Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою, відповідно до якого зазначила, що вона є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] . Малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає там разом з Заявницею. 09 грудня 2017 року колишній чоловік Заявниці - [PERSON] викрав сина [PERSON] і не повертав та не відповідав на телефоні дзвінки. 26 січня 2018 року Заявниця звернулась до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві з заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Дану інформацію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2018 року № 12018100080000688 за ознаками злочину, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України. За жодною з відомих Заявниці адрес проживання відповідача органами досудового розслідування не вдалось знайти дитину. [PERSON] своїми діями повністю позбавив Заявницю можливості виконувати її материнські обов`язки, Заявниця не знала де її дитина, що з нею, з ким вона проживає, як про неї піклуються. Дізнавшись. що її дитина навчається в ліцеї № 157 за адресою: Оболонський проспект, 12В, м. Київ, 17.01.2019 року Заявниця та її адвокат в присутності патрульної поліції забрали дитину з ліцею № 157. Дитина перебувала в жахливому стані, у неї був брудний одяг, брудні нігті, неохайна зачіска та тяжкий стан здоров`я. Після оформлення всіх документі в Оболонському управлінні поліції Заявниці з дитиною поїхали до медичного закладу, де дитині поставили діагноз - хронічний бронхіт. Весь час дитина плакала і просила, щоб Заявниця не віддавала її (дитину) батьку - [PERSON] , в зв`язку з чим Заявницю занепокоїв психологічний стан дитини. На наступний день, 18.01.2019 року Заявниця звернулась до кандидата психологічних наук, доцента -- [PERSON] щодо оцінки психологічного стану дитини. Висновком психолога було встановлено: дитина переживає за маму, так як батько неодноразово застосовував фізичну силу до мами в присутності дитини неодноразово, що батько поганий, так як забороняв спілкуватись з мамою, говорив погані слова відносно мами, та її батьків. Відсутність спілкування з мамою негативно вплинуло на психологічний стан, дитина, яка не хоче згадувати проживання з батьком, так як батько забороняв згадувати про маму, не надавав належної уваги, дитина згадує, що батько більше надавав уваги своїй теперішній дружині. Дитина говорить про те, що батько її вкрав, і після викрадення забороняв проситись до мами, говорив на нього образливі слова ("дебіл"), дитина хоче скоріше забути все, що з ним було, коли проживав з батьком. Дитина зазначила, що вона хоче бути з мамою. З 23.01.2019 року до 29.01.2019 року Заявниця разом з сином перебувала на стаціонарному лікуванні з ускладненням обструктивним бронхітом, під час проживання з батьком дитина отримала хронічний бронхіт, який тривалий час лікували. За тривалий час з 09.12.2017 року по 17.01.2019 року дитина не спілкувалась з Заявницею, батько переховував дитину, наніс їй психологічну травму, а також не займався його станом здоров`я, що підтверджується медичною документацією. На теперішній час дитина емоційно переживає, щоб її знов батько не вкрав. За час коли син проживав з батьком, батько від Заявниці вимагав в не законному порядку грошові кошти на утримання дитини, що підтверджується поштовим листом, який він направив Заявниці з вимогами про надання йому грошових коштів. Заявник просить видати обмежувальний припис щодо заборони [PERSON] перебувати в місці за адресою: [ADDRESS] з постраждалою особою - [PERSON] , [INFO] та не ближче 1 000 м. до постраждалої особи в місцях її перебування (навчання, відпочинку тощо). 14.07.2020 року до суду надійшло додаткове пояснення від Заявниці з уточненням позовних вимог, в якому вона просить видати обмежувальний припис щодо [PERSON] за фактом вчинення домашнього насильства по відношенню до постраждалої особи - [PERSON] строком на 6 місяців та обмежити спілкування [PERSON] з [PERSON] та заборонити [PERSON] вести листування з [PERSON] або контактувати з ним в будь-який інший спосіб; заборонити [PERSON] наближатися на відстань меншу за 1 000 метрів до місця проживання чи перебування [PERSON] , зокрема: - до місць його проживання за адресами: [ADDRESS] ; 2) [ADDRESS] ; - місця навчання за адресою: [ADDRESS] ; - місць відпочинку, оздоровлення, зайняття спортом постраждалої особи та будь-яких інших місць частого перебування. Заборонити [PERSON] особисто чи через третіх осіб розшукувати та/чи переслідувати [PERSON] , за умови, що [PERSON] самостійно не висловив бажання бачити [PERSON] . Заявниця в судовому засіданні свою заяву підтримала, пояснила, що з 2015 року вона не проживає з [PERSON] у зв`язку з насильством відносно неї і дитини. В 2017 році [PERSON] викрав їх спільну дитину, не відповідав на дзвінки, не казав, де дитина. Після повернення дитини до неї, вона і її син зазнають фізичного, психологічного насильства, коли особисто зустрічаються з [PERSON] , т.я. він погрожував спалити автомобіль в присутності дитини. [PERSON] казав її сину, що дасть іграшку в разі, коли він буде казати погане про неї. 15.02.2020 року [PERSON] прийшов до неї в квартиру в м. Києві та побив її. 30.07.2020 року [PERSON] проник до неї в квартиру в м. Ірпені та зламав сигналізацію, змінив всі замки. Коли вона намагалась увійти до квартири, то [PERSON] використав перцевий газ відносно неї та дитини. 10.08.2020 року коли вона перебувала в ресторані, [PERSON] прийшов та побив її колегу в присутності дитини. 02.08.2020 року її автомобіль підпалили, на даний час триває досудове розслідування. В судовому засіданні представник заявниці вказала, що згідно психологічних обстежень від 29.01.2019 року та 01.07.2020 року дитина має прив`язаність до матері. [PERSON] залякує дитину. Дитина хворіє на бронхіт, тобто батько не доглядав за сином. Підтримала заяву про видачу обмежувального припису, просила її задовольнити. Свідок [PERSON] , який являється братом Заявниці , пояснив, що сестра подзвонила йому рік тому і сказала, що її не пускають в квартиру в [ADDRESS] . Він з сестрою, племінником та своєю дружиною приїхав до даного будинку та побачив там [PERSON] , який не давав їй пройти в квартиру. Його племінник вказав, що він боїться батька. Вказав, що племінник був заляканий, коли сестра забрала його додому, він став замкнутим, всього боїться. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 350-5 ЦПК України. Подав до суду пояснення в якому просив відмовити в задоволенні заяви [PERSON] . Враховуючи, що заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність чи про відкладення розгляду справи до суду не подав, також не подав відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Згідно ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Згідно ст. 350-4 ЦПК України, в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Заявниця є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] . Малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає там разом з Заявницею. У січні 2018 року Заявниця звернулась до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві з заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Дану інформацію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2018 року № 12018100080000688 за ознаками злочину, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України, а саме, що її колишній чоловік [PERSON] 09.12.2017 року забрав в м. Києві їх спільного сина [PERSON] та не повернув його. За час проживання дитини з батьком, батько [PERSON] вимагав грошові кошти на утримання дитини. Згідно висновку психологічного дослідження від 29.01.2019 року було встановлено: разом з матірю дитина почуває себе комфортно та прагне її захистити від батька. [PERSON] переживає за матір [PERSON] , що її може «….папа бил маму по попе ногой», «… мама плакала, когда папа ее бил…Чувствовал что маме плохо… Я тогда папе говорил: «..Не бей маму! Не бей маму! А папа не прекращал это делать», «..когда папа видит маму, бросается ее бить». З 9 грудня 2017 року до 17 січня 2019 року дитина знаходилась з батьком. Можливості спілкуватися з дитиною матір ( [PERSON] ) не мала. Дитина, про період життя з батьком ( [PERSON] ): «Когда был с папой, часто было скучно. Говорил папе и [PERSON], но со мной все равно не хотели играть...», «..тетя (співмешканка батька) относилась по-среднему, иногда ругала... она меня не обнимала...», «..папа часто уходил с [PERSON]... я всегда оставался один... мне было одиноко», «..папа называл меня плохими словами, говорил что я дебил», «...хочу побыстрее забыть все плохое, что было с папой». Дослідження показало, що перебування з батьком, та відсутність можливості спілкування з матір`ю тривалий час, негативно вплинуло на психіку дитини. Зі слів [PERSON] : «Папа меня украл, но это не страшно», «Когда папа меня украл, скучал за мамой, просился к маме: «Папа, давай пожайлуста поедем к маме, хотя бы на выходных?». Папа говорил: «нет». Папа обещал, обманывал меня, что мы по едем... ».«..папа меня ругал...