Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

16.05.2016 року Житловий кооператив «Холодногірський-2» звернувся у суд з позовом до [PERSON], в якому просив\~стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги по квартирній платі у розмірі 6872,75 грн. В обґрунтування позову зазначено, що власником квартири [ADDRESS] та споживачами послуг, які надаються ЖК «Холодногірський-2» (послуги з утримання будинку, інженерного обладнання будинку та житлових приміщень, підїздів, інших місць загального користування будинку та прибудинкової території), є [PERSON] Внаслідок порушення [PERSON] ст. ст. 64, 67, 68, 156, 162 ЖК України, ст.. 5.2.4 Статуту ЖК «Холодногірський-2», п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.. 256 ЦК України\~ та тривалої несплати (з березня 2013 року по квітень 2016 року) за надані послуги за ним утворилася заборгованість у розмірі 6872,75 грн. 23 березня 2015 року Ленінським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ЖК «Холодногірський-2» заборгованості у розмірі 4881 грн. (станом на 01.01.2015 року). Ухвалою від 26 лютого 2016 року вказаний судовий наказ був скасований, і ухвалою від 29 березня 2016 року був допущений поворот виконання судового наказу від 23.03.2015 року в частині стягнення з [PERSON] на користь ЖК «Холодногірський-2» коштів у розмірі 549,22 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року позов ЖК «Холодногірський-2» до [PERSON]\~ про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ЖК «Холодногірський-2» суму заборгованості 6872 грн. 75 коп.. та судовий збір у розмірі 1378 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року,заяву [PERSON] про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду, залишено без задоволення. Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції від 31 серпня 2016 року [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить це судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції при вирішені питання про стягнення заборгованості за начебто надані послуги позивачем, не встановив та не зазначив за які послуги йде мова, з чого виникла ця заборгованість та взагалі не визначився з природою виниклих правовідносин між сторонами. Доказів утворення якої-небудь заборгованості відповідача перед позивачем, на думку апелянта, матеріали справи не містять. Також, судом не перевірено повноваження [PERSON], яка виступає у якості представника позивача. Крім того, оскільки суд. у порушення норм процесуального права, розглянув справу за його відсутності, він був позбавлений права на судовий захист, а саме не мав можливості надавати докази, давати пояснення та заявляти клопотання, у тому числі заяви про застосування строків позовної давності, що на думку [PERSON], необхідно було врахувати суду першої інстанції при ухвалені рішення. Також зазначив, що суд не звернув уваги на те, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості по квартирній платі, чого не існує, оскільки кварплату нині не платять навіть в будинках колишнього державного житлового фонду. Договір про надання житлово-комунальних послуг між ним та позивачем не укладався. Судом встановлено, що відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, повинен сплачувати за них позивачу, однак таких доказів матеріали справи не містять. Прийнявши до уваги, як належний доказ, розрахунок по заборгованості, суд не звернув уваги на те, що він не відповідає законним вимогам, а зроблений позивачем на власний розсуд навіть без посилання на документи, які слугували б підставою для таких нарахувань. Відповідач вказує, що позивачем порушено його права, як споживача (ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст.21, ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Посилання на ст. ст. 67,68, 162 ЖК України і вимога сплатити кварплату є незаконними, а дії позивача, на думку апелянта, мають ознаки отримання неправомірної вигоди. Позивач взагалі не цікавиться станом будинку, так як будинок не ремонтується, не обслуговується внутрішньо будинкові мережі гарячого та холодного водопостачання та централізованого опалення та ін.., все це свідчить про неналежне управління будинком. Також, апелянт зазначає, що станом на час розгляду справи, позивача вже,як юридичної особи не існувало, а було створено ОСББ «Холодногірський-2», тому суд повинен був взагалі не розглядати спір по суті вимог, а закрити провадження у справі. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про поважність причин своєї неявки суду не повідомили, а тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши головуючого-суддю, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. \~Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги, суд першої інстанції, вважав позов обґрунтованим та посилаючись на ст. ст. 526, 625 ЦК України, ст. ст. 67,68,162 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2014 року, виходив з того що [PERSON] будучи власником та зареєстрованим у [INFO], є споживачем послуг, які надаються ЖК «Холодногірський-2», однак тривалий час не реагує на письмові досудові повідомлення та не сплачує за надані позивачем послуги. Внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 6\~872,75 грн. з березня 2013 року по квітень 2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, який надано позивачем. Проте, з таким рішенням апеляційний суд погодитися не може у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], де також зареєстрований (а.с.8). Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 26.12.2012 року № 848, встановлено тарифи на послуги по утриманню будинків, споруд та прибудинкових територій, які надають ряд організацій, у склад яких входить і ЖК «Холодногірський-2» (а.с. 6). Відповідно до додатку № 1-7 до цього Рішення ЖК «Холодногірський-2» повинен надавати такі послуги будинку по вул. Єлізарова (Холодногірська) , № 6 (а.с.7). Відносини в галузі кооперації законодавчо врегульовані Законом України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року № 1087-ІV (надалі Закон № 1087- ІV), який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні в цілому. Окремі норми, що зачіпають питання кооперації, містяться в Цивільному та Житловому кодексах України. Відповідно до статей 6, 8 цього Закону , кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану Правовим документом, що регулює його діяльність є статут кооперативу. Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону № 1087- ІV, порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов'язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу. Як вбачається з матеріалів справи, Статут ЖК «Холодногірський-2», який діяв на час звернення позивача до суду з даним позовом, було затверджено Рішенням загальних зборів членів кооперативу від 24.01.2014 року та зареєстровано в Управлінні державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Харківської міської ради за № 26488128Ю00 31464 (надалі - [PERSON]). Згідно Розділу 6 [PERSON], в редакції 2014 року, що повністю узгоджується з приписами ст. 15 цього Закону, вищим органом управління житлово-будівельного кооперативу є загальні збори його членів. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства. Згідно п. 1.1 [PERSON], ЖК «Холодногірський-2» юридична особа, утворена фізичними особами, які добровільно обєдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до п.п.4.3, п. п.. 5.2.4, 5.2.7 цього [PERSON], вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Обовязками члену кооперативу, крім іншого, є сплата визначених [PERSON] внесків у розмірі, встановленому загальними зборами, з урахуванням реальних витрат, а також сплачувати внески на утримання, експлуатацію та капітальний ремонт будинку, який належить [PERSON], та прибудинкової території. Однак, суд першої інстанції не вернув уваги, що в матеріалах справи такі дані відсутні. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. [PERSON] цієї особи має передбачати можливість провадження такої діяльності. Згідно з ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тобто, звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача на свою користь ймовірної заборгованості, що утворилася за період з березня 2013 року по квітень 2106 року, позивачу необхідно було довести ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Однак, незважаючи на те, що суди двох інстанцій, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сприяли здійсненню цих прав, позивачем таких доказів надано не було. Так, матеріали справи не містять даних, що позивач дійсно є членом цього житлового кооперативу та одержує відповідної якості житлово-комунальні послуги Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості із зазначенням відображення нарахувань за 01.05.2013 року по 01.05.2016 року не відображає переліку фактично наданих відповідачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території. При їх складенні не були застосовані\~\~належним чином затверджені тарифи, а використані кошторисні підрахунки ЖК на вказані роки. Витяги не підтверджені актами виконаних робіт, незважаючи на те, що відповідач заперечував факт надання таких послуг і вимагав надання відповідних доказів з цього приводу. Відтак, в справі відсутні докази на підтвердження підстав виникнення цивільних прав та обов'язків сторін, що передбачені Законом України «Про кооперацію», ст.ст. 11, 509 ЦК України та Статутом ЖК «Холодногірський-2». Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування. А достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Відтак районний суд не врахував, що ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність, а позивачем доказів, на підтвердження своїх вимог, не надано. Зазначеного вище районним судом не враховано, а відтак прийнято рішення про задоволення вимог позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами. На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що заочне рішення суду першої інстанції від 31 серпня 2016 року не відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України, а тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України. підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову у повному обсязі. \~\~\~\~ Вирішуючи питання про судові витрати, відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України, судова колегія стягує з ЖК «Холодногірський-2» на користь [PERSON] судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1\~515 грн. 80 коп.

Outcome: approved