Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

14.12.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, вимоги якого обґрунтовані тими обставинами, що [INFO] року померла [PERSON], якій на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. На підставі того, що донька померлої [PERSON] самоусунулась від будь-якого догляду та піклування про свою матір, яка потребувала стороннього догляду та піклування, так як була хворою людиною, особою похилого віку і була не в змозі самостійно за собою доглядати, 12.05.2011 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла все належне їй на час смерті майно своїй сусідці [PERSON], яка здійснювала догляд за [PERSON] до часу її смерті. 15.09.2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на положення ст. 1224 ЦК України позивач [PERSON] просила усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті матері [PERSON] Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Херсонської області Ігнатенко О.Й. від 28.03.2017 року про справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Відповідно до розпорядження Херсонського міського суду Херсонської області №2665/17 від 15.08.2017 року суддя Ігнатенко О.Й не може продовжувати розгляд справи у зв'язку із звільненням у відставку. 15.08.2017 року судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилову Д.В. повторно автоматизовано розподілено дану справу та ухвалою від 28.03.2017 року справу прийнято до провадження. Ухвалою від 22.02.2018 року витребувано докази, а саме: матеріали спадкової справи №17/2016 до майна померлої [PERSON] (а.с. 119). Відповідно до розпорядження Херсонського міського суду Херсонської області №01-09/1306/18 від 25.09.2018 року суддя Гаврилов Д.В. не може продовжувати розгляд справи у зв'язку із закінченням строку дії повноважень судді. 25.09.2018 року судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішину Ю.М. повторно автоматизовано розподілено дану справу та ухвалою від 26.09.2018 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 18.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Орловцева Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданій до суду позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 07.02.2019 року не з'явилась, надала свої повноваження представнику адвокату Андруневичу В.М., який в судовому засідання проти позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях на позов. (а.с. 73-75). Раніше, у судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, проти його задоволення заперечувала з підстав викладених у наданих до суду запереченнях. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року народилася позивач [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про [NUMBER], виданого повторно 13.09.2016 року Херсонським міським відділом актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (а.с. 115) та копія паспорта громадянина України [NUMBER], виданого 13.04.2005 року Суворовським РО УМВС України в Херсонській області (а.с. 113). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 15.04.2016 року [PERSON] померла [INFO] року у віці 78 років, актовий запис № 489 (а.с. 107 зв.). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді квартири [ADDRESS], яка належала останній на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.08.1993 року № [NUMBER], виданого Фондом комунального майна м. Херсона (а.с. 12). 12.05.2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіним М.М. за реєстровим №624, відповідно до якого [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно. Позивач [PERSON] спадщину за заповітом прийняла, подавши до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Василькової О.В. 20.07.2016 року відповідну заяву. Відповідач [PERSON] також подала до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу заяву від 15.09.2016 року про прийняття спадщини після померлої [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №17/2016 до майна померлої [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідач [PERSON] в силу ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку на спадкове майно після смерті матері [PERSON] Положеннями ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 1224 ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу для задоволення позову, визначено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовуються до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вказане кореспондується із положеннями п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, якими роз'яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови у позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статі 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] починаючи з січня 2011 року до часу смерті [PERSON] утримувала останню, зазначені обставини не були спростовані відповідачем [PERSON] та її представником, а також підтверджується поясненнями свідків, заявлених з боку позивача, які були допитані в судовому засіданні, а також поясненнями самої позивача [PERSON], які надані нею у якості свідка. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що [PERSON] усунулась від утримання та піклування про свою матір, не спілкувалася з нею та не приймала участь в її похованні. Позивач самостійно утримувала [PERSON] в достатній мірі, в наслідок чого, та, додаткового утримання та будь-якої іншої допомоги не потребувала. Після смерті [PERSON] її поховання було повністю влаштоване за рахунок позивача. Свої дії щодо [PERSON], яка була сусідкою позивача і не є її родичем [PERSON] пояснила вдячністю за складений на її ім'я заповіт. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач в наданому нею позові зазначає, що відповідач ухилялася від надання допомоги матері, яка перебувала у безпорадному стані, не проживала разом та не спілкувалася з нею. З акту ОСББ "Любисток" вбачається, що на час смерті [PERSON] вона проживала сама. З 2009 року пересувалася за допомогою палиці, а з 2013 року перестала виходити на вулицю та за межі квартири. З лютого 2016 року не могла самостійно себе обслуговувати. [PERSON] допомоги матері не надавала, її життям не цікавилася, протягом п'яти років доглядом займалася [PERSON] (а.с. 16). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які заявлені позивачем, надали суду свої пояснення, які зводяться до того, що [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], яка була особою похилого віку і потребувала сторонньої допомоги. Донька [PERSON] мати не відвідувала, допомоги не надавала. [PERSON] належним чином утримувала [PERSON], забезпечувала її продуктами харчування, ліками та всім необхідним, прибирала оселю. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона до 2013 року працювала листоношею, приносила пенсію [PERSON], та була доглянута, в квартирі чисто. Свідку відомо, що догляд за [PERSON] здійснювала сусідка [PERSON] В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] які заявлені з боку відповідача. Так, свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] була його бабусею, іноді вони спілкувалися. Бабуся грошей не просила, проте висловлювала побажання щоб [PERSON] частіше її відвідувала, бо скучала за нею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення які зводяться до того, що [PERSON] не відмовлялася від матері. [PERSON] доглядала свого хворого чоловіка, проживала на дачі, поховання [PERSON] не здійснювала, оскільки про смерть матері не була повідомлена. Факт не проживання [PERSON] разом із [PERSON] підтверджується поясненнями сторін, свідків, актом ОСББ "Любисток", а також наявною в матеріалах справи копією заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26.05.2012 року, яке набрало законної сили 07.05.2012 року, [PERSON], на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнано такою, що втратила право користування квартирою № [ADDRESS], власником якої є [PERSON] (а.с. 110 зв. - 111). Верховний Суд у своїй постанові від 17.10.2018 року по справі № 200/21452/15-ц зауважив, що безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. На підтвердження перебування [PERSON] у безпорадному стані позивачем надані наступні медичні документи, а саме: картка стаціонарного хворого № 01892 щодо перебування на стаціонарному лікуванні з 04.03.2009 року до 14.03.2009 року; епікриз, перебування на лікуванні у кардіологічному відділенні з 18.01.2011 року до 28.11.2011 року; медичні дослідження - ендоскопія 31.01.2011 року, УЗІ серця 27.11.2011 року, спіральна спіральна комп'ютерна томографія 18.01.11 року (а.с. 19). Зазначені докази свідчать про наявність у [PERSON] певних захворювань у зазначений період (2009-2011 роки), але не підтверджують і не вказують в достатній мірі на факт перебування [PERSON] саме у безпорадному стані. Під час розгляду справи також не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо ухилення відповідача від утримання [PERSON] З довідки № 753 від 26.03.2018 року виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України Херсонської області вбачається, що [PERSON] знаходилася на обліку в Управлінні ПФУ Херсонської області та отримувала пенсію за віком, розмір якої за період з квітня 2013 року по квітень 2016 року склав 42391,37 грн. (а.с. 122). Згідно довідки № 754 від 26.03.2018 року виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України Херсонської області встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Херсонської області та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з квітня 2013 року по квітень 2016 року склав 52422,06 грн. (а.с. 123). Отже, за період з квітня 2013 року по квітень 2016 року дохід [PERSON] перевищував дохід [PERSON] за вказаний період лише на 10025,06 грн., що свідчить про відсутність достатньої можливості у відповідача [PERSON] надавати матеріальну допомогу [PERSON] Зазначені позивачем [PERSON] обставини, що [PERSON] за життя [PERSON] протягом тривалого часу не проживала, не спілкувалася з останньою та не приймала участь в її похованні, самі по собі не можуть свідчити про факт умисного ухилення від надання допомоги і не є підставою для задоволення позову. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України), щодо ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в тому числі пояснення свідків, в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, який ним сплачено до подання позову. На підставі викладеного, ст. ст. 1217, 1224, 1233, 1235, 1241 ЦК України,

Outcome: dismissed