Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

07 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював на підприємстві відповідача з 25.02.2003 року по 08.07.2019 року машиністом бульдозеру автотранспортного цеху на дільниці рухомого складу № 3, автоколони № 5 транспортного департаменту "АрселорМіттал Кривий Ріг». 08.07.2019 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 19.01.2021р. №159 Позивачу було встановлено професійне захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром генералізованої ангіодистонії, ускладненої дисциокуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, ішемічною хворобою сердця з рецидивуючою персистуючою фібріляцією передсердь, СН ІІА ст., III ф.к.; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродисфункцією у вигляді двобічного плечолопадкового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого аргрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), колінних суглобів (ПФ другого ступеня) з порушенням функції ходи. 01.06.2021 року МСЕК йому первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, безстроково. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 210 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача а також судові витрати по справі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк скористався своїм правом подати відповідь на відзив. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач по справі [PERSON] , пропрацював на підприємстві відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" з 25.02.2003 року по 08.07.2019 року машиністом бульдозеру автотранспортного цеху на дільниці рухомого складу № 3, автоколони № 5 транспортного департаменту "АрселорМіттал Кривий Ріг». 08.07.2019 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ "Український НДІ промислової медицини" м. Кривого Рогу "Про наявність професійного характеру захворювання" № 159 від 19.01.2021 року, позивачу встановлено діагноз - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром генералізованої ангіодистонії, ускладненої дисциокуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, ішемічною хворобою сердця з рецидивуючою персистуючою фібріляцією передсердь, СН ІІА ст., III ф.к.; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродисфункцією у вигляді двобічного плечолопадкового періартрозу (ГІФ другого ступеня), деформуючого аргрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), колінних суглобів (ГІФ другого ступеня) з порушенням функції ходи. 23.02.2021 року на підприємстві ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , про що складено Акт № 4 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. В п. 17 Акту зазначено, що підставою для встановлення професійного захворювання стало те, що працюючи машиністом бульдозеру цеху технологічного автотранспорту на дільниці рухомого складу № 3, автоколони № 5 транспортного департаменту "АрселорМіттал Кривий Ріг» виконував управління бульдозером. Внаслідок недосконалості конструктивних особливостей, підпадав під дію вібрації, що перевищувала гранично допустимі норми. В п. 18 Акту зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок загальної вібрації. Еквівалентний рівень вібрації складає від 108 дБ до 121 дБ при нормальному зазначенні 107 дБ, що на 1-14 дБ перевищує допустимий рівень. За висновком МСЕК від 01 червня 2021 року серії 12 ААА № 059814 позивачу було первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності безстроково та 3 група інвалідності. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оцінюючи позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем також і під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60 %, третю групу інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів в шийному та поперековому відділі хребта, мається порушення ходи, також відчуває біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння кінцівок, відчуття серцебиття, біль за грудиною, підвищення тиску, запаморочення.. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує час роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену ІІІ групу інвалідності, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 190 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо стягнення судових витрат пов`язаних із правничою допомогою суд зазначає наступне. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Березовською О.А. 14 червня 2021 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якої [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у наданні усної консультації, підготовці справи до розгляду та складанні позовної заяви. Згідно акту приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 14.06.2021 року [PERSON] сплачено Березовською О.А. винагороду в сумі 500,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 22.06.2021 року та згідно акту приймання-передачі надання послуг до договору від 11.08.2021 року [PERSON] сплачено Березовською О.А. винагороду в сумі 400,00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером від 11.08.2021 року. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані з правничою допомогою пропорційно до задоволених вимог, що складає 900,00 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1900 гривень 00 копійок. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial