Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" в особі Вінницької обласної дирекції АБ "УКРГАЗБАНК" (далі - позивач), через свого представника, звернувся з вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), з вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 41 010,16 грн та судового збору в сумі 2102 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 14.08.2019 між сторонами було укладено Заяву-Договір №2019/І_С/223-004092 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками. Підписавши Заяву-Договір клієнт уклав кредитний договір №2019/ОВР/223-001113, строк дії якого з 09.08.2019 по 08.08.2020. Відповідно до Договору та заяви на оформлення кредитного ліміту банк встановив на картковому рахунку клієнта орієнтовну суму кредиту в розмірі 10 000,00 грн, базова процентна ставка за користування дозволеним овердрафтом в межах ліміту встановлена на рівні 36 % річних, процентна ставка за прострочену заборгованість - 48 % річних. Утім відповідач допустив заборгованість за користування овердрафтом, у зв`язку з чим станом на 12.08.2020 утворилася заборгованість в сумі 41 010,16 грн, а саме: 29894,28 грн - поточна заборгованість по кредиту; 4 446,08 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 137,22 грн - поточна заборгованість по процентах; 6532,58 грн - прострочена заборгованість по процентах. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.01.2021 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та зміст спірних правовідносин, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне. Сторонами було укладено Заяву-Договір №2019/І_С/223-004092 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками від 09.08.2019, у якій було зазначено особисті дані відповідача. Самі ж Правила, як указано у позові, оприлюднено на офіційному сайті АБ "УКРГАЗБАНК" (а.с. 6). Крім того, підписавши зазначену Заяву-Договір сторонами також укладено кредитний договір №2019/ОВР/223-001113, строк дії якого з 09.08.2019 по 08.08.2020. Відповідно до паспорту споживчого кредиту сторонами визначено; орієнтовну суму кредиту в розмірі 10 000,00 грн та можлива сума кредиту від 0,00 - 300 000,00 грн; щомісячний платіж по кредиту 7,00% мінімум 50,00 грн; пільговий період 30 днів; відсоткова ставка 36 % річних; відсоткова ставка за прострочену заборгованість - 48 % річних та комісія за видачу кредиту - 4,0%. (а.с. 7). Згідно наданого позивачем розрахунку, за договором №2019/ОВР/223-001113 від 09.08.2019, станом на станом на 12.08.2020 утворилася заборгованість в сумі 41 010,16 грн, а саме: 29894,28 грн - поточна заборгованість по кредиту; 4 446,08 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 137,22 грн - поточна заборгованість по процентах; 6532,58 грн - прострочена заборгованість по процентах (а.с 5 з обох сторін). Згідно наданої позивачем виписки/особового рахунку з 09.08.2019 по 12.08.2020 наведено: код банку; номери рахунків; дати здійснення банківських операцій; суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку; призначення; суми вихідного залишку (а.с. 9-10). Суд, з огляду на встановлені обставини та зміст спірних правовідносин, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у заявленому розмірі, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування. Як визначено в ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 , 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З аналізу загальних норм, зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику грошових коштів, згідно умов кредитного договору. Ураховуючи вищевказані норми слід дійти висновку, що зобов`язання за договором виникають з моменту зарахування коштів на рахунок позичальника зазначених ним у заяві чи надання йому кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Судом встановлено, що до матеріалів справи не додано жодних доказів на підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача, у заяві чи надання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі. З огляду на подану представником позивача Заяву-Договір №2019/І_С/223-004092 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками від 09.08.2019, у ній зазначено лише особисті дані відповідача та його підпис. Відповідно до паспорту споживчого кредиту за кредитним договором №2019/ОВР/223-001113, сторонами визначено лише орієнтовну суму кредиту в розмірі 10 000,00 грн та можливу сума кредиту від 0,00 - 300 000,00 грн. У формі вищезазначеного документу не містяться дані про видачу кредитної картки, доказів отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, отож підстав вважати, що у відповідача виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею такої анкети-заяви відсутні. Крім того, Правила, як указано у позові, оприлюднено на офіційному сайті АБ "УКРГАЗБАНК". Однак, представник позивача не довів їх підписання відповідачем, отож не доведено, що Правила, що викладені на сайті за адресою www.ukrgasbank.com, мав на увазі відповідач, підписуючи Заяву-Договір №2019/І_С/223-004092 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи. Водночас суд вважає, що відомості отримані в результаті огляду сайту АБ "УКРГАЗБАНК" за своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації тощо, отже не може достовірно спростувати чи підтвердити наявність станом на час написання Заяви-Договору тієї чи іншої редакції таких Правил. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Надана таблиця розрахунку боргу за договором №2019/ОВР/223-001113 від 09.08.2019, не може бути підтвердженням існування заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом. Такий розрахунок також не може бути доказом існуючої заборгованості та порушення зобов`язань, оскільки створений безпосередньо позивачем. Зрештою, наданий представником позивача розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору на умовах вказаних у позовній заяві. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Зазначене дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Згідно п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 (в редакції, чинній на час формування виписки наданої позивачем) форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Зазначеним вимогам надана позивачем виписка не відповідає, оскільки не містить всіх обов`язкових реквізитів, зокрема, коду валюти, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, а відтак не може бути прийнята судом в якості доказу проведених за рахунком операцій. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, а тому вони задоволенню не підлягають. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат виходить з наступної норми права та мотивів її застосування. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в розмірі 2102,00 грн, сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed