Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

28.08.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним пункт 4.1 Кредитного договору №0255/06/12-N від 15.12.2006 року, укладеного між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 15 грудня 2006р. між Акціонерним комерційним банком "Форум", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк Форум" та [PERSON] було підписано Кредитний договір №0255/06/12-N, на підставі якого Банк зобов'язався надати кредит в сумі 34150,00 доларів США, а Позичальник - повернути його до 14.12.2021р. й сплатити 13% річних за користування. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15.12.2006 року між нею та банком був підписаний Договір поруки №0255/06/12-N (П). У змісті Кредитного договору №0255/06/12-N від 15.12.2006 року міститься пункт 4.1, який передбачає наступне: "За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0.2 (нуль цілих два десятих) процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє Позичальника від стати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Таким чином, вказує позивачка, розмір неустойки - пені, встановлений у Кредитному договорі №0255/06/12-N від 15.12.2006 року складає: 0,2% *365 днів = 73% річних. Також [PERSON] вказує, що 07.07.2015р. вона отримала від Московського районного суду м. Харкова позовну заяву ПАТ "Банк Форум" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №0255/06/12-N від 15.12.2006р. та зі змісту доданих до позовної заяви документів, насамперед копії кредитного договору, дізналася про порушення свого права. До отримання копії кредитного договору, мені не було відомо про умови п.4.1 кредитного договору, тому що при підписання договору поруки, примірник кредитного договору їй не надавався та вона була лише обізнана про загальну суму кредиту, відсоткову ставку та кінцевий термін повернення кредиту. Більше того, як зазначено в п.7.10 кредитного договору, він був складений в двох примірниках по одному для кожної зі сторін кредитного договору - Банк та Позичальник. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив їх задовольнити. Представника відповідача Желевський Є.О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позов (а.с. 22-23), при цьому також зазначив, що вони не заперечують того, що підпис позивача у кредитному договорі відсутня, також немає відомостей що [PERSON] отримувала копію вказаного кредитного договору, тому вона не могла знати про зміст та умови договору. Третя особа [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що15 грудня 2006р. між Акціонерним комерційним банком "Форум", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк Форум" та [PERSON] було підписано Кредитний договір №0255/06/12-N, на підставі якого Банк зобов'язався надати кредит в сумі 34150,00 доларів США, а Позичальник - повернути його до 14.12.2021р. й сплатити 13% річних за користування. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15.12.2006 року між [PERSON] та банком був підписаний Договір поруки №0255/06/12-N (П). Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до положень ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до змісту Кредитного договору №0255/06/12-N від 15.12.2006 року, а саме пункт 4.1, який передбачає , що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0.2 (нуль цілих два десятих) процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє Позичальника від стати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором є несправедливою умовою договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З матеріалів справи вбачається, що визначений у п. 4.1 кредитного договору розмір підвищеної процентної ставки - 73 % річних, (0,2% *365 днів = 73%) перевищує розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом. В рішенні Конституційного Суду України 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 вказано, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, ч. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 25.09.2013 року у справі №6-80цс13 та від 16.09.2015 року у справі № 6-12674св15 яка з огляду на положення ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Вказане свідчить, що умови п.4.1 кредитного договору є несправедливими, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, що порушує принцип добросовісності, такі умови договору свідчать про наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, а відтак, суд приходить до висновку, що вказаний пункт кредитного договору необхідно визнати недійсними, а тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення на підставі ст.88 ч.3 ЦПК України та на підставі вимог ст.5 ч.1 п.17 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду) звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved