Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернулось ПАТ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказано, що 03/07/2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в сумі 7802 гривень у виді ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в сумі 36% річних. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення позики, а тому позивач просить суд стягнути заборгованість в примусовому порядку. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. В судове засідання не з`явився відповідач. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено, що 03/07/2007 р. відповідач подав позивачу заяву про надання йому позики на Умовах і правилах надання банківських послуг; 20/07/2007 р. він отримав банківську картку та номер до неї. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача на 31/12/2013 р. становить: 18374 гривень, з яких 4500,71 гривень заборгованості по кредиту, 10453,37 гривень заборгованості по процентам, 3419,92 гривень заборгованості по комісії, 250 та 647,76 гривень штрафу. Від вказаної суми позивач відняв 5418.76 гривень, що було стягнуто з відповідача за наказом Снятинського районного суду від 23/04/2008 року. Всього заборгованість становить 13853 гривні. 23/04/2008 р. було винесено наказ Снятинського районного суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 5418,76 гривень Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається у разі вчинення боржником дії, що свідчить про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку. Наслідком переривання строку позовної давності, відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, є перебіг строку позовної давності заново, а відповідно - до нового строку не зараховується час, що минув до моменту його переривання. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", а також згідно із імперативним приписом п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відтак, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Вказаний строк давності є присічним, а тому не підлягає поновленню незалежно від поважності причин його пропуску. Разом з цим ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було доповнено частинами 12 та 13 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" № 3795-VI від 22 вересня 2011 року. Пунктом 2 прикінцевих положень цього Закону передбачено, що його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності, тобто до 16 жовтня 2011 року. Однак, договір між позивачем та відповідачем було укладено раніше - до цієї дати, а отже чинні на даний час положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", якими встановлено заборону вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не застосовуються до відносин, що виникли на підставі укладеного між договору. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було подано заяви про застосування строку позовної давності, підстави для його застосування згідно із п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню його заборгованість за договором. В п. 1 ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. В п. 1 ст. 549 ЦК України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30/03/2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків. Вказану заяву відповідач суду не подав. В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За вказаних обставин судом встановлено укладення між позивачем та відповідачем договору, умови якого належним чином відповідачем не виконано, а тому позивачем нараховано відповідачеві до сплати проценти за користування кредитом та неустойку за неналежне виконання зобов`язання. Відповідач не подав суду розрахунку, який би спростовував розрахунок та позовні вимоги позивача. Даний позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до зазначеного та на підставі ст.ст. 549, 629, 1054 ЦК України, ст. 60 ЦПК України суд, -

Outcome: approved