Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач ПАТ "Банк Кіпру" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свій позов мотивує тим, що між "Банком" та ТОВ " Монолітбудкомплект" був укладений кредитний договір № 14-299/2010 із подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в межах відкритої відновлювальної кредитної лінії в сумі 6'475'339,00 грн. на строк до 27 грудня 2017 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 20,5% річних. За порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, що передбачені цим договором, а також за порушення умов кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становить 23,5% річних. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відкрив позичальнику позичковий рахунок для надання кредиту та надав кредит в межах відкритої кредитної лінії, відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди № 3 від 19 червня 2013 до кредитного договору, позичальнику встановлено графік погашення заборгованості із врахуванням реструктуризації, яку просив позичальник. Проте, умови кредитного договору в частині дотримання графіку та погашення заборгованості позичальник систематично не виконує. Згідно п.п. 1.1., 3.6, 3.7. кредитного договору позичальник порушує умови реструктуризації та зобов'язання по кредитному договору щодо сплати щомісячно нарахованих процентів у строки та порядок, визначених кредитним договором. В результаті прострочення зі сплати процентів за кредитним договором заборгованість останнього перед позивачем за простроченими процентами становить 908'000,00 гривень. Пунктом 3.9. Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов'язується за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитними коштами сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки платежу. Розмір нарахованої пені належної до сплати позичальником визначений в розрахунку загальної заборгованості, що додається до цієї позовної заяви та станом на 14.11.2013 р. становить 47'628,58 гривень. Таким чином, загальна заборгованість позичальника перед позивачем по кредитному договору згідно розрахунку заборгованості станом на 14.11.2013 року становить: строкова заборгованість за кредитом - 6'475'339,00 гривень; залишок прострочених процентів - 908'000,00 гривень; залишок нарахованих процентів - 1860'379,32 гривень; пеня за прострочення сплати процентів - 47'628,58 гривень. Всього заборгованість за кредитним договором становить 9'291'346,90 гривень. Позичальнику було направлено письмове повідомлення з вимогою усунути порушення умов кредитного договору, проте станом на день подання позову позичальник не усунув порушень. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір. Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, що належить йому на праві власності, а саме земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], площею 0,7200 га, кадастровий номер 3510945300:50:024:0038, з цільовим призначенням - "для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази"; комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки, у разі порушення позичальником зобов'язань, що випливають з Кредитного договору. Таке право також передбачено п. 2.4.3. та розділом 4 іпотечного договору. Відповідач повідомлявся про порушення зобов'язань за кредитним договором та його було попереджено про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки, проте порушення умов кредитного договору усунуті не були. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином причини неявки суду не повідомив. Надав суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки в провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука, Полтавської області одночасно знаходиться спір між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав. Ухвалою суду від 8 квітня 2014 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29 червня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Кіпру», яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» та ТОВ «Монолітбудкомплект» був укладений Кредитний договір 14-299/2010 (а.с.36-39) із подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 64753339 на строк до 27 грудня 2017 року зі сплатою процентів в розмірі 20,5 % річних. У зв'язку із систематичним порушенням зобов'язань за кредитним договором у частині дотримання графіку погашення заборгованості у відповідача виникла заборгованість, загальна сума якої відповідно до розрахунку позивача складає 9291346, 9 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] 29.06.2010 року був укладений іпотечний договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстром № 1380, з подальшими змінами та доповненнями (а.с.45-49). Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, [PERSON] передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS], площею 0,7200 га, кадастровий номер 3510945300:50:024:0038, з цільовим призначенням - "для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази" та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], опис згідно п. 1.2. Іпотечного договору. Відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки, у разі порушення позичальником зобов'язань, що випливають з Кредитного договору. Таке право також передбачено п. 2.4.3. та розділом 4 іпотечного договору.(а.с.45-46) Банк належним чином повідомив відповідача про порушення зобов'язань за кредитним договором та його було попереджено про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки, проте порушення умов кредитного договору усунуті не були. (а.с.51) У відповідності до ч. ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольните свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на законі та договорі та підлягають задоволенню. Статтею 39 зазначеного Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються в т.ч. і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» визначає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а також встановлення ціни продажу іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Статтею 43 Закону «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо встановлення способу реалізації предмета іпотеки ґрунтується на законі та договорі та підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє згідно ст.88 ЦПК України, та у зв'язку із задоволенням позову на користь банку підлягає до стягнення з відповідача судовий збір у сумі 3'441,00 гривень. На підставі викладеного та ст.ст. 5,33,38,43 закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved