Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У травні 2018 року представник позивача за довіреністю [PERSON] , діючого в інтересах [PERSON] , звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , у якому просила визнати за [PERSON] право на частку у розмірі 50 відсотків у праві власності на автомобіль GEELY EMGRAND Х7, державний номер [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі 167 250 грн. Автомобіль GEELY EMGRAND Х7, державний номер [NUMBER] , присудити в цілому [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на забезпечення доказів, позову і звернення до суду з позовом власності (а.с. 2-3). В обгрунтування позову представник позивача зазначив, що сторони перебували у\~зареєстрованому шлюбі\~з 30.09.2011\~року,\~який за\~рішенням Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~24\~квітня 2018\~року було\~розірвано.\~За час\~спільного сумісного\~життя подружжям\~в 2014\~році було\~придбано автомобіль\~GEELY\~EMGRAND\~Х7,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~який зареєстровано\~на праві\~власності за\~відповідачем.\~Автомобіль знаходиться\~в його\~користуванні і\~розпорядженні.\~Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~68\~СК України\~розпорядження майном,\~що є\~об`єктом\~спільної сумісної\~власності,\~після розірвання\~шлюбу здійснюється\~співвласниками виключно\~за взаємною\~згодою.\~Як стало\~відомо позивачу\~ [PERSON] \~вирішив продати\~автомобіль,\~що є\~спільною сумісною\~власністю сторін,\~не погоджуючи\~відповідне питання\~з позивачем.\~З цією\~метою він\~розмістив оголошення\~про продаж\~автомобіля на\~інтернет ресурсі\~RSТ\~за визначеною\~ним ціною\~334500\~грн.\~Таким чином\~відповідач має\~намір розпорядитися\~спільним майном\~подружжя та\~звернути отримані\~кошти у\~свою особисту\~власність. Відповідно до\~ст.\~70\~СК України\~у разі\~поділу майна,\~шо є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини і\~чоловіка є\~рівними. З відповідною оцінкою ринкової вартості автомобіля позивач погоджується та вважає, що за відповідної\~вартості автомобіля\~частка кожного\~зі сторін\~у праві\~спільної сумісної\~власності на\~майно складає\~(334500\~:\~2)\~=167\~250\~грн. Враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю, відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України він має бути присуджений одному з подружжя. Відповідач користується та розпоряджається автомобілем, тому позивач вважає за доцільне присудити автомобіль відповідачу [PERSON] , а за нею визнати право на частку у його власності у розмірі 50 відсотків, яку стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2018 вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Харкова (а.с. 24). 27 червня 2018 року справа надійшла до Ленінського районного суду м. Харкова (а.с. 28). Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. 29). 19 липня 2018 року представник відповідача [PERSON] , діюча за довіреністю в інтересах [PERSON] надала письмовий відзив по справі до Ленінського районного суду м. Харкова (а.с. 40-44). У відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та визнати спірний автомобіль особистою приватною власністю [PERSON] , зробивши акцент на обставинах набуття спірного автомобіля. Так, у відзиві зазначено, що [PERSON] разом зі своїми братами [PERSON] та [PERSON] мали на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Відповідач у 2013 році у період шлюбу, однак в рамках приватизації згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», набув право приватної власності на 1/3 частину зазначеної квартири. Через деякий час, вищевказану квартиру було відчужено, шляхом укладання договору купівлі - продажу від 10.12.2013 р., та відповідач отримав кошти у сумі 106\~000 грн., за які забажав придбати для себе новий автомобіль. Проте, зазначеної суми йому не вистачало, у зв`язку з чим, відповідачем було взято у [PERSON] грошову суму у борг в розмірі 80 000 грн., що підтверджується розпискою від 04.03.2018 р. Ці грошові кошти були позичені [PERSON] саме з метою покриття частини витрат на придбання у автомобіля. В подальшому позичені 80 000 грн. було повернуто матір`ю відповідача, [PERSON] . Відповідач зазначив також, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не лише виключно фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його придбанні. Так, незважаючи на те, що спірний автомобіль придбаний ним у період шлюбу, однак грошові кошти на придбання спірного автомобіля були його особистими. Позивач на час придбання авто не працювала та жодним чином будь-яких фінансових ресурсів з метою погашення взятого відповідачем боргу не вносила, у зв`язку з чим майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу, оскільки є особистою приватною власністю відповідача, за особисті кошти якого воно придбане. Крім того, у відзиві заначено, що подана позивачем до суду роздруківка з сайту RST стосовно продажу транспортного засобу є вже застарілою та тривалий час відповідачем не оновлювалась. На даний час відповідач не має жодного наміру продавати вказане авто та щоденно ним користується та обслуговує його. Вартість авто, яка зазначена позивачем у позові, а також на сайті RST на сьогодні не є актуальною. Враховуючи знос авто та середню ринкову вартість на даний час автомобілів такої ж марки, моделі та року випуску, його вартість становить 9 500 дол. США, що становить 249 090 грн., тобто половина від цієї суми складає 124 545 грн, а не суму, яка вказана позивачем. 13 вересня 2018 року позивач надала відповідь на відзив (а.с. 86-88). У відповіді\~на відзив\~позивач зазначила,\~що на\~придбання транспортного\~засобу були\~залучені кошти\~із їх\~сімейного бюджету,\~в який\~були вкладені\~її власні\~заощадження,\~зароблені за\~період роботи\~в ІПЕП\~ім.\~В.Я.\~Данилевського та\~в приватній\~клініці «Пересвіт»,\~де вона\~працювала за\~сумісництвом офтальмологом,\~а також\~гроші,\~які дарували\~її батьки\~та друзі\~на свята.\~Також були\~використані кошти\~(близько\~10000\~грн.),\~які були\~отримані нею\~при народженні\~доньки. Автомобіль було\~придбано не\~в особисту\~власність відповідача,\~а в\~сім`ю.\~В свідоцтво\~про реєстрацію\~спірного транспортного\~засобу вона\~внесена з\~правом керування\~автомобіля.\~З червня\~2012\~року по\~вересень 2015\~року вона\~здійснювала догляд\~за їх\~народженою донькою,\~що підтверджує\~поважність причин\~відсутності самостійного\~заробітку.\~Доводи відповідача\~щодо використання\~для придбання\~автомобіля виключно\~особистих коштів\~від продажу\~спадкового майна\~та залучення\~коштів за\~договором займу є безпідставними. [PERSON] дійсно отримав свою частку від продажу квартири [ADDRESS] , які були звернуті у сімейний бюджет. Вони використовували отримані кошти за погодженням на сімейні потреби. Коли було вирішено придбати автомобіль вони використали усі наявні можливості бюджету сім`ї. Даних щодо перерахування саме коштів отриманих від продажу спадкового майна на придбання автомобіля [PERSON] не надано, бо розрахунок відбувався саме із спільного сімейного бюджету. Розписка [PERSON] та його матері виготовлена для обгрунтування та забезпечення правової позиції і містить очевидну невідповідність. Розписка [PERSON] . - матері відповідача про передачу коштів [PERSON] , підміняє собою розписку позикодавця щодо повернення коштів, якої фактично немає. Не зрозумілим є кому надається розписка та з приводу яких фактичних обставин. [PERSON] за даними, що наведені відповідачем не є стороною у наведеному правочині. Це підтверджує факт виготовлення відповідних документів з метою обґрунтування позиції, яка немає нічого спільного з дійсністю. Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року по справі призначено автотоварознавчу експертизу та на час проведення експертизи зупинено провадження у справі (а.с. 106). 28 лютого 2019 року суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи № 21833 (а.с. 116-121). Ухвалою суду від 01 березня 2019 року поновлено провадження у справі (а.с. 122). 07 червня 2019 року позивач уточнила свої позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на її користь Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль GEELY EMGRAND Х7, державний номер [NUMBER] , з урахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи № 21833, згідно якої вартість автомобіля складає 235\~659,23 грн. В іншій частині вимоги залишила без змін. Позивач у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволені, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с. 9). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року шлюб сторін було розірвано (а.с. 145). Згідно відповіді\~за вих.\~№ 31/20-1758\~від 17.04.2018\~встановлено,\~що відповідно\~наявних електронних\~баз даних,\~транспортний засіб GEELY EMGRAND Х7, 2014 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , з 08 квітня 2014 року зареєстрований на ім`я гр. [PERSON] , [INFO] На транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] та закріплені номерні знаки [NUMBER] (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що спірний автомобіль GEELY EMGRAND Х7, 2014 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , був придбаний у 2014 році у період шлюбу сторін. У відповідності ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної\~сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). До обсягу майна, що належить поділу входить автомобіль GEELY EMGRAND Х7, 2014 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] (а.с. 18). Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стосовно доводів відповідача щодо використання для придбання спірного автомобіля виключно особистих коштів від продажу спадкового майна та залучення коштів за договором займу суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав свою частку у розмірі 101\~000 грн. (чистий прибуток) від продажу квартири [ADDRESS] , яка належала йому та його братам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (а.с. 46-49). Суд не приймає як належний доказ розписку від 04.03.2014, відповідно до якої відповідач взяв у [PERSON] грошову суму у борг в розмірі 80\~000 грн. (а.с. 100), оскільки з даної розписки не вбачається, що кошти відповідач брав у борг саме для придбання автомобіля. Крім того, розписка від 18.02.2015 матері відповідача - [PERSON] , про передачу коштів [PERSON] у сумі 80\~000 грн. в рахунок погашення боргу її сина відповідача по справі (а.с. 101), підміняє собою розписку позикодавця щодо повернення коштів. [PERSON] за даними боргової розписки від 04.03.2014 не є стороною у наведеному правочині. У відповідності до ст.ст. 77-79 ЦПК України дані, що містяться у документах, наданих відповідачем, є неналежними і недопустимими доказами, які суд не бере до уваги при вирішенні спору. Суд не приймає також до уваги посилання відповідача стосовно того, шо позивач на час придбання автомобіля не працювала та жодним чином будь-яких фінансових ресурсів з метою погашення взятого відповідачем боргу не вносила з наступних підстав. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Правова позиція Верховного суду України, що висловлена в постанові №6- 3037цс15 також орієнтує суди на необхідність встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясування джерела і час його придбання та передбачає можливість для набуття спільної сумісної власності подружжя, за умов відсутності самостійного заробітку того з них, хто не мав його з відповідних поважних причин. Судом встановлено, що позивач з червня 2012 року по вересень 2015 року перебувала у відпустці по догляду за спільною донькою до трьох років, що підтверджується довідкою за вих. № 04/474 від 11.07.2018, виданою ДУ «Інститут проблем ендокринньої паталогії ім. В.Я. Данилевського Національної академії медичних наук України», що підтверджує поважність причин відсутності самостійного заробітку. Крім того, судом встановлено, що до декретної відпустки позивач працювала та отримувала заробітну плату в ДУ «Інститут проблем ендокринньої паталогії ім. В.Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» на посаді лікаря-офтальмолога на 0,5 ставки консультативної поліклініки з 11 січня 2010 року до 25 вересня 2015 року, що підтверджується довідкою за вих. № 04/474 від 11.07.2018 та записами у трудовій книжці [PERSON] (а.с. 89-92). Таким чином, позивач підтвердила той факт, що вона здійснювала свій вклад у сімейний бюджет за рахунок коштів, зароблених до народження дитини. Як зазначає ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Враховуючи те, що автомобіль марки GEELY EMGRAND Х7, 2014 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , придбаний сторонами у період шлюбу за спільні кошти родини, то він визнається судом спільним сумісним майном подружжя, а тому підлягає поділу на загальних підставах. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, суд вважає за доцільне в порядку поділу майна визнати за [PERSON] право власності на спірний автомобіль, про що сторонами у судовому засіданні не заперечувалось, а також стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію вартості 1\\2 частини автомобіля у розмірі 67\~329,62 грн. Що стосується вартості автомобіля GEELY EMGRAND Х7, 2014 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , то слід зазначити, що відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 21833 від 29.01.2019 ринкова вартість автомобіля GEELY EMGRAND Х7, державний номер [NUMBER] , на момент технічного огляду (05.11.2018) складає 235\~659,23 грн. (а.с. 117-121). У судовому засіданні позивач не заперечувала стосовно того, що відповідач отримав кошти у сумі 101\~000 грн. від продажу своєї частки квартири, яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 18.01.2013 р., реєстраційний № 3-13-306185, Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, на підставі Розпорядження відділу приватизації житлового фонду № 117 від 18.01.2013 р. (а.с. 46-47). Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка з-поміж іншого є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Таким чином, визначаючи розмір компенсації, суд враховує, що грошові кошти у сумі 101\~000 грн. належали відповідачу особисто, тому з урахуванням даної суми коштів розмір компенсації буде становити 67\~329,62 грн., який розраховувався наступним чином: (235\~659,23 101\~000) : 2 = 67\~329,62 грн. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості Ѕ частки майна в розмірі 67\~329 грн. 62 коп. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 282278040 від 14.05.2018 позивач сплатила суму судового збору за подачу позову майнового характеру у розмірі 1673 грн. (а.с. 1). Вдповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень, обрахований пропорційно задоволенню позовних вимог. Згідно квитанції № 28227929 від 14.05.2018 позивач сплатила судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 352,40 грн (а.с. 13). Крім того, позивачем було оплачено 5005 грн. за виконання судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 109, 114) Вищевказані витрати на проведення експертизи та пов`язані із витребуваням доказів згідно вимог ч. 3 ст. 133 ЦПК України відносяться до судових витрат та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 6062 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial