Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У червні 2018 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області звернулось до суду із позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Позов обґрунтований тим, що відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі із 13 вересня 2011 року. У них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] та його син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із способом життя батьків, внаслідок якого вони частково не мають здатності виконувати батьківські обов'язки, малолітні [PERSON] і [PERSON] із 05 червня 2014 року перебувають на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Сім'я відповідачаперебувала під соціальним супроводом центру з періодичною зміною осіб, які піклувались про малолітніх дітей, з 26 жовтня 2010 року. Перше звернення центру про захист прав новонародженої дитини до служби у справах дітей від 04 листопада 2010 року № 01-09.1-335. На момент народження першої дитини, [PERSON], [INFO], мати [PERSON],[INFO] була наркозалежна і перебувала у лікаря-нарколога з липня 2004 року з діагнозом - опійна наркоманія. На той момент батько був записаний на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Кирило проживав з мамою та біологічним батьком [PERSON], [INFO], який також був ін'єкційним споживачем наркотичних речовин. [PERSON] та [PERSON] до шлюбу та перебуваючи у шлюбі і маючи малолітніх дітей неодноразово вчиняли злочини у сфері обігу наркотичних засобів та неодноразово були судимі, перебувають на обліку у лікаря-нарколога. Мати дітей [PERSON] на сьогоднішній час працевлаштована та має постійний дохід. Батько дітей, [PERSON] не працює, утриманням дітей не займається. Оскільки діти залишилися без батьківського піклування в дуже малому віці і не пам'ятають їх, було встановлено графік зустрічей батьків з дітьми у приміщенні служби у справах дітей та сім'ї БМР, під час яких було з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Мати знає базові потреби дітей, а батько ні. Відповідача [PERSON] неодноразово помічали на вулиці в неадекватному стані, йому було запропоновано пройти курс реабілітації від наркотичної залежності, але він відмовився. Всього було проведено тринадцять зустрічей батьків з дітьми, мати проявляла активність та турботу, батько демонстрував підлітковий стиль поведінки та повну дезорінтацію в соціальному житті, особливо щодо питань матеріального забезпечення родини. Відповідач має бажання, щоб його діти проживали з ним, але чіткого уявлення про базові потреби дітей, безпеку дітей, матеріальне забезпечення дітей він не має, тому не може взяти на себе відповідальність за потреби дітей. [PERSON] вже протягом шести місяців проживає окремо від [PERSON], влаштувалася на роботу, пройшла курс реабілітації від наркозалежності, пройшла школу батьківства й проявила себе як мати, що може самостійно піклуватися про своїх дітей, рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 22 травня 2018 року № 348, малолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було повернуто їх матері. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 22.05.2018 р. № 350, було надано висновок до суду про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у зв'язку з його наркозалежністтю та ухиленням від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, й неможливістю передати дітей для подальшого виховання батьком. Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], стягнути із відповідача аліменти шляхом перерахування коштів на особисті рахунки дітей на їх утримання у розмірі 1000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2018 року, провадження у вказаній справі відкрито, призначено підготовче засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], відповідно до свідоцтва про його народження серії [NUMBER] виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1236. Батьками у свідоцтві зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, [PERSON] народилась [INFO], актовий запис № 215. Батьками у свідоцтві зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 16). 13 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 348, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14). Відповідно до довідок про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщені осіб №02-09.1-355 від 16 квітня 2018 року та №1-1/975 від 25 січня 2017 року (а.с. 10, 13) виданих відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 14 серпня 2012 року № 380 "Про надання статусу дітям" малолітньому [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв'язку з тим, що відносно матері [PERSON], відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 17.07.2012 року, обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, а батько [PERSON], відповідно до постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2011 року, відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Відповідно до рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 09 жовтня 2012 року № 470 "Про реєстрацію місця проживання дитини" малолітнього [PERSON] було зареєстровано за місцем реєстрації батька за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] до шлюбу та перебуваючи у шлюбі і маючи малолітніх дітей неодноразово вчиняли злочини у сфері обігу наркотичних засобів та неодноразово були судимі, зокрема відповідно до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2014 року, матір дітей [PERSON], визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією всього майна. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів) та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. Із листа Головного управління Національної поліції в Київській області від 07 вересня 2017 року № 14707/109/1003/04-17, вбачається, що [PERSON] має п'ять судимостей за ст.ст. 186, 309 КК Ураїни. Останній раз був засуджений до позбавлення волі у 2013 році за ч. 2 ст. 309 КК України (звільнений з місць позбавлення волі 03 травня 2017 року). [PERSON] була засудженя 29 липня 2014 року до покарання у вигляді позбавлення віолі за ч. 2 ст. 307 КК України (звільнена з місць позбавлення волі 19 квітня 2017 року) (а.с. 19-24, 31). Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року малолітніх дітей: [PERSON] і [PERSON], було відібрано від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав у зв'язку з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов'язків (а.с. 25,26). Відповідно до Наказів служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради від 03 серпня 2015 року № 01-10-146, 01-10-148 малолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 01 грудня 2015 року № 726 малолітнім: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] надано статус дітей позбавлених батьківського піклування. Оскільки батьки дітей [PERSON] перебували в місцях позбавлення волі рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 08 грудня 2015 року № 737 малолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було влаштовано у прийомну сім'ю на базі родини [PERSON]. Відповідно до довідки від 23.01.2018 р. [PERSON], 1979 р.н. перебуває на обліку у кабінеті лікаря нарколога з діагнозом, синдром залежності від наркотичних речовин. Відповідно до довідки від 23.01.2018 р. [PERSON], [INFO] перебуває на обліку у лікаря нарколога з вересня 2015 року. Відповідно до листа від 13 квітня 2018р. № 70, складено працівниками БО "СОС Дитяче містечко" [PERSON] було запропоновано знайти організацію для проходження курсу реабілітації від наркотичної залежності, але останній відмовився. 24 лютого 2018 року [PERSON] поїхав до реабілітаційного центру "Маяк" а. вже 28 лютого 2018 року надійшла інформація, що [PERSON] на наступний день після прибуття покинув ребцентр. Також батькам було запропоновано пройти навчання в "Школі батьківства". [PERSON] погодилася й відвідала 11 занять, [PERSON] відвідав лише 2 заняття. Було проведено 13 зустрічей батьків з дітьми. [PERSON] проявляла активність та турботу. [PERSON] демонстрував підлітковий стиль поведінки та повну дезорінтацію в соціальному житті, особливо щодо питань матеріального забезпечення родини. Батько має бажання, щоб його діти проживали з ним, але чіткого уявлення про базові потреби дітей, безпеку дітей, матеріальне забезпечення дітей він не має, тому не може взяти на себе відповідальність за потреби дітей. Відповідно до листів від комунальних служб за адресою: [ADDRESS] заборгованість по сплаті за послуги становить: газопостачання - 1629,35грн.; водопостачання та водовідведення - 2503,08грн.; опалення - 9947,40грн.; технічне обслуговування труб - 229, 44 грн.; електропостачання - 370,24 грн.; прибирання території - 759,29 грн. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17 квітня 2018р. № 119, складено спеціалістами ССДС за адресою: [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON], Дана квартира має три кімнати. Одну займає [PERSON] ще одну здає в найм стороннім чоловікам. Квартира не переоформлена після смерті наймача квартири. Існують борги за комунальні послуги. [PERSON] повідомив, що з дружиною разом не проживають. У листі центру соціальних служб від 24 січня 2018р. № 01-09.1-50, зазначено, що [PERSON] неодноразово помічали на вулиці в неадекватному стані. [PERSON] було запропоновано пройти курс реабілітації від наркотичної залежності, але останній відмовився. Батько дітей, [PERSON] не працює, утриманням дітей не займається, що підтверджено листом БО "СОС Дитяче містечко", в якому перебували діти. Орган опіки та піклування, в особі виконавчого комітету Броварської міської ради видав висновок до суд від 24.04.2018р. № 1-18/402, про недоцільність повернення малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] їх батькові [PERSON], у зв'язку з тим, що не відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їх батьком. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 22.05.2018 р. № 348, малолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було повернуто їх матері, [PERSON], оскільки [PERSON] вже протягом 6 місяців проживає окремо від [PERSON], влаштувалася на роботу, пройшла курс реабілітації від наркозалежності, пройшла школу батьківства й проявила себе як мати, що може самостійно піклуватися про своїх дітей. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 22.05.2018р. № 350, було надано висновок до суду про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у зв'язку з його наркозалежністтю та ухиленням від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, й неможливістю передати дітей для подальшого виховання батьком. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У ч. 4 ст. 155 СК України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожено кремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 15 цієї Постановипозбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину Згідно із ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на їх утримання у розмірі передбаченому Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік". Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, який з 1 січня 2018 року становить - 1492 гривні, з 1 липня 2018 року - 1559 гривень, з 1 грудня 2018 року - 1626 гривень. На дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Обов'язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], ухиляється, суд дійшов висновку, що позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області доведений, підтверджується наданими доказам, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Outcome: approved