Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням збільшення позовних вимог від 27 січня 2020 року (а.с. 47) просить: визнати об`єктом спільної сумісної власності її та [PERSON] автомобіль марки «Chery Amulet», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію 1/2 вартості вказаного автомобіля в розмірі 30 945 грн, а також грошову компенсацію вартості 1/2 частини двигуна човнового «Parsun F 6 BMS» у розмірі 12 411 грн 50 коп та вирішити питання про розподіл судових витрат. Первісний позов обґрунтовано тим, що за час проживання в шлюбі з відповідачем за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки «Chery Amulet», 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартість якого на даний час становить 61 890 грн. Після придбання цього автомобіля його було зареєстровано за [PERSON] . Крім того, 1 листопада 2018 року за спільні кошти подружжя було також придбано двигун човновий «Parsun F 6 BMS» вартістю 24 823 грн. Вказане майно на думку [PERSON] є спільним сумісним майном подружжя, що підлягає поділу між ними в обраний нею спосіб. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 2 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить при поділі майна подружжя виділити [PERSON] рухоме майно загальною вартістю 56 700 грн (зокрема телевізор LG-43 вартістю 9000,00 грн., кухню в 2015 році вартістю 18000,00 грн., мийка до неї за 1700,00 грн., кран змішувача вартістю 1000,00 грн., витяжку на кухню вартістю 2000,00 грн., пральну машину за 7000 грн, два мобільних телефони вартістю по 4000,00 грн. кожний всього на 8000,00 грн., диван вартістю 5000,00 грн., комп`ютер Браво за 5000,00 грн.,), а йому - виділити автомобіль марки «Chery Amulet», 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року, яку внесено до протоколу судового засідання, було прийнято зустрічний позов [PERSON] до розгляду разом із первісним позовом [PERSON] , у зв`язку з чим вирішено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання на підготовче. Ухвалою від 16 лютого 2021 року залишено без розгляду частину позовних вимог [PERSON] в редакції його зустрічного позову від 25 грудня 2019 року, а саме в частині вимоги щодо виділу [PERSON] автомобіля «Chery Amulet», 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартістю 35000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року в підготовчому судовому засіданні було призначено автотехнічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 17 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог (а.с. 106-107), прийнятою судом до розгляду ухвалою від 6 жовтня 2020 року (а.с. 126-127), в якій просить при поділі спільного майна подружжя виділити [PERSON] рухоме майно загальною вартістю 71500,00 грн., а саме: телевізор LG-43 вартістю 9000,00 грн., кухню в 2015 році вартістю 18000,00 грн., мийка до неї за 1700,00 грн., кран змішувача вартістю 1000,00 грн., витяжку на кухню вартістю 2000,00 грн., пральну машину за 7000 грн, два мобільних телефони вартістю по 4000,00 грн. кожний всього на 8000,00 грн., диван вартістю 5000,00 грн., комп`ютер Браво за 5000,00 грн., холодильник марки LG вартістю 7000,00 грн., шафа-купе вартістю 4000,00 грн., комод під телевізор вартістю 800 грн, мобільний телефон Сіомі вартістю 3000,00 грн., а йому залишити грошові кошти в розмірі 35000,00 грн., які він отримав від продажу автомобіля марки «Chery Amulet», 2007 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , та вирішити питання про розподіл судових витрат. У зустрічному позові також зазначено, що двигун до човна «Parsum F 6 BMS», вартістю 24823,00 грн., підлягає виключенню із переліку спільного майна подружжя. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що під час шлюбу з [PERSON] дійсно було придбано автомобіль «Chery Amulet», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , але 23 жовтня 2019 року під час перебування у шлюбі автомобіль було продано за 35 000 грн іншій особі. Тому при вирішенні питання про поділ цього автомобіля треба виходити саме з такої його вартості. При цьому позивач просить врахувати, що кошти від продажу автомобіля було витрачено на його лікування та погашення боргів [PERSON] . Після того, як [PERSON] припинив шлюбні відносини з [PERSON] 15 листопада 2019 року та пішов з дому, у її фактичному володінні залишилось перераховане в його позовній заяві спільне рухоме майно загальною вартістю 71500 грн, яке також підлягає поділу. Щодо човнового двигуна, то це майно через рік після його придбання було відчужене за безцінь на запчастини у зв`язку з поломкою, а кошти витрачено в інтересах сім`ї. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2020 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду. У судове засідання 16 лютого 2021 року [PERSON] не з`явилась. [PERSON] та його захисник адвокат Ліннік М.С. у судове засідання також не зявились, останній подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина ч. ст. 61 ЦК України). Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що з 5 листопада 1998 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] вбачається, що 15 липня 2014 року за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль «Chery Amulet», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; номер кузова [NUMBER] , об`єм двигуна 1597 см.куб, тип пального - газ/бензин. (а.с.9) Відповідно до видаткової накладної №4 від 1 листопада 2018 року [PERSON] придбав у власність двигун човновий «Parsun F 6 BMS» вартістю 24 823 грн. (а.с.48-49) Таким чином, зазначені автомобіль та човновий двигун було спільним сумісним майном подружжя, оскільки це майно придбане в шлюбі і презумпції належності такого майна до спільного майна подружжя не спростовано. Крім того, до спільного сумісного майна подружжя відноситься й телевізор LG-43, кухня, мийка до неї, кран змішувача, витяжка на кухні, пральна машина, диван, комп`ютер Браво, холодильник марки LG, шафа-купе, комод під телевізор. Обставину належності цього майна до спільного сумісного майна подружжя визнають обидві сторони, а тому ця обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України ( [PERSON] у заяві по суті спору не погоджується лише з вартістю цього майна (а.с.131-132). Надаючи оцінку позовним вимогам сторін щодо поділу автомобіля «Chery Amulet», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; номер кузова [NUMBER] суд виходить з того, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №7141/2019/1734992 від 23 жовтня 2019 року, [PERSON] продав автомобіль «Chery Amulet», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; номер кузова [NUMBER] , іншій особі за 35 000 грн. (а.с.30) Таким чином, цей автомобіль не може бути предметом поділу між колишнім подружжям, оскільки вибув із спільної власності подружжя. Разом з тим, оскільки [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів про надання [PERSON] згоди на продаж дороговартісного спільного сумісного майна подружжя у виді автомобіля «Chery Amulet», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; номер кузова [NUMBER] , то [PERSON] , використовуючи належний спосіб захисту, обгрунтовано заявила вимоги про стягнення з [PERSON] на її користь компенсації вартості належної їй частки за вказане майно. Оскільки при зверненні до суду з первісним позовом [PERSON] на підтвердження дійсної вартості спірного автомобіля надала висновок № 465 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової ціни транспортного засобу від 29 жовтня 2019 року, який не відповідає вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України, то такий висновок не міг братись до уваги судом на підтвердження дійсної вартості майна і за клопотанням представника [PERSON] судом було призначено автотоварознавчу експертизу, яку експертами Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України залишено без виконання у зв`язку з непроведенням оплати. За таких обставин, при вирішенні первісного та зустрічного позовів у частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості належної їй частки в спірному автомобілі та в частині врахування вартості автомобіля при поділі майна подружжя, суд виходить із вартості автомобіля, вказаної в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №7141/2019/1734992 від 23 жовтня 2019 року - 35 000 грн. Таким чином із [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини проданого 23 жовтня 2019 року [PERSON] автомобіля марки «Chery Amulet», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , у розмірі 17 500 грн, а іншу частину грошових коштів від продажу цього транспортного засобу у розмірі 17 500 грн - залишити у власності [PERSON] . Вирішуючи спір, суд також виходить із того, що матеріалами справи підтверджено і не заперечувалось сторонами, що двигун човновий «Parsun F6 BMS» було придбано [PERSON] за 24 823 грн за час перебування у шлюбі з [PERSON] . Однак, беручи до уваги доводи [PERSON] про відчуження ним цього майна влітку 2019 року за символічну суму (а.с. 53-54), суд зауважує, що він також не надав жодних належних і допустимих доказів щодо надання [PERSON] згоди на продаж цього майна. Отже з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути компенсацію вартості 1/2 частини проданого човнового двигуна «Parsun F6 BMS» у розмірі 12 411 грн 50 коп., виходячи з вартості цього майна на час придбання. Інших доказів про дійсну вартість такого майна судом не здобуто. Надаючи оцінку позовним вимогам [PERSON] щодо виділу [PERSON] майна загальною вартістю 71500,00 грн, а саме: телевізора LG-43 вартістю 9000,00 грн., кухні в 2015 році вартістю 18000,00 грн., мийки до неї за 1700,00 грн., крана змішувача вартістю 1000,00 грн., витяжки на кухню вартістю 2000,00 грн., пральної машини за 7000 грн, двох мобільних телефонів вартістю по 4000,00 грн. кожен, дивана вартістю 5000,00 грн., комп`ютера Браво за 5000,00 грн., холодильника марки LG вартістю 7000,00 грн., шафи-купе вартістю 4000,00 грн., комода під телевізор вартістю 800 грн, мобільного телефону Сіомі вартістю 3000,00 грн. суд виходить з наступного. Перераховане [PERSON] майно (крім мобільних телефонів) належить до спільного сумісного майна подружжя, що також визнала під час розгляду справи [PERSON] (а.с. 131-132). Проте [PERSON] не доведено вказаної ним вартості цього майна на час вирішення справи судом, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Ця обставина позбавляє суд можливості врахувати вартість такого майна при його поділі. Тому суд робить висновок, що таке рухоме майно підлягає залишенню у спільній сумісній власності подружжя. Сторони не позбавленні права надати докази щодо дійсної вартості майна та вирішити питання про поділ вказаного майна в іншому провадженні. Щодо мобільних телефонів, які [PERSON] просив включити до спільного сумісного майна подружжя, то із матеріалів справи вбачається придбання ним двох телефонів у вересні й жовтні 2019 року за 3999 грн кожен (а.с. 67). Проте суду не надано доказів придбання цього майна в інтересах сім`ї та наявності цього майна на час розгляду справи в суді. Крім того, суд враховує, що в заяві про злочин від 2 листопада 2020 року [PERSON] зазначає, що ще один телефон «Сіомі» вартістю 4400 грн належить йому на праві приватної власності (а.с. 149). Тому суд не вбачає підстав для визнання наведених [PERSON] мобільних телефонів спільним сумісним майном подружжя та включення їх до переліку майна, що підлягає поділу. За таких обставин первісний та зустрічний позов підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно матеріалів справи сторонами при пред`явленні позовів сплачено по 768 грн 40 коп судового збору, який покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (514 грн 83 коп. на користь [PERSON] та 384 грн 20 коп. на користь [PERSON] ). Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо), на підставі яких суд має об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт. Крім того, відповідно до правового висновку КЦС ВС, викладеного в постанові від 3 травня 2018 року у справі № 372/1010/16, при стягненні витрат та правову допомогу треба враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом чи іншим спеціалістом у галузі права. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування. Водночас якщо надано договір, акт прийому-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату, розрахунок витрат, то в суду відсутні підстави для відмови в їх стягненні. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. До матеріалів справи [PERSON] долучено договір про надання правничої допомоги від 29 листопада 2019 року, укладений між адвокатом Лінніком М.С. та [PERSON] , згідно якого обумовлений гонорар адвоката - 3000 грн; доплата за тривалість процесу більше трьох засідань складає - по окремій домовленості. Разом з тим матеріали справи містять квитанції від 26 грудня 2019 року - 1500 грн (а.с.25); від 2 грудня 2019 року - 1500 грн (а.с.55; а.с.55 зворот) та від 14 липня 2020 року - 2000 грн (а.с.125) за якими [PERSON] оплатив послуги адвоката Лінніка М.С. Судом перевірено, що на дату ухвалення рішення Ліннік М.С. є діючим адвокатом України; відомостей про зупинення дії його адвокатського свідоцтва чи про припинення його адвокатської практики станом на 16 лютого 2021 року судом не здобуто. Отже, на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених за зустрічним позовом вимог - всього на 2 500 грн. З урахуванням викладеного та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог первісного та зустрічного позовів, із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця компенсації судових витрат (судового збору та витрат на професійну юридичну допомогу) у розмірі 2 369 грн 37 коп. (2500грн+384,20грн-514,83 грн).

Outcome: partial