Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

30.03.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON], яка була уточнена в ході судового розгляду 10.05.2018, до [PERSON], в якій він просив встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в смт. Ямпіль, Краснолиманського району, Донецької області, та [PERSON], [INFO], який помер [INFO] в с. Ямпіль, Краснолиманського району, Донецької області; встановити що він- [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в смт. Ямпіль, Донецької області, є відповідно сином та матір'ю; визнати за ним право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які розташовані по [ADDRESS] (а.с.8-15, 97). 24.04.2018 [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, до [PERSON], в якій просив встановити факт прийняття ним спадкового майна, яке залишилось після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; встановити факт родинних відносин між ним - [PERSON], [INFO], та померлою [INFO] [PERSON], визнав [PERSON] своєю матір'ю; визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.76-79). Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, просить розглянути цивільну справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, про що надав до суду відповідну заяву (а.с. 97 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явивсяь, просить розглянути цивільну справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, про що надав до суду відповідну заяву (а.с.98 ). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлені фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] помер [PERSON], який постійно мешкав в смт. Ямпіль Лиманського (колишня назва Краснолиманського ) району, Донецької області(а.с.28). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], та яке належало спадкодавцю на підставі договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва житлового будинку укладеним між відділом комунального господарства виконкому районної ради депутатів та [PERSON] 17.07.1962, посвідченого нотаріусом Краснолиманської нотаріальної контори 31.07.1962 за реєстровим №1529(а.с.30-32). Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз'яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. Спадкодавець [PERSON] до смерті спадковим майно не розпорядився, заповіт не залишив. Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти, чоловік (дружина), батьки померлого. В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] були його дружина [PERSON](а.с.25), та діти: [PERSON](позивач по справі, відповідач по зустрічному позову)(а.с.27), які прийняли спадщину фактично, згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, тобто вступили в управління та володіння спадковим майном, та [PERSON] (відповідач по справі, позивач по зустрічному позову)(а.с.26). Дружина спадкодавця [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON], та була зареєстрована у спадковому будинку [ADDRESS](а.с.48). Син спадкодавця [PERSON] з 1990 року та до теперішнього часу зареєстрований в спадковому будинку за адресою: [ADDRESS], але в зазначеному житловому приміщенні не мешкає з 1995 року, що підтверджується довідками від 18.04.2018, складеними старостою Ярівського старостинського округу Богуславським О.М. та актом від 23.04.2018, складеним старостою Ямпілського сторостинського округу Рибалко Ю.В.(а.с.80- 83). Син спадкодавця [PERSON] з 1989 року по теперішній час постійно проживає та зареєстрований у [ADDRESS](а.с.60). Після смерті спадкодавця [PERSON], його спадкоємці [PERSON] та [PERSON], реалізуваши своє спадкове право, фактично прийняли спадщину, оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном, постійно здійснювали догляд за домоволодінням та земельною ділянкою, розпоряджалися особистими речами померлого. Даний факт підтверджується довідкою Ямпільського старостинського округу виконкому Лиманської міської ради від 20.01.2018 року №513(а.с.83). Тобто фактично, на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому враховуючи цивільне законодавство, яке діяло на час відкриття спадщини, а саме ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР він вважається таким, що теж прийняв спадщину. Спадкові права після смерті [PERSON], померлого [INFO] ніхто зі спадкоємців першої черги за законом - [PERSON], [PERSON], [PERSON], юридично не оформив. [INFO] померла [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS](а.с.29). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 ст. 1217 ЦК України (в редакції 2004 року чинній на момент відкриття спадщини) передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та законом. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та яке вона прийняла після смерті [PERSON], але юридично не оформила своїх спадкових прав. Статтею 1261 ЦК України (в редакції 2004 року чинній на момент відкриття спадщини) визначено, що першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно є її сини: [PERSON], [PERSON], які згідно вимог ст. 1268- 1270 ЦК України, прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини подали до нотаріуса заяву про її прийняття. Відповідно до повідомлення Лиманської державної нотаріальної контори від 17.04.2018, на підставі заяв від 18.02.2016 про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON] та [PERSON], заведена спадкова справа № 66/2016 після померлої [INFO] [PERSON], з іншими заявами про прийняття спадщини або про відмову ніхто не звертався(а.с.67). Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори [PERSON] від 03.02.2018 [PERSON] та [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтв про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок, оскільки [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], але за життя не оформила, тобто відсутній правовстановлюючий документ на її ім'я; не підтверджується родинний зв'язок між позивачем/відповідачем та спадкодавцем (в свідоцтві про смерть прізвище зазначено «[PERSON]»); не підтверджується факт шлюбних відносин між спадкодавцями в зв'язку з тим, що в свідоцтвах про їх смерть по різному зазначені прізвища - «[PERSON]» та «[PERSON]»(а.с.50). Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 315 в судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин, реєстрації шлюбу, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], встановлення факту реєстрації шлюбу між їх батьками [PERSON] та [PERSON] мають для них юридичне значення, оскільки від встановлення цих фактів безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до актового запису № 43 від 17.09.2015 про смерть [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17.09.2015 ) її прізвище на українській мові вказано як «[PERSON]», а в паспорті громадянина України, виданому на ім'я [PERSON] та [PERSON], вказано прізвище на українській мові як "[PERSON]"(а.с.19-22). Між тим родинні стосунки між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.05.1986 та серії [NUMBER] від 28.12.1963, відповідно. [PERSON] народився [INFO] селищі Ямпіль, Краснолиманського району, Донецької області. [PERSON] народився [INFO] в м. Юрюзань, Челябінської області. В графі «батьки» свідоцтва про народження російською мовою зазначено: батько «[PERSON]», мати «[PERSON]». Крім того факт родинних відносин підтверджується: свідоцтвом про шлюб від 09.02.1963 серії [NUMBER], виданим міським бюро РАГС м. Юрюзань, Челябінської області, Росія, тобто за місцем народження [PERSON] Таким чином, порушення та неточності в написанні прізвища в актовому записі про смерть [PERSON] викликані у зв'язку із некоректним перекладом прізвища з російської мови. Пункт 9 Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України Про розгляд цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 визначає, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у судовому порядку можуть бути встановлені факти,від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт реєстрації шлюбу між [PERSON], [INFO], який помер [INFO], та [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] підтверджується: свідоцтвом про шлюб від 09.02.1963 серії [NUMBER], виданим міським бюро РАГС м. Юрюзань, Челябінської області, з якого вбачається, що шлюб було зареєстровано 09.02.1963 між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; інформацією, що міститься в довідці Ямпільського старостинського округу від 16.03.2018 №591, засвідченої Лиманською міською радою, згідно якої [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON] яка померла [INFO], дійсно мешкали однією сім'єю з 1966 року в [ADDRESS] та перебували у шлюбі з 1963 року; [PERSON] та [PERSON] були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, від шлюбних відносин у них народилося 2дітей, яких вони разом виховували(а.с.52, 57); свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON], де батьками зазначені спадкодавці(а.с.26-27). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при наявності умов для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. П. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦЮ та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). У відповідності зі ст. 1218 до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Однак чинним законодавством не встановлений чіткий термін для отримання зазначеного свідоцтва - «Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини». Відповідно отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем строком не обмежена і таке право не припинилося внаслідок його смерті. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки на теперішній час, сторони у справі не можутьв іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту реєстрації шлюбу, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, реалізувати своє право на спадщину, та враховуючи досягнуту згоду міє ними щодо визнання позову, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом та позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved