Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальних збитків у розмірі 298567,25 гривень та моральної шкоди у сумі 50000 грн., заподіяних в результаті ДТП, в якому зазначила, що [PERSON] 14.07.2013 року о 00 год. 40 хв. по а/д Стрий - Кіровоград - Знам'янка 730 км. керуючи автомобілем RENAULT MAGNUM сідловий тягач-Е д/н [NUMBER] та напівпричепом Orthaus, реєстраційний номер [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзжої частини та допустив перевертання автомобіля від чого автомобіль та ПР Orthaus отримали значні пошкодження, які згідно звіту про оцінку автомобіля та звіту про експертну оцінку напівпричепа становлять 300867,25 гривень. Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.08.2013 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення по ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Автомобіль та напівпричіп належить на праві приватної власності згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів позивачу. Крім того [PERSON] вважає, що неправомірними діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду розмірі 50000 гривень. Також просила стягнути з відповідача на її користь вартість проведених експертних досліджень в сумі 1300 гривень 00 копійок. Зважаючи на ті обставини, що відповідач ухиляється від відшкодування позивачеві заподіяної шкоди, вимушена захищати свої права в суді. Представник позивача надала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог у цивільній справі №387/1285/15-ц в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні перед початком розгляду справи по суті надала заяву позивача, в якій просилазмінити матеріально-правові підстави щодо стягнення з відповідача [PERSON] коштів. Зазначила, що належні їй на праві власності автомобіль RENAULT MAGNUM сідловий тягач-Е д/н [NUMBER] та напівпричіп Orthaus, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі усної домовленості позивач передала в тимчасове володіння відповідачу разом із свідоцтвами про їх реєстрацію. Водночас позивач з відповідачем не перебували в трудових відносинах. Тому не має заперечень щодо правомірності володіння й керування відповідачем в момент дорожньо-транспортної пригоди належними їй на праві власності транспортними засобами. Вимогу про повернення транспортних засобів у такому стані як відповідач їх брав пред'являла усно. Однак відповідач в тому ж стані їх не повернув, оскільки в результаті ДТП автомобіль та напівпричіп були істотно пошкоджені, а тому і позовні вимоги сформульовані у відповідності до ст.1212 ЦК України. Водночас представник позивача зазначив, що транспортні засоби у пошкодженому вигляді повернуті власнику відразу після ДТП 15.07.2013. Власник транспортних засобів до інших осіб не звертався про відшкодування збитків. Будь-якими страховими компаніями збитки не відшкодовувались. Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 1212 та ст.22 ЦК України просив суд стягнути матеріальні збитки у розмірі 298567,25 гривень та вартість проведених експертних досліджень в сумі 1300 гривень 00 копійок. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що [PERSON] виконував роботу з перевезення вантажів для [PERSON], який не бажав офіційно оформляти з ним трудові відносини, та який являється батьком позивачки. Тому ці правовідносини повинні трактуватись у відповідності до Кодексу законів про працю. Крім того, позивачем не надано доказів перебування транспортних засобів у відповідача та доказів передачі відповідачу транспортних засобів. Факт передачі реєстраційних посвідчень на транспортні засоби підтверджують факт користування, а не володіння майном, набуття майна або його збереження за рахунок іншої особи. Також [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП за участі автомобіля RENAULT MAGNUM, однак жодні напівпричепи, як транспортні засоби, які належать [PERSON] не описані в схемі ДТП, протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду. Тому таку вимогу представник відповідача вважає необґрунтованою. Також представник відповідача зазначив, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту в суді, оскільки обґрунтування позовних вимог у відповідності до ст.1212 ЦК України є безпідставними. А саме факт безпідставного набуття майна відповідачем жодним чином не підтверджено, а транспортні засоби знаходяться фактично у позивача. Тому вважає, що посилання позивача на ст.1212 ЦК України є безпідставним. Крім того вважає, що в судовому засіданні має місце зміна позивачем одночасно підстави і предмету позову, що суперечить ст. 31 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні підтримав заперечення свого представника, надав пояснення, що він з батьком позивачки [PERSON] усно домовились про те, що він на автомобілі RENAULT MAGNUM виконуватиме для нього певні роботи, в тому числі перевозити зерно. Відповідно йому був наданий автомобіль, в якому були наявні свідоцтва про реєстрацію автомобіля RENAULT MAGNUM та напівпричепа, якого саме не пам'ятає. Зазначив, що в день коли трапилось ДТП він їхав на автомобілі RENAULT MAGNUM з напівпричепом. Коли сталося ДТП автомобіль RENAULT MAGNUM перекинувся, а напівпричіп не був перевернутий, так як відломався палець напівпричепа, а тому зазнав незначних пошкоджень. Водночас ті пошкодження, які заявила позивач щодо напівпричепа не відповідають тим, які завдані під час ДТП. Зазначене також доводить і та обставина, що автомобіль RENAULT MAGNUM доставлявся на напівпричепі, який потрапив у ДТП. В свою чергу відповідач в судовому засіданні підтвердив факт написання ним пояснень, які долучені до матеріалів про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], зазначивши, що такі пояснення писались ним під диктовку працівника ДАІ. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: З наданих позивачем свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії САО № 245170 та серії САА № 419000 з'ясовано, що [PERSON] є власником автомобіля марки RENAULT модель MAGNUM тип сідловий тягач-Е д/н [NUMBER] та напівпричепа марки ПР, модель Orthaus, тип н/причіп Фургон-Е, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно листа Регіонального сервісного центру в Кіровоградській області, за даними НАІС ДДАІ МВС України, [PERSON] зареєстровано на праві власності вантажний автомобіль марки RENAULT модель MAGNUM тип сідловий тягач-Е д/н [NUMBER] та напівпричепа марки ПР, модель Orthaus, тип н/причіп Фургон-Е, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно звіту № 225/13 про оцінку автомобіля RENAULT MAGNUM 440, державний реєстраційний номер [NUMBER], складеного 14.10.2013 року суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT MAGNUM 440, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на 09.10.2013 року складає: 164854,25 гривень. Ринкова вартість КТЗ - 164854,25 гривень ( а.с.7-30). Згідно звіту № 002-14 про експертну оцінку напівпричепу складеного 31.01.2014 року ФОП [PERSON] встановлено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ марки напівпричіп-фургон Orthaus, реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження з авто товарознавчої точки зору станом на 03.01.2014 року складає: 193369,17 гривень. Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ марки напівпричіп-фургон Orthaus, реєстраційний номер [NUMBER] визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження станом на 03.01.2014 року складає 133713,53 гривень. Ринкова вартість КТЗ напівпричіп-фургон Orthaus, реєстраційний номер [NUMBER] на момент пошкодження - 133713,53 гривень ( а.с. 33- 63). Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що спростовують зазначені звіти експертної оцінки, та які могли бути підставою неприйняття їх до уваги судом. Суд зазначає, що оцінювачі [PERSON] та [PERSON] виконали вимоги Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів №145/5/2092 від 24.11.2003 року (далі - Методика), що підтверджується звітом № 225/13 від 14.10.2013 року та № 002-14 від 31.01.2014, фотографіями та іншими наданими до звіту документами. Свідок [PERSON] надав суду показання, що коли сталося ДТП, він на той час працював на батька позивачки [PERSON] за письмовим трудовим договором. Дочка [PERSON] жодного відношення до цих відносин не має. Аналогічно на [PERSON] працював і [PERSON]. Щодо факту укладення [PERSON] трудових договорів йому нічого не відомо. Крім того, після того як сталося ДТП, він під'їхав на місце і був там присутнім. Події ДТП він не бачив. На місці ДТП автомобіль RENAULT MAGNUM погрузили у пошкоджений напівпричіп, яким доставлявся до місця призначення. Суттєвих ушкоджень напівпричепа він не бачив. Під час огляду стану напівпричепа на фототаблицях долучених до звіту № 002-14 про експертну оцінку напівпричепа складеного 31.01.2014, не зміг надати відповідь чи саме цей причіп потрапив у ДТП. Відповідно до постанови Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2013 року, яка набрала законної сили, [PERSON] 14.07.2013 року о 00 год. 40 хв. по а/д Стрий - Кіровоград - Знам'янка 730 км. керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзжої частини та допустив перевертання автомобіля Рено від чого автомобіль отримав пошкодження, таким чином порушив п. 13.1 ПДР України. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого за ст.124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні з пояснень відповідача [PERSON], з'ясовано, що він керував автомобілем RENAULT MAGNUM з напівпричепом та допустив перевертання автомобіля RENAULT MAGNUM. Водночас повідомив, що сам напівпричіп не перевертався. Разом з тим, суд досліджуючи матеріали справи про адміністративне правопорушення ознайомився із поясненнями [PERSON] після вчинення ДТП, де він пояснив, що виїхав за межі проїзжої частини та допустив перекидання автомобіля Рено ВА9006 ВА та напівпричепа ВА9820ХХ. Зазначене відповідає відображеним ушкодженням у звіті № 002-14 про експертну оцінку напівпричепу складеного 31.01.2014 року, згідно якого під час візуального огляду та органометричного дослідження встановлено, що у КТЗ внаслідок ДТП та механічного контакту у взаємодії некерованих сил під час перекидання виникли порушення геометричних розмірів форм з послідуючим пошкодженням, деформацією, затисненням, скрученням, переломами, розривами, подряпинами, вм'ятинами складників причепу: рама причепу (скручення), переломи, каркас кузову причепу з розривами поперечних та продольних штанг (скручення, перелом), балок та направляючих сендвич панелей, підлога кузову (деформація скручення), направляючі та поперечини траверси тенту (перелом, розриви), тент (розриви полотна), сендвич - панелі передка (розрив), майданчик оглядовий в передній частині (деформація, перелом профільних та трубчатих складників), сендвич панелі лівого борту кузову (перелом, вм'ятини), сендвич панелей правого борту кузову, складники підвісок системи амортизації та вирівнювання. Кузов та рама отримали перекіс та скручення. Тому суд вважає, що ушкодження напівпричепа марки ПР, модель Orthaus, тип н/причіп Фургон-Е, реєстраційний номер [NUMBER] мало місце внаслідок виникнення ДТП. З обставин справи з'ясовано, що матеріальна шкода [PERSON] заподіяна з вини водія [PERSON] внаслідок пошкодження автомобіля [NUMBER] та напівпричепа марки ПР, модель Orthaus, тип н/причіп Фургон-Е, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Згідно п. 2.2 ПДР, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Згідно п. 2.12 ПДР, власник транспортного засобу має право довіряти в установленому порядку користування і розпорядження транспортним засобом іншій особі. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, від 27 березня 1992 року № 6 у п.4 роз'яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, як вбачається з наведеного, суб'єктами відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки може бути власник цього джерела, володілець, тобто особа, яка фактично утримує у себе це джерело, а також особа, яка без відповідної правової підстави заволоділа ним. Суд зазначає, що для вирішення питання про відшкодування тією чи іншою особою шкоди, судом визначити дві основні ознаки володільця транспортного засобу: юридичну та матеріальну (фактичну), тобто, виявити того, хто фактично володіє транспортним засобом ( а саме здійснює його експлуатацію, використання, зберігання та утримання) та відповідні правові підстави такого володіння. В судовому засіданні з пояснень відповідача [PERSON] з'ясовано та сторонами не заперечувалось, що [PERSON] був наданий автомобіль для користування батьком позивачки, в салоні якого були наявні документи на автомобіль RENAULT MAGNUM та свідоцтво про реєстрацію напівпричепа Фургон-Е, реєстраційний номер [NUMBER]. Доводи [PERSON], що власниця [PERSON] безпосередньо не передавала автомобіль та документи, суд не приймає до уваги, так як сам [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що саме він керував транспортним засобом із напівпричепом з наявними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів. В судовому засіданні відповідач наполягав, що в період коли сталося ДТП він перебував з позивачем у трудових відносинах, водночас будь-яких доказів у підтвердження своїх доводів суду не надав. Відповідно до ч.1,2 ст. 22 ЦК України \~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення \~свого порушеного права \~( реальні збитки ); доходи, які особа могла б реально одержати \~за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода ). Відповідно до вимог статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб . Відповідно до вимог частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду , оренди, тощо ) володіє транспортним засобом . Відповідно до п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року №4 ( далі по тексту Постанова ) особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Аналізуючи вищевикладені законодавчі норми, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] добровільно як власник транспортного засобу, передала його у володіння [PERSON]. При цьому законом не передбачено, що власник транспортного засобу, передаючи транспортний засіб у володіння іншій особі має укладати будь-які письмові угоди, які б підтверджували укладання між ними відповідного договору. Таким чином, оскільки законом не передбачається укладання письмових угод на підтвердження передачі транспортного засобу у володіння і при відсутності заяви власника про неправомірне заволодіння його транспортним засобом, вважається, що особа, яке керувала ним, володіє ним на законних підставах. \~ Також суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування статті 1212 ЦК України, оскільки судом не встановлені, а позивачем не доведені обставини безпідставного набуття та утримання відповідачем транспортних засобів, що підтверджується як поясненнями самого ж представника позивача так і поясненнями відповідача. Сторони пояснили суду, що автомобіль [PERSON] повернутий власнику відразу після ДТП, однак із пошкодженнями спричиненими внаслідок ДТП. Суд зазначає, що Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" передбачено, що підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Також в судовому засіданні на пропозицію суду, сторонами не надано доказів про те, що \~цивільно-правова відповідальність водія автомобіля " RENAULT MAGNUM сідловий тягач-Е д/н [NUMBER] та напівпричепа марки ПР, модель Orthaus, тип н/причіп Фургон-Е, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди. \~Згідно звітів № 225/13 від 14.10.2013 та № 002-14 від 31.01.2014 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, водночас суб'єктом оціночної діяльності визначено збитки шляхом зменшення вартості відновлювального ремонту, до ринкової вартості. Таким чином, оцінка майнової шкоди завданою пошкодженням автомобіля " RENAULT MAGNUM сідловий тягач-Е д/н [NUMBER] та напівпричепа марки ПР, модель Orthaus, тип н/причіп Фургон-Е, реєстраційний номер [NUMBER] проведена відповідно до вимог закону і у суду не має підстав не приймати її при ухваленні рішення. Враховуючи викладене та вимоги ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" автомобіль позивача " RENAULT MAGNUM сідловий тягач-Е д/н [NUMBER] та напівпричепа марки ПР, модель Orthaus, тип н/причіп Фургон-Е, реєстраційний номер [NUMBER] вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно недоцільним у зв'язку з тим, що витрати на відновлюваний ремонт транспортних засобів згідно зі звітами перевищують їх вартість . Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Також суд зазначає, що звіт № 002-14 про експертну оцінку напівпричепу від 31.01.2014 року не є належним доказом, який підтверджує розмір витрат за проведення оцінки майна, а тому не доведено свої позовні вимоги щодо стягнення витрат у розмірі 1300 гривень. В судове засідання не надано оригіналу первинного документа, водночас представник позивача повідомив, що платіжний документ втрачений. Тому позовні вимоги у цій частині є недоведеними і не підлягають до задоволення. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по справі пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ст.ст. 22, 386, 395, 398, 1187 ЦК України,

Outcome: partial