Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач і його представник в судовому засіданні вимоги позову обгрунтовують тим, що 22.07.2008р. між позивачем [PERSON] і ЗАТ "АІСЕ Україна" була укладена угода №202070 згідно якої позивач вніс на рахунок ЗАТ 4719,76 грн., а остальну суму 118907,91 грн. він постійно вносив щомісячними платежами згідно графіку платежів на погашення кредиту, за рахунок якого ним був придбаний автомобіль CHERY Tigo B SQR7240T11T, об"ємом двигуна 2350 см. куб., кузов [NUMBER], 2007р. виготовлення, якому в подальшому був присвоєний реєстраційний номер [NUMBER]. 02.06.2014р. до позивача звернувся [PERSON], з яким він мав добрі стосунки, і запропонував йому купити у нього вказаний автомобіль за 10 тис. дол. США незважаючи на те, що вказаний автомобіль був у кредитній заставі і на нього банком виставлена заборона на розпорядження, про що позивач повідомив відповідачу. Однак враховуючи те, що отриманої суми буде достатньо для погашення кредиту він погодився, хоч зняття заборони на продаж автомобіля не мав. На пропозицію відповідача віддати автомобіль на тестування та перевірки якості автомобіля на неділю-дві [PERSON] віддав йому автомобіль і всі його приналежності. Після отримання автомобіля, [PERSON] почав уникати зустрічі із позивачем. [PERSON] систематично телефонував йому, однак відповідач на дзвінки не відповідав. В грудні 2014р. він зустрів [PERSON] і той пообіцяв найближчим часом розрахуватися за автомобіль, як тільки продасть автомобіль свого знайомого, враховуючи збільшення величини заборгованості позивача перед банком за цей автомобіль. [PERSON] займався купівлею-перепродажем автомобілів. В січні 2015р. [PERSON] повідомив позивача, що платити за автомобіль не в змозі, так як пройшло знецінення гривні. Але автомобіля йому на його вимогу не віддав і продовжує їздити на ньому. Твердження відповідача, що він заплатив позивачу 7000 дол. США за вказаний автомобіль є неправдою, оскільки про таку суму вони ніколи не домовлялися і позивач від [PERSON] її не отримував, тому вони виступають проти задоволення вимог відповідача по його зустрічному позову про визнання угоди дійсною та визнання за ним права власності на вказаний автомобіль, та просять задоволити їх позов про витребування вказаного автомобіля, посилаючись при цьому на ст. ст. 210, 220 ч.2, 387, 610,620,640 ЦК. Також просять стягнути витрати позивача по сплаті судового збору. Відповідач і його представник вимоги позову не визнали, зустрічний позов підтримали і пояснили, що [PERSON] знає позивача більше 10 років. Два роки тому їхні стосунки стали більш близькими, т.я. дитина позивача стала ходити до школи і дружина [PERSON] стала його класним керівником. Позивач неодноразово пропонував його дружині купити у нього вказаний автомобіль. 02.06.2014р. позивач зробив і йому аналогічну пропозицію. Він оглянув автомобіль, останній був у хорошому стані.В цьому він розбирається, оскільки займається купівлею і продажем автомобілів. В цей же день він віддав [PERSON] 7 тис. дол. США, про яку вони домовились, в присутності дружини позивача і їх малолітньої дитини. Інших свідків при цьому не було. Розписки про це він ніякої не брав, оскільки вони були в дружніх стосунках. Позивач віддав йому автомобіль , зимову резину, запасні ключі, страховку і техпаспорт на автомобіль. Про те, що в техпаспорті вказаного автомобіля зроблена запис що автомобіль має відношення до ЗАТ "АІСЕ Україна" і його відчудження заборонено він помітив тільки вдома. На слідуючий день він звернувся до позивача по цьому питанню , а той запевнив його, що із-за бумажної волокіти він тільки на протязі двох місяців закриє кредит у банку на цей автомобіль і ніяких проблем не виникне. Через деякий час він декілька разів телефонував позивачу про переоформлення автомобіля на нього, а той все запевняв, що буде все нормально. А після Нового року повідомив його, що у нього виникли проблеми із погашенням кредиту і запропонував, щоб він - [PERSON] оплатив цей банківський борг в сумі 55 тис. грн. Він не погодився із цим. І позивач звернувся до суду із надуманим позовом. Він заплатив позивачу за вказаний автомобіль суму, яка склалась на ринку за подібні автомобілі. Позивач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу автомобіля, тому вони просять відмовити в задоволенні вимог позивача і задоволити їх зустрічний позов, визнавши договір купівлі-продажу вказаного автомобіля дійсним , визнавши за ним - [PERSON] право власності на нього. Про те, що позивач продавав вказаний автомобіль знає пів-селища, в якому вони проживають. На сьогоднішній день вказаний автомобіль знаходиться у користуванні у нього - [PERSON] і він підтверджує його марку і інші дані по всьому автомобілю, які вказав позивач. Третя особа без самостійних вимог ЗАТ "АІСЕ Україна" просить розглядати справу без його участі, вимоги позову [PERSON] підтримує. Вислухавши сторони, допитавши за клопотанням [PERSON] свідка [PERSON], яка заперечила факт передачі коштів за автомобіль позивачу, вислухавши пояснення спеціаліста центру надання послуг, пов"язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Конотоп та Конотопського району [PERSON] та перевіривши матеріали справи суд приходить до слідуючого висновку. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК обставини справи,які за законом мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ч.1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] на праві власності мається автомобіль CHERY Tigo B SQR7240T11T, кузов [NUMBER], 2007р. виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER], якого він придбав 19.12.2008р. у ТОВ "СІ ЕЙ Автоматів" за кредитні кошти виділені ЗАТ "АІСЕ Україна" . Вказаний автомобіль 23.12.2008р. [PERSON] передав у заставу ЗАТ "АІСЕ Україна" для забезпечення вимог кредитора, який виділив кошти на придбання цього автомобіля. Згідно п. 2.2.2 договору застави [PERSON] до погашення свого боргу перед банком зобов"язаний не знімати автомобіль з обліку в органах Державтоінспекції, не відчужувати його , не передавати його в оренду (тимчасове користування) іншим особам без згоди заставодержателя. Вказане підтверджується відповідними договорами (л.с. 6-19). В технічному паспорті на вказаний автомобіль, виданому на ім"я [PERSON] в особових відмітках зазаначено :" Розстрочка - ЗАТ "АІСЕ Україна". Відчудження заборонено" (л.с. 34).Вказана запис зроблена таким же шрифтом, що і інші записи. Техпаспорт сколадається із однієї пластикової картки і не побачити вказану запис неможливо. Таким чином із викладених даних вбачається, що вказаний автомобіль належить на праві власності [PERSON], який обмежений у праві розпорядження ним до погашення боргу перед банком. Що борг перед банком існує на момент розгляду справи не заперечується і стороною відповідача. Відповідно до положення ст. ст. 206 ч.1, 208 ч.1 п. 3 ЦК у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять (340 грн) і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян , крім тих , які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державної реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсності. Згідно із положенням п.1,п.3 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 з послідуючими змінами транспортні засоби підлягають державній реєстрації і цим Положенням передбачається письмова форма купівлі-продажу автомобіля. Із вивчених матеріалів справи слідує, що сторона відповідача не надала належних доказів, які б підтверджували, що [PERSON] домовився із [PERSON] про купівлю спірного автомобіля саме за 7 тис. дол. США. Пояснення сторони відповідача, що цілий ряд свідків опосередковано знають, що позивач продав йому автомобіль за вказану суму і при їх допиті вони це підтвердили б, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані "покази свідків" відносяться до неналежних доказів. Крім цього відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про заставу" заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. У позивача згоди заставодержателя на відчудження спірного автомобіля немає, а отже вказаний автомобіль не міг бути відчудженим. Сторона відповідача на обгрунтування своїх вимог посилається на ст. 220 ЦК згідно якої при ухиленні сторони від нотаріального посвідчення укладеної угоди, суд може визнати такий договір дійсним і просить це зробити. Однак на підставі цього закону це зробити неможливо оскільки вказаний закон приміняється тільки за умови обов"язкового нотаріального посвідчення договору. А вказаний відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля не підлягає обов"язковому нотаріальному посвідченню. В зв"язку із цим навіть при відповідних доказах, судом не міг бути визнаний такий договір дійсним. Враховуючи проаналізовані докази задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання договору купівлі продажу вказаного автомобіля дійсним і визнання за ним права власності за ним є неможливим.

Outcome: dismissed