Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

23.12.2019 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про зобов`язання вчинити дії, у якому просить суд зобов`язати відповідача видати ордер на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 45,4 кв.м., загальною площею 76,8 кв.м., на ім`я [PERSON] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка починаючи з 20.01.1997 року по теперішній час користується квартирою [ADDRESS] . Протягом усього терміну користування позивачка сплачує кошти за житлово-комунальні послуги та справно виконує усі обов`язки квартиронаймача. На даний час, через незалежні від позивачки причини, остання не може реалізувати своє право на безоплатну приватизацію житла та вимушена звернутись з позовом до суду, оскільки в іншій спосіб захистити порушені житлові права не виявляється можливим. 03.12.1996 року Протоколом №4 загальних зборів акціонерів ЗАТ «Будінвест-5» працівникам товариства надано право на дольову участь у будівництві квартир в [ADDRESS] , зокрема і позивачу на смію з 5 осіб, трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 76,8 кв.м., яка працює на підприємстві з 1973 року. На підставі вищезгаданого протоколу загальних зборів акціонерів товариства, між ЗАТ «Будінвест-5» та позивачкою 25.12.1996 року було укладеного договір №13 про дольову участь у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] . Пунктом 1 договору №13 передбачено, що по закінченню будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ) і введення його в експлуатацію Сторона-1 зобов`язується надати Стороні-2 одну трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 76,8 кв.м. упродовж 30 днів, а Сторона-2 зобов`язується виплатити Строні-1 повну вартість квартири, з якої 30% суми під час укладення договору, а решту суми сплачувати рівними частками шляхом щомісячного відрахування або внесення в касу 50% заробітної плати, але не менше 120,00 грн. на місць. На виконання умов договору №13 про дольову участь у будівництві, 20.01.1997 року за актом приймання-передачі житлової площі, ЗАТ «Будінвест-5» передав, а позивачка прийняла квартиру [ADDRESS] , житловою площею 45,4 кв.м., загальною площею 76,8 кв.м., відтак вселилась туди разом з членами своєї родини та почала виконувати обов`язки квартиронаймача. Пунктом 3 договору №13 передбачено, що Сторона-1 зобов`язується надати Стороні-2 всі необхідні на цю квартиру документи. Позивачка неодноразово зверталась до ЗАТ «Будінвест-5», але документів на квартиру [ADDRESS] отримати не змогла у зв`язку з тим, що ЗАТ «Будінвест-5» постановою Арбітражного суду міста Києва від 11.01.2000 року було визнано банкрутом. Як вбачається з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, діяльність ЗАТ «Будінвест-5» припинено. Через відсутність правовстановлюючих документів позивачка не мала можливості зареєструватись за місцем проживання, тому була змушена звернутись до суду зі скаргою на дії працівників Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2009 року скарга позивачки була задоволена та зобов`язано відділ у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєструвати [PERSON] зв адресою: [ADDRESS] . На даний час позивачка зареєстрована за цією адресою з 26.03.2009 року, що підтверджується відміткою у паспорті. Згідно листа-підтвердження КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 27.11.2018 року, за даними реєстрових книг станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] відсутня. З Інформаційної довідки №149708262 від 15.12.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що інформація на речові права на квартиру [ADDRESS] до реєстру не внесена. За інформацією від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 16.03.2018 року, за розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №61 від 13.02.2015 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому розташована квартира, на даний час передано на баланс до КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та обслуговується ЖЕД-404. Згідно Акту від 28.11.2018 року, складеного начальником ЖЕД - 404 за підписами мешканців будинку по [ADDRESS] , [PERSON] разом з свою сім`єю фактично проживає за адресою: [ADDRESS] - з 1997 року дотепер. На даний час, через незалежні від позивачки причини - відсутність ордера на квартиру, остання не може реалізувати своє право на безоплатну приватизацію житла, оскільки реалізація такого права пов`язана з наявністю ордера. Згідно Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (Наказ Мінжитлокомунгосп №396 від 16.l2.2009р.), - до органу приватизації потрібно подати пакет документів, що визначений у п. 18 Положення, в тому числі копію ордеру про надання житлової площі. Оскільки будинок l9 по [ADDRESS] , був переданий на баланс вже із заселеними в нього людьми, в тому числі позивачкою, питання про надання ордеру повинна вирішувати Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація до компетенції якої, відповідно до вимог ст. l5 Житлового кодексу Української РСР, входить видача ордерів на жилі приміщення. Намагаючись отримати ордер на вказану квартиру позивачка звернулась із заявою адміністрації, але отримала відмову та пропозицію звернутись для вирішення цього питання до суду. Принцип захисту судом порушеного права особи будується на встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. l6 ЦК Украйни). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підстав доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЖК УРСР до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, обов`язок з видачі ордерів на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної; міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За своєю правовою природою ордер - правовстановлювальний адміністративний документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Не видача у встановленому законом порядку вказаного ордеру є істотним порушенням житлового законодавства, зокрема ч. 1 ст. 58 ЖК України, яке обумовлює існування порушення прав позивача. Адже, відсутність такого адміністративного акту робить неможливим реалізацію позивачем відповідних прав, що є похідними від права користування таким житловим приміщенням. Враховуючи наведені вище фактичні обставини справи, позивачка на законних підставах вселилась, постійно проживає та користується жилим приміщенням, утримує житло в належному стані та несе витрати на утримання житла, здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, отже є такою, що набула право користування квартирою. За весь час проживання позивачки у вказаній квартир, ні житлово-експлуатаційна організація, ні виконком міської ради не пред`являли до позивачки жодних претензій. Тобто фактично визнаючи її право на проживання та користування жилим приміщенням, в той час як житло не закріплено за позивачкою законодавчо та документально, що позбавляє її права на приватизацію займаного житла. Ба більше, 30.10.2019р. між позивачкою та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» зрештою укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №290, оскільки позивачка постійно сплачувала всі житлово-комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг за період з травня 2002 року по листопад 2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. The United Kingdom від 21.02.90 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. The United Kingdom від 24.1 l .86 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від l8.02.99 р.). Разом з тим, відповідно до п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 20.10.2011 року «Рисовський проти України», принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються. Із долучених до позовної заяви доказів вбачається, що жилий будинок розташований за адресою [ADDRESS] , переданий до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва, виконавчим органом є Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація; захист інтересів особи, яка припускає наявність порушення її житлових прав, шляхом встановлення певних юридичних фактів, серед іншого факту проживання особи в певному житловому приміщенні, не суперечить природі житлових правовідносин, а в сукупності наведених обставин дає підстави для задоволення вимог в частині спонукання уповноваженого органу видати позивачці, ордер на право зайняття жилого приміщення - квартири [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що в свій час недотримання порядку оформлення процедури надання житла у зв`язку з невидачею ордера на жиле приміщення призвело до порушення її житлових прав. Оскільки станом на день розгляду справи таке порушення не усунуто, і між сторонами існує спір з цього приводу, позивачка просить ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача видати ордер на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 45,4 кв.м., загальною площею 76,8 кв.м., на ім`я [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Постановою Київського апеляційного суду від 26.02.2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання, залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2020 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні представник позивача не заперечує проти вирішення справи шляхом проведення її заочного розгляду та ухвалення у справі заочного рішення. За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Своїм правом на надання пояснень з приводу заявленого позову третя особа не скористалась. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.12.1996 року між позивачем та ЗАТ «Будінвест-5» був укладений договір дольової участі у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 60). За умовами вказаного договору сторони домовились, що після завершення будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] » та здачі його в експлуатацію) сторона-1 зобов`язується передати стороні-2 одну трикімнатну квартиру [ADDRESS] , поверх-8, загальною площею 76,8 кв.м. протягом 30 днів, а сторона-2 зобов`язується виплатити стороні-1 повну вартість квартири з якої 30% при укладенні договору, залишок суми погашається рівномірно шляхом щомісячних відрахувань або внесення в касу 50% заробітної плати, але не менше 120,00 грн. щомісячно. Сторона-1 зобов`язується передати стороні-2 всі необхідні на цю квартиру документи, після чого у сторони-2 виникає право користування (і володіння) квартирою. Як вбачається з матеріалів справи, за актом приймання-передачі житлової площі від 20.01.1997 року, ЗАТ «Будінвест-5» передало, а [PERSON] прийняла квартиру [ADDRESS] (а.с. 63). На ім`я позивачки оформлений технічний паспорт стосовно вказаної квартири (а.с. 61). Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 25.01.2007 року здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи ЗАТ «Будінвест-5» у зв`язку з визнанням її банкрутом (а.с. 64). За змістом постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2009 року, зобов`язано ТОВ «Україна Житло сервіс», Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУГУМВС України в м. Києві зареєструвати [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 65). Позивачка має зареєстроване місце проживання у квартирі [ADDRESS] з 26.03.2009 року, що підтверджується відповідним записом у паспорті позивача (а.с. 66-67). Відповідно до листа-підтвердження КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-14608(И-2018) від 27.11.2018 року, згідно з даними реєстрових книг квартира [ADDRESS] на праві власності не реєструвалась (а.с. 69). За змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - кв. [ADDRESS] від 15.12.2018 року - за вказаними параметрами запиту відомості відсутні (а.с. 70). Згідно листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» №103/45-1636 від 16.03.2018 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , був прийнятий підприємством безоплатно від КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» згідно розпорядження від 13.02.2015 року за №61 та обслуговується ЖЕД-404 (а.с. 71). Відповідно до акту затвердженого начальником ЖЕД-404 від 28.11.2018 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно фактично проживають з 1998 року по сьогодні за адресою: [ADDRESS] (а.с. 72). Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2019 року позивчка звернулась до відповідача з проханням видати їй ордер встановленого зразку на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] (а.с. 73-74). Своїм листом від 04.12.2019 року відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо видачі ордера на займане житлове приміщення посилаючись, зокрема на те, що ЗАТ «Будінвест-5» в свій час не зверталося до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням видати ордер [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 75). 30.10.2019 року позивачка уклала з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №290. При цьому, з наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що позивачка у продовж 2002-2019 років систематично сплачує кошти за надані житлово-комунальні послуги (а.с. 76-131). Отже, позивачка постійно проживає у спірній квартирі, зареєстрована у ній, сплачує за користування житлово-комунальними послугами, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями та вказаним вище договорам Поряд з цим, відсутність ордеру на жиле приміщення позбавляє позивача можливості використання нею права на приватизацію житла. Стаття 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Водночас згідно з положеннями статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (частина 1, 2 ст.61 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/17757/13-ц від 18.12.2013 року, судом було встановлено, що квартирний будинок [ADDRESS] , в якому розташована спірна квартира, в якій проживають позивачі, був побудований державним комунальним підприємством "Київспецтранс" на умовах пайової участі з ЗАТ "Будінвест-5", останній на даний час визнаний банкрутом. З умов підрядного контракту від 18.01.1996 року слідує, що фінансування будинку здійснювалося в рівних частках та планувалася його передача на баланс місцевим органам. Розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації №877 від 31.12.1996 року було затверджено акт державної приймальної комісії закінченого будівництвом об`єкту - житлового будинку по [ADDRESS] ) з вбудовано-прибудованими приміщеннями. Розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації №729 від 03.09.1998 року секцію "В" будинку [ADDRESS] , в якій розташована спірна квартира, було прийнято до комунальної власності Дніпровського району міста Києва та передано на баланс та у господарче відання малому державному комунальному ремонтно-експлуатаційному підприємству "Дніпровець-14". Фактична передача відбулася на підставі авізо від 30.09.1998 року та актів прийому передачі від 30.09.1998 року. Зі змісту розпорядження Дніпровської РДА від 03.09.1998 року слідує, що секція "В" будинку [ADDRESS] передавалася після заселення будинку, тобто - територіальна громада Дніпровського району міста Києва отримала у власність будинок на 63 квартири, які вже були надані в користування фізичним особам, в тому числі і спірна квартира, надана позивачам. Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Статтями 58, 61 ЖК України передбачено, що ордер є підставою для вселення в надане жиле приміщення, він видається на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка вселилась у спірну квартиру на підставі договору про дольову участь у будівництві житлового будинку [ADDRESS] від 25.12.1996 року та акту приймання-передачі житлової площі від 20.01.1997 року. Тобто, підстава надання позивачу спірної квартири була, є чинною по сьогодні, ніким не оспорена та не скасована. На теперішній час місце проживання позивача у спірній квартирі зареєстровано у встановленому законом порядку, а відсутність звернення ЗАТ «Будінвест-5» до відповідача з проханням видати позивачці ордер на спірну квартиру не може бути підставою для відмови у позові, поскільки не можна покласти на фізичну особу відповідальність за невчинення уповноваженою юридичною особою дій, які остання мала вчинити для дотримання прав позивача та забезпечення його права на отримання ордеру стосовно спірної квартири. Також суд враховує, що протягом тривалого часу позивачка постійно проживає у квартирі та здійснює необхідні оплати за користуванню цієї квартирою, має у ній зареєстроване місце проживання і тому, відповідно до вимог житлового законодавства України не може бути позбавлена права користування квартирою/виселена із-за відсутності ордеру, оскільки виселення осіб передбачене у разі самовільного зайняття житла, а в даному випадку позивач поселилась в спірну квартиру не самовільно, а на підставі договору та акту приймання-передачі житлової площі, що в свою чергу свідчить про її законне користування спірною квартирою. Як зазначалося вище розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації №729 від 03.09.1998 року секцію "В" будинку [ADDRESS] , в якій розташована спірна квартира та в якій проживає позивачка, було прийнято до комунальної власності Дніпровського району міста Києва. Даний будинок був переданий вже з заселеними в нього людьми, в тому числі - і позивачем в спірній квартирі. Відповідно, з моменту переходу права власності територіальній громаді Дніпровського району міста Києва, місцеві адміністрації інших районів не мають права вирішувати питання про надання у користування та затвердження рішення про надання у користування спірної квартири, а питання про надання ордеру повинна вирішувати Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, в компетенцію якої відповідно до вимог ст.15 ЖК України входить видача ордерів на жилі приміщення. На підставі викладеного,

Outcome: approved