Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 лютого 2015 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проживаючи у шлюбі з відповідачем вони втратили почуття любові та поваги один до одного за відсутності взаєморозуміння; проживають окремо. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач в поданій заяві просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила змінити їй прізвище на " [PERSON] " (вх. № 5468/21-вх 13.09.2021). Відповідач також подав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, на примирення не згоден, зазначив, що з позивачем проживають окремо з 2019 року (вх. № 5470/21-вх 15.09.2021). Суд ухвалив про розгляд справи у відсутність сторін. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 17 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 23); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 17 лютого 2015 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області на підставі актового запису № 36 (а.с. 6). Шлюбні відносини між подружжям припинені через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони втратили почуття любові і поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо з 2019 року; дитина проживає разом з позивачем в [ADDRESS] ; відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнав повністю, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України позивач має право надалі іменуватися дошлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 454,00грн.

Outcome: approved