Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Починаючи з жовтня 2010 року, відповідач одноособово володіє та користується спірною квартирою, відмовляється надати позивачу дублікат ключів від вхідних дверей квартири та безпідставно відмовляє у доступі до такої. Відтак, позивач вимушена оплачувати вартість житлово-комунальних послуг, які фактично не отримує, позбавлена можливості користуватися квартирою, що в цілому завдає їй моральної шкоди. За таких обставин, позивач просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши у користування позивачу житлову кімнату, площею 17,1 кв.м. та у користування відповідачу житлову кімнату, площею 12,1 кв.м. та балкон, площею 3,0 кв.м., у спільному користуванні залишити коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату та вбудовані шафи; усунути перешкоди у користуванні та володінні [PERSON] на праві власності 1/2 частини спірної квартири шляхом покладення на відповідача зобов'язання протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили звільнити 1/2 частину вказаної квартири від сторонніх осіб, забезпечити можливість виготовлення дублікатів ключів від вхідних дверей квартири, подати обслуговуючій організації документи для розділення особових рахунків по оплаті житлово-комунальних послуг, звільнити належну позивачу частину квартири від меблів та інших речей; заборонити відповідачу перешкоджати позивачу у здійсненні права користування, володіння та розпорядження 1/2 частиною вказаної квартири на її розсуд; вселити позивача в належну їй частину двокімнатної квартири; стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у сумі 15000 гривень. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначили, що просять виділити позивачу кімнату більшої площі, оскільки остання має малолітню дитину. Крім того, наголошували, що позивач чотири роки не може користуватися своєю власністю, відповідач відмовляє їй у доступі до квартири, що завдає [PERSON] моральних страждань. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що заперечує проти виділення у користування позивачу кімнати більшої площі, підтвердив, що ключі від квартири позивачу не давали, оскільки сторони між собою є сторонніми особами, в квартирі зберігаються особисті речі відповідача. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2012 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. Позивач здійснила державну реєстрацію свого права власності на частину квартири. (а.с. 10-11) Згідно з технічним паспортом спірна квартира розташована на 9 поверсі та складається з двох кімнат, площею 17,1 кв.м. та 12,1 кв.м., кухні, площею 7,3 кв.м., ванної кімнати, площею 2,6 кв.м., вбиральні, площею 1,3 кв.м., коридору, площею 9,2 кв.м., вбудованих шаф, площею 0,6 кв.м. та 0,3 кв.м., квартира обладнана лоджією, площею 1,5 кв.м. (а.с. 18-19) У відповідності до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За правилами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. З наведеної норми вбачається, що закон не передбачає зміну часток як результат визначення порядку володіння та користування об'єктом спільної власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як убачається з матеріалів справи, сторони є співвласниками спірної квартири в рівних частках. Відповідно до копії паспорту позивача у квартирі зареєстрована [PERSON], місце проживання відповідача зареєстровано за іншою адресою, що не заперечувалося сторонами по справі у судовому засіданні. На час розгляду справи у спірній квартирі проживає відповідач, остання не надає позивачу доступ до квартири, не передала [PERSON] дублікат ключів від вхідних дверей. Згоди про порядок володіння та користування квартирою [ADDRESS] між її співвласниками не досягнуто. Позивач просить виділити їй у користування кімнату, площею 17,1 кв.м., та у користування відповідачу іншу кімнату, площею 12,1 кв.м. Кімнати, порядок користування якими просить встановити позивач, мають окремі входи та не є суміжними. Розмір ідеальних часток позивача та відповідача у спільній власності складає по 14,6 кв.м. житлової площі спірної квартири. Житлове приміщення, яке просить виділити позивач у користування, не відповідає її ідеальній частці у спільній власності, перевищує ідеальну частку позивача на 2,5 кв.м. Відповідач заперечує проти порядку користування квартирою, що був запропонований позивачем. Наявність у позивача малолітньої дитини не може бути прийнята до уваги при встановленні порядку користування спільним майном у судовому порядку. Крім того, балкон, який просить позивач виділити відповідачу у користування, є приміщенням загального користування та не може бути виділений у користування певному співвласнику. Отже, при встановленні порядку користування спірним приміщенням у спосіб, визначений позивачем, буде порушено право відповідача на користування та володіння її ідеальною часткою у квартирі, оскільки запропонований порядок передбачає виділення у користування співвласників конкретних жилих приміщень з відступленням від їх ідеальних часток, унаслідок чого у користування відповідача виділяється приміщення, площа якого значно менша ніж належна їй на праві власності частка у спірній квартирі. Таким чином, позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, та задоволенню не підлягають. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позову щодо усунення перешкод позивачу у користуванні та володінні частиною квартири шляхом покладення на відповідача зобов'язання протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили звільнити 1/2 частину вказаної квартири від сторонніх осіб, подати обслуговуючої організації документи для розділення особових рахунків по оплаті житлово-комунальних послуг, звільнити належну позивачу частину квартири від меблів та інших речей, оскільки сторони, як співвласники спірної квартири, забезпеченні рівними умовами у здійсненні права власності на частку у спільному майні. Наведені позовні вимоги за своїм змістом є аналогічними іншим позовним вимогам, зокрема, щодо заборони відповідачу перешкоджати позивачу у здійсненні права користування, володіння та розпорядження 1/2 частиною квартири. За положеннями ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Оцінюючи докази, що містяться у матеріалах справи, та обставини, встановлені судом під час розгляду справи, суд доходить висновку, що права позивача на користування та володіння часткою у спільному майні порушені відповідачем, а тому остання має відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду, що виразилася у неможливості тривалий час здійснювати своє право володіння, користування часткою у спільному майні, відсутності доступу до спірної квартири та пов'язаних з цим моральних та психологічних стражданнях, переживаннях позивача, вимушених додаткових зусиллях для організації свого життя. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON], у сумі 5000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та вирішує вселити позивача в квартиру [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні вказаною квартирою шляхом забезпечення можливості виготовлення дублікатів ключів від вхідних дверей квартири, заборонити відповідачу перешкоджати позивачу у здійсненні права користування, володіння та розпорядження 1/2 частиною квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача користь позивача 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав наведених вище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial