Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

КП «Єдиний розрахунковий центр» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 978,66 грн., стягнення судових витрат в розмірі 1218,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач є власником квартири №247 у будинку №8, корп. 2 по вул. Довженка в м.Івано-Франківську. Він користується послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та відповідно до ст. 1 ЗУ Про житлово-комунальні послуги є споживачем послуг, які надає позивач, оскільки, їх отримує. Відповідач ігнорує обовязок споживача житлово-комунальних послуг здійснювати оплату за отримані послуги, у звязку з чим в період з листопада 2011 року по листопад 2015 року за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 978,66 грн., яку просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.12.2015 р. №66-2 внесено зміни до статуту КП "ЄРЦ", згідно яких КП "Єдиний розрахунковий центр" перейменовано на комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" (а.с. 72-79). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, просила задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду повідомив, що позивачем не надано доказів надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідачу, між сторонами не укладено договору на надання будь-яких послуг. Крім цього, зазначив, що позивач просить стягнути заборгованість за період з листопада 2011 року по листопад 2015 року, що є порушенням строків позовної давності звернення до суду. На підставі вищенаведеного, вважає позовні вимоги незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, а тому, просив в задоволенні позову відмовити. На запитання представника позивача повідомив, що можливо фактично якісь послуги йому і надавались, точно сказати не може. Беручи до уваги надані пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цілому виходячи з наступного. Будинок № 8 по вул. Довженка в м.Івано-Франківську, в якому проживає відповідач та є уповноваженим власником квартири №247 (корпус 2), що сторонами не оспорюється, а отже, на підставі ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, віднесено до переліку будинків, щодо яких позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується актом прийняття-передачі об'єкта в управління з управління (з балансу) 01.11.2011 року (а.с.21). Отже, позивач у даній справі є належним балансоутримувачем, а тому він користується правами, передбаченими ч.2 ст. 24 Закону України Про житлово-комунальні послуги. Перед початком надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та після цього слугувало здійснення всіх залежних від позивача дій, які полягали в укладенні договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» у спосіб передбачений ст. 634 ЦК України, як договір приєднання, а саме: здійснено публікацію суті житлово-комунальної реформи та даного договору в офіційному виданні «Західний кур'єр» від 29.09.2011р. та на сайті www.domivka.if.ua. Проте, відповідач ігнорує обовязки споживача житлово-комунальних послуг зокрема, щодо укладення договору та оплати послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, чим порушує вимоги чинного законодавства України, зокрема, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із заначеними нормами закону, споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. В судовому засіданні відповідачем було повідомлено, що можливо якісь послуги позивачем йому і надавались. За рішенням Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02.06.2011р., №212-Х позивача визначено виконавцем послуг з 01.11.2011р.: з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; з управління будинком, спорудою або групою будинків; з ремонту приміщень, будинків, споруд (а.с. 7). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.12.2011 року №842 Про побудинкові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м.Івано-Франківську було затверджено побудинкові тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, встановлено граничні тарифи на послуги, встановлено граничну місячну вартість послуг (а.с.18-20). Відповідно до довідки про розрахунки за надані послуги за період з листопада 2011 року по листопад 2015 року заборгованість [PERSON] становить 978,66 грн. (а.с. 22-37). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Приписами ст. 530 згаданого Кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Предстаником позивача до матеріалів справи було долучено довідки та рахунки-фактури за кожний місяць в період з листопада 2011 року по листопад 2015 року (а.с. 23-37), договори(угоди) укладені між позивачем та підрядними організаціями по наданню різного роду послуг, акти приймання-передачі виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт (а.с. 38-63). А отже, посилання представника відповідача, що позивачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не надавались не заслуговує на увагу, оскільки, спростовується наданими суду доказами. Представником відповідача в судовому засіданні було наголошено, що позивач завищує собівартість наданих послуг, що призводить до застосування необгрунтованих тарифів до оплати вказаних послуг. Представником позивача було спростовано твердження представника відповідача, оскільки, нарахування оплати за надані послуги здійснюється на підставі Рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.12.2011 року №842 Про побудинкові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м.Івано-Франківську. Вказане рішення на даний час є чинним, а тому підлягає до виконання. Щодо строків позовної давності, то 22.10.2014 року КП Єдиний розрахунковий центр звертався до Івано-Франківського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 687,41 грн. та судових витрат (а.с.141-143). 05.11.2014 року Івано-Франківським міським судом був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 687,41 грн. та судового збору в сумі 121 грн. 80 коп., який ухвалою від 02.10.2015 року за заявою [PERSON] був скасований (а.с.64). Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається за результатами розгляду вимог передбачених ст. 96 цього Кодексу. Отже, представник позивача скористався своїм правом на захист звернувшись до суду з заявою про видачу судового наказу, який в подальшому був скасований, що призвело до звернення за захистом порушених прав в порядку позовного провадження, а тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. За таких обставин та з урахуванням доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 978,66 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 509, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved