Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві він вказав, що 12 грудня 2017 року [PERSON] позичила під розписку в [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 26 238,90 гривень згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.06.2018 року, які зобов`язалася повернути в двохмісячний термін з 01.01.2018 року по 01.03.2018 року, з відсотками 300 доларів США, що еквівалентно 7 871,67 гривень. Свої зобов`язання щодо повернення боргу відповідачка не виконала до цього часу, що змусило позивача звернутися до суду. [PERSON] просить стягнути з відповідачки 26 238,90 гривень основного боргу, 7 871,67 гривень відсотків за користування коштами, 3 відсотки річних з простроченої суми боргу за період з 01.03.2018 року по 25.06.2018 року в розмірі 328 гривень, інфляційне збільшення боргу за період з березня 2018 року по травень 2018 року в розмірі 648 гривень, що в загальному становить 35 086,57 гривень, а також стягнути судові витрати по справі. У вересні 2018 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що 12 грудня 2017 року власноруч написала розписку про позику у [PERSON] грошової суми у розмірі 1000 доларів США, яку зобов`язалась повернути в двохмісячний строк з 01 січня 2018 року по 01 березня 2018 року. Вказані грошові кошти фактично позичав її чоловік [PERSON] , кошти він отримав і розпоряджався ними не в інтересах сім`ї. Також вона наголошує, що позивач неправильно трактував речення із розписки "під відсоток 300 американських доларів", тому що йшлося про 300 доларів США річних (як загальноприйнято у всіх кредитних договорах із банками). 300 доларів США - це неспівмірні відсотки за користування позикою у розмірі 1000 доларів США всього лише протягом 79 днів. У розписці однозначно йшлося про річні відсотки за користування позиченими грошовими коштами. Відсотки за користування 1000 доларів США протягом 79 днів складають 300х79/365=65 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 65х26,2389=1705,53 гривень. Прострочення боргу складає 115 днів, а не 117, як зазначив позивач. Останнім днем повернення позики було 01 березня 2018 року. Відповідно першим днем прострочення зобов`язання було 02 березня 2018 року. Період з 02 березня 2018 року по 25 червня 2018 року (день подання позовної заяви) охоплює 115 днів. 3 відсотки річних обраховуються таким чином: сума санкції = сума заборгованості х 3 х кількість днів прострочення/365/100 -- 27944,43 х 3 х 115/365/100=264,13 гривень. Щодо стягнення індексу інфляції [PERSON] вказала, що відповідно до чинного законодавства індексації підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Також вона вважає, що витрати на правничу допомогу адвоката орієнтовно 5 400 гривень неспівмірні із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт по наданню правничої допомоги, а також значенням справи для позивача. Враховуючи наведені обставини, просить позовні вимоги задовольнити частково. В жовтні 2018 року від представника позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що борговою розпискою відповідача не передбачено здійснення позик третьою особою або на користь третьої особи, яким чином відповідач розпорядився отриманими коштами справи не стосується. Судячи із розписки відповідача від 12.12.2017, остання зобов`язалася позичені грошові кошти в сумі 1000 доларів США повернути у двомісячний термін з 01.01.2018 по 01.03.2018, під відсоток 300 доларів США. Відповідачем, при складанні розписки, конкретно вказано термін користування позикою строком 2 місяці та плату за користування позикою в сумі 300 доларів США. Таким чином, іншого трактування змісту складеної відповідачем розписки бути не може. Питання «неспіврозмірності» відсотків за користування позикою є недоречним через те, що відповідач на умови позики погодилася та у розписці однозначно вказала, на який термін здійснює позику та яку суму коштів зобов`язується оплатити за вказану позику у даний термін. За висновком ВССУ у справі № 754/12040/15-ц чинному законодавству України не суперечить стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. А тому представник позивача просить позовну заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнає частково з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачки, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за якими позивачка позичила відповідачці грошові кошти в сумі 1000 доларів США, під відсоток 300 доларів США. Факт укладення договору позики між сторонами, отримання [PERSON] вищезазначеної суми, а також волевиявлення відповідачки повернути отримані в борг кошти в двохмісячний термін, з 01.01.2018 року по 01.03.2018 року, підтверджується відповідною розпискою, підписаною відповідачкою. Проте, зобов`язань за договором позики [PERSON] не виконала. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст.ст.536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Отже, в ст. 1048 ЦК. України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. На підставі ст. 99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня. У національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов`язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України. Враховуючи те, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення позивачці суми позики в повному обсязі до 01.03.2018 рок, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки суми основного боргу в розмірі 26 238,90 гривень. Щодо вимог позивачки про стягнення з позичальника на підставі ст. 1048 ЦК України процентів за користування коштами, то в цій частині вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише в тому разі, якщо договором не встановлено інші умови. Установлення сторонами у випадку прострочення виконання зобов`язання плати за користування позикою у твердій грошовій сумі не узгоджується із вимогами закону, передбаченого у ст. 536, 1048 ЦК України, якими визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється й нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справи суд враховує фактичні обставини справи і вважає за необхідне обмежити стягнення відсотків періодом користування грошовими коштами лише на рівні облікової ставки Національного банку України у відповідності до вимог ст. 1048 ЦК України. За фактичними обставинами справи проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ становлять: за період з 12.12.2017 року по 14.12.2017 року (13,5%) - 58,23 гривень, за період з 15.12.2017 року по 25.01.2018 року (14,5 %) - 875,56 гривень, за період з 26.01.2018 року по 01.03.2018 року (16 %) - 782,11 гривень, загальний розмір - 1715,90 гривень. Таким чином, на підставі ст.ст.1046, 1048,1049 ЦК України з позичальника на користь позивачки підлягають стягненню 26 238,90 гривень суми основного боргу і 1715,90 гривень відсотків за користування грошима, а всього 27 954,80 гривень. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. (ч.1 ст.1050 ЦК України). У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За період з 02 березня 2018 року по 25 червня 2018 року розмір 3 % річних від простроченої суми становить 264,23 гривень. Щодо наданого розрахунку збитків, завданих інфляцією, суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цч15 борги в іноземній валюті не індексуються на підставі статті 625 ЦК України. У Постанові відзначено, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України -гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. А тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. та за надання їй правничої допомоги адвокатом в сумі 9800 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги судом задоволено частково, що становить 80,4% (28 219,03 х 100 : 35 086,57), а тому з відповідачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 8 445 гривень 86 копійок (10 504,80 х 80,4 : 100)).

Outcome: partial