Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] та зареєстрована за цією адресою. Серед осіб, які зареєстровані за зазначеною адресою, вказана також відповідач [PERSON] Відповідач з моменту реєстрації та по теперішній час в даній квартирі не проживає, ніяких витрат по утриманню житла не несе, участі у користуванні майном не приймає, її місцезнаходження позивачу невідомо. За таких обставин, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилася, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи, однак доказів поважності причин неявки суду не надала. Письмових заперечень проти позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21 грудня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник І.Г., зареєстрованого в реєстрі за номером №2313 (а.с.23). За довідкою ЖБК «Квазар-11» від 23 лютого 2015 року у вказаній квартирі зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], однак фактично остання у даній квартирі не проживає. Згідно з довідкою №10/505 від 09 лютого 2015 року, виданою ЖБК «Квазар-11», [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ніколи не проживала, не користувалась комунальними послугами і не сплачувала за них (а.с.24). За таких обставин, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі понад рік, що підтверджено належними засобами доказування. Поважних причин, що свідчать на користь відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації, судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Що стосується вимог позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вирішує відмовити у задоволенні позову в цій частині з наступних підстав. У відповідності ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Ст.7 цього ж Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відтак, визнання відповідача таким, що втратив право користування є достатнім способом захисту його порушених прав. Більш того, позивач не вказала орган з питань реєстрації у якості відповідача у справі, не заявляла клопотань про залучення його в якості співвідповідача у справі, а покладення рішенням суду обов'язків на фізичну чи юридичну особу, яка не є відповідачем у справі, не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial