Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розподіл майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10.10.1994 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. 22.05.2012 року рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області шлюб розірвано. За період спільного подружнього життя ними було придбано майно, що є спільним: будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 2107, 2006 року випуску, д.р.н.[NUMBER]. Позивачка просить суд в порядку поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку та автомобіля. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив суд розділити будинок та виділити позивачці [PERSON] 1/2 частку будинку, яка становить 53/100 і складається із : в житловому будинку літ. "А": коридору 1-2 площею 7,05 кв.м, кімнати 1-3 площею 11,84 кв.м, комори 1-4 площею 12.18 кв.м, кухню 1-5 площею 11.72 кв. м., веранди літ. "а" 1-1 площею 10.13 кв.м. В господарських будівлях: сарай- гараж літ. "Б", дворову вбиральню, відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3-07/2013 року від 25.07.2013 року, суму грошової компенсації за відступ від ідеальної частки із [PERSON] на користь [PERSON] не стягувати, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітня дочка [PERSON], яка потребує лікування, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію за автомобіль, який являється спільною сумісною власностю, оскільки відповідач його продав після розірвання шлюбу. Представники відповідача в судовому засіданні проти розподілу будинку не заперечували, однак просили суд розділити будинок та виділити відповідачеві [PERSON] 1/2 частку будинку, яка становить 59/100 і складається із : в житловому будинку літ. "А": коридору 1-2 площею 7,05 кв.м, кімнати 1-3 площею 11,84 кв.м, комори 1-4 площею 12.18 кв.м, кухню 1-5 площею 11.72 кв. м., веранди літ. "а" 1-1 площею 10.13 кв.м. В господарських будівлях: сарай- гараж літ. "Б", дворову, відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3-07/2013 року від 25.07.2013 року, посилаючись на те, що позивачка проживає в іншій місцевості, має постійне місце проживання, а відповідач проживає в спірному будинку. Щодо стягнення компенсації за автомобіль позовні вимоги не визнали, при цьому пояснили, що спірний автомобіль був придбаний за 30000 грн. в період спільного проживання, 20000 тис. грн. були позичені в [PERSON], що підтверджується розпискою. В подальшому, у зв"язку з відсутністю у [PERSON] коштів для повернення боргу [PERSON], 20.02.2013 року спірний автомобіль переоформлений на [PERSON] в рахунок боргу. На момент розгляду справи [PERSON] не являється власником спірного автомобіля, а тому спірний автомобіль не являється предметом розподілу спільного майна подружжя. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст. 41 Конституції України та ч.1, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.10.1994 року, 22.05.2012 року рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області шлюб розірвано, що підтверджується копією рішення (а.с.17,18). За період спільного життя подружжя придбало будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі- продажу ( а.с.12,13). У відповідності до п.1, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 50, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3,ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки спірний будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбаний в період шлюбу за спільні кошти подружжя, що не заперечують сторони, то він підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, придбане під час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.69, ч.1 ст.70 СК). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст.71 СК України). Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя" рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1ст.63, ч.1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Представники відповідача заперечуючи щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації вартості 1/2 частки автомобіля ВАЗ 2107 в розмірі 9 (дев"ять тисяч) грн. посилаються на те, що спірний автомобіль був придбаний за 30000 грн. в період спільного проживання, 20000 тис. грн. були позичені в [PERSON], що підтверджується розпискою. В подальшому, у зв"язку з відсутністю у [PERSON] коштів для повернення боргу [PERSON], 20.02.2013 року спірний автомобіль переоформлений на [PERSON] в рахунок боргу. На момент розгляду справи [PERSON] не являється власником спірного автомобіля, а тому спірний автомобіль не являється предметом розподілу спільного майна подружжя. Суд критично відноситься до вищевказаних тверджень представників відповідачів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що за період спільного життя подружжя придбало автомобіль ВАЗ- 2107. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], відповідач [PERSON] був власником автомобіля ВАЗ- 2107, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2006 року випуску, що підтверджується (а.с.15). 20.02.2013 року, після розірвання шлюбу, даний автомобіль [PERSON] був проданий [PERSON], вартість 18000грн., що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, заявою [PERSON] про проведення перереєстрації на нового власника за договором купівлі-продажу, копією довідки - рахунку (а.с.а.с.36,103,104). Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст.68 СК України), автомобіль, придбаний подружжям під час шлюбу належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Оскільки відповідач здійснив відчуження спірного транспортного засобу на свій розсуд проти волі позивачки на її користь підлягає стягненню компенсація у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля, у розмірі 9000 грн., виходячи із вартості автомобіля у розмірі 18000 грн., яка встановлена відповідно Довідки-Рахунку (а.с.104). Судові витрати суд розподіляє відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved