Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк" звернулося до суду із позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, збільшивши позовні вимоги (а.с. 71, т.3 ) просить стягнути з відповідачки 1596 286 грн. 45 коп. Свої позовні вимог ПАТ „Укрсоцбанк" мотивує тим, що 18 лютого 2008 року між [PERSON] (далі - відповідач-позивач, позичальник) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі позивач-відповідач або банк) було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 286/25-528 (далі - кредитний договір) відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 700 000 ( сімсот тисяч грн. 00 коп.) гривень, зі сплатою 14,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 16 лютого 2018 року (надалі за текстом - «Кредит») на умовах, визначених Договором кредиту. 24 березня 2008 року у відповідності до додаткової угоди № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії максимальний ліміт заборгованості було збільшено до 800 000.00 гривень. Позичальник отримав грошові кошти в сумі 799 000.00 гривень. [PERSON] зобов'язалася погашати кредити щомісячно відповідно до графіка визначеного в п. 1.1.1 Договору кредиту. Однак взяті на себе зобов'язання по сплаті відсотків та внесення чергових частин кредитних коштів позичальник припинив виконувати, чим порушив умови Договору кредиту, ст. ст. 525, 526, 536, 1048, 1050 Цивільного кодексу України та права Банка на вчасне отримання частини наданих кредитних коштів та процентів за надання кредитних коштів. Невиконання умов кредитного договору призвело до виникнення заборгованості, яка з урахуванням дострокового повернення боргу за тілом кредиту, станом на 04 серпня 2013 року становить 1596 286 грн. 45 коп., з яких: 799 000 грн.- борг за тілом, 676 958 грн. 13 коп. - борг за відсотками, 48 676,7 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 73 322, 84 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. 02 липня 2014 року [PERSON] пред'явила зустрічний позов до ПАТ „Укрсоцбанк", третя особа - [PERSON] про розірвання кредитного договору № 286/25-528 від 18 лютого 2008 року. Ухвалою суду від 02 липня 2014 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним (а.с. 58, Том 3). Зустрічний позов [PERSON] мотивує тим, що 18.02.2008 р. у м. Бердичів між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», в особі Бердичівського відділення Житомирської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №286/25-528, яким обумовлено кредитне зобов'язання у розмірі 700 000,00 грн., строком дії по 16.02.2018 р. 24.03.2008 р. було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до вказаного договору відновлювальної кредитної лінії, якою передбачалось збільшення максимального ліміту заборгованості до 800 000,00 грн. Оскільки банк пред'явив позов та вимагає повернення кредиту в повному обсязі, у зв'язку з істотною зміною обставин, вважає, що кредитний договір повинен бути розірваний, відповідно до статей 652, 653 ЦК України. Обставини припинення таких правовідносин обумовлені відсутністю істотних умов договору зумовлені причинами, які позичальник не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися. Пунктом. 2.1 Кредитного договору передбачено, що видача траншів кредиту проводиться після укладення договорів, вказаних в п. 1.3 (з майновим поручителем - іпотечний договір) та п. 3.3.3 (з позичальником - договір страхування предмету іпотеки) цього Договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку [NUMBER] в Житомирській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок Позичальника [NUMBER] в Житомирській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк», в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату видачі кредиту (відповідного траншу кредиту) на підставі письмової заяви позичальника. Кредит вважається наданим в момент (день) списання суми кредиту (траншів кредиту) з позичкового рахунку, зазначеного в п. 2.1 цього Договору, на підставі письмової заяви позичальника. Банк у договорі передбачив, що сплата процентів та повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на підставі п. 2.4 вказаного Кредитного договору має здійснюватись теж на невідомий рахунок [NUMBER], відкритий в Житомирській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк». Відсутність таких істотних умов, як номера банківських рахунків за якими повинні проводитись кредитні операції, ставить під сумнів надання позивачем саме кредитних коштів на умовах п. 3.1 (п.п 3.1.1-3.1.2) Договору, отже виконання умов п. 3.3.6-3.3.7 цього Договору може відбуватись лише після встановлення дійсних рахунків з яких могло бути проведено перерахування саме кредитних коштів, зокрема, підтвердження їх отримання позичальником на підставі заяв про видачу кредитних траншів по видатковим касовим документам, а також встановлення тих обставин, згідно яких буде підтверджено, що їй було офіційно доведено реквізити банківського рахунку на який необхідно сплачувати кредит та відсотки. Відповідач відмовляється самостійно надавати інформацію по кредиту позичальнику, посилаючись на конфіденційність. Це порушує співвідношення майнових інтересів сторін, хоча позивач в момент укладення договорів не розраховувала, що така зміна обставин настане при виконанні зобов'язань. Якби була можливість передбачити такі обставини, позичальник, як сторона кредитних правовідносин, взагалі не укладала б вказаного договору. Існування і надалі таких зобов'язань призведе до ускладнення сплачувати будь-які суми по Кредитному договору, що (у разі нерозірвання договорів) призведе до подальших порушень договору. У банку в такому випадку буде можливість продовжувати нараховувати штрафні санкції. У судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] первісний позов підтримала, проти зустрічного заперечила через відсутність законних підстав для розірвання кредитного договору. Просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, оскільки банк вживав заходів щодо стягнення боргу за кредитним договором. Через незадоволення вимог банку позичальником та майновим поручителем за заявою банку приватним нотаріусом 18.04.2011 було видано виконавчий напис на іпотечному договорі. Рішенням Бердичівського міськрайсуду від 23.01.2013 року, яке залишене в силі ухвалою апеляційного суду від 28.03.2013 виконавчий напис нотаріуса було скасовано. Після цього, у липні 2013 року банк звернувся до суду з позовом до [PERSON]. Відповідач-позивач [PERSON] первісний позов не визнала, зустрічний підтримала. Пояснила, що вона підписувала кредитний договір та додаткову угоду до договору. Вона отримувала у банку якісь кошти, однак не впевнена, що то були кошти саме за цим кредитним договором, так як у банку у неї були відкриті інші рахунки. Представник відповідача-позивача [PERSON] проти первісного позову заперечив через недоведеність банком отримання [PERSON] грошових коштів від банку за кредитним договором. Крім того, банком допущено прострочення кредитора, оскільки [PERSON] не повідомлено на які рахунки слід вносити грошові кошти на погашення боргу. Також банк не є належним позивачем через відступлення прав вимоги до [PERSON] борговій агенції „Пристав". За умови, якщо суд дійде висновку про підставність позову просить застосувати строки давності. Зустрічний позов підтримав. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Його інтереси, відповідно до довіреності представляв [PERSON] ( а.с. 65, том.3). Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, з таких підстав. Судом встановлено, що 18.02.2008 р. між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №286/25-528, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 700 000 ( сімсот тисяч грн. 00 коп.) гривень, зі сплатою 14,5 % річних за користування грошовими коштами, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 16 лютого 2018 року на умовах, визначених Договором кредиту ( а.с. 8-12, 13, том 1) У відповідності до додаткової угоди № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії від 24 березня 2008 року максимальний ліміт заборгованості було збільшено до 800 000.00 гривень ( а.с. 14-15). 31.10.2012 року проведено державну реєстрацію нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та внесено запис до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Відповідно до Статуту Публічного акціонерне товариства «Укрсоцбанк», він є правонаступником усіх прав та обов'язків АКБ «Укрсоцбанк» ( а.с. 21-24, том 1). Суд відхиляє твердження [PERSON] про те, що ПАТ „Укрсоцбанк" не є належним відповідачем, оскільки доказів про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 286/25-528 від 18.02.2008 будь-якій особі суду не надано. Листи боргової агенції „Пристав", адресовані [PERSON] ( а.с. 161, Том 1, а.с. 33, Том 3, ) не є допустимими доказами для підтвердження вказаного факту. Договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 286/25-528 від 18.02.2008 суду не надано. Представник позивача пояснила, що такий договір не укладався. Відповідно до частини першої статті 626, статей 627 та 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( стаття 1054 ЦК України). Статтями 526 та 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено статтею 610 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З виписки по особовому рахунку [NUMBER] за період з 18.02.2008 по 30.01.2009 вбачається, що кошти, згідно кредитного договору № 286/25-528 від 18.02.2008, на загальну суму 799 000 гривень були зараховані на поточний рахунок [PERSON], що передбачено пунктом 2.1. Кредитного договору, згідно якого кредит надається шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку [NUMBER] на поточний рахунок позичальника (а.с. 16-18). Факт видачі грошових коштів (траншів) за кредитним договором доводиться також висновком експерта від 25.06.2015 № 4711/15-45. У пунктах 3.1. та 3.2. описової частини свого висновку експерт зазначив, що згідно банківських виписок та підсумовуючи дані розрахунку заборгованості вбачається отримання [PERSON] ( перерахування банком кредитних коштів в рамках Кредитного договору на позичковий рахунок [NUMBER]) грошових коштів в загальній сумі 799 000 грн., які отримані [PERSON] з поточного рахунку через касу банку ( а.с. 17,17, зворот, Том 4, 68-93, Том.1). Тому, твердження відповідача-позивача про те, що кредитні кошти згідно договору їй не були надані спростовується вказаними доказами. [PERSON] зобов'язалася погашати кредит щомісячно, відповідно до графіка, визначеного в п. 1.1.1.1 Кредитного договору, а з 24.03.2008, відповідно до п. 1.1.1.1 Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору від 22 липня 2008 року ( а.с. 8-9, 14-15, Том 1). Нарахування процентів за Кредитним договором, відповідно до п. 2.3 здійснюється у валюті кредиту щомісячно у останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також день повернення ( а.с. 10, Том 1). Відповідно до пункту 4.1. Кредитного договору у разі порушення строків сплати кредиту та процентів позичальник сплачує пеню у національній валюті у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період невиконання зобов'язань за цим договором від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. З розрахунку заборгованості, довідки про рух коштів ( а.с.5-6, 65 Том. 1, а.с. 73-75, 124-129, Том 3) вбачається, що відповідачка умови договору не виконує належним чином. Фактично нею було сплачено 76 937,15 грн. відсотків за період з 01.02.2008 по 30.01.2009 ( а.с. 65 Том. 1, а.с. 18 Том. 4). Вказана обставина не спростована відповідачкою-позивавкою. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28.02.2008 № 286/25-528, станом на 04.08.2015 заборгованість [PERSON] перед банком складає 1 596 286 грн. 45 коп., з яких: 799 000 грн.- борг за тілом, з урахуванням дострокового стягнення боргу за кредитом; 676 958 грн. 13 коп. - борг за відсотками; 48 009,88 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 72 318,42 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків ( а.с. 75-75, Том №3). Оскільки сума нарахованої банком пені різниться у розрахунках боргу ( а.с. 5-7, том 1 та 73-75, том 3), суд за основу бере останній розрахунок заборгованості, станом на 04.08.2015, відповідно до якого пеня за несвоєчасне повернення кредиту складає 48 009,9 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 72 318,42 грн. При цьому суд виходить з загальної суми боргу, який банк просить стягнути з відповідача ( а.с. 72, том 3). Пеня розрахована у межах річного строку давності звернення до суду та узгоджується з умовами договору, тому підлягає стягненню у повному обсязі. Правильність нарахування пені у такому розмірі перевірялася експертом при проведенні судово-економічної експертизи ( а.с. 13-19, том 4). Борг за тілом кредиту [PERSON] не був погашений, тому його розмір складає 799 000,00 гривень, з яких 318 480, 00 - поточна заборгованість, 480 520,00 прострочена заборгованість ( а.с. 15 том 1, а.с. 17, том 4) Правильність нарахування відсотків за кредитним договором, що відображені у розрахунку заборгованості станом на 04.08.2014 ( а.с 125-130, Том 3) доводиться висновком експерта від 25.06.2015 № 4711/15-45 ( а.с. 13-19, Том 4). Допитаний у судовому засіданні у режимі відеоконференції експерт [PERSON] підтвердив, що ним перевірялися всі розрахунки заборгованості, в тому числі правильність нарахування відсотків окремо за кожен місяць. Розрахунок заборгованості за конкретний період ним не може бути проведено, оскільки завданням судово-економічної експертизи є перевірка правильності наявного розрахунку. Визначаючи розмір боргу, який підлягає стягненню, суд виходить з такого. [PERSON] у судовому засіданні заявлено про застосування судом строків давності ( а.с .85-86 том 3). Суд вважає цю заяву підставною, оскільки видача нотаріусом виконавчого напису і подальше його скасування судом, не перешкоджало банку своєчасно звернутися з позовом до [PERSON] з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. Відповідно до якої за статтею 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж був здійснений [PERSON] було здійснено 05.02.2009 року ( а.с .67, том 1 , а.с. 129, том3 ) Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, який є обов'язковим для застосування судами. За умовами кредитного договору №286/25-528 від 18.02.2008 року погашення кредиту повинно здійснюватись [PERSON] частинами кожного місяця ( пункти 1.1.1., 2.4, 3.3.6.1 кредитного договору), а тому, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Визначаючи початок перебігу строку давності, суд виходить з такого. До суду позов банку надійшов поштою 05.08.2013 року. На конверті дата відправлення відсутня ( а.с. 2, 26, том 1). Відповідно до встановлених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року N 958 нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, строк для відправки простої кореспонденції по Україні в межах різних областей складає чотири дні, не рахуючи день відправки та вихідних днів. Оскільки позовна заява поштою була відправлено з м. Києва та до суду надійшла 05.08.2013, суд вважає днем звернення банку з позовом до суду 30 липня 2013 року. З застосуванням строку позовної давності, з відповідачки [PERSON] підлягає заборгованість за кредитом та відсотками в межах трирічного строку давності звернення до суду, за період з 29 липня 2010 року по 04 серпня 2014 року. А тому, стягненню підлягає борг за тілом кредиту у розмірі 681 472,00 грн. ( розмір ліміту заборгованості до 30 липня 2010 року, а.с. 14, том1); за відсотками, за цей же період, виходячи з порядку нарахування та сплати відсотків, передбаченого пунктами 2.3.,2.4 кредитного договору, та розрахунку боргу правильність якого перевірялася експертом, у розмірі 481 120,06 грн. ( а.с. 124-129); а також пеня, обрахована банком за рік, що передував зверненню до суду: за несвоєчасне повернення кредиту - 48 009,88 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 72 318,42 грн. Всього з [PERSON] на користь ПАТ „Укрсоцбанк" стягненню підлягає борг за кредитним договором № 286/25-528 від 18.02.2008 року у розмірі 1 282 920 гривень 36 копійок. У задоволенні стягнення решти боргу суд відмовляє через пропуск строку давності звернення до суду. Суд відхиляє твердження відповідачки-позивачки про прострочення кредитора, оскільки доказів, що [PERSON] не мала можливості сплатити борг за кредитом через незазначення у договорі рахунків на які мали зараховуватися кошти, або ж грошові кошти, які вносилися на погашення кредиту не були зараховані на погашення боргу, або ж банк відмовився отримувати кошти чи відмовив у наданні інформації про номери рахунків суду не надано. Суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову про розірвання договору відновлювальної кредитної лінії № 286/25-528 від 18.02.2008 року за безпідставності вимог, виходячи з такого. Статтею 651 ЦК передбачені підстави для зміни або розірвання договору. У судовому порядку ці питання вирішуються, якщо сторони договору не досягли згоди і одна із заінтересованих сторін звернулася з вимогою до суду з двох підстав: має місце істотне порушення договору другою стороною; наявні інші випадки, встановлені договором або законом (частина друга статті 651 ЦК). Відповідно до статті 652 ЦК у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаївділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 15 Постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" При вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦКі виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Вимоги зустрічного позову [PERSON] обґрунтовані зокрема тим, що оскільки банк вимагає дострокового повернення всього боргу за кредитом, - договір має бути розірваний. Суд відмовляє у розірванні договору з цих підстав, так як звернення до суду з вимогою про дострокове повернення боргу за кредитним договором, у зв'язку з порушенням умов договору згідно з частиною другою статті 1050 ЦК є фактично наслідком неналежного виконання [PERSON] своїх договірних зобов'язань. Таке дострокове стягнення за кретином передбачено пунктом 3.3.14 кредитного договору та не свідчить про те, що умомент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Щодо інших, вказаних у позовній заяві підстав для розірвання договору, а саме того, що у договорі не зазначено рахунки на якімали б проводитись кредитні операції, що ставить під сумнів надання саме кредитних коштів [PERSON] на умовах п. 3.1. кредитного договору, а виконання відповідно до пунктів 3.3.6-3.3.7 кредитного договору може відбуватися лише після встановлення дійсних рахунків, з яких могло бути проведено перерахування кредитних коштів, суд зазначає таке. Незазначення рахунків у кредитному договорі не свідчить про наявність істотної зміни обставин, щодо якої сторони в момент укладання не розраховували, що така настане, та яка не може бути усунута при всій її турботливості то обачності, а виконання договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б її того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, на виконання умов договору [PERSON] на її поточний рахунок з позичкового, були перераховані грошові кошти за загальну суму 799 000 грн. ( а.с. 16-18). [PERSON] протягом 2008 року, та у лютому 2009 року здійснювалося погашення відсотків за кредитним договором. Після цього, інших платежів на виконання умов договору не вносилося. Борг по тілу взагалі не погашався. Ці обставини не спростовані відповідачем-позивачем. Доказів, що [PERSON] зверталася до банку з вимогою щодо повідомлення їй рахунків за якими слід вносити грошові кошти на погашення боргу, а банк відмовив у наданні такої інформації, або ж грошові кошти, які вносилися нею на погашення кредиту не були зараховані банком на погашення боргу за кредитом, суду не надано. Тому, через недоведення [PERSON] істотної зміни обставин, якими вона керувалася при укладанні договору відновлювальної кредитної лінії № 286/25-528 від 18.02.2008, - у задоволенні зустрічного позову суд відмовляє. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати банку ( а.с. 1, 28, том 1), пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2765,5 грн. (1 282 920, 36 *3441 : 1 596 286, 45 )

Outcome: partial