Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

24.05.2019 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду в розмірі 49000 грн. та із відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 23946,88грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Також, просить стягнути із відповідачів понесені судові витрати, а саме судовий збір та витрати за надану професійну правову допомогу у розмірі 7000грн. Свої позовні вимоги, мотивує тим, що 29.06.2018 року о 12.30 год. у м.Львові на перехресті вул.Кульпарківська вул.Щирецька сталась дорожньо-транспортна пригода. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 18.09.2018 року водія автомобіля «Volkswagen» реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф. Позивач зазначив, що у встановленому порядку та за власні кошти провів оцінку пошкодженого транспортного засобу, за результатами якої було складено висновок № 347/07-18 щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріальних збитків становить 72946,88грн. У встановленому порядку позивач звернувся до Моторно(транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки чинного полісу\~обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів винуватесь\~не мав.Моторно(транспортне) страхове бюро України надало відповідь від 18.04.2019року про те, що заявником не надано необхідних додаткових документів. Виконавши вимоги, зазначені у листі, та надавши додаткові документи, позивачем отримано відповідь МТСБУ від 19.04.2019року з відмовою у відшкодуванні шкоди. Станом на день розгляду справи позивачем не отримано жодного відшкодування ні від винуватця ДТП, ні від МТСБ України, у зв`язку із чим вважає, що із МТСБ України на користь позивача належить стягнути 49000 грн. Відповідно до умов ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50\~000 грн. Відповідно до ст. 12.1 цього ж Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну. Відтак, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, і таке, на думку позивача, повинне становити 49\~000 грн. (50\~000 2% * 50000). Решту матеріальної шкоди належить стягнути із [PERSON] (79946,88-49000=23946,88 грн.). Крім того, позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду у розмірі 5000 грн., оскільки після пережитого він отримав моральні та фізичні страждання, які спричинили негативні зміні у житті, а саме негативні спогади, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений і нестійкий настрій. Позивач просить стягнути понесені ним судові витрати, підтвердження яких долучено до матеріалів справи. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначив, що намагався мирно врегулювати даний спір, однак відповідач [PERSON] відмовився. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача підтримав позовні вимоги та обставини, викладені у позові, додатково пояснив, що висновок щодо вартості матеріального збитку не спростовано, клопотання про проведення експертизи сторонами не заявлялось, а тому немає альтернативних доказів, які б спростовували вартість заподіяної матеріальної шкоди. Представник відповідача - Моторно(транспортного) страхового бюро України проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, додатково пояснив, що МТСБУ не є юридичною особою і не укладала з винуватцем ДТП договір страхування цивільно-правової відповідальності, а є об`єднанням страховиків, яке керується у своїй діяльності ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначив, що відмовою послужив той факт, що після ДТП транспортний засіб не був збережений у стані, в якому він перебував після ДТП, і його неможливо було надати для огляду представнику МТСБ України, оскільки такий позивачем продано. А тому МТСБ України були усі правові підстави відмовити позивачу у виплаті страхового відшкодування. Представник відповідача [PERSON] І.Т. проти позову заперечила, з підстав викладених у письмових поясненнях. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують те, що він є власником транспортного засобу. Зазначила, що висновок експерта є неналежний, а саме у ньому не вказано фізичний знос транспортного засобу на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди та не вказана утилізаційна вартість запчастин. Позивач не надав жодних доказів спричинення моральної шкоди, а тому ця вимога, на її думку, є безпідставною. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд виходить з наступного. Із змісту\~ст. 12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з постанови Залізничного районного суду м.Львова від 18 вересня 2018 року, [PERSON] 29 червня 2018 року о 12 год. 30 хв. у м.Львові на перехресті вул..Кульпарківська вул.Щирецька, керуючи автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «OPEL» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України та притягнутий судом до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. За ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що позивач був співвласником автомобіля «OPEL Vectra» реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.18). Дана обставина сторонами визналась та не заперечувалась. Також з матеріалів справи вбачається, що в результаті вищезазначеної ДТП автомобілю марки «OPEL» реєстраційний номер [NUMBER] , завдано механічні пошкодження. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №347/07-18 від 04 липня 2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» оцінювач [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «OPEL» реєстраційний номер [NUMBER] ,\~в результаті\~його пошкодження\~при ДТП,\~становить 72946,88\~грн.,\~а фактична\~вартість відновлювального\~ремонту вказаного\~транспортного засобу\~склала 84\~210,50грн. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 05.04.2019року звернувся із заявою про відшкодування шкоди до МТСБУ. Листом МТСБУ (а.с.9) позивача повідомлено про необхідність надати додаткові документи. Як вбачається із заяви від 17.04.2019р. позивач повідомив МТСБУ про те, що не може надати для огляду автомобіль, оскільки такий відремонтовано, та просив взяти до уваги Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №347/07-18 від 04 липня 2018 року. Згідно листа\~МТСБУ від\~ 19\~квітня 2019\~року за\~№3.1-05/12637,\~позивачу відмовлено\~у виплаті\~страхового відшкодування,\~відповідно до\~підпункту 37.1.3\~ пункту\~37.1\~статті 37\~Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~а саме\~підставою для\~відмови у\~здійснення страхового\~відшкодування є\~невиконання потерпілимабо іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Положеннями ст. 22 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно\~\~до\~статті 1 Закону\~\~України "Про\~\~страхування", страхування\~\~- це вид\~цивільно-правових відносин щодо захисту\~\~майнових інтересів\~фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій страхових\~випадків),визначених\~договором\~страхування або чинним законодавством,\~\~за\~\~рахунок\~\~грошових\~\~фондів, що\~\~формуються\~ шляхом\~сплати фізичними особами та юридичними особами\~\~страхових платежів (страхових внесків,\~\~страхових\~\~премій) та доходів\~\~від\~\~розміщення\~\~коштів цих фондів. Згідно зі\~\~статтею\~\~6 Закону України "Про обов`язкове\~\~страхування\~\~цивільно-правової відповідальності\~\~власників\~\~наземних\~\~транспортних засобів" страховим випадком\~\~є ДТП, що сталася\~\~за участю\~\~забезпеченого\~\~транспортного\~\~засобу, внаслідок якої настає\~\~ цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої\~\~застрахована,\~\~за шкоду,\~\~заподіяну\~\~життю,\~\~здоров`ю та/або\~\~майну\~\~ потерпілого.\~\~ Визначаючи обов`язок\~\~страховика за договором\~\~(полісом)\~\~обов`язкового страхування\~\~цивільно-правової відповідальності власників наземних\~\~транспортних засобів (в окремих випадках МТСБУ)\~\~виплатити\~\~страхове відшкодування законодавцем\~\~у положеннях статті 37\~\~Закону\~\~України "Про обов`язкове\~\~страхування\~\~цивільно-правової відповідальності\~\~власників\~\~наземних\~\~транспортних засобів", було передбачено\~\~випадки,\~\~з настанням\~\~яких\~\~страховик\~\~набуває\~\~правових\~\~підстав для\~\~відмови у здійсненні такої\~\~виплати,\~\~зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою,\~\~яка має право на отримання\~\~відшкодування, не відбулось збереження транспортного засобу у такому стані, в якому знаходилося після ДТП. Тобто право\~кредитора\~ (потерпілого) на отримання\~ відшкодування\~завданої\~йому шкоди шляхом\~виконання\~ страховиком\~за договором\~(полісом)\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих\~на\~себе\~зобов`язань\~не\~є безумовним, а пов`язується\~з виконанням умов визначених у Законі\~\~України "Про обов`язкове\~страхування\~\~цивільно-правової відповідальності\~власників\~наземних\~транспортних засобів». Пунктом 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. За пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. З огляду\~\~на\~\~викладене вбачається, що\~\~закріплене\~\~в положеннях\~\~підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону\~\~України "Про обов`язкове\~\~страхування\~\~цивільно-правової відповідальності\~\~власників\~\~наземних\~\~транспортних засобів" право страховика\~\~за договором\~\~(полісом)\~\~обов`язкового\~\~страхування\~\~цивільно-правової відповідальності\~\~власників\~\~наземних\~\~транспортних засобів відмовити у здійсненні\~\~страхового\~\~відшкодування\~\~у випадку невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, не\~\~залежить від суб`єкта звернення, а є прямою вказівкою у Законі. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач порушив вимоги пункту 33.3. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не виконав обов`язку щодо збереження транспортного засобу у тому стані, який існував після дорожньо-транспортної пригоди. Зазначене призвело до неможливості аварійного комісара встановити розмір заподіяної шкоди, а тому в МТСБУ були відсутні правові підстави для відшкодування заподіяної шкоди. З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку, що у позові про стягнення з МТСБУ матеріальної шкоди у розмірі 49000грн. слід відмовити. Щодо позовної вимоги до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 23946,88 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд дійшов наступних висновків. Згідно\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Положенням ч. 1\~ст.1166 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. У відповідності до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2\~Правил дорожнього руху\~України). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 1192 ЦК України\~визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджена Постановою Залізничного районного суду м Львова від 18.09.2018р., то саме він несе відповідальність за шкоду, спричинену автомобілю позивача в результаті ДТП. \~ \~ \~ \~Вартість матеріальної шкоди позивач доводить Звітом про оцінку вартості матеріального збитку №347/07-18, відповідно до якого вартість матеріального збитку визначено у 72946,88 грн. \~ \~ \~ \~Оцінюючи вказаний доказ, суд визнає його належним та допустимим, оскільки такий містить інформацію щодо предмета доказування та отриманий в порядку, встановленого законом. Інших доказів, які б спростовували вартість матеріального збитку відповідачем суду не надано, та судом в процесу розгляду справи не здобуто. Судом роз`яснено право відповідача клопотати перед судом про призначення відповідної експертизи для визначення матеріального збитку, однак представник відповідача таким правом не скористався. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~З врахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині відшкодування майнової шкоди з [PERSON] є підставною, доведеною, не спростованою відповідачем, а тому підлягає стягненню з [PERSON] в розмірі 23946,88 грн. \~ \~ \~ \~Розглядуючи вимогу позивача стосовно заподіяної моральної шкоди в розмірі 5000 грн, суд виходить з наступного. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 1167\~ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Як роз`яснено у п.п. 3, 4 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995р.\~№ 4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З урахуванням ст.ст.23, 1167 ЦК України, роз`яснень, які містяться у п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами), суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань з боку відповідача. Враховуючи, що вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, не знайшли підтвердження у матеріалах справи, тому такі слід залишити без задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів та користь позивача понесених ним витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.133ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із\~ст.141ЦПК України\~,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст.137ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч.3\~ст.137ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до ч.ч, 4,5,6 ст.137ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатом Пащуком А.І., який діє на підставі свідоцтва № 1575, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Львівської області від 18.11.2009 року, було 18 вересня 2018 року укладено договір №091801/18 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами /а.с. 29/. Позивачем надано усі необхідні документи, подано детальний опис робіт (наданих послуг) та квитанцію про оплату витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., однак, призначаючи розмір витрат, з урахуванням ст.141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє частково позовну вимогу до [PERSON] , ому вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 2500грн., що є пропорційним до задоволених позовних вимог. За наведеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 252 грн. судового збору, що пропорційним до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial