Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

20 березня 2019 року [PERSON] , звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в обґрунтування якої зазначив, що [INFO] помер гр. [PERSON] , який був йому рідним дядьком, а саме: братом матері заявника. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно - квартиру по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів вищевказану квартиру заявнику, однак під час складання заповіту було допущено помилку в написанні прізвища заявника, а саме вказано " [PERSON] ", замість правильного " [PERSON] ". При зверненні до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І., для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що через вказану помилку в прізвищі неможливо встановити факт того, що заповіт зроблений заповідачем саме на ім`я заявника, тому заявник змушений звернутися до суду з вказаною заявою. 26 червня 2019 року на підставі ухвали суду з метою виконання вимог частини 1 статті 189 Цивільного процесуального кодексу України розпочато підготовче провадження у справі, розгляд якої здійснюється у загальному порядку. 06 листопада 2019 року, ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. Заявник в судове засідання не з`явилася, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Тімуш К.О. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, за умови наявності усіх необхідних документів та доведення обставин справи, не заперечує проти заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] помер гр. [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7). За життя [PERSON] склав заповіт, яким 13.05.1993, належну йому квартиру під номером двадцять сім у будинку двадцять два по [ADDRESS] міста [ADDRESS] Рогу, заповів [PERSON] (а.с. 6). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2019, убачається, що до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І., для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] , 1966 року народження, однак у наданому спадкоємцем заповіті зазначено, що заповіт зроблений на ім`я [PERSON] . Таким чином неможливо встановити той факт, що заповіт зроблений заповідачем на ім`я [PERSON] , 1966 року народження. (а.с. 11). Із наданої копії свідоцтва про народження убачається, що прізвище, ім`я по батькові заявника - [PERSON] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно до паспорта громадянина України прізвище, ім`я по батькові заявника - [PERSON] . (а.с. 11). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованим 26.09.2018, дошлюбне прізвище матері заявника, [PERSON] - " [PERSON] " (а.с. 13). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що вказане у заповіті, посвідченим Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою, 13 травня 1993 року за №4-2403, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , прізвище заявника, не відповідає дійсному, яке є - « [PERSON] ». Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. Отже, враховуючи, що факт, заявлений [PERSON] , для встановлення у судовому порядку має юридичне значення для здійснення заявником права на спадкування, суд вважає можливим встановити вказаний факт в порядку, визначеному нормами глави 6 розділу IV ЦПК України.

Outcome: approved