поэтому я самый худший мальчик на свете». Під час дослідження у [PERSON] [INFO] було виявлено, що дитина має страх розлуки з матір`ю (що рідний батько може знову його викрасти у матері), тому дитину не рекомендовано залишати на тривалий час з незнайомими людьми без присутності матері. Дитині рекомендовано уникати стресових ситуацій та пройти курс психотерапії у дитячого психолога. Відповідно до висновку психологів від 01.07.2020 року сімейна ситуація [PERSON] і [PERSON] несприятливо впливає на емоційний стан їхньогосина [PERSON] . Аналіз переживань [PERSON] (їх характер) стосовно його життєвоїситуації свідчить, що в його психічній реальності є негативні переживання, якіпризводять до високого рівня тривожності в емоційній сфері. Тому для відновлення і зцілення дитячої психіки потрібно створення особливих умов виховання і життєвих умов. Основною і базовою умовою для відновлення психіки - це створенняпочуття безпеки і захищенності, усунення факторів які причинили стресс, а самеобмеження, хоч би тимчасово, спішування з рідним батьком та перебування з підтримаючим дорослим, з матір`ю, [PERSON] , яка викликає стандовіри і захищенності. Рекомендована проста організація життєдіяльності,спокій, спілкування з однолітками і творчі заняття. Ставлення до дитини з повагою, що включає - любов до неї, інтерес до її світу, віра в її власні сили,оптимізм, толерантність - це формує адекватну самооцінку, впевненість у собі, і сприяє не лише успішному відновленню психоемоційного стану, а й закладають основи успішної особистості. Негативний характер переживань та почуттів, що виявив [PERSON] після зазначених вище психотравмуючих подій, свідчить про неблагополучний стан психіки, високий рівень загальної тривожності і зниження психічної активності, зумовлене тривогою, ознаки астенії. Це може мати негативні наслідки для подальшого фізичного і психічного розвитку, здоров`я, спричинити виникнення різних форм/проявів соціально дезадаптованої поведінки. У ставленні [PERSON] до батьків разом та до кожного окремо ( [PERSON] і [PERSON] ) є специфічні психологічні особливості. Своїх батьків [PERSON] не сприймає як подружню пару. Аналіз результатів безпосереднього спостереження за взаємодією [PERSON] з матір`ю до початку зустрічей з психологом, в ситуації ігрової взаємодії під час проведення сумісних зустрічей, дозволяє стверджувати про комфортність перебування сина поруч з матір`ю. Мати забезпечує потреби [PERSON] у захисті та комфорті, є найважливішою авторитетною фігурою у його найближчому оточенні. [PERSON] виявляє специфічні особливості у ставленні до свого рідного батька - [PERSON] . Поведінка та висловлювання рідного батька в ситуаціях взаємодії з [PERSON] призвели до негативних переживань дитини, його тривоги і страху. Спілкування з батьком хлопчик сприймає як загрозу базової потреби - потреба у безпеці. Тому у [PERSON] сформувалося стійке неприйняття та небажання бачитись з [PERSON] . Виникнення у [PERSON] сильної тривоги обумовлюють ряд соціальних чинників. За результатами дослідження, можна стверджувати, що такими чинниками є дії батька (спочатку виставляння за двері з мамою, викрадення машини, потім викрадення з магазину, заборона батька спілкуватися з мамою, приниження, пошкодження дверей їхньої з матір`ю оселі, використання газового балончику зі шкодою для Дитини), які призвели, до постійного почуття тривоги у Дитини та почуття незахшценності - через такі дії батька [PERSON] ніде не почувається у безпеці. Аналаз психічної реальності [PERSON] дозволяєстверджувати, що він зазнає з боку батька психологічного тиску: дії батька з точки зору впливу на психологічний стан [PERSON] можуть бути визначені як жорстоке психологічне поводження. Жорстоке поводження відноситься до категорії психічних травм. У структурі жорстокого поводження виділяють насильство і нехтування основних потреб неповнолітнього, задоволення яких не може бути забезпечити тим самим і є обов`язком дорослих. Дитина, яка зазнала насильство, надодаток до переживання страху за своє життя і близьких, втрачає базове почуття довіри світу, відчуває безсилля іприниження. При цьому відбувається руйнація самооцінки, яка на цьому етапі єхиткою, реформованою і в багатьох випадках залежить від оцінки інших, страждає її почуття власної гідності, переживання«Я» дитини. Пережите дитиною загрожуєїї здатності адекватно себе сприймати, будувати повноцінні контакти з оточуючими, відчувати і захищати свої психологічні границі. Дії батька, зазначені вище, призвели до втрати [PERSON] почуття психологічного комфорту та благополуччя (стану суб`єктивного благополуччя). За таких умов батько фактично став для власної дитини емоційно недоступним і тому виконання батьківських функцій має бути обмежене (як мінімум тимчасово) задля інтересів [PERSON] , нормалізації його психологічного стану. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було, а відповідно існування інших обставин, а ні ж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Як визначено п.п.3, 6, 7, 8 та 14 ч. 1, ст.1 цього ж Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Враховуючи викладене вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Приписами пунктів 5 та 6 частини 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] в повному обсязі, оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо сина заявниці, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 3506 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved