Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

У листопаді 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - «Позивач») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 46 703,15 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору б/н від 16.02.2012 року, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний договір було укладено шляхом підписання анкети-заяви, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг. Згідно зі змісту заяви клієнта від 16.02.2012 року та п.2.1.1 Умов і правил надання банківських послуг строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності ( повернення). При отриманні картки клієнт зобов`язаний підписати картку у спеціально відведеному місці. Строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Відповідно до пп.2.1.1.2.10, 2.1.1.2.11 та 2.1.1.2.12 картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця і по закінченню строку дії картки вона пролонгується на новий строк за зверненням клієнта до банку. Згідно з п.1.1.7.12 вказаних Умов і правил договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на цей же строк. Відповідач [PERSON] продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг. За розрахунком позивача [PERSON] станом на 31.07.2016 року має заборгованість в розмірі 46 703 грн. 15 коп., яка складається з наступного: - 6 809,17 грн. - заборгованість за кредитом; - 35 193,83 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 2 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2 200,15 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.02.2012 року у загальній сумі 46 703,15 грн. та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. 10.02.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 46 703,15 грн. відмовлено (т.1 а.с.120-122). Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ "Приватбанк" було подано 10.05.2017 року апеляційну скаргу (т.1 а.с.124-127). 07.08.2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" відхилено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2017 року залишено без змін (т.1 а.с.206-210). 30.07.2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" було подано касаційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2017 року та ухвалу апеляційного суду від 07.08.2017 року (т.1 а.с.214-217). 26.06.2019 року постановою Верховного суду України касаційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07.08.2017 року скасовано. Справу передано на новий розгляд суду першої інстанції (т.1 а.с.252-255). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було розподілено до провадження даного складу суду 23.07.2019 року (т.2 а.с.9). Ухвалою від 25.07.2019 року було справу було прийнято до провадження даним складом суду та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (т.2 а.с.10-11). 22.06.2020 року на адресу суду від представника Позивача надійшли письмові пояснення по суті спору, разом із підтвердженням направлення їх Відповідачу. У поясненнях той зазначив, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного просить суд врахувати надані письмові пояснення, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т.2 а.с.). 23.06.2020 року у судовому засіданні представник Позивача вимоги позову підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що строк позовної давності Позивачем не пропущений, оскільки останні платежі Відповідачем здійснювалися: 11.10.2014 року - 100,00 грн.; 14.11.2014 року - 20,00 грн.; 24.12.2014 року - 400,00 грн. (т.1 а.с.72). Окрім того, строк дії картки «Універсальна», якою користувався Відповідач, встановлений до жовтня 2015 року (т.1 а.с.128-довідка). З позовом Позивач звернувся 04.10.2016 року, тобто у межах 3-річного строку. Просила позов задовольнити та стягнути з Відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.02.2012 року у загальній сумі 46 703,15 грн. та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. 23.06.2020 року в судове засідання Відповідач не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представником Відповідача через канцелярію суду подано заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з відсутністю Відповідача у м.Біла Церква, перебуванням представника Відповідача у іншому судовому засіданні (т.2 а.с.67). 15.10.2020 року в судове засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності (т.2 а.с.81-82). 15.10.2020 року в судовому засіданні представник Відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно якого він отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку Позивача, заборгованість Відповідача перед банком станом на 31.07.2016 року становить 46 703,15 грн. та складається з наступного: 6 809,17 грн. - заборгованість за кредитом; 35 193,83 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2 200,15 грн. - штраф (процентна складова). Як убачається з наявної в матеріалах справи анкети-заяви, 16.02.2012 року Відповідачем з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано цю анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 12). Тобто, 16.02.2012 року між сторонами у формі заяви був підписаний договір про надання банківських послуг, за умовами якого Відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно із довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на Відповідача за договором від 16.02. 2012 року за кредитною карткою № [NUMBER] кредитний ліміт, датований 16.02.2012 року, становив 8 000,00 грн. Відповідно до виписки по рахунку за основною карткою № [NUMBER] за період з 01.01.2000 року до 01.02.2017 року Відповідач здійснював відповідні операції, а саме: розрахунки через термінали в касах магазинів, отримання коштів через банкомати, погашення заборгованості перед Позивачем через термінали самообслуговування, поповнення мобільного за номером [NUMBER] , який в анкеті-заяві зазначений як номер клієнта. Також Позивачем на підтвердження заявлених вимог додано фото клієнта з програмного комплексу банку ЄКБ (єдиної клієнтської бази), де він тримає картку. Крім того, Позивачем до апеляційного суду додано довідку, відповідно до якої Відповідачу надано кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття - 16.02.2012 року, термін дії карки - 10/15. Разом з цим, доводи Відповідача ґрунтуються лише на посиланнях про те, що він не ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та кредитну картку не отримував. У запереченні на позовну заяву Відповідач зазначив, що докази, які містяться в матеріалах справи не доводять факт отримання ним кредитної картки «Універсальна» у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 8 000,00 грн., втім, клопотання про призначення судової-почеркознавчої експертизи з підпису на анкеті-заявці ним в ході розгляду справи заявлено не було. Не було Відповідачем також заявлено зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним та не надано підтвердження звернення з таким позовом до іншого суду. У той же час, ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визначений судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що між сторонами порядку ч.1 ст.207 ЦК України було укладено кредитний договір. Також, вирішуючи дану справу суд враховує наступні приписи законодавства та фактичні обставини. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як вбачається з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. У анкеті-заяві, підписаній Відповідачем, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками, а також пеню, комісією та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту (фіксована частина і процентна складова). Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, Позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено Відповідача, який погодився з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, а також прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17), яка, в силу положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» частково: в межах заборгованості по тілу кредиту - у розмірі 6 809,17 грн. У частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 35 193,83 грн.; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2 000,00 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2 200,15 грн. - штраф (процентна складова) Позивачу необхідно відмовити у зв`язку з тим, що такі вимоги не ґрунтуються на законі. Правових підстав для задоволення позову у цій частині у суду не має. При цьому суд погоджується з доводами представника Позивача про те, що строк позовної давності Позивачем при зверненні до суду не пропущений, оскільки останні платежі Відповідач здійснював: 11.10.2014 року - 100,00 грн.; 14.11.2014 року - 20,00 грн.; 24.12.2014 року - 400,00 грн. Окрім того, строк дії картки «Універсальна», якою користувався Відповідач, встановлений до жовтня 2015 року. З позовом Позивач звернувся 04.10.2016 року, тобто у межах 3-річного строку позовної давності, а тому заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати, які поніс Позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з Відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 14,58%, а саме у розмірі 200,91 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial