Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції в м.Києві про встановлення факту батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що його батько - [PERSON], проживав однією сім'єю з його матір'ю з 1992 по 2008 рік, [INFO] року батько помер. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, однак йому відмовили з тих підстав, що в свідоцтві про його народження батьком зазначено не [PERSON]", а "[PERSON]", а тому він змушений звертатись до суду з вказаною заявою. В ході розгляду справи судом, представником заявника - [PERSON] було уточнено вимоги заявника, а саме в частині зазначення місця народження покійного батька заявника. Заявник та його представник - [PERSON] у судовому засідання підтримали вимоги заяви, посилаючись на обставини, що викладені у ній. Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції в м.Києві у судове засідання не з'явився, направили на адресу суду листа з проханням проводити розгляд справи у відсутності представника відділу (а.с.75). За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції в м.Києві. Заслухавши пояснення заявника та його представника - [PERSON], покази допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що доводи заявника є обґрунтованими і заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 ««Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених Сімейним Кодексом. Відповідно до п. 3 зазначеної Постанови, підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до їх народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис №1285 Ватутінським відділом ЗАГС м.Києва. В графі "батько" вказаний [PERSON] (а.с.4). З огляду на дату народження заявника, суд вважає необхідним у даній справі про встановлення факту батьківства користуватися нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 р.. У відповідності до ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України в редакції 1969 року, який був чинним на час виникнення даних правовідносин, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою у шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. За аналізом наведених правових норм можна зробити висновок, що згідно зі ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як зазначено у свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті у м.Києві, [PERSON], помер [INFO] року у віці 44 років (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], що є матір'ю заявника, пояснила суду, що померлий [PERSON] проживав з нею однією сім'єю без реєстрацію шлюбу в період з 1992 по 2008 р.р. Згодом, [INFO] року у них народився син [PERSON]. Хоч померлий і не був зареєстрованим у Книзі реєстрації народжень батьком дитини, насправді ніколи не заперечував свого батьківства, брав участь в утриманні та вихованні їх спільного сина. Також показала, що обставиною за якою вона разом з померлим не могла подати заяву про батьківство до відповідних органів, щодо реєстрації народження спільного сина на його ім'я, був від'їзд останнього на заробітки до США в період з 1993 року по 1994 рік. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], який є батьком померлого [PERSON] і відповідно являється дідусем по батьківській лінії заявника, та [PERSON], підтвердили фактичні сімейні стосунки [PERSON] із [PERSON], при цьому зазначили, що жодним чином ніколи не виникало непорозумінь з приводу того, що батьком [PERSON] є [PERSON], оскільки останній визнавав себе батьком заявника, займався його вихованням та утриманням. У суду не має підстав ставити під сумнів пояснення свідків і таких доказів суду не надано. Крім того, відповідно до висновку експерта №639мб від 21.11.2014 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що гр.[PERSON], [INFO], може бути біологічним родичем по батьковій лінії гр.[PERSON], [INFO] р.н.(а.с.67-69). Виходячи з доказів наведених вище та показань допитаних свідків, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] за життя визнавав [PERSON] своїм сином, при цьому у свідоцтві про народження останнього у графі "батько" записаний [PERSON], "по батькові" заявник записаний "[PERSON]". Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт того, що [PERSON], що помер [INFO] року, був батьком [PERSON], [INFO] року народження. Таким чином, в даному випадку, суд вважає можливим встановити факт того, що померлий [PERSON] був батьком [PERSON], для подальшої можливості оформлення спадщини після смерті померлого [PERSON], як про це просили заявник та його представник. На підставі викладеного,

Outcome: approved