Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування працівником матеріальної шкоди, в якій просив стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 166 311, 77 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є фізичною особою - підприємцем та має приміщення магазину « [INFO] » по [ADDRESS] , яке використовується ним для здійснення роздрібної торгівлі продуктами та предметами першої необхідності. 08.08.2018 року між позивачем та [PERSON] продавцам продовольчих та непродовольчих товарів магазину було укладено безстроковий трудовий договір. Зазначений договір 08.08.2018 року було зареєстровано у Вишгородському районному центрі зайнятості. 08.08.2018 року між ними також було укладено договір про повну матеріальну відповідальність продавця продовольчих та непродовольчих товарів магазину « [INFO] » по [ADDRESS] , яким передбачена повна індивідуальна матеріальна відповідальність продавця. Відповідач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за прийом та реалізацію довірених матеріальних цінностей. Актом документальної перевірки від 04.02.2019 року встановлена нестача касової виручки в магазині за період з 16.01.2019 року по 02.02.2019 року в сумі 166 311, 77 грн. Відповідач до магазину «Крамниця» по [ADDRESS] не являється, пояснень з приводу нестачі грошових коштів не надає. Трудовий договір між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] розірвано 05.02.2019 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, в якій позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позовній заяві обставин та просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Раніше надавала до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та відсутністю доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем та використовує приміщення магазину « [INFO] », який розташований за адресою: [ADDRESS] , для здійснення роздрібної торгівлі продуктами та предметами першої необхідності. 08.08.2018 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір. Зазначений договір 08.08.2018 року було зареєстровано у Вишгородському районному центрі зайнятості. 08.08.2018 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] також було укладено договір про повну матеріальну відповідальність продавця продовольчих та непродовольчих товарів магазину « [INFO] » по [ADDRESS] , яким передбачена повна індивідуальна матеріальна відповідальність продавця. [PERSON] прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за прийом та реалізацію довірених матеріальних цінностей, що підтверджується клопіями відомостей, які містяться в матеріалах справи. Актом документальної перевірки (ревізії) по магазину «Крамниця» який розташований по проспекту І. Мазепи, 12А в м. Вишгород Київської області від 04.02.2019 року встановлена нестача касової виручки в магазині за період 16.01.2019 року по 02.02.2019 року в сумі 166 311, 77 грн. Трудовий договір з [PERSON] розірвано 05.02.2019 року. З письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] від 04.02.2019 року вбачається, що через свого сина відповідач [PERSON] 02.02.2019 року передала [PERSON] , яка є найманим працівником ФОП [PERSON] та працює на посаді продавця у магазині « [INFO] », який розташований по [ADDRESS] , ключі від магазину «Крамниця», який розташований по проспекту І. Мазепи, 12А в м. Вишгород Київської області. Також зазначили, що [PERSON] не з`явилась на переоблік з 02.02.2019 року по 04.02.2019 року. Також [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що інвентаризацію магазину « [INFO] » робили вони разом із ФОП [PERSON] з 02.02.2019 року по 04.02.2019 року. Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України. Статтею 134 Кодексу Законів про працю України передбачено відповідальність працівника який несе повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог статті 15 ЦПК України суд, у кожному випадку, зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно ст. 130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибуткине можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач зазначав, що 02.02.2019 року комісією була проведена інфентаризація павільйону. Згідно Акту інвентаризації товару, перевірки накладних, відомостей, звірки даних бухгалтерського обліку остатків, у павільйоні " [INFO] " за період від 16.01.2019 року по 02.02.2019 року рахується товар на суму 580370,58 грн. Фактична залишкова вартість у павільойоні "Крамниця" склала 414058,82 грн. Сума нестачі товару станосить 166311,77 грн. Разом з тим, які саме винні, протиправні дії вчинила відповідач, що призвели до заподіяння шкоди, як обов`язкові умови покладення на працівника матеріальної відповідальності, позивачем не доведено. Не доведено також і того, що позивачем після отримання акту інвентаризації, вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі, причини з яких сталася нестача не встановлювалися. Будь - яка документація щодо фіксування кількості товарів, що передавалися по зміні магазину «Крамниця» в м. Вишгород Київської області від одного продавця іншому у торговій точці не велася, а відтак і неможливо стверджувати, що нестача сталася саме з вини [PERSON] . Посилання позивача на акт документальної перевірки (ревізії) по магазину «Крамниця» який розташований по проспекту І. Мазепи, 12А в м. Вишгород Київської області від 04.02.2019 року, яким встановлена нестача касової виручки в магазині за період 16.01.2019 року по 02.02.2019 року в сумі 166 311, 77 грн., не доводить обгрунтованість позовних вимог, оскільки документальна перевірка (ревізія) по магазину "Крамниця" була проведена без участі відповідача [PERSON] . Таким чином, з наявних у справі доказів, не можна дійти висновку, що винними протиправними діями відповідача позивачу заподіяно матеріальної шкоди і вона має нести цивільну відповідальність. Доказів наявності протиправної поведінки відповідача, або її винних дій чи бездіяльності, що призвели до нестачі каси, а також причинного зв`язку між її винними діями чи бездіяльністю і шкодою, яка заподіяна, позивачем суду не надано. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через необгрунтованість. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір не відшкодовується, у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed