Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

21 січня 2016 року ПАТ «Сбербанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «ФК «Чорноморець», [PERSON] про стягнення частини заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011 р. та на підставі договору поруки від 15.07.2011 р., у розмірі 5 000 000, 00 дол. США, що становить частину заборгованості за кредитною лінією, та на дату складання позову, а саме станом на 12 січня 2016 року згідно із офіційним курсом НБУ у гривневому еквіваленті дорівнює 117 521 825, 00 грн. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 15 липня 2011 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (з 26 листопада 2015 року змінено назву на ПАТ «Сбербанк») та ПрАТ «ФК «Чорноморець» укладено договір про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44-ЮО (зі змінами та доповненнями), за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 41 586 388,00 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі - «LIBOR USD 6M» + 11,5 % в доларах США, але не менше 12 % річних, з останнім днем дії кредитної лінії - 30 червня 2018 року. Також 15 липня 2011 року з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань позичальника між ПАТ «Сбербанк» та [PERSON] укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язався в повному обсязі відповідати за виконання усіх зобов'язань позичальника. Станом на 30 грудня 2015 року у зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань виникла загальна заборгованість у розмірі 44 303 282, 26 доларів США та 46 608 814, 15 грн. Оскільки поручитель ПрАТ «ФК «Чорноморець» [PERSON] грошових зобов'язань за договором поруки від 15 липня 2011 року та відповідно за договором про відкриття кредитної лінії від 15 липня 2011 року № 14-В/11/44/ЮО в порушення статей 553, 554 ЦК України не виконує, позивач просив суд стягнути за договором про відкриття кредитної лінії та на підставі договору поруки від 15 липня 2011 року 5 000 000,00 дол. США, що становить частину заборгованості за кредитною лінією, та на дату складання позову, а саме станом на 12 січня 2016 року, що згідно із офіційним курсом НБУ у гривневому еквіваленті складає 117 521 825, 00 грн. Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву ПАТ «Сбербанк» від 24 вересня 2018 року, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог ПАТ «Сбербанк» відмовити у повному обсязі, через припинення відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України поруки [PERSON] перед ПАТ «Сбербанк». В подальшому, представником позивача до суду було надано Відповідь на відзив на позовну заяву від 19 жовтня 2018 року, в яких позивач посилається на постанову Верховного суду від 13 червня 2018 року та на науково-правовий висновок Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 21 вересня 2016 року, та заперечує проти пропуску шестимісячного строку на звернення із вимогою до поручителя в рамках ч. 4 ст. 559 ЦК України. Представником третьої особи [PERSON] надано до суду письмові пояснення від 30 вересня 2018 року, в яких підтримує позицію відповідача у справі та вважає, що позовні вимоги ПАТ «Сбербанк» не підлягають задоволенню через припинення поруки [PERSON] згідно із ч. 4 ст. 559 ЦКУ. Ухвалою Приморського районного суду від 22 січня 2016 року відкрито провадження у справі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного суду від 13 червня 2018 року Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2018 року ухвалою від 28 серпня 2018 року справа прийнята до свого провадження суддею Приморського районного суду м. Одеси Бондарем В.Я. Справа розглядається в загальному позовному проваджені. Підготовче засідання призначено на 26 вересня 2018 року. 24 вересня 2018 року до суду надано клопотання від представника позивача про відкладення підготовчого засідання. Клопотання було задоволено, підготовче засідання відкладено на 22 жовтня 2018 року. У підготовчому засіданні від 22 жовтня 2018 року було задоволено клопотання представника позивач про залучення до участі у справі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог [PERSON]. Підготовче засідання було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 03 грудня 2018 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Сбербанк» не визнала, заперечувала проти їх задоволення та пояснила, що договір поруки укладений між [PERSON] та ПАТ «Сбербанк» вважається припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Представник третьої особи ПрАТ «ФК «Чорноморець» у судовому засіданні вважав позовні вимоги ПАТ «Сбербанк» необґрунтованими. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Сбербанк» підлягають задоволенню з наступних підстав. 15 липня 2011 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (з 26 листопада 2015 року на підставі державної реєстрації змін до установчих документів змінено назву на ПАТ «Сбербанк») та ПрАТ «ФК «Чорноморець» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО. У подальшому до кредитного договору сторонами вносилися зміни та доповнення шляхом укладання договорів про внесення змін за № №1-14 (а. с. 8-67 т. 1) Зокрема, 26 квітня 2013 року кредитний договір був викладений у новій редакції згідно із договором про внесення змін № 6 (надалі здійснюються посилання на положення кредитного договору у новій редакції). Відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 кредитного договору ПАТ «Сбербанк» відкрито ПрАТ «ФК «Чорноморець» відновлювальну кредитну лінію в доларах США з лімітом кредитування 41 586 388,00 дол. США. У свою чергу, ПрАТ «ФК «Чорноморець» зобов'язалося своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути банку кредит у терміни, встановлені кредитним договором та/або додатковими угодами до нього, а також виконувати інші умови кредитного договору. ПАТ «Сбербанк» в повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором виконало, а саме: відкрито на ПрАТ «ФК «Чорноморець» кредитну лінію та надано у межах кредитної лінії кредитні кошти, що підтверджується виписками по рахунках ПрАТ «ФК «Чорноморець» та меморіальними ордерами (а. с. 84-131 т. 1). Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору кредитна лінія відкрита строком до 30 червня 2018 року. Згідно із договором про внесення змін від 31 березня 2014 року № 11 до кредитного договору сторонами погоджено, що ПрАТ «ФК «Чорноморець» надається невідновлювальна кредитна лінія в доларах США. У пункті 1.2 кредитного договору встановлено графік погашення кредиту (ліміт кредитної лінії на певну календарну дату). Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору ПрАТ «ФК «Чорноморець» зобов'язалося сплачувати ПАТ «Сбербанк» за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому договором/відповідною додатковою угодою. Проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією у валюті заборгованості. Відповідно до підпункту «м» пункту 2.1 кредитного договору належне виконання позичальником зобов'язань по цьому договору забезпечується порукою [PERSON] на повний розмір зобов'язань позичальника за цим договором. 15 липня 2011 року між [PERSON] та ПАТ «Сбербанк» з метою забезпечення належного виконання зобов'язань ПрАТ «ФК «Чорноморець» за кредитним договором був укладений договір поруки, із подальшим внесенням змін та доповнень шляхом укладання договорів про внесення змін за № № 1-6 (а. с. 139-149 т. 1). Договір поруки та договори про внесення змін до нього укладені [PERSON] за письмовою згодою його дружини, [PERSON], про що свідчать відповідні надписи на договорі поруки та договорах про внесення змін до нього, підписані [PERSON] Підпунктом «д» підпункту 8.3 кредитного договору встановлено право ПАТ «Сбербанк» в односторонньому порядку вимагати від ПрАТ «ФК «Чорноморець» дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання ПрАТ «ФК «Чорноморець» будь-якого зі своїх зобов'язань, передбачених цим договором. 23 червня 2015 року ПАТ «Сбербанк» у зв'язку із невиконанням ПрАТ «ФК «Чорноморець» умов кредитного договору (у зв'язку із заборгованістю за процентами за користування кредитом та непогашенням частини кредиту відповідно до встановленого ліміту кредитної лінії) згідно з пунктом 8.3 кредитного договору скористалося своїм правом вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором. Зокрема, 23 червня 2015 року ПАТ «Сбербанк» відповідно до пункту 8.4 кредитного договору рекомендованим листом надіслало на адресу ПрАТ «ФК «Чорноморець» повідомлення-вимогу № 5828/5/28-2 про дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті відправлення та на описі вкладення до листа (а. с. 244-253 т. 1). У цьому повідомленні-вимозі ПАТ «Сбербанк» було встановлено строк на виконання ПрАТ «ФК «Чорноморець» вимоги банку: «протягом 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення цієї вимоги-повідомлення». Однак, вищевказана вимога ПрАТ «ФК «Чорноморець» виконано не було, що не заперечувалося представником останнього у судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так згідно рішення Господарського суду Одеської області від 09 лютого 2016 року у справі № 916/4693/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Блек сі ріелті груп", Публічного акціонерного товариства "Ринок Малиновський", Публічного акціонерного товариства "Туристично-виробнича фірма "Чорне море", Публічного акціонерного товариства" Чорноморська транспортна компанія" про стягнення 1 047 688 897,41 грн., встановлено заборгованість Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" по тілу кредиту станом на 07 липня 2015 року у розмірі 36 773 937,32 доларів США. Отже, розмір заборгованості Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" по тілу кредиту станом на 07 липня 2015 року у розмірі 36 773 937,32 доларів США не підлягає доказуванню. У зв'язку з тим, що предметом позову є стягнення заборгованості за тілом кредиту, судом не досліджувалося наявність та розмір іншої заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011 р. У зв'язку із невиконанням ПрАТ «ФК «Чорноморець» своїх зобов'язань перед позивачем 14 липня 2015 року ПАТ «Сбербанк» цінним листом було направлено на адресу відповідача повідомлення-вимогу № 6585/5/28-2 про повернення повної суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО від 15 липня 2011 року (а. с. 152-154 т. 1). Відповідно до пункту 4.3 договору поруки поручитель протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поштового відправлення йому кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, зобов'язаний погасити заборгованість боржника за реквізитами, зазначеними в повідомленні. У зв'язку із невиконанням [PERSON] вимоги, викладеної у повідомленні №6585/5/28-2 від 15 липня 2011 року, ПАТ «Сбербанк» 13 січня 2016 року звернулося із відповідним позовом до суду. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У пункті 6.4 договору поруки зазначено, що договір набуває чинності з моменту його укладання в письмовій формі і припиняється у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобов'язань, передбачених в статті 2 цього договору, а також із інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). За змістом норми частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У пункті 8.3 кредитного договору в редакції договору про внесення змін № 6, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за договором у разі невиконання або неналежного виконання боржником будь-якого із своїх зобов'язань, передбачених цим договором. У зв'язку з порушенням ПрАТ «ФК «Чорноморець» виконання зобов'язання за кредитним договором позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та наведених умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання. Оскільки кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. У відповідності до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Як зазначалося вище, 13 червня 2018 року Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за участю головуючого - Висоцької В. С., суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П., було винесено Постанову по цивільній справі № 522/799/16-ц. У відповідності до вказаної постанови Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Отже, вказівки, що містяться в постанові Верховного суду від 13 червня 2018 року по цивільній справі № 522/799/16-ц, є обов'язковими для суду. У вказаній по постанові Верховного суду наведено, що згідно з пунктом 8.4 кредитного договору в редакції договору про внесення змін № 6, у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника із зазначенням у відповідній вимозі повної суми заборгованості, а позичальник - здійснити усі платежі за цим договором на користь банку (при цьому строкові платежі проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення банком такого повідомлення (вимоги). Крім того, Верховний Суд зазначив, що суди не звернули уваги на те, що у пункті 8.4 кредитного договору в редакції договору про внесення змін № 6, яким передбачено порядок використання банком в односторонньому порядку права вимагати дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, використано словосполучення «він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника». Обов'язок позичальника здійснити усі платежі за цим договором на користь банку в строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення банком такого повідомлення (вимоги) не виникне без належного його про це повідомлення. Тому, в цій справі правове значення для правильного вирішення спору має не тільки встановлення факту відправлення банком такого повідомлення боржнику, а і фактичного повідомлення боржника про наявність такої вимоги, оскільки для неповідомленої про вимогу особи (до відома якої не доведено її зміст) обов'язок виконати таку вимогу виникнути не може. Верховний суд також зазначив, що судами попередніх інстанцій не враховано положення пункту 11.9 кредитного договору, відповідно до якого будь-які повідомлення, попередження та інший обмін інформацією між банком і позичальником, що стосуються цього кредитного договору, незалежно від того, передбачені вони цим договором або інше, мають юридичну силу, якщо вони викладені письмово, доведені до відома іншої сторони кур'єром під розписку, рекомендованим або цінним листом, та помилково вважали, що цей пункт є лише формою доведення до відома сторони будь-якої інформації. Аналіз наведених умов кредитного договору у їх сукупності вказує на те, що сам факт направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредиту та інших платежів у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання без їх отримання позичальником не може свідчити про те, що вимога, визначена пунктом 8.3 кредитного договору, належним чином доведена до відома іншої сторони договору. Як убачається з матеріалів справи, позичальником вимога банку від 23 червня 2015 року була отримана 07 липня 2015 року. Тобто, строк виконання зобов'язання позичальником за зазначеним кредитним договором було змінено кредитором, та останній день виконання такого зобов'язання за умовами кредитного договору та за листом повідомлення-вимоги настав для позичальника 21 липня 2015 року. Відповідно шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON] сплив 21 січня 2016 року. Крім того, днем вчинення відповідної дії вважається день здачі документа на пошту, який визначається за поштовим штемпелем, а не день надходження листа до суду. За таких обставин Верховний суд вказав, що суди помилково вважали, що позивач звернувся до суду з позовом до поручителя [PERSON] 21 січня 2016 року, а не 13 січня 2016 року - день здачі позовної заяви на пошту відповідно до поштового штемпеля (а. с. 169-170 т. 1). Таким чином з позовом до поручителя [PERSON] ПАТ «Сбербанк» звернулося до суду 13 січня 2016 року, тобто у межах шестимісячного строку. У зв'язку з тим, що розмір заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО по тілу кредиту складає 36 773 937,32 доларів США позивач вправі був пред'явити вимогу до відповідача про стягнення частини цієї заборгованості у розмірі 5000000 (п'ять мільйонів) доларів США. Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості у іноземній валют (доларах США), суд враховує наступне. Згідно з ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст.2 закону «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У стст. 47 та 49 цього закону визначені операції банків щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно з ст.192 Цивільного кодексу законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальні положення про виконання грошового зобов'язання закріплені у ст.533 ЦК, зокрема в ч.3 цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом. Таким чином, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 638/1841/14-ц. У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Сбербанк» до [PERSON] про стягнення частини заборгованості у розмірі 5000000 (п'ять мільйонів) доларів США за договором про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО та договором поруки підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги банку задоволено, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору. Згідно платіжного доручення №2553570 від 13.01.2016 року ПАТ «Сбербанк» при звернені до суду з позовом до [PERSON] оплатив судовий збір у розмірі 1 762 830 грн., що і підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved