Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

У листопаді 2017 року орган опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], просив позбавити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідачів на користь Комунального закладу «Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову та до повноліття дитини. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. З 03.01.2017 року [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Здолбунівської державної адміністрації, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, з підстави скоєння фізичного насилля щодо дитини у сім'ї. З 04.02.2017 року [PERSON] перебуває та навчається у Комунальному закладі «Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради, батьки дитину в закладі не відвідують, не цікавляться її здоров'ям, розвитком та навчанням на вихідні не забирають. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та просив не позбавляти його батьківських прав, пояснюючи тим, що його ставлення до дитини змінилось, він забирав сина до себе додому на осінні канікули та вихідні, усі зимові свята дитина провела також разом із ним. Зазначив що забезпечує сина одягом та взуттям, купляє йому солодощі. Повідомив, що син хоче бути разом із ним, а тому він невдовзі планує забрати сина із школи-інтернату до себе додому. У судове засідання відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у відповідності з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, не з'явилая, причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.05.2014 року. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України батьки або один із них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до роз'яснень викладених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно довідки № 388 від 25.09.2017 року [PERSON] з 04.02.2017 року навчається у 4-А класі Комунального закладу «Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради. За весь період перебування хлопчика у школі, батьки свого сина жодного разу не відвідали, не цікавилися здоров'ям, розвитком, навчанням дитини, матеріальної допомоги не надавали, на вихідні та канікули додому не забирали. Згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської РДА Рівненської області рекомендується позбавити [PERSON] та [PERSON]батьківських прав щодо їх малолітньої дитини. Таким чином, суд вважає встановленим в судовому засіданні, що матір дитини - відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON], не піклується про його здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток, матеріально не утримує, тому позов в частині позбавлення її батьківських прав є обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо позбавлення батьківських [PERSON], суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно характеристики № 178-02/9-1 від 02.10.2017 року, наданої Здолбунівською міською радою, компрометуючі матеріали стосовно [PERSON] відсутні, скарги від сусідів на останнього не надходили. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] бажає приймати участь у вихованні свого сина [PERSON], забирав сина до себе додому на осінні канікули та вихідні, усі зимові свята дитина провела також разом із ним. Забезпечує сина одягом та взуттям, купляє йому солодощі. Хлопчик приїздив у школу охайний, що підтверджується довідкою від 07.12.2017 року № 497. Повідомив, що невдовзі планує забрати сина із школи-інтернату до себе додому. Тому, суду вважає, зазначене свідчить про те, що відповідач певною мірою змінив своє ставлення до дитини, проявляє бажання та намагання брати участь у його вихованні. Як слідує з рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (пункт 58), сам факт заперечення відповідачем позовної заяви про позбавлення його батьківських прав щодо синів може свідчити про його інтерес до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд згідно роз'яснень, які містяться в п.18 указаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини та батька, а тому відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, слід попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON], та покласти на орган опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, згідно ст.166 СК України не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує позицію позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів [PERSON], яка офіційно не працевлаштована, однак знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки суд не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON], а вимога про стягнення аліментів, у даному позові, є похідною від позбавлення батьківських прав, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів з [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: partial