Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

у лютому 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Порядок.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, шляхом визнання інформації, викладеної у листі відповідача за №566 від 10.01.2012р. на ім'я начальника Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, паплюжить ділову репутацію, а також стягнення у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації за поширення недостовірної та неправдивої інформації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач листом №566 від 10.01.2012р. бездоказово та неправдиво проінформував начальника районної міліції про начебто, відхилення у психічному стані позивача, наявність слухових та зорових галюцинацій та безпідставно просив перевірити перебування позивача на психіатричному обліку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі за вищевикладеними обставинами та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порядок.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, пояснивши, що вказане звернення на ім'я начальника Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві було направлено у зв»язку з такою поведінкою позивача, яка почала викликати велике занепокоєння, оскільки позивач спілкується з собою, весь час невдоволений з невідомих причин, не поважно висловлюється на рахунок інших людей, має дивну поведінку, яка виявляється у надмірній жвавості, рухливості, балакучості, неетичних висловлюваннях у присутності співробітників відповідача, а тому направлений лист має оціночні судження, а не твердження. Крім цього, на думку відповідача, викладена в листі №566 від 10.01.12р. інформація не є брутальною, принизливою чи непристойною, що могло б принизити гідність, честь чи ділову репутацію, у зв'язку з чим поширення вказаного листа не могло завдати моральної шкоди. Представник третьої особи [PERSON] позов не визнала, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Представник третьої особи Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду лист, в якому просив розглядати справу за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.01.2012р. відповідачем до Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві направлено лист №566 від 10.01.12р., яким ТОВ «Порядок.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» просили начальника Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві Терещука А.Д. перевірити перебування позивача на психіатричному обліку та потребу останнього у психіатричній допомозі, а також провести з позивачем профілактичну роботу з метою попередження з його боку протиправних діянь по відношення до мешканців «Дипломат Холл» та працівників ТОВ «Порядок.ОК». Крім цього, в тексті зазначеного листа, серед іншого вказується про безпричинне створення позивачем конфліктних ситуацій з працівниками ТОВ «Порядок.ОК», що супроводжується явно агресивними ознаками завищеної самооцінки, супроводження слів позивача його активним жестикулюванням руками, надмірною рухливою активністю, яка не відповідає обставинам розмови та її змісту, неадекватній поведінці, розмові з собою, висловлюванням окремих фраз щодо позбавлення мандата, створенням видимості спантеличення надуманими проблемами, перебуванням у глибокій депресії, втратою зв'язку з реальністю, позиціонування позивача себе одноособовим власником будинку та депутатом Верховної Ради України. Обставини щодо звернення саме відповідача з вказаним листом не заперечуються сторонами, представниками відповідача та третьої особи [PERSON] не заперечувалось, що спірна інформація безпосередньо була викладена відповідачем в надісланому 11.01.2012р. на адресу до Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві листі № 566. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Так, відповідачем не надано суду доказів, що вся оспорювана позивачем інформація є достовірною і підтверджується належними доказами. Зокрема, відповідачем в ході розгляду справи не надано доказів на підтвердження інформації стосовно такої поведінки позивача, яка б давала підстави вважати, що до останнього могли бути застосовані заходи в порядку Закону України «Про психіатричну допомогу». Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали пояснення про існування конфліктної ситуації між позивачем та працівниками відповідача, яка виражається в формі усних висловлювань взаємних образ. Аналогічні пояснення щодо вказаної конфліктної ситуації надали свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Слід зазначити, що жоден з допитаних в судовому засіданні свідків в повній мірі не підтвердив обставин, викладених в листі ТОВ «Порядок.ОК»№566 від 10.01.12р. та направленому на адресу Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві. У статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Право на недоторканність ділової репутації та можливість її захисту у судовому порядку закріплено у ст. 299 ЦК України. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз»яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) Статтею 270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Чинне законодавство не містить визначення понять честі, гідності, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Разом з тим, в абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» містяться висновки Верховного суду України, що честь - це позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Отже, чинним законодавством встановлена презумпція недостовірності поширеної інформації про іншу особу, поки особа, що поширила таку інформацію не доведе протилежного. Разом з цим, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз»яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Так як позивачем заявлено вимогу про визнання всієї інформації, викладеної в листі відповідача №566 від 10.01.12р. недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, паплюжить ділову репутацію позивача, одночасно як в тексті позовної заяви, так і в судовому засіданні позивач виокремлював інформацію викладену у вказаному листі, яка на його думку порушує його права, суд враховуючи відсутність письмової заяви про збільшення, зменшення позовних вимог, вважає за необхідне дослідити всю інформацію викладену у листі відповідача №566 від 10.01.12р. та надати їй відповідну оцінку. Так, суд вважає, що інформація «В нашем доме, в кв.[ADDRESS] проживает и зарегистрирован гр.[PERSON]» є такою, що виражена в формі твердження, така інформація може бути перевірена, а відтак може бути спростована у разі доведення її неправдивості. Однак судом, при встановленні особи позивача було перевірено та позивачем не заперечувалося, що останній проживає у квартирі [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи. А відтак вказана інформація не порушує права та законні інтереси позивача та не потребує судового захисту. Так, суд вважає, що інформація «Указанный гражданин своим поведением вызывает обеспокоенность у жильцов дома и сотрудником нашей компании, по поводу его психического здоровья» відноситься до оціночного судження, оскільки вказане висловлювання не містить фактичних даних ні про психічний стан ні про конкретну поведінку позивача, проте вказує на суб'єктивне відношення до цієї поведінки невстановленого кола осіб, обмеженого мешканцями будинку, балансоутримувачем якого є відповідач, а також працівників останнього. Таким чином, суд вважає, що висловлювання щодо суб'єктивного відношення інших осіб до позивача, у призмі його поведінки не може бути достовірно перевірено, об'єктивно встановлено та відповідно така інформація є оціночним судженням відповідача щодо вказаних обставин. Інформацію щодо «В частности, [PERSON], беспричинно вступает в конфликты с работниками нашей компании и жильцами дома, при этом проявляет явно агрессивные признаки завышенной самооценки. Свои слова сопровождает активной жестикуляцией рук, излишней двигательной активностью, которые не соответствуют обстоятельствам беседы и ее содержанию» суд аналізує у сукупності та вважає, що вказані два речення взаємопов'язані між собою смисловим навантаженням. Негативна інформація, що стосується позивача, у наведених вище висловленнях виражена в формі тверджень, а не в формі оціночних суджень, а отже підлягає спростуванню у разі доведення її неправдивості. Так, відповідачем не доведено той факт, що саме позивач безпричинно створює конфліктні ситуації з конкретними працівниками відповідача або мешканцями будинку, та при цьому припускається неналежної поведінки. Отже, враховуючи, що суд прийшов до висновку про наявність у вищевказаних висловлюваннях тверджень, а не оціночних суджень, а тому визнає таку інформацію недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, паплюжить ділову репутацію позивача. Інформацію щодо «Передвигаясь по жилому комплексу «Дипломат Холл» [PERSON] ведет себя неадекватно, зачастую разговаривает сам с собой, жестикулирует, выкрикивает отдельные фразы типа «я лишаю вас мандата», создает видимость озадаченности надуманными проблемами, зачастую пребывает в состоянии глубокой депрессии. Следует учесть, что этот человек практически утратил всякую связь с реальностью» суд аналізує у сукупності та вважає, що вказані два речення також взаємопов'язані між собою по смисловому навантаженню. Негативна інформація, що стосується позивача, у наведених вище висловленнях виражена в формі тверджень, а не в формі оціночних суджень, а отже підлягає спростуванню у разі доведення їх неправдивості. Так, стверджуючи про неадекватну поведінку позивача відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував порушення розумової діяльності позивача або психічного розладу. В свою чергу, на думку суду, жестикуляція, вигукування інші прояви емоційного стану людини не можуть однозначно свідчити про порушення її розумової діяльності, депресію, інші розлади психічного стану. Отже, враховуючи, що суд прийшов до висновку про наявність у вищевказаних висловлюваннях тверджень, а не оціночних суджень, а тому визнає таку інформацію недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, паплюжить ділову репутацію позивача. Так, суд вважає, що інформація «По всей видимости, у него наблюдаются слуховые и зрительные галлюцинации, поскольку указанный гражданин часто открыто с кем-то разговаривает при отсутствии окружающих его лиц. В ночное время вызывает службу охраны дома, с просьбой защитить его от нежелательных посетителей (доставка пиццы, аниматоры, девушки легкого поведения), которые с его слов стучат в двери его квартиры. Однако доступ в Дипломат Холл ограничен и проникнуть на жилую территорию без карты доступа невозможно. Таким образом, такие заявления могут быть подтверждением наличия галлюцинаций.» відноситься до оціночних суджень, оскільки не містить фактичних даних про певний психічний стан, а лише припущення «По всей видимости…, с его слов…, могут быть». Факт виклику охорони зі скаргами на сторонніх осіб є не чим іншим як користування такими послугами. Таким чином, суд вважає, що висловлювання викладені у формі припущень є оціночними судженнями, а тому не можуть бути спростовані. Інформацію щодо «[PERSON] искренне считает, что его преследуют за «особую миссию», которая состоит в том, что он позиционирует себя единоличным хозяином дома, а также депутатом Верховной рады, при этом активно апеллирует к окружающим демонстрируя «Мандат депутата» суд розцінює як негативну та таку, що стосується позивача, у наведених вище висловленнях інформація виражена в формі тверджень, а не в формі оціночних суджень, а отже підлягає спростуванню. Отже, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність у вищевказаних висловлюваннях тверджень, а не оціночних суджень, а тому визнає таку інформацію недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, паплюжить ділову репутацію позивача. Так, суд вважає, що інформація «Учитывая высокую степень конфликтности и беспричинную агрессивность указанного гражданина, не исключается его опасность для окружающих» відноситься до оціночних суджень «не исключается ..», оскільки не містить фактичних даних про психічний стан здоров»я позивача. Таким чином, суд встановивши наявність у листі №566 від 10.01.12р. поширеної відповідачем інформації про позивача, яка викладена у формі твердження та має ознаки негативної, такої що принижує честь і гідність, паплюжить ділову репутацію позивача, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині викладених вище висловлювань. Суд відхиляє доводи відповідача з приводу належності звернення з вказаним листом до органів внутрішніх справ щодо перевірки інформації про психічний стан позивача, оскільки розгляд таких питань не віднесено до компетенції вказаних органів. Позивачем також було заявлено вимоги щодо відшкодування моральної шкоди через направлення відповідачем недостовірної інформації, яка полягає в приниженні його честі, гідності та ділової репутації, а також у душевних стражданнях, яких зазнав позивач. Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. У ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд дійшов висновку, що моральна шкода, завдана позивачу відповідачем через поширення недостовірної інформації підлягає відшкодуванню в розмірі 500 грн., оскільки зазначений розмір є адекватним завданій позивачу моральній шкоді та достатнім для відновлення його порушених прав. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК.Управління та експлуатація нерухомості», треті особи: Голосіївське РУ ГУМВС України в м.Києві, [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування шкоди підлягають частковому задоволенню. Судові витрати розподіляються в порядку ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: partial