Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 12 травня 2012 року між позивачем та громадянином Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії [PERSON] було укладено шлюб у [PERSON] , [PERSON] , Чорлі, в районі Ланкашир, графстві Ланкашир. Шлюб між сторонами було розірвано 11 квітня 2017 року відповідно до рішення суду у сімейних справах в м. Ліверпуль по справі № LV16D08516. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27 грудня 2013 року, серія [NUMBER] . Як зазначено в позовній заяві, з народження син сторін проживав з позивачем в Україні. У лютому 2018 року [PERSON] самовільно змінив місце проживання [PERSON] , внаслідок чого позивач змушена була звернутись до уповноваженого суду Великобританії з заявою про повернення дитини відповідно до Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року. Відповідно до рішення Високого Суду Англії та Уельсу у справі № FD18P00326 від 13 липня 2018 року сина сторін було повернуто позивачу в Україну. Високий Суд Англії та Уельсу встановив необхідність повернення дитини Позивачеві, не знайшов обставин, які б свідчили про небезпеку проживання дитини в Україні та встановив, що таке повернення відповідатиме інтересам дитини. Згідно позовної заяви, вказано, що відповідач не бере участі в матеріальному утриманні сина, забезпеченню його нормального фізичного, духовного, психологічного та інтелектуального розвитку несе [PERSON] . Зокрема, відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 19 листопада 2018 року позивач з сином мешкають у двоповерховому будинку, площею 180 кв.м., який перебуває в хорошому стані, у дитини є власна кімната з усіма необхідними речами та окрема ванна кімната, має окреме робоче місце для підготовки до уроків, також дитина має іграшки, розвиваючі ігри, книги. Позивач постійно відвідує батьківські збори за місцем навчання сина, здійснила оплату послуг за навчання дитини за 2018-2019 академічний навчальний рік, зацікавлена в шкільному житті дитина, що підтверджується характеристикою з Київської міжнародної школи (Kyiv International School) від 10 грудня 2018 року. Як зазначено позивачем, вона добросовісно ставиться до своїх обов`язків щодо піклування за здоров`ям сина, регулярно слідкує за здоров`ям дитини, відвідує медичні заклади. Позивач не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах і не зверталась за відповідною медичною допомогою протягом останніх 5-ти років, судимості немає, належним чином працевлаштована на посаді Директора ТОВ "Міжнародна компанія Ментального Коучінгу" та отримує постійний дохід. Між позивачем та [PERSON] склалися позитивні стійкі соціальні зв`язки, що підтверджується доданими у справу характеристиками від 10 грудня 2018 року та 11 грудня 2018 року, фотокартками, доказами спільного відвідування позакласних секцій та уроків. Позивач зазначила, що у неї відсутні дані про розмір щомісячного доходу відповідача, проте останній є працездатною особою, за професією письменник, отримує дохід у вигляді гонорару, відтак має об`єктивні можливості для отримання доходів на утримання себе та своєї дитини. [PERSON] зазначила, що враховуючи обов`язок батьків утримувати своїх дітей, беручи до уваги працездатність відповідача та перебування дитини на повному утриманні матері, з метою забезпечення дитини достатнім (не мінімальним) рівнем збереження здоров`я та розвитку, доцільним, на її думку, буде стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 60 000 грн. щомісячно. Зазначений розрахунок зумовлений оплатою вартості навчання у ТОВ «Кьюесай Кіндергартен» у розмірі 20 400 дол. США щорічно, що становить 564 000 грн. відповідно до офіційного курсу Національного Банку України станом на дату звернення до суду із позовною заявою; необхідністю забезпечення дозвілля дитини у вигляді туристичних поїздок за кордон, зокрема позивачем здійснено оплату вартості поїздки до республіки Єгипет в розмірі 62 457,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 05 грудня 2017 року та договором про надання туристичних послуг № ДТО-175 від 27 вересня 2018 року; необхідністю здійснювати належне забезпечення та надання медичних послуг у зв`язку із особливим станом здоров`я дитини; потребою у спеціальному догляді та харчування дитини у зв`язку із захворюванням на атопічний дерматит, що підтверджується консультативними висновками дитячого дерматолога та гастроентеролога, чеками про закупівлю ліків. Як зазначила позивач, [PERSON] розмовляє виключно англійською мовою, підтримання належного рівня та забезпечення належного навчання кою було виключною умовою відповідача для повернення дитини в Україну, що підтверджується висновками Високого Суду Англії та Уельсу, викладеними в рішенні від 13 липня 2018 року. На виконання вищезазначених домовленостей, позивач уклала договір з ТОВ «Кьюесай Кіндергартен» № 332 про надання навчально-виховних послуг дошкільної освіти від 15 серпня 2018 року, який підтверджує витрати позивача на забезпечення сина належним рівнем освіти на шкільний академічний рік 2018-2019. Згідно умов договору (п.4.1) освітні послуги надаються на попередній платній основі відповідно до умов і вартості, визначеної у додатку № 1 та становлять: за перший семестр - 4 200 дол. США, кінцева дата оплати до 27 серпня 2018 року, за другий семестр - 3 300 дол. США, кінцева дата оплати до 14 грудня 2018 року, за третій семестр - 3 300 дол. США, кінцева дата оплати до 29 березня 2019 року, послуги харчування у розмірі 26 182 грн. Дані освітні послуги були сплачені позивачем самостійно. Також, позивачем здійснено внесок готівковими коштами у розмірі 9 900 дол. США до освітнього фонду ТОВ «Кьюесай Кіндергартен». Крім того, позивачем розраховано вартість додаткових щорічних витрат на навчання сина, які необхідно забезпечити відповідачу, що становить орієнтовно 21 500 дол. США (9 900 дол. США - внесок до освітнього фонду + 10 800 дол. США - щорічна оплата вартості навчання + 26 182 грн. - вартість харчування), у зв`язку із чим, на її думку, з відповідача необхідно стягувати щомісячно 1 792 дол. США, як додаткові витрати на утримання сина (21 500 дол. США/12 місяців = 1 792 дол. США). Позивач просила суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття з [PERSON] за адресою місця проживання [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у вигляді твердої грошової суми в розмірі 60 000 грн. щомісячно, починаючи із серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у рахунок понесених витрат на навчання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 11 000 дол. США, що становитиме в еквіваленті гривень, встановлених за офіційним курсом Національного банку України на дату виконання судового рішення; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти на оплату навчання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 792 дол. США, що становитиме в еквіваленті гривень, встановлених за офіційним курсом Національного банку України на дату виконання судового рішення щомісячно, починаючи з дати ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2019 року було відкрито провадження у даній справі. 20.01.2020 представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої зазначив, про зміну [PERSON] місця роботи з директора ТОВ «Міжнародна компанія ментального коучінгу» на консультанта з маркетингу представництва «Фармацевтичний завод «Польфарма С.А.», що підтверджується наказом голови представництва за № 36-к від 16 квітня 2019 року. До матеріалів справи також додано позитивні характеристики позивача від керівника Центру професійного розвитку Європейської бізнес асоціації та виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Закцентовано увагу, що позивач добросовісно ставиться до своїх обов`язків щодо піклування про здоров`я сина, у якого наявне захворювання шкіри, регулярно слідкує за його здоров`ям, відвідує з ним найкращі медичні заклади, зокрема: ТОВ «Капітал» (Універсальна клініка «Оберіг»), ТОВ МЦ «Чайка», ТОФ «Фірма «Медіком», клініка «Добробут», ТОВ «Клініка Медокс», ТОВ «Наш доктор» та інші, що підтверджується відповідною медичною документацією за 2013, 2014, 2015, 2018 роки. [PERSON] зазначила, що вона систематично несе значні фінансові витрати на лікування сина, його огляд кваліфікованими лікарями, придбання лікарських засобів тощо. За її підрахунками, остання витрачає близько 10 000 грн. щомісяця на оплату послуг закладів охорони здоров`я в інтересах дитини та на придбання лікарських засобів. Крім того, [PERSON] є дуже здібною дитиною та потребує значних фінансових ресурсів для забезпечення його потреб, що виходять за межі встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач постійно витрачає значні кошти на придбання одягу для сина, іграшок, розвиваючих ігор, книжок тощо. Окрім цього, позивач щороку дарує багато подарунків дитині на свята, забезпечує його всім необхідним задля створення атмосфери щасливого дитинства. За підрахунками позивача, на вищевказані потреби дитини вона витрачає в середньому 20-25 000 грн. На оплату харчування дитини, в школі та інших закладах харчування позивач витрачає приблизно 7 - 10 000 грн. щомісячно. Окрім цього, [PERSON] регулярно здійснює виплати за відвідування дитиною різних додаткових занять, гуртків, спортивних секцій, зокрема занять з карате, йоги на загальну суму близько 2 000 грн., що підтверджується відповідними фіскальними чеками. Позивач одноособово забезпечує себе та дитину орендованим приватним будинком, в якому сину створені всі необхідні умови для нормального фізичного, розумового та духовного розвитку. Витрати на оренду житла складають 1 000 дол. США на місяць, тобто в середньому 24-27 000 грн. на місяць. Окрім цього, позивач витрачає близько 3 - 6 000 грн. на місяць на оплату комунальних послуг, що підтверджується відповідними банківськими виписками по рахунках. Також, більшу частину свого часу позивач присвячує вихованню сина, а тому потребує послуг хатньої робітниці та няні для дитини, на оплату яких щомісячно витрачає 400 дол. США, тобто в середньому - 10-12 000 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками по рахункам позивача. Позивач також витрачає близько 100 000 грн. на рік (8 500 грн. на місяць) на оздоровлення дитини, що підтверджується договором про надання туристичних послуг № ДТО-175 від 27.09.2018, платіжними дорученнями № 000640 від 26.09.2018, № 000642 від 26.09.2018, квитанцією № 21270025 від 27.09.2018, готельним ваучером № 1305904 від 11.10.2018. Як зазначено в заяві, позивач систематично несе фінансові витрати на оплату послуг служб таксі (а до моменту продажу власного автомобіля - на оплату пального) з метою організації відвідування дитиною Київської міжнародної школи, відвідування додаткових занять з метою розвитку його розумових та творчих здібностей, медичних закладів - задля проведення профілактичних оглядів, отримання консультацій лікарів, здійснення вакцинації, тощо. За підрахунками позивача в грудні 2019 року остання витратила на оплату таких послуг 5 998 грн. Позивач розрахувала витрати на утримання дитини за грудень 2019 року, які становили близько 110 000 грн., так само місячні витрати на утримання дитини становлять 100 -120 000 грн., а Ѕ від даної суми становить 60 000 грн.. які позивач просила суд стягувати з відповідача. [PERSON] зазначила про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання у значному розмірі, враховуючи, що загальна сума коштів перерахованих відповідачем на утримання дитини до серпня 2018 року складає близько ? 104 300, тобто в середньому ? 2 675 на місяць, що становить 84 155,50 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку № [NUMBER] , відкритого в Київському відділенні № 19 ПАТ «Універсал Банк». Позивач неодноразово вимагала від відповідача брати участь в утриманні дитини, сплачувати аліменти як в усній, так і письмовій формі в електронному листуванні. Так, відповідно до листів позивача до відповідача (на адресу електронної пошти відповідача [INFO] ) від 19 серпня 2018 року, від 3 та 19 листопада 2018 року чітко прослідковується, що позивач вказує на повну відсутність участі відповідача в утриманні дитини та наголошується на його обов`язку сплачувати аліменти. Тому просить суд стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 60 000 грн. щомісячно на утримання дитини, починаючи з серпня 2018 року. Також, позивач вказала, що вона здійснила додаткові витрати на навчання сина за 2018-2019 роки у Київській міжнародній школі у розмірі 300 430,98 грн. за надання освітніх послуг, 26 182 грн. за надання послуг харчування та 268 440 грн. внеску до основного фонду, на загальну суму - 595 053 грн. На час подання заяви, позивач зазначила, що має заборгованість за навчання сина у 2019-2020 роках у Київській міжнародній школі у розмірі 413 823 грн., при тому, що вона вже понесла витрати за навчання у розмірі 108 930 грн. В загальному, [PERSON] вже фактично понесла та має фактичну заборгованість за навчання сина у Київській міжнародній школі за навчальні роки 2018-2019 роки на загальну суму 1 117 806 грн. Позивач переконана, що додаткові витрати на навчання дитини у Київській міжнародній школі повинен нести відповідач у повному обсязі, оскільки саме він наголошував на необхідністю такого навчання та такого особливого розвитку сина, саме це було обов`язковою умовою відповідача при досягненні домовленості щодо повернення дитини в Україну. Окрім того, відповідач є громадянином Великобританії, має значний дохід, а позивач після зміни свого місця роботи навесні 2019 року не має достатнього рівня доходу для покриття відповідних витрат. Позивач просила суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття з [PERSON] за адресою місця проживання [PERSON] ; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у вигляді твердої грошової суми в розмірі 60 000 грн. щомісячно, починаючи із серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у рахунок вже понесених витрат на навчання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 117 806 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок майбутніх додаткових витрат на утримання [PERSON] у розмірі гривневого еквівалента 1 808 дол. США щомісячно, починаючи з січня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання 27.01.2021 позивач не з`явилася. Представник позивача - адвокат Лепіхіна О.П. подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та представника, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач 27.01.2021 в судове засідання не з`явився. Відзив на позовну заяву не направив, у зв`язку із чим суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів. Третя особа в судове засідання 27.01.2021 свого представника не направила. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, в.о. начальника служби подав до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутність представника служби, просив вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 12 травня 2012 року між позивачем та громадянином Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії [PERSON] було укладено шлюб у [PERSON] , [PERSON] , Чорлі, в районі Ланкашир, графстві Ланкашир. Шлюб між сторонами було розірвано 11 квітня 2017 року відповідно до рішення суду у сімейних справах в м. Ліверпуль по справі № LV16D08516. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27 грудня 2013 року, серія [NUMBER] . Згідно рішення Високого суду Англії та Уельсу у справі № FD18P00326 від 13.07.2018, [PERSON] був повернутий з території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на територію України під опіку матері - [PERSON] . Відповідно до довідки № 491, виданої керівником апарату виконавчого комітету Петропалвсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 10.04.2019, [PERSON] , [INFO] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Ухвалюючи рішення в справі «М.С.проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що справах відносно визначення місця проживання дитини основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частина 4 ст. 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За приписами ч. 5 вищезазначеної статті орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06.06.2019 за № 07-21/1800 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання вищезазначеної малолітньої дитини разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї позивача від 19 листопада 2018 року [PERSON] з сином мешкають у двоповерховому будинку, площею 180 кв.м., який перебуває в хорошому стані, у дитини є власна кімната з усіма необхідними речами та окрема ванна кімната, має окреме робоче місце для підготовки до уроків, також дитина має іграшки, розвиваючі ігри, книги. Згідно наявних в матеріалах цивільної справи, [PERSON] має стабільну роботу, що підтверджується копією наказу про прийняття позивача на посаду консультанта з маркетингу за № 36-к від 16.04.2019, позитивно характеризується керівником Центру професійного розвитку Європейської Бізнес Асоціації, членом якої була компанія, в якій працювала позивач на час звернення з позовною заявою. Відповідно до характеристики, виданої виконавчим комітетом Петропалівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 1-12/1317 від 14.12.2018, [PERSON] проживає на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради; в порушенні громадського порядку не замічена; на обліку як особа, що зловживає спиртними напоями не перебуває; компрометуючих матеріалів до виконкому сільської ради на позивача не надходило. Згідно наявних в матеріалах справи копій відповідних довідок, [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Враховуючи, що на підставі досліджених доказів у справі встановлено, що визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, позивачем створено належні умови для проживання, виховання дитини та її розвитку, з урахуванням висновку органу опіки та піклування та враховуючи, що дане визначення місця проживання дитини не позбавлятиме її батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, спілкуванні з нею, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення з нею місця проживання дитини. Також, звертаючись до суду із позовною заявою, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача аліменти на дитину та додаткові витрати на минулий та майбутній періоди. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Обґрунтовуючи розмір аліментів у 60 000 грн., позивач надала до суду таблицю витрат на утримання сина за грудень 2019 року та копії квитанцій. Проте, суд позбавлений можливості врахувати даний розрахунок при стягненні аліментів на дитину, оскільки [PERSON] не підтверджено належними та допустими доказами суму витрати у розмірі 120 000 грн. за місяць на дитину, половину від якої остання просить суд стягнути з відповідача. Так, більша частина наданої медичної документації, як то результати дослідження, виписний епікриз надані Універсальною клінікою «Оберіг», довідки про реєстрацію виконаного щеплення, заключення лікарів, видані ТОВ МЦ «Чайка», заключення лікарів, видані Клінікою «Медіком», звіт про гематологічний аналіз, наданий «Клініко-діагностичною лабораторією «Оптима-фарма», заключення на основі консультацій лікарів-педіатрів, виданих ТОВ «Наш доктор», акти наданих послуг Універсальною клінікою «Оберіг» стосуються 2013-2015 року, тобто періоду, коли сторони перебували в шлюбі та питання стягнення аліментів не заявлялось. Крім того, частина долучених до матеріалі справи квитанцій, за підставі яких позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги є не чіткими, з останніх неможливо встановити, які товари купувались та за яку ціну. Також, позивачем дублюються одні і ті ж квитанції, наприклад чеки № 117779, № 117778, № 110834 та інші. Більшість долучених до матеріалів справи квитанцій не є належними та допустими доказами, що підтверджують факт того, що вказані в них товари купувались позивачем, і використовувались її дитиною, зокрема викликають сумніви щодо використання дитиною товарів жіночної гігієни, купальників, декорацій, свічок, підсвічників, біжутерії, прикрас, столового текстилю, та інших. Загальна сума витрат, згідно наявних в матеріалах справи, квитанцій не становить 120 000 грн., половину з яких позивач просить стягнути з відповідача в якості аліментів. Надаючи до суду таблицю витрат на дитину за грудень 2019 року, позивач не підтверджує вказані в таблиці суми відповідними доказами. Обґрунтовуючи розмір щомісячних аліментів, позивач зазначає в таблиці витрат грошові кошти на освіту дитини і ці ж гроші просить суд стягнути з відповідача у якості додаткових витрат на утримання дитини. Більш того, суд не приймає до уваги при розрахунку розміру аліментів надані до матеріалів справи роздруківки поїздок на таксі служби Uber, враховуючи що такі поїздки не є базовими потребами дитини, мають дешевший альтернативний варіант - поїздки громадським транспортом, не підтверджують того факту, що разом з позивачем послугами таксі користувався її син, та що дані поїздки були з метою задоволення потреб дитини. Крім того, частина таких послуг надавались [PERSON] , яка не є учасником процесу, а позивач не надала відомостей про дану особу. Обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів, позивач зазначає про необхідність оплати послуг няні, не надаючи при цьому жодного договору з нею, доказів необхідності таких послуг та їх оплати. Стосовно витрат на поїздки дитини за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, то дані надавались позивачем лише за 2018 рік, що позбавляє суд можливості безальтернативно стверджувати про ідентичність таких витрат у кожному році. Більш того, суд зазначає, що позивач при забезпеченні такого дозвілля дитини повинна узгоджувати це з батьком дитини та враховувати його матеріальну можливість. Відповідно до рішення Високого суду Англії та Уельсу від 13.07.2018 після узгодженого повернення [PERSON] в Україну відповідно до досягнутої угоди батько дитини [PERSON] не надає своєї згоди на вивезення дитини з цієї юрисдикції з будь-якої на те причини, крім випадків надання ним явно вираженої письмової згоди. Доказів того, що туристична поїздка та її вартість була узгоджена з батьком дитини позивач суду не надала. В той же час, суд вважає, що витрати по оплаті комунальних послуг, які зазначалися позивачем, взагалі не входять до мети зобов`язання щодо утримання дитини, а тому не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. В матеріалах справи відсутні жодні дані щодо розміру доходу відповідача. Твердження [PERSON] , що відповідач має матеріальну можливість забезпечувати дитину аліментами у розмірі 60 000 грн. є голослівними та не підтвердженими у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. З наданої позивачем виписки з особового рахунку № [NUMBER] , відкритого в Київському відділенні № 19 ПАТ «Універсал Банк» не вбачається можливим чітко встановити, що відповідач перерахував їй кошти у розмірі ? 104 300. Більш того, вказаний в позовній заяві період перерахування таких коштів стосується 2013-2018 років, що в жодному випадку не може трактуватись як безальтернативна можливість відповідача надавати грошові кошти в такому розмірі з 2019 року. Крім того, відсутня інформація про наявність/відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, яких останній повинен утримувати. Проте, суд погоджується, що виходячи з віку дитини та враховуючи особливості організації її життя, витрати позивача для духовного, фізичного та естетичного розвитку, нормального харчування та підтриманням стану здоров`я, придбання одягу, товарів на її особисті потреби, відвідування закладів та зон відпочинку, забезпечення її підручниками та розвиваючими іграми, канцтоварами та літературою, є виправданими. А тому, аналізуючи щомісячні витрати, які несе позивач на утримання дитини, як виправдані дійсними потребами дитини, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає, що вони є обґрунтованими частково у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. А відтак аліменти підлягають стягненню на користь позивача з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 08 січня 2019 року. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів за минулий період з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За змістом цієї норми право стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувалися; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних доказів про те, що позивач зверталась до відповідача з пропозиціями щодо укладення договору між батьками про утримання дитини або з письмовими вимогами про сплату коштів на утримання дитини, [PERSON] до суду не надала. Суд не приймає до уваги, надані позивачем роздруківки листування за допомогою електронної пошти. З наданих матеріалів неможливо встановити чи дійсно відповідачем отримувались такі електронні листи, чи надавались ним відповіді на них. Відображення листування здійснене вибірково, переклад на українську мову здійснений не в повному обсязі, що не дозволяє встановити обставини, на які посилаєтьсяпозивач. Крім того, згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Згідно рішення Високого суду Англії та Уельсу у справі № FD18P00326 від 13.07.2018 сторони погодили влаштування їх сина на навчання в Київську міжнародну школу, навчальний рік в якій розпочинається у вересні 2018 року. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] навчається в Київській міжнародній школі, що підтверджується відповідною копією договору та довідок. Згідно довідки директора Київської інтернаціональної школи від 06.12.2019, річна вартість навчання учня [PERSON] у 2019-2020 навчальному році становить 20 700 дол. США (1-й триместр: 8 100 дол. США; 2-й триместр: 6 300 дол. США; 2-й триместр: 6 300 дол. США); заборгованість за навчання у 1-му триместрі становить 8 100 дол. США. Суд не погоджується із твердженнями [PERSON] , що саме відповідач повинен нести витрати на оплату навчання дитини одноособово, оскільки навчання в Київській міжнародній школі було погоджено батьками дитини спільно, що підтверджується рішення Високого суду Англії та Уельсу. Проте, оскільки, суду не надано жодних доказів щодо розміру доходів відповідача, можливості його оплатити половину вартості навчання дитини в приватній школі, а додаткові витрати стягуються з врахуванням матеріального становища особи і не обов`язкового в повному розмірі, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача додаткові витрати на утримання сина у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. Суд не знаходить підставі для задоволення позовної вимоги щодо стягнення додаткових витрат на навчання дитини на майбутнє, оскільки не можна стверджувати, що всі шкільні роки дитини буде навчатись саме в зазначеному навчальному закладі, що не зміниться вартість навчання в даному закладі, зокрема внаслідок періодичних карантинних обмежень у зв`язку із коронавірусом COVID-19. Щодо інших тверджень позивача, письмових доказів, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи часткове задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 2 023,95 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 19, 160, 184, 185, 191, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial