Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 10 лютого 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 1200 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобовязання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором: по кредиту - в сумі 1158,66 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 20335,71 грн., по комісії (пені) за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 3589,70 грн., по штрафу (фіксованій частині) - в сумі 500 грн., по штрафу (процентній складовій) - в сумі 1254,20 грн., всього - 26838,27 грн. На підставі викладеного, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 26838,27 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] підтримав позов. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що в 2011 році в ПАТ КБ "ПриватБанк" він отримав кредит. За кредитом банк двічі видавав відповідачеві кредитні картки: 10 лютого 2011 року та 27 липня 2012 року. Відповідач своєчасно погашав заборгованість за кредитним договором, але в січні місяці 2012 року через тяжке матеріальне становище не зміг сплатити банку черговий щомісячний платіж, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 16 грудня 2013 року в сумі 200 грн., з того часу жодних платежів по погашенню кредитної заборгованості він не здійснював. За таких обставин відповідач заявляє про застосування позовної давності, так як позивач пропустив строк позовної давності за вимогами про повернення кредитної заборгованості. Відповідач [PERSON] вважає, що в установленому законом порядку між сторонами не укладався кредитний договір. Так, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" в обґрунтування свого позову посилається на Умови та правила надання банківських послуг, які носять односторонній характер, є нікчемними та не можуть братись до уваги, оскільки не містять будь-якого легального та належного підтвердження того факту, що саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами. Відтак, при визначенні умов, під які надавався кредит, можна брати лише анкетні дані та заявку позичальника на одержання кредиту. Анкета позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки є лише пропозицією укласти договір. При цьому, в анкеті відсутні умови про надання банком конкретної суми кредиту, відсутні умови про обов'язок повернення конкретних сум, відсутній строк надання банком грошових коштів та строк повернення цих коштів, відсутні посилання на картку, з якої позичальник міг отримувати грошові кошти, та відсутня умова про отримання картки позичальником. Відповідач [PERSON] вважає, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав належних доказів на підтвердження факту видачі йому кредиту. Так, факт надання грошових коштів може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу. Проте, банк не надав суду жодного доказу про здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами. Відповідач [PERSON] не погоджується з розрахунком кредитної заборгованості, який склав та надав до суду позивач ПАТ КБ "ПриватБанк". Так, в анкеті-заяві позичальника визначено розмір кредитного ліміту в сумі 1200 грн., позичальник сплатив 3400 грн., а тому відповідач заперечує, що розмір основного боргу становить 1158,66 грн. Відповідач вважає необґрунтованим розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом, оскільки відсотки нараховуються на суму основного боргу, з якою він не згоден. Відповідач заперечує, що 12 червня 2014 року він сплатив борг в сумі 10,30 грн., оскільки останній платіж він здійснив 16 грудня 2013 року в сумі 200 грн. Відповідач вважає, що банк не має правових підстав для нарахування комісії, оскільки це не передбачено анкетою-заявою позичальника. Відповідач заперечує проти одночасного нарахування пені та штрафу, оскільки це суперечить вимогам ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На підставі викладеного, відповідач [PERSON] вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до умов кредитного договору від 10 лютого 2011 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 1200 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що між ним та позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" не укладався кредитний договір у письмовій формі, обовязковість якої передбачена ст.1055 ЦК України, тому договір є нікчемним та таким, що не створює юридичних наслідків. Так, укладення договору між сторонами здійснено за принципом укладення договору приєднання, що передбачено ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "ПриватБанк" від 10 лютого 2011 року (л/с 7), Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ "ПриватБанк" від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (л/с 9-32), а також Тарифів банку по обслуговуванню кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (л/с 8). Відповідач [PERSON] своїм підписом на анкеті-заяві засвідчив свою згоду з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач [PERSON] засвідчив, що він ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно відповідач [PERSON] прийняв на себе зобовязання виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їхніми змінами на сайті ПАТ КБ "ПриватБанк". Таким чином суд робить висновок, що кредитний договір між сторонами був укладений належним чином. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав доказів на підтвердження факту видачі йому кредиту. Так, кредит надавався відповідачеві шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. З довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" (л/с 79) вбачається, що для позичальника [PERSON] встановлювався розмір кредитного ліміту: з 10 лютого 2011 року - в сумі 300 грн., який в той же день збільшено до суми 500 грн., з 07 квітня 2011 року - в сумі 600 грн., з 10 травня 2011 року - в сумі 800 грн., з 26 червня 2011 року - в сумі 900 грн., з 22 липня 2011 року - в сумі 1000 грн., з 24 серпня 2011 року - в сумі 1200 грн. З довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" (л/с 79) вбачається, що за кредитним договором, укладеним між сторонами, відповідачеві [PERSON] були видані наступні кредитні картки: № 4149437702591221 - строком дії з 10 лютого 2011 року по грудень місяць 2014 року, № 4149437728183342 - строком дії з 27 липня 2012 року по квітень місць 2016 року, № 5168755372292462 - строком дії з 20 січня 2014 року по жовтень місяць 2017 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він отримував лише дві кредитні картки: 10 лютого 2011 року та 27 липня 2012 року. Проте, факт отримання відповідачем [PERSON] трьох кредитних карток (10 лютого 2011 року, 27 липня 2012 року та 20 січня 2014 року) підтверджується фотоматеріалами позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" (л/с 115). З виписок по картковому рахунку відповідача [PERSON] (л/с 80-86, 107-109) вбачається, що останній отримував кредитні кошти, користувався ними та добровільно сплачував заборгованість за кредитним договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" надав належні та допустимі докази на підтвердження факту видачі кредиту відповідачеві [PERSON] Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг - мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань клієнта, які щомісячно підлягають сплаті клієнтом протягом строку дії картки. Даний платіж розраховується як сума овердрафта та суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати відсотків та частини заборгованості по кредиту. В залежності від виду платіжної картки, розмір та порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у заяві та в памятці клієнта, виражений у відсотковому співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток. Відповідно до Тарифів банку - розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7 % від суми заборгованості. Відповідно до п.1.1.2.5, п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг - у випадку невиконання зобовязань за договором клієнт зобовязаний за вимогою банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), сплаті винагороди банку. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг - договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не поінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Починаючи з жовтня місяця 2012 року відповідач [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість: по кредиту - в сумі 1158,66 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 20335,71 грн. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про невизнання ним визначеної позивачем суми заборгованості по кредиту та по відсоткам за користування кредитом, оскільки на підтвердження цих пояснень відповідач не надав суду жодних доказів. При цьому, зазначений вище розмір заборгованості відповідача за кредитним договором підтверджується поясненнями представника позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON], розрахунком заборгованості за кредитним договором (л/с 4-6), довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (л/с 79), виписками по картковому рахунку відповідача (л/с 80-86, 107-109). Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У звязку з порушенням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, ПАТ КБ "ПриватБанк" застосував до боржника неустойку: пеня за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 3589,70 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 1254,20 грн. Відповідно до п.1.1.7.14 Умов та правил надання банківських послуг - клієнт зобовязаний сплачувати комісії та інші платежі, встановлені банком за банківське обслуговування клієнтів у відповідності до Тарифів. Відповідно до Тарифів банку - за несвоєчасне погашення заборгованості позичальник сплачує комісію (пеню), розмір якої становить: (базова відсоткова ставка по договору / 30) + 1 % від суми заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць. Комісія (пеня) нараховується один раз в місяць при наявності прострочки по кредиту або відсоткам більше ніж на 5 днів та сумі простроченої заборгованості понад 50 грн. Відповідно до п.1.1.5.20, п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що стягнення комісії не передбачено умовами кредитного договору. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що вказаний у позові вид стягнення "комісія (пеня) за несвоєчасне виконання боргових зобовязань" має виключний характер пені, як одного з видів неустойки. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про покладення на нього подвійної цивільно-правової відповідальності у вигляді пені та штрафу. Так, згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору (Тарифи банку та п.1.1.7.14 Умов та правил надання банківських послуг) передбачено застосування комісії (пені) як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне внесення позичальником мінімального щомісячного платежу. У той самий час, пунктами 1.1.5.20, п.1.1.5.32, п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інше порушення - порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Отже, пеня і штраф нараховані відповідачеві за різні порушення умов кредитного договору. Таким чином, доводи відповідача про покладення на нього подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобовязання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", як кредитодавець, має право вимагати від відповідача [PERSON], як позичальника, який прострочив виконання зобов'язань, повернення суми заборгованості за кредитним договором від 10 лютого 2011 року. Разом з тим, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переивання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Така ж позиція висловлена і Верховним Судом України в постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, яка за приписами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. В судовому засіданні встановлено, що умовами кредитного договору, укладеного 10 лютого 2011 року між сторонами, повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником частинами. Строк дії кредитного договору визначено сторонами як жовтень місяць 2017 року, відповідно до строку дії кредитної картки № 5168755372292462, виданої 20 січня 2014 року відповідачеві [PERSON] З розрахунку заборгованості за договором (л/с 4-6) вбачається, що прострочена заборгованість за кредитним договором утворилась у відповідача [PERSON] 31 жовтня 2012 року. Останній добровільний платіж за кредитним договором відповідач [PERSON] здійснив 16 грудня 2013 року. При цьому суд враховує, що останнє погашення кредитної заборгованості відбулось 12 червня 2014 року в сумі 10,30 грн. Проте, в судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] та відповідач [PERSON] пояснили, що вказана операція була проведена банком самостійно, без відому та згоди позичальника, а тому не являється дією, яка б свідчила про визнання відповідачем свого боргу, та не являється підставою для переривання перебігу позовної давності за кредитним договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувшись з позовом 03 лютого 2017 року, пропустив трирічний строк позовної давності стосовно вимог, пред'явлених щодо чергових платежів, несплачених позичальником станом на 03 лютого 2014 року, а також пропустив річний строк позовної давності стосовно вимог про стягнення неустойки станом на 03 лютого 2016 року. При цьому, відповідач [PERSON] в ході розгляду справи заявив про застосування позовної давності, а позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не заявляв клопотання про поновлення строку давності. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" пропустив трирічний строк позовної давності стосовно вимог, пред'явлених щодо чергових платежів по кредиту, несплачених позичальником за період з 31 жовтня 2012 року по 02 лютого 2014 року в сумі 729,80 грн. Вимоги, пред'явлені щодо чергових платежів по кредиту, несплачених позичальником за період з 03 лютого 2014 року по 31 грудня 2016 року в сумі 428,86 грн., підлягають задоволенню. Для правильного вирішення даної цивільної справи суд здійснює новий розрахунок по нарахуванню відсотків за користування кредитом за період з 03 лютого 2014 року по 31 грудня 2016 року, виходячи з наданої позивачем інформації, зазначеної в розрахунку заборгованості за договором, та відповідно до розмірів залишку заборгованості за тілом кредиту: -за період з 03 лютого 2014 року по 31 серпня 2014 року (210 календарних дня) - тіло кредиту 428,86 грн., відсоткова ставка 30 % річних, сума нарахованих відсотків становить 74,02 грн.; -за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року (212 календарних дня) - тіло кредиту 428,86 грн., відсоткова ставка 34,8 % річних, сума нарахованих відсотків становить 86,68 грн., -за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року (641 календарних дня) - тіло кредиту 428,86 грн., відсоткова ставка 43,2 % річних, сума нарахованих відсотків становить 325,36 грн. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягають задоволенню в сумі 486,06 грн. Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" пропустив річний строк позовної давності стосовно вимог, пред'явлених щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання боргових зобовязань за період з 01 січня 2014 року по 02 лютого 2016 року в сумі 2489,70 грн. Вимоги, пред'явлені щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання боргових зобовязань за період з 03 лютого 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 1100 грн., підлягають задоволенню. Вимоги позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. підлягають задоволенню. Вимоги позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення процентної складової штрафу підлягають задоволенню в сумі 100,75 грн., із розрахунку: 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (кредит - в сумі 428,86 грн., відсотки за користування кредитом - в сумі 486,06 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 1100 грн., всього - 2014,92 грн.). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 10 лютого 2011 року: по кредиту - в сумі 428,86 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 486,06 грн., по пені за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 1100 грн., по штрафу (фіксованій частині) - в сумі 500 грн., по штрафу (процентній складовій) - в сумі 100,75 грн., всього - 2615,67 грн. Суд вважає можливим відмовити в задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 10 лютого 2011 року: по кредиту - в сумі 729,80 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 19849,65 грн., по пені за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 2489,70 грн., по штрафу (процентній складовій) - в сумі 1153,45 грн. - у звязку із спливом позовної давності. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору в сумі 156 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову - 26838,27 грн., сума сплаченого судового збору - 1600 грн., сума задоволених позовних вимог - 2615,67 грн.).

Outcome: partial