Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У серпні 2010 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], треті особи - КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності нерухомого майна», Колонщинська сільська Рада, в якому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину цієї ж квартири після смерті матері [PERSON], а також просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,120 га, яка розташована на території Колощинської сільської Ради, с/т «Механік» передану у приватну власність на підставі рішення Колонщинської сільської ради народних депутатів від 28.08.1997 року № 16, та зобов'язати КП «КМБТІ» видати свідоцтво про право власності на ? частину зазначеної квартири. Уточненою позовною заявою від 08.10.2010р. позивач залучив до участі у справі в якості третьої особи Управління земельних ресурсів у Макарівському районі Київської області та додатково просить суд зобов'язати вказаний орган видати свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], а [INFO] померла його мати та дружина [PERSON] [PERSON] Після смерті батька відкрилася спадщина на вищевказані ? частину квартири та земельну ділянку, а після смерті матері - на ? частину цієї ж квартири. В межах шестимісячного строку не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] в силу своєї юридичної необізнаності, а звернувся до 12 київської нотаріальної контори, коли минуло багато років, у зв'язку з чим отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Проте вважає, що оскільки він проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини та не відмовся від спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину. Доказом свого постійного місця проживання у спірній квартирі вважає медичну документацію з поліклініки за даною адресою, поштову кореспонденцію на його ім'я, заяви до ЖЕКу, щомісячні квитанції про сплату комунальних послуг, сплату платежів за ремонт квартири, комунікацій, труб та обладнання, а також те, що особисто займався похованням своїх батьків. У зв'язку з чим просить суд задовольнити його позов. Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 грудня 2010 року позов було задоволено. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року заочне рішення цього суду від 08 грудня 2010 року скасовано, а справу призначено до судового розгляду. Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м.Києва та протоколом повторного авторозподілу судової справи імж суддями,20.10.2016 р. справу було перерозподілено на суддю Миколаєць І.Ю. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просять суд їх задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечують. Крім того, відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], треті особи - Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Колонщинська сільська рада, Управління земельних ресурсів у Макарівському районі Київської області та Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, якою просить суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на спірні ? частину квартири та земельну ділянку, а також просить скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, за яким за [PERSON] зареєстровано приватна власність на ? частину даної квартири на підставі вищезаззначеного заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2010р., яке було скасоване. У подальшому, відповідач подав до суду заяву від 16.02.2017р., якою просить залишити позовну вимогу зустрічного позову про скасування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно без розгляду, оскільки вказаний запис був скасований 31.05.2016 року в позасудовому порядку. Вимоги за зустрічним позовом відповідач мотивує тим, що померлий рідний дід відповідача [PERSON] заповів йому все своє майно. Відповідач постійно проживав з [PERSON] в спірній квартирі до його смерті та продовжував проживати в ній і після його смерті, приймав участь у її благоустрої, а також був зареєстрований за місцем її знаходження як на момент смерті діда, так і на сьогоднішній день. Також після смерті діда він доглядав за земельною ділянкою, яка належала померлому, обробляв садочок, садив город, косив траву, збирав урожай та добудовував будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці, який дід не встиг побудувати повністю. На підтвердження зазначених обставин посилається на додані документи та на свідків, що можуть це підтвердити. Від належної йому спадщини він не відмовлявся, а отже вступив у володіння спадковим майном. Тому вважає, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка йому належить з моменту її відкриття. Вважає, що оскільки він прийняв спадщину після смерті [PERSON] за заповітом, то [PERSON] не має законної підстави на спадкування за законом цього ж майна. Звертався до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори зі заявами про видачу про видачу Свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на вказане спірне майно, проте, у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на це майно, отримав від державного нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просить суд захисти його порушене право на володіння та розпорядження вказаним майном шляхом задоволення його позову у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач та його представник підтримали зустрічний позов, просять суд задовольнити його. Позивач та його представник проти задоволення зустрічного позову заперечували. Треті особи по справі про день слухання справи повідомлені належним чином, свого представника суду не направляли. Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна подало до суду заперечення від 03.12.2010р., якими просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог заявлених до нього та провести розгляд справи без присутності його представника. Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області своїм листом від 26.11.2010р. просить суд слухати справу без участі їх представника. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, вивчивши пояснення третіх осіб, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази в сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити частково, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Записом Акта про смерть № 1226 від 04.06.1999р., Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00012911408 від 18.10.2013р. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину 2-х кімнатної квартири загальною площею 50,00 кв. м та житловою площею 29,40 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належала померлому на праві приватної власності. Зазначене доказується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва, від 05.11.1996р. № 3755, Довідкою від 03.02.2017р. № 20, виданою Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією, та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 60280197 від 31.05.2016р. Також після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і на земельну ділянку площею 0,120 га, яка розташована на території Колонщинської сільської Ради Макарівського району Київської області в садовому товаристві «Механік», яка належала померлому на праві приватної власності. Підтвердженням чому є Акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий [PERSON] Колонщинською сільською радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1683, та інформація, що наведена в листах Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області від 19.11.2015р. та від 26.01.2016р., а також в листі Відділу у Макарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 20.03.2017р. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Ч.1 та ч.2 ст. 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця Згідно до ч.1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 541 ЦК УРСР встановлено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. 12 травня 1999 року [PERSON] підписав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушенко Т.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 647. Даним заповітом [PERSON] заповідає все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, [PERSON]. Документами, що доказують складання [PERSON] вказаного заповіту є засвідчена підписом уповноваженої особи та відтиском печатки Київського державного нотаріального архіву копія заповіту [PERSON] від 12.05.1999р., Інформаційна довідка із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 35484189 від 22.10.2013р., дублікат заповіту, що має силу оригіналу, виданого державним нотаріусом Київського державного нотаріального архіву 27 жовтня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-23, а також Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі дублікату даного заповіту № 41920546 від 27.10.2015р. Відповідно до п.3 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 та зареєстрованого цим же органом 22.02.2012р. за № 282/20595, видача дублікатів заповітів, прирівнюється до нотаріально посвідчених. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42170822 від 19.11.2015р. даний заповіт є чинним. Згідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Твердження позивача та його представника про те, що оскільки відповідно до Архівної довідки Київського державного нотаріального архіву від 27.10.2015р., рік народження заповідача [PERSON] за даними реєстру значиться 1927 рік, а не рік народження померлого, яким є 1925 рік, то і заповіт підписувала інша особа, а не особа щодо майна якої вирішується спір, не знаходять свого підтвердження зібраними доказами по справі. Як і суперечать зібраним доказам по справі твердження позивача та його представника про те, що не доведено відповідачем, що саме він є особою, якій померлий заповідав своє майно. Оскільки, як вбачається із змісту заповіту та Архівної довідки, заповіт підписала особа, що мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Довідок філії № 811 Єдиного розрахункового центру Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 09.11.2010р. № 260 (про останнє місце проживання померлого) та № 966 (за Ф3), а також від 19.08.2015р. № 4728 та № 4729, іншої особи з таким же прізвищем ім'ям та по батькові, як і у [PERSON], що залишив спірне майно у спадщину, за вказаною адресою не проживала. Тому суд приходить до висновку, що в реєстрі приватним нотаріусом була здійснена описка. До того ж, відповідно до показань свідка [PERSON], що був допитаний у судовому засіданні по справі, [PERSON] мав намір заповідати все своє майно своєму онуку [PERSON], який під час його показань знаходився в судовій залі, тобто відповідачу. Статтею 548 ЦКУРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідач тривалий час до смерті [PERSON] проживав разом з ним в квартирі [ADDRESS] та продовжував в цій квартирі проживати ще тривалий час і після його смерті, а також був зареєстрований за місцем її знаходження як на момент смерті його діда, так і на сьогоднішній день. Зазначені обставини підтверджуються Довідками філії № 811 Єдиного розрахункового центру Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» . Також після смерті [PERSON] відповідач доглядав за спірною земельною ділянкою, що підтверджується Довідками с/т «Механік» від 11.01.2016р. № 01 та від 29.03.2016р. № 06. Про те, що відповідач, як до смерті діда, так і після його смерті, проживав у спірній квартирі, а також те, що відповідач обробляв спірну земельну ділянку одразу після смерті його діда, підтвердили і свідки [PERSON] та [PERSON], що були допитані в судовому засіданні. Отже відповідач у шестимісячний строк після смерті [PERSON] вступив у володіння спадковим майном та прийняв спадщину за заповітом, яка належить йому з моменту її відкриття. Оскільки відповідач прийняв спадщину після смерті [PERSON] за заповітом, то позивач не має законної підстави на спадкування за законом цього майна. Абз. 2 та абз. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із змісту листа Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 11.10.2010р. вих. 5618/0214 та матеріалів спадкової справи № 518/13 до майна померлого [INFO] [PERSON], що була заведена вказаною нотаріальною конторою, позивач не звертався до нотаріуса чи до інших осіб, які вчиняють нотаріальні дії, за отриманням Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], а звернувся одразу до суду. Відповідач звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на вказану частку квартири та земельну ділянку. Зазначене підтверджується заявами [PERSON] до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 27.03.2013р., від 31.10.2015р та від 26.01.2016р., які знаходяться в матеріалах вищезазначеної спадкової справи. Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 323/02-31від 26 січня 2016 року та № 6762/02-14 від 31 жовтня 2015 року державним нотаріусом було відмовлено відповідачу у видачі зазначених Свідоцтв про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Ч.2 ст. 31 ЦПК України встановлено, що до початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Враховуючи вимоги вищезазначених норм процесуального права, судом не приймаються зміна підстави позову, подані позивачем до суду через його канцелярію 13 лютого 2017 року у вигляді пояснень по справі, як і копії документів, поданих на обґрунтування таких змін, оскільки вони були подані до суду після початку розгляду справи по суті, що відбулося в судову засіданні по справі 10 січня 2017 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Згідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу шляхом визнання права. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що відповідач прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], а отже майно, що входило до складу такої спадщини належить відповідачу з часу відкриття спадщини, а також ті обставини, що позивач не звертався до нотаріуса чи до інших осіб, які вчиняють нотаріальні дії, за отриманням Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], а звернувся одразу до суду, суд визнає позовні вимоги, як в частині визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, так і в частині зобов'язання на вчинення дій третіх осіб, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вимоги за зустрічною позовною заявою відповідача в частині визнання права власності на частину квартири та земельну ділянку, що належали померлому [PERSON], в порядку спадкування за заповітом суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 524, 525, 534, 541, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 204, 392, 1296 ЦК України, та

Outcome: partial