Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що їх сімейне життя не склалось, у зв'язку з чим протягом останніх дванадцяти місяців вони не підтримують шлюбно-сімейні відносини та мешкають окремо. В судовому засіданні 21 травня 2014 року відповідач [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON], 03.01.2007 року, у розмірі прожиткового розміру на дитину віком сім років, який встановлений відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" та складає 1286,00 грн., щомісячно, починаючи з квітня 2013 року, вказуючи, що з вказаного часу [PERSON] не бере участь у утримання їхнього сина [PERSON], незважаючи на те, що вона неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою про сплату аліментів на утримання їхнього сина,, але [PERSON] відмовлявся від сплати аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги про розірвання шлюбу та визнав зустрічні позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, але вважав, що відповідач завищила розмір аліментів ; а відповідач [PERSON] підтримала свої зустрічні позовні вимоги про стягнення аліментів та не визнала позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись, що станом на теперішній вони ще не вирішили деякі фінансові питання, а саме щодо погашення кредитів, які були оформлені на її ім'я. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 жовтня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1867 ; у сторін це перший шлюб ; від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак під час сумісного життя сторін виявилося, що у кожного з них різне розуміння поняття шлюбу і різні погляди на виховання дитини, а також, що в них немає спільних інтересів, що зробило їх чужими людьми. Будучи незадоволеними таким сімейним життям, сторони на початку травня 2013 року припинили шлюбно-сімейні відносини. З цього ж часу сторони живуть окремо, а їхній малолітній син [PERSON] перебуває на вихованні матері - відповідача [PERSON] та живе разом з нею. В подальшому сторони не вживали заходів до примирення та збереження шлюбу. Крім того, в судовому засіданні сторони категорично заперечували проти надання їм судом будь-яких строків для примирення, посилаючись, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, тому більше не бажають бути разом.. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що заперечуючи проти позову [PERSON], відповідач [PERSON] посилається лише на ту обставину, що станом на теперішній час вони ще не вирішили питання щодо погашення кредитів, оформлених на її ім'я, але ця обставина не є перешкодою для розірвання шлюбу. Більш того, вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не заявлені. З огляду на наведене та враховуючи положення ч.1 ст.24 СК України, згідно з якою шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Також судом установлено, що з травня 2013 року позивач [PERSON] майже не бере участь у утриманні свого малолітнього сина [PERSON], який з цього часу знаходиться на повному утриманні і вихованні матері - відповідача [PERSON] У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] з 18.09.2013 року працює агентом з постачання торговельно-роздрібних точок у відділі продажів складу-магазину № 01 ТОВ „АЛМІ-ТРЕЙД", де отримує заробітну плату, загальний розмір якої за період з вересня 2013 року по лютий 2014 року включно склав 7661,05 грн., але цих грошей їй разом з сином [PERSON], який є учнем першого класу ЗОШ № 43 м.Одеси, не вистачає. Будь-яких джерел доходів відповідач [PERSON] та її син малолітній [PERSON] не мають. Позивач [PERSON] працює чоботарем без оформлення трудової книжки та, за його словами, його заробіток становить від 2500,00 грн. до 3000,00 грн. на місяць. Стягнень за виконавчими листами з позивача не проводиться. Інших неповнолітніх дітей або непрацездатних утриманців у сторін немає. З огляду на наведене, суд вважає, що малолітній син сторін потребує матеріальної допомоги батька, який може надавати дитині таку допомогу. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що позивач [PERSON] підтвердив в судовому засіданні доводи відповідача [PERSON] стосовно того, що починаючи з травня 2013 року остання неодноразово зверталась до нього з вимогою про сплату аліментів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON], але він ухилявся від їх сплати. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відтак суд вважає доведеним той факт, що відповідач [PERSON] вживала заходи щодо одержання аліментів з позивача [PERSON], але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Виходячи з викладеного та беручи до уваги, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини в травні 2013 року, суд доходить висновку, що [PERSON] має право вимагати від [PERSON] сплати аліментів на утримання їхньої дитини за минулий час, а саме за період з травня 2013 року по 20 травня 2014 року. Задовольняючи первісний позов [PERSON], суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 грн., пов'язані із сплатою судового збору. Частково задовольняючи зустрічний позов [PERSON], суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial