Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в березні 2019 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом. 29 березня 2019 року до суду в порядку усунення недоліків позовної заяви надійшла позовна заява [PERSON] в новій редакції. В лютому 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява (т.2, а.с.3-11), в якій позивач зазначає, що з 21.08.2015р. він працював на посаді начальника Виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» (далі - філія «Укргазтехзв`язок»). Наказом директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» [PERSON] від 30.01.19р. за № 26-к його звільнено з роботи. В даному наказі зазначено, що його, [PERSON] , начальника Виробничо-сервісного управління (табельний номер - 50013318) звільнено 30 січня 2019 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою його звільнення зазначено наказ від 29.05.2018 №286-к "Про накладення дисциплінарного стягнення", наказ від 10.09.2018 №446-к "Про накладення дисциплінарного стягнення" та наказ від 14.12.2018 №608-к "Про накладення дисциплінарного стягнення", акт від 11.01.2019р. за результатами службового розслідування, витяг з протоколу №52/19 від 29.01.2019р. засідання профкому Управління «Укргазтехзв`язок», службова записка директора Департаменту технічного та економічного контролю АТ "Укртрансгаз" від 23.01.2019 №1001СЛ-19-595 щодо результатів комплекс-перевірки. Позивач вважає, що Наказ від 30.01.19р. за №26-к про його звільнення є незаконним з посиланням на те, що у висновку акту службового розслідування від 11.01.2019р. стверджується: «Внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, порушення локальних актів Товариства начальником Виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок» [PERSON] порушено Правила використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз», затверджених наказом ПАТ «Укртрансгаз» № 334- від 13.08.2015» . Всі звинувачення в акті зводяться до нібито порушення ним пунктів 1.4. та 3.8. посадової інструкції начальника Виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок». Так, в пункті 1.4. зазначено: "Начальник управління у своїй діяльності керується чинним законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами з питань охорони праці, пожежної безпеки, промислової санітарії, охорони навколишнього середовища, безпеки дорожнього руху, наказами, розпорядженнями, іншими нормативними документами Філії, Товариства, а також Статутом Товариства, правилами внутрішнього трудового розпорядку, Положенням про Управління, цією посадовою інструкцією." Однак, в акті необґрунтовано та не конкретизовано у чому саме позивачем здійснено порушення пункту 1.4. зазначеної Інструкції. В п. 3.8. п.3 зазначено: "Повинен знати: Правила внутрішнього трудового розпорядку, інші локальні акти Філії та Товариства." В акті не зазначено у чому полягає також порушення даного пункту Інструкції. В Акті від 11.01.2019 не вказано хто перевіряв знання позивача щодо Правил внутрішнього трудового розпорядку, інших локальних актів Філії та Товариства. Крім того, відповідач так і не надав копію документа, який підтверджує ознайомлення начальника Виробничо-сервісного управління [PERSON] з правилами трудового розпорядку філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз», згідно його заяви до відповідача від 25.09.2019. Тоді як за укладеним трудовим договором ознайомлення працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором вимагається відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 Кодексу законів про працю України. Щодо нібито порушення позивачем Правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз» затверджених наказом ПАТ «Укртрансгаз» № 334-к від 13.08.2015, а саме пунктів 2.3., 2.3.4., п. 4.1. то позивач посилається на наступне. Згідно п. 2.3. та п. 2.3.4.: "Працівникам товариства забороняється використовувати персональну адресу електронної скриньки для оформлення розсилань без попереднього узгодження з підрозділом безпеки Товариства." п. 4.1. "Правила обов`язкові до виконання всіма працівниками Товариства." Щодо факту розсилання позивачем працівникам АТ «Укртрансгаз» сканованої копії протоколу № 85 виробничої наради працівників Виробничо-сервісного управління, апарату управління та профспілкового комітету Управління «Укргазтехзв`язок» від 10.10.2018р., позивач пояснює, що зробив це відповідно до рішення прийнятого на даній нараді згідно п. ІІ. 1. "Надавати інформацію для детального ознайомлення всім бажаючим щодо озвучених інцидентів.". Дана виробнича нарада відбулася 10.10.2018 року в апараті філії «Управління «Укргазтехзв`язок» за присутності колективу Виробничо-сервісного управління та керівників відділів та служб апарату. На вказаному засіданні керівництвом здійснено виступ, під час якого були необґрунтовані звинувачення щодо роботи позивача на вказаній посаді. За результатами вищезазначеного засідання був складений протокол виробничої наради від 10.10.2018 №85, який 16.10.2018 був переданий позивачу на ознайомлення. У зв`язку з тим, що позивач вважав викладене в протоколі не відповідає дійсності та принижує його гідність, враховуючи відсутність будь-якого реагування керівництва АТ «Укртрансгаз» на його неодноразові звернення з проханням захистити його від свавілля директора Управління «Укргазтехзв`язок» [PERSON], а також на підставі вищезазначеного рішення наради про надання інформації для детального ознайомлення всім бажаючим щодо озвучених інцидентів, ним на його робочому комп`ютері 16.10.2018 було здійснено завантаження сканованої копії зазначеного протоколу та його розсилання працівникам АТ «Укртрансгаз». Зазначеним розсиланням він хотів повідомити працівників про незаконні дії директора філії Управління «Укргазтехзв`язок». Позивач також зазначив, що він не здійснював оформлення розсилання, про що зазначено в п. 2.3.4 Правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз» і яке б потребувало попереднього узгодження з підрозділом безпеки Товариства. Наповнення списку адресатів вищевказаного розсилання він виконував у ручному режимі з адресної книги АТ "Укртрансгаз". Письмові пояснення керівництву відповідача з даного приводу він надавав від 21.12.2018р., від 23.01.2019р., а також в службовій записці до Т.в.о. президента АТ «Укртрансгаз» [PERSON] . Отже, позивач вважає, що не порушував Правила використання корпоративної пошти ПАТ "Укртрансгаз", затверджених наказом ПАТ "Укртрансгаз" від 13.08.2015 р. №334. Тому вважає, що інциденту (порушення) стосовно якого проводилось розслідування не існує. А наказ № 26-к від 30.01.2019 «Про звільнення» видано безпідставно, на підґрунті особистої неприязні до нього директора [PERSON] . Позивач стверджує, що будучи начальником Виробничо-сервісного управління філії Управління "Укргазтехзв`язок" він дотримувався вимог всіх нормативних актів Товариства та контролював дотримання таких актів підлеглими. Відповідно п. 1.2 змін та доповнень до посадової інструкції начальника Виробничо-сервісного управління (затверджених 31.05.2018 наказом № 190) Начальник управління призначається та звільняється з займаної посади директором Філії, за поданням головного механіка філії. Відповідно п. 1.4 змін та доповнень до Положення про Виробничо-сервісного управління (затвердженого 31.05.2018 наказом № 190) Управління очолює начальник, який приймається на роботу, переводиться на іншу посаду та звільняється з роботи директором Філії, за поданням головного механіка. В переліку підстав для звільнення в наказі № 26-к від 30.01.2019 подання головного механіка філії на звільнення [PERSON] відсутнє. Крім того, згідно доданої відповідачем до Відзиву на позов Доповідній записці від 22.01.2019р. головний механік [PERSON] звертається до Директора філії Управління "Укргазтехзв`язок" і просить притягнути начальника Виробничо-сервісного управління [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, без конкретизації за який саме проступок З даного документу, в тому числі виходячи з його назви, не вбачається, що це є саме подання на звільнення з роботи начальника Виробничо-сервісного управління, про яке зазначається в п. 1.2 змін та доповнень до посадової інструкції начальника Виробничо-сервісного управління та п. 1.4 змін та доповнень до Положення про Виробничо-сервісного управління (затверджених 31.05.2018 наказом № 190). В ньому навіть відсутня пропозиція про звільнення позивача, а тільки зазначено про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що крім звільнення також передбачає такий вид стягнення як догана. Позивач також вважає, що Відповідачем застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з порушенням строку встановленого статтею 148 КЗпП України. Так, відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Як вище зазначено, одною із підстав звільнення його з роботи вказаний акт від 11.01.2019р. за результатами службового розслідування. У відзиві на первісний позов відповідач з цього приводу зазначає, що 11.01.2019 Філією "Управління "Укргазтехзв`язок" проведено службове розслідування за фактом інциденту, виявленого за результатами службової перевірки від 29.11.2019 щодо порушень локальних актів Товариства з боку начальника Виробничо-сервісного управління Філії. Вказаним актом встановлено, що своїми діями, а саме: неналежним виконанням своїх посадових обов`язків, порушень локальних актів Товариства, начальником Виробничо-сервісного управління філії Управління "Укргазтехзв`язок" [PERSON]. порушено правила використання корпоративної електронної пошти ПАТ "Укртрансгаз", затверджених наказом ПАТ "Укртрансгаз" від 13.08.2015 №334. У Відзиві на позов також вказується, що відповідно до інформації, наданої начальником відділу безпеки та охоронних заходів Управління "Укргазтехзв`язок" [PERSON]. службовою запискою від 27.11.2018 №3301СЛ-18-3525, масове розсилання електронних повідомлень [PERSON] не узгоджувались. Позивач також зазначає, що про виявлення нібито порушення ним правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ "Укртрансгаз", затверджених наказом ПАТ "Укртрансгаз" від 13.08.2015 №334, за результатами службової перевірки від 29.11.2019 року зазначається відповідачем і в Акті від 11.01.2019р. за результатами службового розслідування, а також в листі - поданні від 25.01.2019 за № 3301ВИХ-19-91 до Голови профспілкового комітету філії "Управління "Укргазтехзв`язок" Хоруженка В.Д. "Щодо погодження звільнення". У службовій записці Директора з безпеки - директора департаменту з безпеки [PERSON] на ім`я Т.в.о. президента АТ "Укртрансгаз" [PERSON] від 30.11.2018, стосовно подання висновку службової перевірки, зазначається, що за результатами проведеної службової перевірки робоча група дійшла висновку про наявність ознак інциденту в діях начальника Виробничо-сервісного управління Філії Управління "Укргазтехзв`язок" [PERSON] . Позивач посилається, що у висновку службової перевірки від 29.11.2018р. детально викладається процес перевірки та встановлені обставини щодо розсилання позивачем 16.10.2018 електронних листів (повідомлень) з його службового комп`ютера на 930 адресатів з темою «Щодо виробничої діяльності УГТЗ", без узгодження з підрозділом безпеки відповідача. У висновку службової перевірки від 29.11.2018р. також зазначається, що робочою групою проаналізовані документи, в тому числі пояснення позивача від 09.11.2018 за № 3301СЛ-18-33, згідно якого позивач не заперечував здійснення розсилання. Позивач зазначає, що з даного висновку службової перевірки вбачається, що дана подія стала відома керівництву відповідача ще 17.10.2018 року, виходячи з посилання на службову записку заступника директора департаменту технічного та економічного контролю [PERSON] від 17.10.2018 №1001СЛ-18-14082, в якій вказано про розсилання 16.10.2018 начальником Виробничо-сервісного управління філії «Управління "Укргазтехзв`язок" [PERSON]. електронних повідомлень з вкладеним файлом у форматі PDF під назвою "протокол 85 від 10.10.2018" засобами корпоративної електронної пошти на адреси працівників Товариства, прізвища яких розпочинаються на букву "Ф", з темою "Щодо виробничої діяльності УГТЗ" . Позивач вказує, що в даному висновку також зазначені ті самі пункти нормативних документів Філії та Товариства, які нібито ним порушені і на які потім є посилання в акті від 11.01.2019р. за результатами службового розслідування, а саме пункти 1.4. та 3.8. посадової інструкції начальника Виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок» та пункти 2.3.4., 4.1. Правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз» затверджених наказом ПАТ «Укртрансгаз» № 334-к від 13.08.2015. Акт від 11.01.2019р. за результатами службового розслідування, який зазначений підставою звільнення позивача, фактично є повторенням висновку службової перевірки від 29.11.2018р. щодо встановлених обставин події від 16.10.2018 року, за яку позивача звільнено з роботи. Також акт від 11.01.2019р. підписали ті ж самі посадові особи відповідача, що і висновок від 29.11.2018р.: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач вважає, що викладене свідчить про те, що всі обставини щодо розсилання ним електронних листів від 16.10.2018 працівникам АТ "Укртрансгаз" були встановлені відповідачем ще 29.11.2018 року згідно висновку службової перевірки від 29.11.2018 року робочої групи відповідача та доведені керівнику АТ "Укртрансгаз" [PERSON] відповідно до Службової записки від 30.11.2018 з наданням зазначеного висновку. Позивач також зазначив, що як вбачається з висновку службової перевірки від 29.11.2018 року, у ньому надані відповіді на всі питання, на які звернув увагу Верховний Суд у Постанові від 07.10.2019 у справі №718/801/17 щодо питання застосування строку дисциплінарного стягнення передбаченого ч. 1 ст. 148 КЗпП України, а саме щодо часу виявлення проступку, крім наявності шкідливих наслідків та причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками, які в Акті службового розслідування від 11.01.2019р. не встановлені, так як в даному випадку вони відсутні, як і взагалі відсутнє з його боку правопорушення. Позивач робить висновок, що відповідач, при звільненні його з роботи наказом від 30.01.2019 за №26-к пропустив місячний строк застосування до нього дисциплінарного стягнення передбачений ч. 1 ст. 148 КЗпП України, що є підставою визнання даного наказу незаконним та поновлення позивача на роботі. Позивач зазначає, що включені в наказі № 26-к від 30.01.2019 до підстав його звільнення накази про накладення на нього дисциплінарних стягнень у вигляді оголошення доган, він вважає незаконними і він їх оскаржив в судовому порядку. Згідно рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у цивільній справі № 760/28876/18, визнано незаконним наказ відокремленого структурного підрозділу філії «Управління «Укргазтехзв`язок» (код ЄДРПОУ 00154453) від 10 вересня 2018 за № 446-к про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Дане рішення набрало законної сили 19.11.2019р., про що зазначено в ЄДРСРУ. На даний час в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа №760/33933/18 за позовом [PERSON] до філії «Управління «Укргазтехзв`язок» в особі Акціонерного Товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз 9/1) про визнання незаконним та скасування наказу від 14.12.2018 № 608-к. Позивач зазначає, що відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя відповідно до його професії та спеціальності чим завдав моральну шкоду, яка виразилася в психологічному дискомфорті, прикладенні додаткових зусиль для організації життя. Незаконні дії відповідача, як вважає позивач, призвели до його моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки його фактично звільнили через принципову позицію як спеціаліста та начальника підрозділу відповідача. На момент звільнення у нього на утриманні знаходилась дружина інвалід 2-ї групи, яка потребує постійного догляду та лікування. Матеріальний стан його та його сім`ї в зв`язку із звільненням різко погіршився. Його звільнили з роботи, але не надали трудову книжку, тому він не зміг не тільки влаштуватися на роботу, а навіть стати на облік, як безробітний для отримання допомоги. Завдяки незаконним діям відповідача з лютого 2019 року вони з дружиною змушені виживати на пенсію, яку призначили дружині, як інваліду другої групи, після перенесеної операції в 2018 році. Позивач вважає, що враховуючи викладене, нанесену йому відповідачем моральну шкоду він оцінює в розмірі 100 000,00 грн. Позивач зазначає, що враховуючи, що наказ №26-к про його звільнення виданий 30.01.2018р., а позовна заява про визнання даного наказу незаконним та поновлення його на роботі подана ним до Києво-Святошинського районного суду 07.03.2019р., то вважає за необхідне просити суд поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, посилаючись на наступне. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. На час його звернення до суду відповідач не вручив йому копію наказу про його звільнення, а також його трудову книжку, тому до позовної заяві від 07.03.2019 не були додані копії цих документів. В уточненій позовній заяві від 29.03.2019р., поданій на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду від 13.03.2019 про усунення недоліків позову, позивачем зазначено, що наказ про звільнення позивача (з додатками), трудова книжка позивача знаходяться у відповідача і не можуть бути подані разом із позовною заявою, оскільки не видаються позивачу відповідачем, а тому будуть витребувані позивачем у відповідача в подальшому (якщо відповідач не надасть їх до суду разом із відзивом. Позивач зазначає, що в період з 31.01.2019 по 08.02.2019 в зв`язку з хворобою він знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності, копія якого додається. 08.02.19р. після перебування у стані тимчасової непрацездатності позивач з`явився на роботу з закритим листком непрацездатності, який мав здати в бухгалтерію підприємства. На прохідній філії «Укргазтехзв`язок» [PERSON] на територію філії «Укргазтехзв`язок» не пропустили, зазначивши, що він звільнений у зв`язку із систематичним невиконанням посадових обов`язків згідно наказу від 30.01.2019р. Почувши зазначене він намагався подати адміністрації для реєстрації заяву, в якій просив видати йому наказ на звільнення та всі документи, що стали підставою для його видачі і були покладені в його основу, трудову книжку з відповідними записами, розрахунковий листок. Працівниками філії «Укргазтехзв`язок»: завідуючою загального сектору [PERSON] , начальником відділу організації праці і кадрів [PERSON] , головним бухгалтером [PERSON] головою профкому [PERSON], заступником начальника відділу безпеки [PERSON] начальником відділу безпеки [PERSON] було відмовлено у видачі зазначених наказу, трудової книжки та документів, а тому комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було складено відповідний акт, який зазначені вище працівники відмовились підписати, і який разом із його заявою про направлення документів йому поштою на його домашню адресу, було направлено цінним листом з пошти. Дану заяву відповідач отримав 11.02.2019 року. Відповідач після отримання даної заяви так і не надіслав на його домашню адресу вищезазначених документів не зважаючи на те, що його домашня адреса зазначена в його, позивача Особовому листку з обліку кадрів, який знаходиться у відповідача, а його копія в матеріалах справи. До цього часу його трудова книжка залишається у відповідача, а копія наказу про звільнення позивача додана відповідачем до Відзиву на позов. На підставі викладеного позивач просить суд: Поновити [PERSON] строк на звернення до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» про визнання незаконним наказу від 30.01.2019р. №26-к про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Визнати незаконним наказ філії «Управління «Укргазтехзв`язок» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 30.01.2019р. №26-к про звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Поновити [PERSON] на посаді начальника Виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» з 30.01.2019р. Стягнути з філії «Управління «Укргазтехзв`язок» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (08153, Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Білогородська, 61), код ЄДРПОУ 00154453, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.01.2019 року до дати ухвалення рішення суду. Стягнути з філії «Управління «Укргазтехзв`язок» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (08153, Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Білогородська, 61), код ЄДРПОУ 00154453, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , 100 000 (сто тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву. У відзиві посилається на безпідставність та необгрунтованість вимог позивача про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначає, що [PERSON] працював у філії «Управління «Укргазтехзв`язок» (надалі-Філія) АТ «Укртрансгаз» з 20.08.2015 по 30.01.2019 на посаді начальника виробничо-сервісного управління (надалі - ВСУ) Філії. Згідно наказу від 30.01.2019 №26-к Позивача звільнено 30.01.2019 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім того, підставами для звільнення згідно вказаного наказу були: наказ від 29.05.2018 №28б-к «Про накладення дисциплінарного стягнення», наказ від 10.09.2018 №446-к «Про накладення дисциплінарного стягнення», наказ від 14.12.2018 №608-к «Про накладення дисциплінарного стягнення», акт службового розслідування від 11.01.2019, витяг з протоколу №52/19 від 29.01.2019 засідання профспілкового комітету «Управління «Укргазтехзв`язок», службова записка директора департаменту технічного та економічного контролю АТ «Укртрансгаз» від 23.01.2019 №1001СЛ-19-595 щодо результатів перевірки. 11.01.2019 філією Управління «Укргазтехзв`язок» проведено розслідування за фактом інциденту, виявленого за результатами службової перевірки від 29.11.2018 щодо порушень локальних актів Товариства з боку начальника виробничо-сервісного управління Філії. Вказаним актом встановлено, що своїми діями: неналежним виконанням посадових обов`язків, порушення локальних актів Товариства начальником виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок» [PERSON] порушено правила використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз», затверджених наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 13.08.2015 №334. Відповідно до Посадової інструкції начальника управління ВСУ філії Управління «Укргазтехзв`язок» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» затвердженої 01.02.2016 року визначено завдання та обов`язки начальника управління - Позивача. Зокрема, п. 1.4 вказаної посадової інструкції начальника виробничо-сервісного Управління «Укргазтехзв`язок», з якою [PERSON] ознайомлений 01.02.2016, останній у своїй діяльності керується чинним законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами з питань охорони праці, пожежної безпеки, промислової санітарії, охорони навколишнього середовища, безпеки дорожнього руху, наказами, розпорядженнями, іншими нормативними документами Філії, Товариства, а також Статутом Товариства, правилами внутрішнього трудового розпорядку, Положенням про Управління, цією посадовою інструкцією. Відповідно до п. 3.8. посадової інструкції, [PERSON] повинен знати правила внутрішнього трудового розпорядку, інші локальні акти Філії та Товариства. Так, при прийнятті на роботу [PERSON] був ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивач навмисно стверджує, що інші нормативні документи не відносяться до локальних актів Товариства, зокрема Правила використання корпоративної пошти. Так, відповідно до п. 2.3.4. Правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз», затверджених наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 13.08.2015 №334, забороняється використовувати персональну адресу електронної скриньки для оформлення розсилань без попереднього узгодження з підрозділом безпеки Товариства». Також, згідно з п.4.1 зазначені правила обов`язкові до виконання всіма працівниками Товариства. Відповідно до інформації, наданої начальником відділу безпеки та охоронних заходів Управління «Укргазтехзв`язок» [PERSON]. службового запискою від 27.11.2018 №3301СЛ-18-3525, масове розсилання електронних повідомлень [PERSON] не узгоджувались. Більш того, посилання [PERSON] на протокол № 85 виробничої наради працівників ВСУ від 10.10.2018, як на підставу для здійснення розсилань є безпідставним, оскільки доручення щодо надання інформації для більш детального ознайомлення всіх бажаючих із озвученим інцидентом було надано саме [PERSON] , а не Позивачу. Представник відповідача вважає, що під час проведення службового розслідування встановлено, що Позивач порушив вимоги п.п. 1.4, 3.8 Посадової інструкції начальника ВСУ, п. 2.3.4, п. 4.1 Правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз» затверджених наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 13.08.2015 №334. Представник відповідача також зазначив, що на виконання вимог ст. 149 Кодексу законів про працю України Позивачу була надана вимога від 23.01.2019 про надання пояснень однак, Позивач відмовився надавати пояснення на вищезазначену вимогу, про що складено акт від 23.01.2019 про відмову [PERSON] про надання пояснень. У відзиві на позов зазначається, що при звільненні з роботи начальника ВСУ [PERSON] були дотримані всі вимоги трудового законодавства, внутрішніх нормативних документів та отримано погодження Президента Товариства, а також отримано дозвіл на звільнення від профспілкового комітету Філії. Відповідно доповідної записки головного механіка від 22.01.2019 № 3301СЛ-19-235 останній звертався до директора Філії з проханням притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Представник відповідача зазначає, що позивачу неодноразово після звільнення пропонувалось отримати трудову книжку та копію наказу про звільнення та ознайомитись з кінцевим розрахунком по заробітній платі, однак Позивач відмовився отримувати дані документи при звільненні, про що були складені акти від 30.01.2019 та від 08.02.2019. 11.02.2019 на адресу Філії поштою надійшла заява від Позивача з проханням направити йому трудову книжку, копію наказу про звільнення та всі документи, які стали підставою для звільнення. Так як Позивач в заяві не вказав точну адресу, на яку потрібно надіслати документи, тому від Філії в черговий раз був направлений лист на ім`я Позивача з метою надіслання листа з зазначенням повної адреси пересилання вищезазначених документів, або отримати їх власноручно за місцем знаходження Філії. Позивачем відповіді на вказаний лист не надано. На підставі викладеного представник відповідача робить висновок, що Позивачем не доведено, а АТ «Укртрансгаз» спростовано відсутність порушення норм трудового законодавства Відповідачем, та доведено правомірність наказу від 30.01.2019 №26-к. У відзиві на позов заперечується вимога Позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. з посиланням на те, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру та не надано доказів якими підтверджується порушення законних трудових прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають для цього додаткових зусиль для організації життя, забезпечення усім необхідним для продовження нормальної життєдіяльності. Представник відповідача також заперечує проти заяви Позивача щодо орієнтованого розміру витрат на професійну (правничу) допомогу, оскільки вважає дану заяву неправомірною та такою, що підлягає залишенню без розгляду, з огляду на її безпідставність. На підставі викладеного, представник відповідача просить суд у задоволенні позову [PERSON] про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав зазначених у позовній заяві та просили його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав зазначених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 5-1 КЗпП України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 КЗпП України). Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41), або на вимогу профспілкового, чи іншого органу, уповноваженого на представництво трудовим колективом (стаття 45). При звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. До застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 149 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом встановлено, що з 20.08.2015р. позивач [PERSON] працював на посаді начальника Виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз», згідно наказу №425-к від 20.08.2015р. (т. 2 а.с.141). Наказом директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» [PERSON] від 30.01.19р. за № 26-к [PERSON] звільнено з роботи (т. 1 а. с. 26). В даному наказі зазначено, що [PERSON] начальника Виробничо-сервісного управління (табельний номер - 50013318) звільнено 30 січня 2019 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою його звільнення зазначено наказ від 29.05.2018 №286-к "Про накладення дисциплінарного стягнення", наказ від 10.09.2018 №446-к "Про накладення дисциплінарного стягнення" та наказ від 14.12.2018 №608-к "Про накладення дисциплінарного стягнення", акт від 11.01.2019р. за результатами службового розслідування, витяг з протоколу №52/19 від 29.01.2019р. засідання профкому Управління «Укргазтехзв`язок», службова записка директора Департаменту технічного та економічного контролю АТ "Укртрансгаз" від 23.01.2019 №10001СЛ-19-595 щодо результатів комплекс-перевірки. В Постанові Верховного Суду від 22 травня 2020 року, справа N 638/5175/17, провадження N 61-14464 ск18, зазначено: "Отже, судам при розгляді справ указаної категорії належить виходити з того, що при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку." У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю (Постанова Верховного Суду від 22 травня 2020 року, справа N 638/5175/17). Застосовуючи до [PERSON] такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення, відповідачем у порушення вимог частини третьої статті 149 КЗпП не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, відсутність заподіяної позивачем шкоди. Крім того, наказ від 10.09.2018 №446-к (т.1 а.с. 64) "Про накладення дисциплінарного стягнення" щодо винесення догани [PERSON] , на який міститься посилання в наказі директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» [PERSON] від 30.01.19р. за № 26-к, яким [PERSON] звільнено з роботи (т. 1 а. с. 26) за пунктом 3 статті 40 КЗпП України" скасовано рішенням суду першої інстанції, як незаконний (т.1 а.с.135-139), Рішення вступило в законну силу (т.3 а.с.106-110) . Наказ від №608-к від 14.12.2018 року "Про накладення дисциплінарного стягнення", (т.1а.с.78) щодо оголошення догани [PERSON] , на який міститься посилання в наказі директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» [PERSON] від 30.01.19р. за № 26-к, яким [PERSON] звільнено з роботи (т. 1 а. с. 26) за пунктом 3 статті 40 КЗпП України" скасовано рішенням суду першої інстанції, як незаконний, Рішення ще не вступило в законну силу (т.3 а.с. 145). При звільненні [PERSON] з підстав, передбачених за пунктом 3 статті 40 КЗпП України", роботодавець в наказі не навів конкретні факти допущеного [PERSON] , невиконання обов`язків без поважних причин, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку та не зазначив, коли саме [PERSON] не виконав свої обов`язки. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд вважає, що наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення у вищезазначеному вигляді не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зазначеною у Постанові від 22.07.2020р. у справі № 554/9493/17. В акті від 11.01.2019р. за результатами службового розслідування (т. 2 а.с. 110-115) зазначено, що службове розслідування проведено стосовно інциденту, виявленого за результатами службової перевірки від 29.11.2018 щодо порушень локальних актів Товариства з боку начальника виробничо-сервісного управління філії "Управління "Укргазтехзв`язок" [PERSON] , 1960 року народження, загальний стаж роботи 38 років 10 місяців, стаж в галузі 20 років 7 місяців, призначений на посаду Наказом від 20.08.2015 №425-к. В акті зазначається, що у службовій записці заступника директора департаменту технічного та економічного контролю [PERSON] від 17.10.2018 №1001СЛ-18-14082, вказано про розсилання 16.10.2018 начальником Виробничо-сервісного управління філії «Управління "Укргазтехзв`язок" [PERSON]. електронних повідомлень з вкладеним файлом у форматі PDF під назвою "протокол 85 від 10.10.2018" засобами корпоративної електронної пошти на адреси працівників Товариства, прізвища яких розпочинаються на букву "Ф", з темою "Щодо виробничої діяльності УГТЗ". За результатами аналізу наданої інформації встановлено масове розсилання листів 16.10.2018 на 930 адресатів з темою «Щодо виробничої діяльності УГТЗ" з облікового запису smialkovskyі-vv активного каталогу AD Товариства, який належить начальнику Виробничо-сервісного управління філії "Управління "Укргазтехзв`язок" [PERSON] . В акті також вказано, що в наданому [PERSON] поясненні зазначено, що останнім 16.10.2018 здійснено завантаження сканкопії протоколу виробничої наради від 10.10.2018 №85 на свій робочий комп`ютер та здійснено масове розсилання його працівникам АТ «Укртрансгаз». Відповідно до інформації, наданої начальником відділу безпеки та охоронних заходів Управління «Укргазтехзв`язок» [PERSON] службовою запискою від 27.11.2018 №3301СЛ-18-3525, масове розсилання електронних повідомлень [PERSON] не узгоджувалось. В акті зазначається про порушення [PERSON] пунктів 1.4. та 3.8. посадової інструкції начальника Виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок», з якою він ознайомлений 01.02.2016, в яких зазначено, що останній в своїй діяльності керується чинним законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами з питань охорони праці, пожежної безпеки, промислової санітарії, охорони навколишнього середовища, безпеки дорожнього руху, наказами, розпорядженнями, іншими нормативними документами Філії, Товариства, а також Статутом Товариства, правилами внутрішнього трудового розпорядку, Положенням про управління, цією посадовою інструкцією. Повинен знати правила внутрішнього трудового розпорядку, інші локальні акти Філії та Товариства. Відповідно до п. 2.3.4. Правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз», затверджених наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 13.08.2018 №334 забороняється використовувати персональну адресу електронної скриньки для оформлення розсилань без попереднього узгодження з підрозділом безпеки Товариства." А згідно п. 4.1. "Правила обов`язкові до виконання всіма працівниками Товариства." В акті зроблено висновок, що внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, порушення локальних актів Товариства начальником Виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок» [PERSON] порушено Правила використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз», затверджених наказом ПАТ «Укртрансгаз» № 334-к від 13.08.2015. Відповідно до позовної заяви та наданих суду пояснень позивач визнає факт розсилки ним 16.10.2018 електронних листів працівникам АТ «Укртрансгаз», а саме сканкопії протоколу №85 від 10.10.2018 виробничої наради працівників Виробничо-сервісного управління, апарату управління та профспілкового комітету Управління «Укргазтехзв`язок», але стверджує, що це не є порушенням п. 2.3.4. Правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз», обгрунтовуючи це тим, що він при цьому не здійснював оформлення розсилань, як це зазначено у даних Правилах, а також на даній нараді прийнято рішення, яке зазначено в цьому протоколі, про надання інформації для детального ознайомлення всім бажаючим щодо озвучених інцидентів. Суд погоджується з таким твердженням позивача виходячи з наступного. Представником відповідача в судовому засіданні не спростоване посилання позивача про те, що він не здійснював оформлення розсилання, про що зазначено в п. 2.3.4 Правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз» і яке б потребувало попереднього узгодження з підрозділом безпеки Товариства і що наповнення списку адресатів вищевказаного розсилання він виконував у ручному режимі з адресної книги АТ "Укртрансгаз". Письмові пояснення керівництву відповідача з даного приводу він надавав від 21.12.2018р. (т.1, а.с. 163), від 23.01.2019р. (т.1, а.с. 164), а також в службовій записці до Т.в.о. президента АТ «Укртрансгаз» [PERSON] (т.1, а.с. 158-159). В судовому засіданні встановлено, що провести саме оформлення розсилань мають можливість зробити тільки фахівці централізованого підрозділу інформаційних технологій відповідача, а у працівника іншого підрозділу така можливість відсутня. [PERSON] розіслав протокол №85 від 10.10.2018 виробничої наради працівників Виробничо-сервісного управління, апарату управління та профспілкового комітету Управління «Укргазтехзв`язок», підписаного директором філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» [PERSON] , за результатами розгляду питань, що стосувались виробничої діяльності начальника ВСУ [PERSON] (т. 2 а.с.175-180). В протоколі (т.2, а.с.179) постановлено: "II. [PERSON] . 1. Надавати інформацію для більш детального ознайомлення всім бажаючим щодо озвучених інцидентів." (т. 2 а.с.175-180). Даний протокол підписаний директором філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» [PERSON] за результатами розгляду питань, що стосувались виробничої діяльності начальника ВСУ [PERSON] . Тобто з даного рішення виробничої наради відповідача слідує, що надано дозвіл на ознайомлення з даним протоколом всіх працівників АТ «Укртрансгаз» і не заборонено це робити [PERSON] , якого безпосередньо стосувались розглянуті питання. (т. 2 а.с.175-180). Судом встановлено, що відповідно п. 1.2 змін та доповнень до посадової інструкції начальника Виробничо-сервісного управління (затверджених 31.05.2018 наказом № 190) Начальник управління призначається та звільняється з займаної посади директором Філії, за поданням головного механіка філії (т.1, а.с. 168 звор.). Згідно п. 1.4 змін та доповнень до Положення про Виробничо-сервісного управління (затвердженого 31.05.2018 наказом № 190) Управління очолює начальник, який приймається на роботу, переводиться на іншу посаду та звільняється з роботи директором Філії, за поданням головного механіка (т. 1 а.с. 177). Однак, в переліку підстав для звільнення в наказі № 26-к від 30.01.2019 подання головного механіка філії на звільнення [PERSON] відсутнє (т.1 а.с. 26). Крім того, згідно доданої відповідачем до Відзиву на позов Доповідній записці від 22.01.2019р. головний механік [PERSON] звертається до Директора філії Управління "Укргазтехзв`язок" і просить притягнути начальника Виробничо-сервісного управління [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, без конкретизації за який саме проступок (т. 1 а.с. 44). З даного документу, в тому числі виходячи з його назви, не вбачається, що це є саме подання на звільнення з роботи начальника Виробничо-сервісного управління, про яке зазначається в п. 1.2 змін та доповнень до посадової інструкції начальника Виробничо-сервісного управління та п. 1.4 змін та доповнень до Положення про Виробничо-сервісного управління (затверджених 31.05.2018 наказом № 190). В ньому відсутня пропозиція про звільнення [PERSON] , а тільки зазначено про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що крім звільнення також передбачає такий вид стягнення як догана. Крім того, слід зазначити, що строк для застосування дисциплінарного стягнення, визначений статтею148 КЗпП України, яка передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Верховний Суд у Постанові від 07.10.2019 у справі №718/801/17 висловив правову позицію щодо питання застосування строку дисциплінарного стягнення передбаченого ч. 1 ст. 148 КЗпП України. Зокрема зазначив, що "відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці." Суд звернув увагу, що "ця норма передбачає обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення з дня виявлення саме проступку як такого. Тобто під виявленням проступку розуміється не лише виявлення факту (певного діяння), а й встановлення працівника, який учинив ці діяння, протиправність цих діянь, вину працівника, наявність шкідливих наслідків, причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками." Судом встановлено, що подія, на підставі якої позивача звільнено з роботи стала відома керівництву відповідача ще 17.10.2018 року, відповідно до службової записки заступника директора департаменту технічного та економічного контролю АТ "Укртрансгаз" [PERSON] від 17.10.2018 №1001СЛ-18-14082, на яку є посилання у висновку службової перевірки щодо встановлених обставин події від 16.10.2018 року, в якій вказано про розсилання 16.10.2018 начальником Виробничо-сервісного управління філії «Управління "Укргазтехзв`язок" [PERSON]. електронних повідомлень з вкладеним файлом у форматі PDF під назвою "протокол 85 від 10.10.2018" засобами корпоративної електронної пошти на адреси працівників Товариства, прізвища яких розпочинаються на букву "Ф", з темою "Щодо виробничої діяльності УГТЗ" (т.1, а.с. 161). З висновку відповідача за результатами службової перевірки від 29.11.2018 року вбачається, що обставини щодо розсилання [PERSON] електронних листів від 16.10.2018 працівникам АТ "Укртрансгаз" були встановлені відповідачем ще 29.11.2018 року та доведені керівнику АТ "Укртрансгаз" [PERSON] відповідно до Службової записки від 30.11.2018 з наданням зазначеного висновку (т.1, а.с. 157, 160-162). Зокрема, даною службовою перевіркою встановлено час події, працівника, який учинив діяння, зазначено протиправність цих діянь та вину [PERSON] в порушенні пунктів 1.4. та 3.8. посадової інструкції начальника Виробничо-сервісного управління філії «Управління «Укргазтехзв`язок» та пунктів 2.3.4., 4.1. Правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ «Укртрансгаз» затверджених наказом ПАТ «Укртрансгаз» № 334-к від 13.08.2015. В даному висновку службової перевірки тільки відсутні посилання чи встановлена наявність шкідливих наслідків та причинний зв`язок між правопорушенням та шкідливими наслідками, які також не зазначені ні в акті службового розслідування від 11.01.2019р., ні в оскаржуваному наказі. Про час виявлення відповідачем проступку - 29.11.2019, щодо порушення [PERSON] правил використання корпоративної електронної пошти ПАТ "Укртрансгаз", затверджених наказом ПАТ "Укртрансгаз" від 13.08.2015 №334, зазначається відповідачем в Акті від 11.01.2019р. за результатами службового розслідування, а також в листі - поданні від 25.01.2019 за № 3301ВИХ-19-91 до Голови профспілкового комітету філії Управління "Укргазтехзв`язок" Хоруженка В.Д. "Щодо погодження звільнення", з посиланням на результати службової перевірки від 29.11.2019 року (а.с. 40,41). Судом встановлено, що акт від 11.01.2019р. за результатами службового розслідування, який в оскаржуваному наказі зазначено одною із підстав звільнення [PERSON] , (т.1а.с.28-34), є повторенням висновку службової перевірки від 29.11.2018р. щодо встановлених обставин події від 16.10.2018 року. Крім того, Акт від 11.01.2019р. підписали ті ж самі посадові особи відповідача (т.1 а.с. 32), що і висновок від 29.11.2018р.: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.162). Отже, встановивши, що станом на 30 січня 2019 року (день звільнення) встановлений нормою матеріального права (ст. 148 КЗпП) строк для застосування до позивача дисциплінарного стягнення за проступок на роботі, виявлений 29 листопада 2018 року, сплив, суд дійшов висновку про відсутність передбачених пунктом третім статті 40 КЗпП України підстав для розірвання з ним трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Даний висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду у Постанові від 22.07.2020р. у справі № 554/9493/17, в якій Верховний Суд, погоджуючись, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову по суті, також зазначив, що за обставинами справи встановлено, що роботодавець виявив певні упущення у роботі підпорядкованого позивачу підрозділу 29 серпня 2017 року, про що свідчить зміст службових та пояснювальних записок і що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дисциплінарне стягнення за указані порушення накладено поза межами місячного строку, який визначений частиною першою статті 148 КЗпП України. Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підставі працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-419цс16 від 14.09.2016 року). Відповідно до довідки філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» від 16 грудня 2019 року N 210 (т.2 а.с.99) за грудень 2018р. позивачу нараховано заробітну плату в сумі 50 115,14 грн., а за січень 2019 р. - 54 539,26 грн., що разом складає 104 654,40 грн. Середньоденний заробіток [PERSON] , обрахований із заробітної плати за грудень 2018р. та за січень 2019 р., розраховується наступним чином: У грудні 2018 року було 20 робочих днів, у січні 2019 р. - 20 днів (згідно розрахунку норми тривалості робочого часу на січень 2019 року 21 день, але позивача було звільнено 30.01.2019 тому 31.01.2019 не враховується). Разом 40 днів. Середньоденна заробітна плата становить: 104 654,40 / 40 = 2 616,36 грн. Розмір середнього заробітку позивача [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 31.01.2019р. по 01.07.2021р. з врахуванням кількості робочих днів відповідно у 2019, 2020, 2021 роках, становить: (230+250+122) x 2 616,36 = 1 575048,72 грн. Даний розрахунок середнього заробітку зроблений з врахуванням розрахунку викладеного у Постанові ВС від 09 грудня 2020 року у справі №404/7811/15-ц. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь завдану йому незаконним звільненням моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", (із відповідними змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. А відповідно до п. 13 даної Постанови судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19, провадження 61-7321св20, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Верховним Судом також зазначено, що компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що в даному випадку розмір моральної шкоди завданої позивачу незаконним його звільненням з роботи має становити в сумі 10000 грн. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України та поновлює позивачу строк звернення до суду виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази про вручення відповідачем позивачу копії оскаржуваного наказу про його звільнення, а також трудової книжки позивача на час його звернення до суду 07.03.2019 і до позовної заяви від 07.03.2019 не були додані копії цих документів (т. 1 а.с. 2). В уточненій позовній заяві від 29.03.2019р., поданій на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду від 13.03.2019 про усунення недоліків позову, позивачем зазначено, що наказ про звільнення позивача (з додатками), трудова книжка позивача знаходяться у відповідача і не можуть бути подані разом із позовною заявою, оскільки не видаються позивачу відповідачем, а тому будуть витребувані позивачем у відповідача в подальшому, якщо відповідач не надасть їх до суду разом із відзивом (т. 1 а.с. 8, 9). Крім того, своєчасному, в місячний строк зверненню до суду позивачу перешкоджала його хвороба в період з 31.01.2019 по 08.02.2019, що підтверджується листком непрацездатності позивача (т. 2 а.с.12). 09.02.2019 року [PERSON] мав стати до роботи. 08.02.2019р. після перебування у стані тимчасової непрацездатності він з`явився на роботу з закритим листком непрацездатності, який мав здати в бухгалтерію підприємства, що підтверджується Актом управління "Уркгазтехзв`язок", (т.1, а.с.58). На прохідній філії «Укргазтехзв`язок» його, [PERSON] на територію філії «Укргазтехзв`язок» не пропустили, зазначивши, що він звільнений у зв`язку із систематичним невиконанням посадових обов`язків згідно наказу від 30.01.2019р про що зазначено в акті від 08 лютого 2019 року. Почувши зазначене [PERSON] намагався подати адміністрації для реєстрації заяву, в якій просив видати йому наказ на звільнення та всі документи, що стали підставою для його видачі і були покладені в його основу, трудову книжку з відповідними записами, розрахунковий листок. Працівниками філії «Укргазтехзв`язок»: завідуючою загального сектору [PERSON] , начальником відділу організації праці і кадрів [PERSON] , головним бухгалтером [PERSON] головою профкому [PERSON], заступником начальника відділу безпеки [PERSON] було відмовлено у видачі зазначених наказу, трудової книжки та документів (т.1 а.с 58-61). 08.02.2018 року [PERSON] на ім`я відповідача подав заявою про направлення йому документів поштою на його домашню адресу. Дану заяву було направлено цінним листом з пошти, яку відповідач отримав 11.02.2019 за вх. № С-26 (т.1 а.с. 62). Відповідач після отримання даної заяви так і не надіслав на його домашню адресу вищезазначених документів не зважаючи на те, що його домашня адреса зазначена в його, позивача Особовому листку з обліку кадрів, який знаходиться у відповідача, а його копія в матеріалах справи (т.1, а.с. 190 зв.). На момент звернення до суду трудова книжка була у відповідача, а копія наказу про звільнення позивача додана відповідачем до Відзиву від 06.05.2019р. на позов (т.1 а.с. 23, 26, 27). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи "Белле проти Франції", "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" тощо). Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визначає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №664/2838/17, норми трудового права не містять переліку обставин, які суд може вважати поважними причинами пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, тому вирішення даного питання віднесено до дискреційних повноважень суду. Отже, на підставі викладеного, а також, що пропуск строку є незначним, суд вважає, що передбачений ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду із позовом про поновлення на роботі пропущений позивачем з поважних причин та підлягає поновленню. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] .

Outcome: partial