Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 11.12.2012 року працював на посаді начальника планово-виробничого відділу ДП "Поліськгеодезкартографія", а 06.03.2013 року був звільнений із займаної посади за власним бажанням. У день звільнення відповідач не виплатив йому заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 4030,28 грн. Внаслідок невиплати відповідачем заробітної плати та непроведення з ним розрахунку в день звільнення з роботи йому завдано моральних страждань. Тому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на свою користь 4030,28 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5789,30 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 96172,51 грн. (станом на день ухвалення рішення) та 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В останнє судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача у судові засідання не з'являвся, про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі ст. ст.196, 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності сторін. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що згідно наказу № 212 від 11.22.2012 року позивач був переведений на посаду начальника планово-виробничого відділу ДП "Поліськгеодезкартографія", а наказом № 22-к від 06.03.2013 року його звільнено із займаної посади за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Як вбачається з довідки № 57 від 28.04.2015 року, виданої відповідачем, у день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку і заборгованість з виплати йому заробітної плати станом на 29.04.2015 року складає 4030,28 грн. Оскільки у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при звільненні позивача йому не було виплачено розрахункових коштів з вини відповідача, тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення, що відповідає ст. 117 КЗпП України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці". Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при його звільненні, починаючи з наступного робочого дня після звільнення - 07.03.2013 року по день ухвалення рішення - 28.08.2015 року становить 96 018,14 грн. за вирахуванням податків та обов'язкових платежів з розрахунку: 6329,57 грн. : 41 робочих дні = 154,37 грн.; 622 робочих днів х 154,37 грн. = 9 018,14 грн., де 6329,57 грн. - розмір заробітної плати позивача за два повні останні місяці роботи (січень та лютий 2013 року), 41 день - сумарна кількість робочих днів за вищевказані місяці 2013 року, 154,37 грн. - середньоденна заробітна плата позивача, 622 - сумарна кількість робочих днів за період з 07.03.2013 року по 28.08.2015 року. Розрахунок середнього заробітку проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року затверджено порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, згідно з п.4 якого сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Згідно розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації за період з січня 2013 року по травень 2015 року (на час подання позовної заяви) становить 5789,30 грн. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості з виплати йому заробітної плати в сумі 4030,28 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при його звільненні в сумі 96 018,14 грн.,та 5789,30 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року (із змінами) роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати та невиплати при звільненні належних їй сум, які залишаються повністю невиплаченими на теперішній час, значна тривалість часу, протягом якого право позивача на отримання заробітної плати є порушеним з вини відповідача, а саме, починаючи з березня 2013 року, позивачу було завдано моральних страждань, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак заявлений позивачем розмір на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди ним достатньою мірою не підтверджений, а тому суд вважає за можливе частково задовольнити його позов в цій частині і визначає, що на відшкодування моральної шкоди позивача з відповідача підлягає стягненню 1000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. Враховуючи викладене та

Outcome: partial