Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що в 1987 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. У 1990 році їм, як сім'ї переселенців, радгоспом "Сонячний" був виділений житловий будинок по [ADDRESS]. У 1991 році вказаний будинок був введений в експлуатацію. В зв'язку з погіршенням подружніх відносин, в 1993 році шлюб між сторонами було розірвано, після чого позивач разом з дітьми переїхала проживати до с. Залізний Порт. В 2009 році на підставі рішення виконавчого комітету Новофедоріської сільської ради право власності на спірне домоволодіння було зареєстровано за відповідачем, після чого останній заборонив користуватись будинком [PERSON] та їхньому спільному сину. Вважаючи, що зазначене нерухоме майно є спільною власністю подружжя, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Новофедорівської сільської ради № 12 від 28.01.2009 року "Про оформлення документів на право власності на житловий будинок", визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 25.02.2009 року виданого на ім'я [PERSON], визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та виділити їй 1/2 частину зазначеного домоволодіння. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала на підставах викладених в позовній заяві та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їхнього задоволення. Представник Новофедорівської сільської ради в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 08 серпня 1987 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 16.04.1990 року було затверджено акт прийому-передачі житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в с. Новофедорівка. Згідно даного документу, відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 02.10.1984 р. № 1947-Р, сім'ї переселенців [PERSON] передавався будинок 1989 року будівництва площею 66 кв.м. Відповідно до довідок від 24.12.1991 та 17.09.2007 рр., [PERSON] радгоспу "Сонячний" було в повному обсязі сплачено за переселенський будинок суму коштів в розмірі 2300 рублів в грудні 1991 року. 26 жовтня 1993 року було проведено запис № 253 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER]. 18 червня 1999 року було зареєстровано державний акт на право власності на землю, згідно якого у власність [PERSON] було передано земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], площею 0,4648 га., з яких: 0,25 га - для обслуговування жилого будинку та господарських будівель та площею 0,2148 га. - для ведення особистого підсобного господарства. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 25.02.2009 року на підставі свідоцтва про право власності /[NUMBER]/ виданого згідно рішення виконкому Новофедорівської сільської ради від 28.01.2009р. за №12 було зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. У відповідності до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. В силу ст. 63 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власної на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі Постанова) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно з вимогами ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із вимогами ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Пунктом 23 Постанови встановлено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Виходячи з встановлених обставин справи та

Outcome: partial