явилися у судове засідання, вивчивши письмові заперечення представників сторін та наявні у справі письмові докази, додані до кожної позовної заяви та в судових засіданнях сторонами, заслухавши пояснення свідків, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, приходить до висновку про необхідність відмови у позові всім позивачам, виходячи із наступного. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що між ТОВ імені газети "Ізвєстія" та [PERSON] (спадкоємцем є [PERSON]), [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (спадкоємцем є [PERSON]) [PERSON], [PERSON] (спадкоємцем є [PERSON]), [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (спадкоємцем є [PERSON]), [PERSON], [PERSON], [PERSON], з кожним окремо, було укладено договори оренди землі, за умовами яких вказані громадяни ([PERSON]) надали, а ТОВ імені газети "Ізвєстія" (Орендар) прийняло в строкове платне користування належні цим громадянам земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: - [PERSON] (спадкоємцем якого є [PERSON]) - земельна ділянка площею 6,5883 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "ЦДЗК при Держкомземі України" 04.07.2008 р., строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,6049 га, договір оренди землі від 25.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "Центр ДЗК" 12.04.2010 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 5,7021 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "Центр ДЗК" 26.06.2008 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,7998 га, договір оренди землі від 19.11.2009 р. зареєстрований у Відділі Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області 25.05.2011 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,8729 га, договір оренди землі від 19.11.2009 р. зареєстрований у Відділі Держкомзему у Близнюківському районіі Харківської обл. 25.05.2011 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,7693 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ЦДЗК 18.09.2008 р. строком на 10 років; - [PERSON] -земельна ділянка площею 6,6911 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "ЦДЗК при Держкомземі України" 26.06.2008 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 7,0174 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "ЦДЗК при Держкомземі України" 13.09.2010 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,5896 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському райвідділі ХРФ ДП «ЦДЗК 18.05.2010 р. строком на 10 років; - [PERSON] (спадкоємцем якої є [PERSON]) - земельна ділянка площею 6,6618 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "ЦДЗК при Держкомземі України" 04.07.2008 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,6049 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований у Відділі Держкомзему в Близнюківському районі Харківської області 25.05.2011 р. строком на 10 років; - [PERSON] (спадкоємцем якої є [PERSON]) - земельна ділянка площею 6,5883 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "ЦДЗК при Держкомземі України" 26.06.2008 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,6117 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському райвідділі ХРФ ДП «ЦДЗК» 18.05.2010 р. строком на 10 років; - [PERSON] -земельна ділянка площею 5,5800 га, договір оренди землі від 31.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському райвідділі ХРФ ДП ЦДЗК 18.05.2010 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,6938 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований у Близнюківському РВ ХРФ ДП ЦДЗК 28.04.2010 р.строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,6927 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "Центру ДЗК" при Держкомземі України 26.06.2008р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 5,5800 га, договір оренди землі від 31.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП Центр ДЗК 18.05.2010р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,6934 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ "Центр ДЗК" 18.09.2008 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,6540 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "Центр ДЗК" 18.09.2008 р. строком на 10 років; - [PERSON] (спадкоємцем якого є [PERSON])- земельна ділянка площею 6,5461 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ "ЦДЗК" 18.09.2008 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,6306 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "Центр ДЗК" 18.05.2010 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 5,5800 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "Центр ДЗК" 26.06.2008 р. строком на 10 років; - [PERSON] - земельна ділянка площею 6,6213 га, договір оренди землі від 16.01.2008 р. зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП "ЦДЗК" 18.05.2010р. строком на 10 років; Земельні ділянки розташовані на територіїї Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належать їм на праві власності відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку: [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]) , [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]), [PERSON] (серії [NUMBER]) та [PERSON] (серії [NUMBER]). Згідно з ч.5 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Так позивачі стверджують, що Договори були підписані не в повному обсязі на непрошитих аркушах, а тому орендодавці не були ознайомлені із усім їх текстом. Судом встановлено, що таке твердження не відповідає дійсності, не підтверджене доказами та спростовуються самими Договорами оренди землі. У судовому засіданні були вивчені оригінали Договорів, які зберігаються у орендаря. Встановлено що вони складені на аркуші формату а-3, тобто являють по собі фактично один аркуш, зігнутий посередині з текстом, виконаним друкарським способом на кожній сторінці (найменування друкарні вказане). Інші Договори прошиті та скріплені печаткою. Крім того позивачами не вказано на норму, яка б зобов'язувала прошивати такі Договори. Таким чином орендодавцям була забезпечена можливість як ознайомитися з усім текстом Договору так і виключена можливість подальшого фальшування Договору, його підписання з можливою в майбутньому підміни тексту тощо. Судом було звірено відповідність тесту оригіналу Договорів з оригіналами цих Договорів які були надані на запит суду відділом Держемагенства у Близнюківському районі. Встановлено їх відповідність. Тобто в примірниках Договорів, які на руках у позивачів, містяться крім друкарського тексту усі виконанані від руки тексти в тих місцях де це було передбачено Типовим договором, а також викреслення частини тексту тощо. Отже твердження позивачів, що ТОВ "Ізвєстія" вносило зміни (дописки) до Договорів в односторонньому порядку, не доведене. Станом на момент підписання Договорів сторонами, ці договори мали всі їх невід'ємні частини, зазначені в п.43 що підтверджується підписами сторін на актах прийому-передачі земельних ділянок та актах визначення меж земельних ділянок в натурі. До кожного договору додано план земельної ділянки з визначенням меж, експлікацію, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, а також фотокопію Державного акта який, в тому тому числі містить відомості щодо плану зовнішніх меж земельної ділянки із їх описом, координати земельної ділянки. Отже немає підстав вважати, що орендодавці не знали де знаходяться їх земельні ділянки. Акт прийому передачі землі датований. Отже твердження позивачів в цій частині безпідставні. Аналізуючи Договори щодо відсутності у них передбачених законом істотних умов, суд виходить із наступного. Позивачі посилаються на те, що спірні договори оренди землі не містять всіх істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", а саме: в розділі "Об'єкт оренди" не зазначено кадастрові номери земельних ділянок, в п.8 визначено строк дії договорів, без посилання на те, що строк дії договору визначається з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, відсутній пункт про порядок внесення орендної плати, в п.13 не зазначено строки та порядок перегляду орендної плати, в п.17 не визначено конкретних умов збереження земельних ділянок. Положення п.10 Договорів про обчислення розміру орендної плати за землю без урахування індексу інфляції не відповідає домовленості та суперечить діючому законодавству та інше, вказане в позовних заявах і поясненнях представника позивачів. Позивачами не надано доказів на підтвердження того, що Договори ними були укладені не добровільно. Позивачами не заперечується та обставина, що договори оренди землі були підписані ними власноручно. Крім того, судовим розглядом, зокрема із пояснень свідків, встановлено, що орендодавці Договори оренди укладали із колишнім власником ТОВ "Ізвєстія". Отже нинішній власник чи директор товариства не могли впливати на їх волевиявлення. Суд вважає, що умови цих Договорів відповідали домовленостям сторін, про що свідчить підписання цих договорів обома сторонами та їх виконання як відповідачем, так і позивачами протягом тривалого часу. Ч.1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд виходить з того, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право і позивачами має бути доведено порушення відповідачем їх законних прав при укладенні Договору. Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 25.12.2013 р. по справам №6-78цс13 та №6-94ц13 (які в силу ст.3607 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів України), а також позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалах від 19.03.2014 р. по справі №6-3919св14; від 26.02.2014 р. по справі №6-55211св13; від 06.02.2014 р. по справі №6-55638св13; від 05.02.2014 р. по справі №6-42104св12; від 29.01.2014 р. по справам №6-35719св13, №6-2429св14, №6-47808св13, №6-44391св13; від 22.01.2014 р. по справі №6-37717св13. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.2 ст.792 ЦК Українивідносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Отже, договір оренди землі є договором, порядок укладення та чинності якого врегульовано, як спеціальним Законом України "Про оренду землі", так і загальними нормами ЦК України. Ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено наступне. Встановлені істотні умови договору оренди землі (станом на 31.01. 2008 року): об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Статтю 15 доповнено абзацом дванадцятим згідно із Законом N 509-VI ( 509-17) від 16.09.2008 - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, абзац другий частини першої статті 15 в редакції Закону N 3613-VI ( 3613-17 ) від 07.07.2011 викладено в такій редакції: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч.2). Абзац шостий частини четвертої статті 15 із змінами, внесеними згідно із Законом N 509-VI ( 509-17) від 16.09.2008, викладено в такій редакції - проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Вбачається, що сторони досягли згоди щодо всіх умов договорів оренди, надали згоді форми, встановленої ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" форми - складання письмових договорів оренди землі та їх підписання сторонами. Отже є підстави вважати, що всі умови договорів були погоджені сторонами в договорах оренди землі в день їх підписання. До виниклих між сторонами правовідносин належить застосовувати ст.15 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній станом на момент підписання договорів сторонами, як це вказано вище. Всі спірні договори оренди землі були підписані 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р. та 19.11.2009 р., тобто, до набрання чинності 07.08.2011 р. пп.4 п.5 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державний земельний кадастр", яким було викладено в новій редакції абз.2 ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", а саме: умову "об'єкт оренди" було доповнено кадастровим номером земельної ділянки. Таким чином, на момент підписання спірних договорів оренди землі 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р. така істотна умова як кадастровий номер земельної ділянки в ст.15 Закону України "Про оренди землі" була відсутня, тому її незазначення в договорах оренди землі не є підставою для визнання цих договорів недійсними. Ст.58 Конституції України гарантовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ч.ч.1,2 ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Правильність такої правової позиції підтверджується судовими рішеннями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - рішенням від 06.11.2013 р. по справі №6-33168св13 та ухвалами від 19.03.2014 р. по справі № 6-10168св14; від 12.03.2014 р. по справі № 6-54950св13; від 05.02.2014 р. по справі № 6-40653св13; від 30.10.2013 р. по справі № 6-35834св13; від 02.10.2013 р. по справі №6-18396св13. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", однією з істотних умов договору оренди землі є строк дії договору оренди. Строк дії Договорів зазначено в п.8 . Тобто, договори містять вказану істотну умову. Твердження позивачів про визначення в договорах строку їх дії без врахування періоду ротації основної сівозміни не мотивовані та нічим не підтвердженні, тому вважати, що при укладені оскаржуваних договорів оренди землі було порушено положення ст.19 Закону України "Про оренду землі", підстави відсутні. Всі договори укладені на декілька років, що само по собі охоплює будь-який можливий період ротації сівозмін. Ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що до істотних умов договору оренди землі належить орендна плата із зазначенням, зокрема, порядку її внесення. Як вбачається зі змісту спірних договорів оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р., сторонами було обумовлено наступний порядок внесення орендної плати: - орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі у грошовій формі ___% від грошової оцінки на суму за кожний рік оренди ___ грн. (в кожному договорі зазначено розмір відсотка орендної плати та її розмір у гривнях) (п.9); - обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції (п.10); - орендна плата вноситься у такі строки - до 31 грудня кожного року (п.11); - передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п.12); - в разі неодержання орендної плати в строк, [PERSON] зобов'язаний в письмовому вигляді узгодити строки виплати орендної плати (п.29.4). - орендна плата встановлюється у розмірі ___% від грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в п.2.4. цього договору, за кожний рік оренди (в кожному договорі зазначено розмір відсотка орендної плати). Орендна плата переглядається щорічно в залежності від коефіцієнту індексації грошової оцінки землі без внесення змін до цього договору. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій формах або шляхом поєднання різних форм орендної плати (п.4.1); - обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації (4.2); - орендна плата вноситься у такі строки: до 31 грудня року, за який сплачується орендна плата (4.3); - орендна плата виплачується [PERSON] за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб (п.4.4); - внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи (п.4.5). Таким чином, в усіх договорах оренди землі було зазначено порядок внесення орендної плати. Підписання Договору сторонами свідчить, що вони погодили саме такий порядок її виплати. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", в договорі оренди землі сторони повинні погодити строки та порядок перегляду орендної плати. В договорах оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р. зазначено: - розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.13). Згідно з ч.2 ст.23 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Отже, в спірних договорах оренди землі наявні умови про перегляд орендної плати визначені відповідності до вимог Закону України "Про оренду землі" і підписавши Договір сторони погодили між собою саме такі умови. Ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що до істотних умов договору оренди землі відносяться у тому числі умови збереження стану об'єкта оренди. В договорах оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р. передбачено: - умови збереження стану об'єкта оренди - дотримуватися вимог протиерозійної організації території (п.17); - права та обов'язки [PERSON]: згідно ст.24 Закону України "Про оренду землі" (п.28). В ст.24 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. [PERSON] зобов'язаний: попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди. Отже, спірні Договори оренди землі містять умови збереження стану об'єкта оренди так як їх погодили сторони. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням, зокрема, її індексації. В договорах оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р. встановлено: - обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції (п.10). Суд вважає, що позивачами не надано жодного доказу в підтвердження їх тверджень про те, що положення п.10 Договорів не відповідає домовленості між сторонами. Судом не встановлено норму закону якій суперечить цей пункт договорів. Крім того, ч.3 ст.21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Таким чином, в кожному договорі сторони визначилися щодо індексації орендної плати. Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України "Про оренду землі", невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. В п.18 договорів оренди землі від 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.11.2009 р., передбачено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Матеріалами справи підтверджується, що всі спірні договори оренди землі містять план або схему земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі об'єкта оренди. На ці обставини вказано і вище. Суд вивчив оригінали цих документів. Отже, всі невід'ємні частини цих Договорів наявні. Оскільки відповідно до ч.4 ст.15 Закону України "Про оренду землі", а також п.43 та 15.3 спірних договорів акти приймання-передачі земельних ділянок є невід'ємними частинами договорів оренди землі, то підписання цих актів одночасно зі спірними договорами не є порушенням вимог законодавства. Відсутність у позивачів на час підписання Договорів такого волевиявлення нічим не спростована. Суд вважає, що акти приймання-передачі земельних ділянок були підписані одночасно з договорами оренди землі за взаємною згодою сторін. Належними доказами не підтверджено і те, що спірні Договори не відповідають типовій формі договору оренди землі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. №220. При вивченні вказаних Договорів суд пересвідчився, що вони відповідають типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. №220, в редакції чинній на момент їх укладення. Викладення в договорах оренди землі також і інших умов, не передбачених типовим договором оренди землі, не може свідчити про порушення вимог законодавства, оскільки ч.3 ст.15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Крім того, суд вважає, що заслуговує на увагу твердження відповідача, що укладення договорів оренди землі за вказаною типовою формою є правом, а не обов'язком учасників цивільно-правових відносин, оскільки в ст.627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд також виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про оренду землі", відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Тобто, ч.2 ст.15 Закону України "Про оренду землі" чітко унормовано, що підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону є одночасно дві нерозривні умови: 1) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі"; 2) порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України "Про оренду землі". Як встановлено, позивачами не доведено наявність одночасно двох умов, необхідних для визнання договорів оренди землі недійсними. Суду не надано доказів того, що орендодавці, які підписали спірні договори, до ТОВ імені газети "Ізвєстія" або органу, що здійснював реєстрацію договорів оренди землі, з проханням не реєструвати договори не звертались у зв'язку з чим вважати таку реєстрацію незаконною немає достатніх підстав. Частина позивачів, як на це вказали представники сторін, зверталась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративними позовами до Близнюківського районного відділу Харківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру про визнання дій щодо державної реєстрації цих же договорів оренди землі протиправними, визнання нечинними даних договорів оренди землі та повернення земельних ділянок. За результатами розгляду всіх цих адміністративних позовів Харківським окружним адміністративним судом, як це вбачається також і з письмових пояснень представника відповідача [PERSON], було винесено ухвали про наступне: - адміністративні позови [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] залишено без розгляду; - адміністративний позов [PERSON] в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо державної реєстрації договору оренди землі, залишено без розгляду; в частині позовних вимог про визнання нечинними договору оренди землі та повернення земельної ділянки закрито провадження у справі. Апеляційні скарги на ці ухвали ніким не подавались. Рішення адміністративного суду, яким би було визнано протиправними дії органу, що здійснив державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, щодо проведення їх державної реєстрації в матеріали цієї справи позивачами не надано, у зв'язку з чим вважати таку реєстрацію незаконною немає підстав. Крім того, рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 19.12.2011 року по справі № 2003/2-283/2011 за позовом [PERSON] до ТОВ ім.. газети «Ізвєстія» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення її власнику, позовні вимоги було задоволено: договір оренди землі від 16.01.2008 року, укладений між [PERSON] та ТОВ ім.. газети «Ізвєстія», зареєстрований 28.04.2010 року в Близнюківському РВ ХРФ ДП Центр ДЗК під №041068500047 було визнано недійсним. Зобов'язано ТОВ ім.. газети «Ізвєстія» повернути [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 6,6938 га, розташовану на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2012 року по вищевказаній справі апеляційну скаргу ТОВ ім.. газети «Ізвєстія» було задоволено частково: рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 19.12.2011 року скасовано, відмовлено в позові [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення її власнику. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 02.03.2012 року було відмовлено [PERSON] у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2012 року (т.6 а.с.221-226). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, встановлені в судових рішеннях обставини, не доказуються сторонами при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи. Щодо судових рішень по іншим справам, на які посилаються позивачі в уточнених позовних заявах, необхідно зауважити наступне. При розгляді наведених позивачами справ брали участь інші особи, у зв'язку з чим встановлені цими судовими рішеннями факти в силу ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України не мають преюдиціального значення для вирішення даної справи. Крім того, в зазначених позивачами справах мали місце зовсім інші обставини, тобто, правовідносини не є подібними тим, що склалися між сторонами у даній справі, тому зроблені вказаними судами висновки не мають ніякого значення для розгляду цієї справи та норми права, застосовані цими судами, не можуть бути застосовані в даній справі. Так, зі змісту постанов Верховного суду України від 28.07.2012 р. по справі №6-77цс12, від 04.04.2012 р. по справі №6-21цс12, від 14.03.2012 р. по справі №6-7цс12 та від 06.02.2012 р. по справі №6-104ц11 вбачається, що в спірних договорах оренди землі взагалі не було зазначено таку істотну умову як умови збереження стану об'єкта оренди, що відрізняється від обставин цієї справи, оскільки всі договори оренди землі, укладені між позивачами та ТОВ імені газети "Ізвєстія", містять вказану істотну умову. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при винесенні ухвали від 25.07.2012 р. по справі №6-21216св12 виходив з того, що в досліджених договорах оренди землі немає такої істотної умови як порядок внесення орендної плати, а при винесенні ухвали від 10.07.2013 р. по справі №6-15694св13 - з того, що в договорах не було визначено умов щодо строків та порядку перегляду орендної плати, її індексації, а також збереження земельної ділянки. Матеріали даної справи підтверджено, що в Договорах є всі ці істотні умови. Позивачі посилаються на те, що відповідач приступив до використання земельних ділянок позивачів з дати підписання договорів оренди землі, але не підтвердили це жодним доказом. Таким доказом суд не вважає і те, орендна плата позивачам була сплачена в тому числі і за 2008 рік. Вище наведені з цього приводу пояснення представника відповідача суд вважає доречними. Сам по собі факт сплати орендної плати позивачам за 2008 рік не є підставою для визнання Договору недійсним. Суд не вважає, що спірні Договори мають бути визнані недійсними в тому числі і з тих причин, що на думку позивачів вони викладені в редакції, яка порушує їх права. Так в п.11 постанови від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 Цивільного процесуального кодексу України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. В листі від 01.02.2014 р. "Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р." Верховний Суд України в п.4 розділу "Спори, що виникають із земельних правовідносин" зазначив, що виходячи з того, що відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України та ст.3 Цивільного процесуального кодексу України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити, чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, які передбачені ст.15 Закону України від 06.10.1998 p. №161-XIV "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 25 грудня 2013 р. у справі N 6-78цс13; від 25 грудня 2013 р. у справі N 6-94цс13). В листі від 01.04.2014 р. "Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України" Верховний Суд України зазначив, що суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Суд не вбачає істотність порушення прав позивачів в межах цього обгрунтування. [PERSON] було добровільно підписано з ТОВ "Ізвєстія" договори оренди землі, які містили всі істотні на момент підписання договорів умови. Позивачами не наведено та не надано жодного доказу в підтвердження тієї обставини, що станом на момент підписання [PERSON] договорів оренди землі була відсутня їх воля на укладення договорів на викладених в них умовах. [PERSON] не заперечували проти укладення договорів оренди землі в наведеній в договорах редакції, а також проти їх державної реєстрації, про що свідчить надання ними відповідачу всіх необхідних документів для заповнення договорів оренди землі та проведення їх державної реєстрації (копій державних актів на право власності на земельну ділянку, паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційного номера), підписання цих договорів [PERSON] та подальше виконання ними умов цих договорів. Не відповідає дійсності і твердження представника позивачів [PERSON] що на момент реєстрації договорів оренди землі ці договори вже не відтворювали волю власників землі на їх укладення і не були спрямовані на реальне їх виконання. Не доведено, що [PERSON] не зверталися до ТОВ імені газети "Ізвєстія" або органу, що здійснював державну реєстрацію договорів оренди землі, з проханням не проводити державну реєстрацію договорів. Крім того, одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору, не може вважатися підставою для визнання його недійсним. Правильність такої позиції підтверджується листом Верховного Суду України від 01.02.2014 р. "Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.", в п.9 розділу "Спори, що виникають із земельних правовідносин" якого Верховний Суд України зазначив, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого укладення договору оренди земельної ділянки неможливе. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному ч.3 ст.203 та ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 р. у справі N 6-127цс13). В листі від 01.04.2014 р. "Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України", Верховний Суд України в розділі "Визнання правочину недійсним" також зазначив, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого укладення договору оренди земельної ділянки є неможливим. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто зовнішнім елементом щодо договору. Прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному ч.3 ст.203 та ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.12.2013 р. у справі №6-127цс13). У справі за позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації договору Верховний Суд України сформував такий правовий висновок. Згідно із ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ст.20 Закону України від 06.10.1998 р. №161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Стосовно посилань представника позивачів [PERSON] в своїх в поясненнях на інші обставини, ніж ті, що зазначені в уточнених позовних заявах, у тому числі на те, що на час реєстрації спірних договорів діяла нова редакція Закону України "Про оренду землі", яка передбачала істотну умову договору про передачу у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки суд приходить до наступного. Обгрунтування позовних вимог такими новими обставинами фактично є зміною підстав позову після початку розгляду справи по суті, чим представником позивача порушено вимоги ч.2 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, якою встановлено, що лише до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. На це справедливо вказує в своїх письмових запереченнях представник відповідача. Отже, при вирішенні цієї справи, суд може виходити виключно з підстав позову, зазначених позивачами в уточнених позовних заявах. Крім того, щодо істотної умови про передачу у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки слід зазначити, що станом на момент підписання сторонами договорів оренди землі така істотна умова в ст.15 Закону України "Про оренду землі" була відсутня, тому її незазначення в договорах оренди землі не є підставою для визнання цих договорів недійсними. Ч.2 ст.25 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що Орендар земельної ділянки зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі. Ч.5 ст.93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом. Відповідно до п.14 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договорів), до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель забороняється внесення права на земельну частку (пай) до статутних фондів господарських товариств. Наступними змінами до Земельного кодексу України зазначений мораторій продовжено до 01.01.2016 р. П.15 Перехідних положень Земельного кодексу України також встановлена до 01.01.2016 р. заборона на укладення угод щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення та передбачено, що угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). За таких обставин, не можна вважати, що у спірних договорах оренди землі відсутні умови щодо передачі права оренди земельної ділянки до статутного капіталу господарського товариства та права передачі у заставу та у п.30 Договорів сторони домовилися виконувати встановлені законом обмеження щодо об'єкта оренди. Правильність такої позиції підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2014 р. по справі 6-44391св13. Щодо строків позовної давності. Суд вважає, що клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності до заявлених всіма позивачами позовних вимог оскільки строк позовної давності за вказаними позовними вимогами сплинув, підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Позивачі в обґрунтування позовів посилаються на порушення норм чинного законодавства з боку ТОВ імені газети "Ізвєстія" саме при підписанні спірних договорів оренди землі 16.01.2008 р. ([PERSON] - 25.01.2008 р., [PERSON] та [PERSON] - 31.01.2008 р., [PERSON] та [PERSON] - 19.11.2009 р.). Позивачі не заперечують ту обставину, що ці договори було підписано ними власноручно. Волевиявлення сторін спірних договорів оренди землі визначено змістом цих договорів на час їх підписання. Тобто, в момент підписання договорів оренди землі орендодавці були обізнані з їх змістом, відтак, в цей момент могли довідатися про порушення своїх прав. Крім того, в 2008, 2009, 2010 р.р. орендодавці вже отримували орендну плату за спірними договорами оренди землі, в підтвердження чого ТОВ імені газети "Ізвєстія" надано суду копії відомостей, накладних та видаткових касових ордерів. Дії орендодавців по отриманню в 2008, 2009, 2010 р.р. орендної плати підтверджують ту обставину, що станом на момент отримання орендної плати їм вже було відомо про наявність та зміст спірних договорів. 16.01.2008 р. орендодавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано працівнику ТОВ імені газети "Ізвєстія" [PERSON] довіреності для проведення державної реєстрації договорів оренди землі. Отже, цим також підтверджується, що станом 16.01.2008 р. вказані орендодавці вже були обізнані зі змістом підписаних ними Договорів. Доказів, що підтверджують доводи позивачів про отримання ними спірних договорів лише в 2010, 2011 та 2012 роках ними суду не надано. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] посилаються на постанову Верховного Суду України від 13.11.2013 р. по справі №6-128цс13 за їх позовами до ТОВ імені газети "Ізвєстія" про розірвання договорів оренди землі, з моменту винесення якої дані позивачі начебто дізналися про порушення своїх прав. Суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки зазначеною постановою було відмовлено у задоволенні заяв цих позивачів про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 р. по справі №6-36596св12, виходячи із встановленого цим судом факту відсутності з боку ТОВ імені газети "Ізвєстія" порушень умов договорів, які відповідно до ст.32 Закону України "Про оренду землі" могли бути підставою для дострокового розірвання договорів оренди. При цьому, суд касаційної інстанції при вирішенні вказаної справи виходив із того, що недотримання в 2010-2011 роках строків виплати орендної плати за користування земельними ділянками сталось не з вини орендаря, а внаслідок недобросовісних дій позивачів - ухилення від отримання нарахованої належним чином у передбаченому договорами розмірі орендної плати, тому судом касаційної інстанції було встановлено факт належного виконання ТОВ імені газети "Ізвєстія" взятих на себе зобов'язань за спірними договорами оренди землі. Отже, ці позивачі не могли довідатися про порушення своїх прав з постанови Верховного Суду України від 13.11.2013 р. по справі №6-128цс13. Інші позивачі стверджують, що дізналися про порушення своїх прав з моменту колективного обговорення умов договорів оренди землі 02.12.2013 р., про що депутатами сільської ради були складені відповідні акти. З цим також не погоджуються, вказуючи на те, що ці акти не свідчать про те, що позивачі вперше ознайомились з текстом договорів оренди землі лише 02.12.2013 р., та не спростовують ті обставини, що 16.01.2008 р., 25.01.2008 р., 31.01.2008 р. та 19.11.2009 р. позивачами власноручно було підписано ці договори та до 02.12.2013 р. протягом декількох років позивачами виконувались умови цих договорів. З огляду на вказане, суд вважає, що позивачі мали реальну можливість звернутися до суду з позовами про визнання договорів оренди землі недійсними в межах встановленого законом трьохрічного строку позовної давності. Щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (в тих випадках, коли вони є спадкоємцями орендодавців) слід зазначити, що орендодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за життя реалізували належні їм права власників земельних ділянок, передавши земельні ділянки в оренду відповідачу. Після їх смерті земельні ділянки успадкували [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В п.40 спірних договорів оренди землі закріплено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. В п.29.3. цих договорів сторони також обумовили, що у випадку смерті [PERSON] земельна ділянка переходить у спадщину згідно діючого законодавства. При переході земельної ділянки (чи будь-якої її частини) в спадщину, спадкоємці одержують всі права та обов'язки [PERSON] за цим договором. Отже до вказаних позивачів перейшли права та обов'язки орендодавців за договорами оренди землі в обсязі, що мали орендодавці на момент їх смерті. За таких обставин, ТОВ ім.. газети "Ізвєстія" просить застосувати строк позовної давності і до позовних вимог, заявлених позивачами-спадкоємцями, оскільки строк позовної давності за їх позовними вимогами також сплинув (17.01.2011 р. - через три роки з моменту підписання договорів оренди землі від 16.01.2008 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та ТОВ імені газети "Ізвєстія"). Відповіднодо п.28 постанови від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Пленум Верховного суду України роз'яснив, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачі ж звернулися до суду з позовами лише в лютому 2014 р. , тобто після сплину трирічного строку позовної давності. Дії орендодавців по отриманню в 2008, 2009, 2010 р.р. орендної плати підтверджують ту обставину, що станом на момент отримання орендної плати їм вже було відомо про наявність та зміст спірних договорів (том.5 а.с.16-122). Клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду позивачами не заявлено та доказів існування поважних причин пропущення такого строку ними суду не надано. Ч.1 ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ч.1 ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В п.11 постанови від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі"Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому суд зважає і на те, що жоден із позивачів у позовних заявах не вказав на те, що він особисто спірний Договір не підписував. Стосовно письмового клопотання представника позивачів [PERSON] про зміну підстави позову. В клопотанні про зміну підстави позову представник позивачів посилається на те, що всі позивачі по даній справі зверталися до відповідача з відповідними листами щодо уточнень спірних пунктів договорів, тобто, намагалися врегулювати дане питання в позасудовому порядку, в підтвердження чого до цього клопотання додано декілька копій листів з проектами додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок та повідомлень про вручення поштових відправлень. П.36 спірних договорів оренди землі передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Ст.30 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, вбачається, що йдеться про умови саме виконання Договору, що могло стати підставою для звернення до суду з відповідним позовом, наприклад про розірвання Договору, а не про його недійсність. Крім того, складені позивачами проекти додаткових угод не містили пропозицій зазначити в договорах оренди землі кадастрові номери земельних ділянок, строк дії договорів з посиланням на ротацію культур, порядок перегляду орендної плати та конкретні умови збереження земельних ділянок. Щодо тверджень представника позивачів з приводу того, що ТОВ "Ізвєстія" порушує умови спірних договорів оренди землі: відмовляє позивачам у виплаті орендної плати та усупереч п.п.17, 30 договорів не дотримується екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, виплачувало орендну плату в натуральній формі, суд зважає на наступне. Обставини щодо виплати позивачам орендної плати, а також щодо дотримання відповідачем екологічної безпеки землекористування, збереження родючості грунтів, інші обставини які стосуються умов виконання Договору, не підлягають доказуванню у цій справі, оскільки предметом цієї справи є визнання договорів оренди землі недійсними, а не їх розірвання, тому невиконання або неналежне виконання договорів оренди землі сторонами не має значення для вирішення даної справи. Ч.3 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ч.ч.1, 3 ст.58 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При цьому, жодного належного та допустимого доказу в підтвердження таких доводів суду не надано. Зокрема представником позивачів не конкретизовано, яким саме позивачам відповідач відмовся виплатити орендну плату та за які роки оренди. Акти від 02.12.2013 р., на які посилається представник позивача, не мають доказової сили, оскільки складені односторонньо, без участі ТОВ імені газети "Ізвєстія" та заднім числом, про що свідчать дати засвідчення справжності підписів осіб, що підписали ці акти, секретарем Виконавчого комітету Самійлівської сільської ради (10.12.2013 р. на одному акті та 04.03.2014 р. на другому акті). Крім того вони не містять інформації як б свідчила про недійсність спірних Договорів. Знов таки ж - вони стосуються умов виконання Договору. Стосовно протоколу засідання робочої групи з розгляду колективної скарги від 06.07.2010 р. слід зазначити, що він не містить відомостей, що саме позивачі звертались безпосередньо до відповідача з пропозицією переглянути умови спірних договорі оренди землі. Крім того, в цьому ж протоколі знову ж таки йдеться про виконання умов підписаних сторонами Договорів. Крім того, із його змісту вбачається, що скарга була подана групою громадян з приводу відмови дирекції ТОВ імені газети "Ізвєстія" у наданні змоги громадянам обробляти ділянки самостійно. Позивачі не позбавлені зі сторони відповідача гарантій щодо збереження родючості земельної ділянки, дотримання екологічної безпеки землекористування та додержання державних стандартів, норм і правил, оскільки в п.17 договорів оренди землі сторони погодили умови збереження стану об'єкта оренди - дотримуватися вимог протиерозійної організації території. Також в п.28 договорів сторони зазначили, що права та обов'язки [PERSON]: згідно ст.24 Закону України "Про оренду землі", тобто, орендодавці мають право вимагати від орендаря: використання земельних ділянок за цільовим призначенням згідно з договорами оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. Представник позивачів посилається на те, що в момент державної реєстрації договорів оренди землі ці Договори вже не відтворювали волю власників землі на їх укладення та не були спрямовані на їх реальне виконання. На це слід зауважити, що законодавством не встановлений строк, протягом якого повинен бути зареєстрований договір оренди землі після його підписання сторонами. Також жодною нормою права не встановлено обов'язку сторін договору оренди землі після його підписання сторонами повторно досягати згоди з усіх істотних умов договору в момент проведення його державної реєстрації. Обов'язку органу, що здійснює державну реєстрацію договору оренди землі, перевіряти наявність в договорі всіх істотних умов, встановлених на момент реєстрації, а не підписання договору, а також вимагати заяви про проведення державної реєстрації договору від обох сторін договору законодавством не передбачено. Волевиявлення [PERSON] на укладення договорів оренди землі повинно бути наявне саме не момент підписання ними з орендарем договорів оренди землі, а не на момент державної реєстрації цих договорів. Крім того, позивачами не надано жодного доказу стосовно відсутності їх волі на державну реєстрацію спірних договорів. Щодо листа Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 29.07.2013 р. №04.01-29/7103, листа Прокуратури Харківської області від 15.07.2013 р. №05/3-14-13, листа Харківської філії державної установи "Інститут охорони грунтів України" від 13.01.2014 р. №20-01/02-14, довідки від 18.10.2012 р., на які посилається представник позивача в своїх поясненнях, необхідно зауважити, що представником позивача не доведено, що вказані документи мають відношення до земельних ділянок, належних саме позивачам та переданих в оренду відповідачу відповідно до спірних Договорів оренди землі. Знову ж таки, в цих документах також йдеться уже про виконання чинних спірних Договорів. За роз'ясненнями Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9, відповідно до частини першої статті 215 ЦКпідставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину (п.8). Статтею 203 ЦК Українипередбачається, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивачами не доведено, що укладення спірних Договорів не відповідало їх внутрішній волі. Укладені Договори були вчинені у формі встановленій законом, були спрямовані на реальне настання правових наслідків і тривалий час виконувалися сторонами. Наведеним вище спростовуються і інші доводи позивачів та їх представника. Отже, договори оренди землі, які є предметом спору по даній справі, містять всі істотні умови, передбачені ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній на момент їх укладення, зміст цих договорів повністю відповідав домовленостям між сторонами, про що свідчить підписання цих договорів [PERSON] та Орендарем, а також їх виконання обома сторонами протягом декількох років після набрання ними чинності. Доказів відсутності згоди [PERSON] на укладення цих договорів на зазначених в них умовах позивачами не надано, які і не надано доказів порушення відповідачем прав позивачів. В силу ч.ч.1, 4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, позивачі зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин у задоволенні позовних вимогог кожному із позивачів необхідно відмовити. А тому,

Outcome: dismissed