Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Білянської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, СТОВ «Урожай», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на спадкове майно за законом. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) по КСП ім.. Шевченка с. Біляни, реорганізованого у СТОВ «Урожай». Позивач як спадкоємець майна померлого батька першої черги спадщину прийняла, на підтвердження чого надала суду довідку, видану Білянською сільською радою від 29.01.2018. Втім, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкових прав, державним нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у останньої правовстановлюючого документу на спадкове майно. При цьому, позивач посилається на те, що державний акт на право колективної власності на землю серії ВН колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Біляни видано 16.02.1996, а тому її батько, будучи на той час уже померлим, фізично не міг отримати сертифікат про право на земельну частку за №637, хоча був внесений у списки громадян на отримання сертифікатів, згідно протоколу №1 від 09.02.1996 зборів членів КСП ім.. Шевченка. Також позивачеві стало відомо, що розпорядженням Чернівецької РДА від 02.02.1999 №13 виготовлений на ім`я спадкодавця сертифікат було визнано недійсним з посиланням на його смерть станом на день прийняття рішення про видачу КСП ім.. Шевченка державного акту на право колективної власності на землю. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Представником Білянської сільської ради за дорученням від 04.09.2019 Підгурським В.В. подано до суду заяву, відповідно до якої останній1 просить суд розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що вирішення спору відносить на розсуд суду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Начальником Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області подано до суду письмові пояснення з приводу позовної заяви, відповідно до яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що право на одержання частки землі мають лише члени КСП, які залишались у ньому на час приватизації землі та були включені до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю. Оскільки на той час спадкодавець помер, тому останній не набув права на земельну частку (пай) під час розпаювання земель. Справа перебуває на розгляді суду з 28.02.2019. Судом неодноразово направлялися судові повістки за юридичною адресою відповідача СТОВ «Урожай», що зазначена в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (24110, Вінницька обл., Чернівецький район, с. Біляни, вул. Незалежності, буд. 25). Ряд повісток були вручені СТОВ «Урожай» особисто. При цьому, декілька повісток, в тому числі про виклик відповідача СТОВ «Урожай» в судове засідання призначене на 04.12.2019 відповідачем отримано не було, що слідує із відстеження поштового відправлення на офіційному веб-порталі АТ «Укрпошта». Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Отже, у разі якщо судова повістка чи інший судовий документ направлені судом за належною адресою і повернені поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Вказаний висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17. З огляду на зазначене, суд вбачає в діях СТОВ «Урожай» зловживання наданими процесуальними правами та на підставі вищенаведених обґрунтувань суд приходить до висновку, що відповідач СТОВ «Урожай» належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи. За таких обставин, враховуючи, що при справі відсутні заперечення позивача та відповідача про проведення заочного розгляду справи суд, в порядку статті 280 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи загального позовного провадження. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності та співставленні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. З 1955 р. по 1979 р. та з 1984 р. по 1986 р. [PERSON] працював в колгоспі ім.. Шевченка с. Біляни, на підтвердження чого судом досліджено довідку, видану директором СТОВ «Урожай» с. Біляни від 18.02.2019 №9. Указом Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. На підставі вказаного Указу Президента України, 16.02.1996 було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ВН колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Біляни. Згідно довідки СТОВ «Урожай» (КСП ім.. Шевченка) [PERSON] був включений в списки громадян-членів КСП ім. Шевченка на розпаювання земель, затверджений на загальних зборах членів КСП протокол №1 від 09.02.1996 під номером 637. В подальшому, рішенням Чернівецької РДА від 02.02.1999 №13 «Про внесення змін до проекта паювання земель КСП ім.. Шевченка с. Біляни» було визнано недійними виготовлені сертифікати на право на земельну частку (пай) 27 громадянам, які померли до дня прийняття Білянською сільською радою рішення про видачу колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Шевченка державного акту на право колективної власності на землю. До вказаного числа осіб, сертифікати на право на земельну частку (пай), яких були визнані недійсними також включено [PERSON] , який помер [INFO] , тобто до видачі КСП ім.. Шевченка с. Біляни державного акту на право колективної власності на землю. Втім, позивач посилається на те, що право [PERSON] як члена КСП ім. Шевченка на земельну частку (пай) у зв`язку із його смертю припинено бути не може, адже [PERSON] був живий на момент винесення Президентом України зазначеного Указу та входив в списки громадян-членів КСП ім. Шеченка, а тому обов`язкова умова паювання була виконана. Передача землі до колективної власності відбулася пізніше, з підстав тяганини, яка була допущена органами місцевого самоврядування та не може обмежити право померлого [PERSON] на земельну частку (пай) як члена КСП. За таких обставин, позивач посилається на те, що право на земельну частку (пай) [PERSON] як члена КСП ім.. Шевченка входить до кола спадкової маси, яка залишилася після його смерті. Відповідно до довідки, виданої Білянською сільською радою Чернівецького району Вінницької області від 29.01.2018 №86, спадкоємцями майна померлого [PERSON] являються його дочки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заяви, що посвідчена державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори від 28.02.2018 та зареєстрованої в реєстрі за №214, [PERSON] відмовилася від своєї частки в спадковій масі, що залишилася після смерті батька [PERSON] . За таких обставин позивач залишилася єдиним спадкоємцем майна померлого батька за законом. Втім, звернувшись до Чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом було винесено постанову від 07.02.2019 №85/02-31, відповідно до якої позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - земельну частку (пай) в КСП ім. Шевченка с. Біляни у зв`язку із відсутністю у останньої правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст..ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у випадках, передбачених ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст. 55 Конституції України права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз`ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз`яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Приписами ст. 524 ЦК УРСР та ст. З Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, [PERSON] [INFO] помер. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Державний акт на право колективної власності на землю серії ВН колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Біляни видано 16.02.1996. Таким чином, за життя [PERSON] не набув права на земельну частку (пай) як член КСП ім. Шевченка, відтак був помилково включений до списку громадян-членів КСП ім. Шевченка до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР зазначено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У померлого [INFO] [PERSON] не виникло права на земельну частку (пай) із земель СТОВ "Урожай" (КСП ім. Шевченка), оскільки на момент проведення розпаювання землі СТОВ "Урожай" (КСП ім. Шевченка) (16.02.1996) [PERSON] втратив свою правоздатність, відтак, з дотриманням вимог чинного на час виникнення спірних відносин законодавства, його помилково було включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) при проведенні паювання земель КСП ім. Шевченка. Вказаний факт також було констатовано розпорядженням Чернівецької РДА від 02.02.1999 №13, у зв`язку із чим було визнано недійсним сертифікат, що виданий на ім`я [PERSON] . Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2018 позивач зверталась до суду із позовними вимогами, в яких просила визнати за нею право на земельну частку (пай) на території Білянської сільської ради, яке належало її батьку [PERSON] , який помер [INFO] , та був включений до списку громадян-членів КСП до держаного акту на право колективної власності на землю за №637. За результатами розгляду, судом було прийнято 30.05.2018 рішення, яким відмовлено в задоволенні даних вимог. Вказане рішення позивачем не оскаржувалось та ніким не скасовувалось. При повторному зверненні до суду, позивачем було залучено до справи в якості третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області та [PERSON] , а також зазначено додаткові докази на обґрунтування своїх позовних вимог. Залучення інших учасників процесу суд розцінює як спосіб повторного звернення до суду для вирішення спору, який попередньо вже був вирішений. Додаткові докази, а саме надане розпорядження Чернівецької РДА від 02.02.1999 №13 щодо визнання недійсним сертифікату не спростовує висновків щодо помилкового включення [PERSON] до списків громадян-членів КСП ім. Шевченка, яким надано право на земельну частку (пай) при проведенні паювання земель КСП ім. Шевченка. З огляду на викладене суд зазначає, що право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Шевченка не увійшло до складу спадщини померлого [PERSON] , позивачем не спростовано незаконність виключення останнього зі списків, відтак, відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) виключає можливість успадкування за законом [PERSON] права на отримання земельної частки (паю) в КСП ім. Шевченка після свого померлого батька [PERSON] . З огляду на вищезазначене, позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed