Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Чорнобаївської селищної ради Черкаської області (далі - відповідач), третя особа - [PERSON], про визнання у порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] заповіту не складала. Позивач прийняла спадщину своєї матері згідно діючого на час відкриття спадщини законодавства, вступивши у фактичне володіння і управління спадковим майном шляхом отримання у власність впродовж шести місяців з дня смерті [PERSON] речей домашнього вжитку, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки державний акт на неї не видавався. У зв'язку з цим позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У судове засідання сторони не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 43). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 22). Третя особа - [PERSON] направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 39). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від [INFO] року серії [NUMBER] (а.с. 7). Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26 листопада 1979 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Після одруження з [PERSON] позивач змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 27 листопада 1999 року серії [NUMBER] (а.с. 9). Заповіту [PERSON] не складала, після її смерті відкрилася спадщина. Позивач вступила у фактичне володіння і управління спадковим майном [PERSON] шляхом отримання у власність впродовж шести місяців з дня її смерті речей домашнього вжитку, що підтверджується довідкою Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 5 грудня 2017 року № 6649 (а.с. 12). Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні приписи ЦК УРСР. Як зазначено у ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з ч. 1 і 2 ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 525 ЦК УРСР встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Отже часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, а саме [INFO] року. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 30 грудня 2017 року (вих. № 2226-01/16) (а.с. 38), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 21), після померлої [PERSON] спадкова справа не заводилася. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 19 грудня 2017 року (вих. № 2070/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] оригіналів документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 23). Згідно з листом відділу у Чорнобаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 6 грудня 2017 року № 1149 на підставі рішення Чорнобаївської селищної ради від 26 березня 2001 року № 12 на ім'я [PERSON] було виготовлено державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,46 га, яка знаходиться в адміністративних межах Чорнобаївської селищної ради Черкаської області (колишнє землекористування СТОВ "Колос"), але державний акт [PERSON] не отримувала (а.с. 10). Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину [PERSON], вступивши у фактичне володіння і управління спадковим майном шляхом отримання у власність впродовж шести місяців з дня її смерті речей домашнього вжитку, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки державний акт на неї не видавався. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позову відповідачем та третьою особою, а також на те, що [PERSON] при житті не встигла зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved