Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить зобовязати [PERSON] спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на фасаді магазину «Продукти», який знаходиться по вул. Кадрова,30 в с. Шевченко м. Дніпро, плакату розміром: ширина 1,5 м висота 1 м із її фото із вибаченнями та зазначенням у ньому тексту: «Раніше поширена інформація, що [PERSON] злодійка є недостовірною та образливою. ПП [PERSON] просить вибачення у [PERSON]В.». Даний плакат [PERSON] має повісити протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили та даний плакат має провісити на магазині не менше тридцяти діб. Вищезазначений плакат має вивішуватися та зніматися виключно в її присутності. Стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди грошові кошти в сумі 100000,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2240,00 грн. та витрати повязані з наданням правової допомоги у розмірі 1500,00 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона працювала продавцем з листопада 2015 року по 30.10.2016 року в магазині «Продукти», який знаходиться по вул. Кадрова,30 в с. Шевченко м. Дніпро, який зареєстрований за ПП «Стасенко» - [PERSON] Наприкінці жовтня 2016 року вона повідомила відповідача про намір звільнитися, проте відповідачка її не звільнила, не надала заробітної плати, не віддала трудової книжки. Відповідачка повідомила їй про необхідність відпрацювати тиждень до дня звільнення. Крім того, по закінченню відпрацьованого тижня, вона звинуватила її у недостачі в розмірі 4200,00 грн., яку разом зі своєю напарницею по зміні вона повинна була повернути. Відпрацювавши ще тиждень, відповідачка знову звинуватила її у недостачі в розмірі 4600,00 грн. та повідомила, що надасть розрахунок та її трудову книжку лише після відшкодування нею недостачі. 16.11.2016 року відповідач в належному їй магазині «Продукти», вивісила плакат із її фото та з образливим написом «Здодіка (Воровка)», в якому в образливій формі наводила на неї наклеп та образу. Плакат із ганебними висловами на її адресу бачила велика кількість сторонніх осіб, оскільки продуктовий магазин є місцем загального користування. Своїми діями відповідач охарактеризувала її, як особу, що з легкістю порушує закон та як особу, яка немає високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує її честь і гідність. Образливі та необґрунтовані висловлювання відповідача можуть сформувати у невизначеного кола осіб негативну думку про неї та її особисті моральні і ділові якості. Обгрунтований розмір завданої їй моральної шкоди на її думку становить 100000,00 грн. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про зобовязання [PERSON] спростувати недостовірну інформацію стосовно її вимагання у неї грошових коштів, шляхом прилюдного вибачення з боку [PERSON] в приміщенні магазину «Шевченківський», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Кадрова,30, стягнути з [PERSON] на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., мотивуючи тим, що вона є фізичною особою-підприємцем здійснює підприємницьку діяльність, а саме утримує магазин «Шевченківський», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Кадрова,30. Влітку 2016 року до неї звернулась одна з її працівниць з питання працевлаштування в її закладі її знайомої [PERSON] У звязку з тим, що [PERSON] надала їй трудову книжку, в якій не містилось жодного запису стосовно стажу роботи в галузі реалізації продовольчих товарів, вони домовились, що вона до офіційного працевлаштування в її закладі буде перевіряти її знання та відповідність зайняття в подальшому посади продавця у магазині. Вони домовились про період за який вона набереться навиків, а також погодили її графік роботи у магазині. Спочатку до її роботи в неї не виникало жодних нарікань, проте в один із днів до неї звернулась працівниця, що працювала у зміні зі [PERSON] та поскаржилась, що остання відображала у звіті товар, якого не було. Другий випадок стався у жовтні 2016 року, коли їй зателефонувала [PERSON] і сказала, що в неї при передачі зміни відбулась нестача на загальну суму 4600,00 грн. Вона їй сказала, що приїде до магазину і буде розбиратися у ситуації, що склалася. Проте, коли вона приїхала до магазину [PERSON] вже не було. На телефонні дзвінки вона не відповідала, тому вона приїхала до будинку де вона мешкає, але розмовляти з нею вона не схотіла. Після чого почались погрози на її адресу з боку її близьких матері та чоловіка, які в грубій формі ображали її, звинувачували її в ому, чого вона ніколи не робила, і це було не тільки в її кабінеті, а й у торгівельній залі, де знаходились постійні покупці її магазину. Потім її почали викликати до відділку поліції для дачі пояснень за заявами [PERSON], в яких вона її винуватила у вимаганні з неї грошей. Через неправдиві звинувачення з боку [PERSON], вона постійно знаходиться у стресовому стані та вимушена приймати заспокійливі ліки, звертатися до лікарів за допомогою. Такими неправомірними діями відповідача було не тільки порушено її право на повагу честі та гідності, а перш за все зіпсована її ділова репутація, у звязку з чим їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 50000,00 грн. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем не надано доказів, що плакат з її фотографією висів саме в магазині [PERSON], а не в якомусь іншому закладі де колись працювала [PERSON] Наполягала на задоволенні зустрічної позовної заяви. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] працювала продавцем в магазині по вул. Кадрова,30. Коли вона одного разу зайшла до магазину, то побачила, що на стіні висить плакат із фотографією [PERSON] на написом «злодійка». Скільки він там провісив їй невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її кума, а [PERSON] колишній працедавець. Олена працювала в магазині з грудня 2015 року та її теж туди запросила працювати. Восени 2016 року [PERSON] повідомила їй ніби про недостачу в магазині. З цього приводу між [PERSON] та [PERSON] відбувся конфлікт. В листопаді 2016 року в магазині вона побачила плакат з фотографією [PERSON] та написом на ньому «злодійка». Плакат висів точно з місяць. Плакат повісив працівник магазину [PERSON] на прохання [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала в одному магазині з [PERSON] Через [PERSON] в магазині постійно виникали недостачі. Плакат з фотографією [PERSON] зявився в магазині в листопаді 2016 року, хто його повісив та чому їй невідомо. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює продавцем в магазині [PERSON] При роботі з [PERSON] завжди виникали нестачі. Плакат з фотографією [PERSON] та написом «злодійка» висів в магазині. Вона його побачила, коли вийшла на зміну. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] його дружина. Продавці повідомляли, що [PERSON] краде, тому і була недостача. [PERSON] ніколи не вимагала грошей від працівників. Плакат з фотографією [PERSON] він бачив, однак хто його повісив невідомо. Про плакат у своєї дружини він не запитував. Свідок [PERSON] суду пояснив, що вона бачила в магазині плакат з фотографією [PERSON] та написом «увага, злодійка». Як їй відомо плакат висів близько місяця. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] працювала в магазині продавцем. Він також працював в цьому ж магазині. Восени в кінці робочого дня , точної дати він не памятає, він за наказом [PERSON], разом з її чоловіком повісив плакат з фотографією [PERSON] та образливим написом на ньому «Увага, злодійка». Даний плакат в магазині висів довго, близько місяця. [PERSON] казала, що цей плакат висить тому, що [PERSON] її обікрала. Суд заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного. Статтею 1 ЦПК України\~установлено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема\~\~справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України\~установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у\~ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~та\~ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За змістом\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Статтею 57 ЦПК України\~установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі\~ст. 179 ЦПК України\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Судом встановлено, що [PERSON] працювала продавцем у фізичної особи-підприємця [PERSON] в продовольчому магазині «Шевченківський», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Кадрова,30. Дана обставина визнана сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. З пояснень свідка [PERSON] судом встановлений факт того, що в листопаді 2016 року в вищезазначеному магазині ним був повішений за наказом [PERSON] плакат з фотографією [PERSON] та написом «Увага злодійка (Внимание воровка)». З цих же пояснень встановлено, що причиною появи цього плакату стало те, що за словами [PERSON], [PERSON] її обікрала. Те, що даний плакат [PERSON] повісив саме за наказом [PERSON] підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] Той факт, що плакат з фотографією [PERSON] та написом на ньому «Увага, злодійка (Внимание воровка)» висів саме в продовольчому магазині «Шевченківський», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Кадрова,30, підтвердили свідки, що були допитані в судовому засіданні. За змістом ст. ст.\~94,\~277 ЦК України,\~ст. 32 Конституції України,\~\~\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від\~27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~вказано, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 ст. 30\~\~\~Закону України «Про інформацію», за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, враховуючи зміст поширеної інформації, а також те, що відповідачем [PERSON] та її представником не надано доказів на підтвердження правдивості викладених у поширеній інформації обставин, а згідно з ч. 4\~ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що поширена [PERSON] на плакаті в магазині інформація стосовно позивача [PERSON] є негативною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У звязку з чим, суд вважає необхідним спростувати інформацію шляхом зобовязання [PERSON] протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили розмістити в магазині за адресою: м. Дніпро, с. Шевченко, вул. Кадрова,6, плакат із фотом позивача [PERSON] та зазначенням на ньому тексту, що "Раніше поширена інформація, що [PERSON] "Злодійка" є недостовірною", який має там провісити протягом тридцяти днів. Вимоги про зобовязання того, щоб плакат був розміщений на фасаді магазину та був розміром (шириною 1,5 м, висотою 1 м) та вивішувався і знімався виключно в присутності позивача [PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки спростування інформаціє підлягає у спосіб, який вона поширювалась, а таких обставин при поширенні [PERSON] недостовірної інформації судом встановлено не було. Щодо вимоги про зазначення на плакаті вибачень [PERSON], то вона також задоволенню не підлягає, оскільки суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Стосовно позовних вимог [PERSON] про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу\~ст. 280 ЦК України\~має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням. Компенсація моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних - внаслідок цього порушення - приниженням оцінки її гідності. Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку. У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об'єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини - це неминучий супутник, соціальна "тінь" будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо. Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації. При цьому, моральною шкодою, яку зазнав позивач від протиправних дій відповідача, є зниження престижу в суспільстві, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому, суд,

Outcome: partial