Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить визнати її двоюрідного брата [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи з дитинства у зв`язку із синдромом "Дауна", не може самостійно керувати своїми діями, не усвідомлює значення своїх дій, не орієнтується в простих життєвих ситуаціях та потребує постійного стороннього догляду і нагляду. Зазначає, що вона доглядає за [PERSON] після смерті [INFO] його матері - [PERSON] . Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.12.2020 в справі відкрито окреме провадження. Ухвалою від 02.02.2020 призначено судово-психіатричну експертизу, провадження у справі було зупинено. 23.02.2021 до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради № 40-2021 від 16.02.2021. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.02.2021 поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду. 25.02.2021 на адресу суду надійшло подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради про доцільність призначення [PERSON] опікуном над її двоюрідним братом [PERSON] . Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує та просить задовольнити. Від представника заінтересованої особи, Органу опіки і піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради, 06.04.2021 надійшла заява про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, матір`ю [PERSON] , [INFO] була [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Бердичеві. (а.с.11,12) Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ№067071 та висновку ЛКК за №44 від 26.11.2020 [PERSON] має інвалідність другої групи внаслідок психічного розладу, з дитинства, безтерміново. Проживає разом з [PERSON] . (а.с.13, 14) Як вбачається з довідки психоневрологічного диспансерного відділення поліклініки КНП "Бердичівська міська лікарня" за №138 від 10.09.2020 [PERSON] перебуває під наглядом при міському психоневрологічному диспансері з діагнозом "хронічне психічне захворювання". (а.с.17) Статтею 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. У відповідності до ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Так, згідно із висновком судово-психіатричного експерта №40-2021 від 16.02.2021, [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, а саме помірну розумову відсталість в ступені нерізко вираженої імбецильності внаслідок хвороби Дауна. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 71.0. Ступінь наявної у [PERSON] розумової відсталості на даний час настільки виражена, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.40-41) Відтак, оскільки висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що [PERSON] за своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є достатні підстави для визнання його недієздатним. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно із ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити себе опікуном над її двоюрідним братом. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] , [INFO] , у разі визнання його судом недієздатною особою, що вбачається з долученого до матеріалів справи подання № 1 від 19.02.2021. Частиною 4 ст. 63 ЦК України визначено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що [PERSON] є двоюрідною сестрою недієздатного та не має медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна; заявник та недієздатний є близькими родичами, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатним двоюрідним братом. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі відносяться за рахунок держави. Відповідно до вимог ч.6 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Відтак, суд визначає строк дії даного рішення у 2 (два) роки. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved