Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до ЗАТ "Завод "Технопривод" в якій просить поновити її на посаді свердлувальника, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.09.2013 р. по 17.03.2014 р. та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 05.01.2005 року працювала свердлувальником ЗАТ "Завод "Технопривод" без порушень та дисциплінарних стягнень. Наказом №49 від 26.09.2013 року була звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за відсутність на роботі 02.09.2013 року без поважної причини більше трьох годин протягом робочого дня. Звільнення вважає незаконним, оскільки 02.09.2013 року з 8 год. 00 хв. і до 16 год. 30 хв., тобто до закінчення робочого дня, вона була на робочому місці і територію заводу не залишав. На заводі встановлено пропускний режим та систему відеоспостереження і залишити територію заводу без звільняючої записки неможливо. 02.09.2013 року в обідню пору працівники заводу проводили збори у зв'язку з невиплатою протягом трьох місяців заробітної плати. Вона була присутня на цих зборах, які тривали не більше години. Вважає, що її звільнення обумовлене активною позицією на цих зборах. Позивач, в судовому засіданні, позов підтримала повністю пославшись на обставини викладенні в позовній заяві, просила суд поновити її на посаді свердлувальника ЗАТ "Завод "Технопривод" з 26.09.2013 року та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 6181 грн. 09 коп. і моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп.. Представник позивача позицію довірителя підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити в повному обсязі. Представник ЗАТ "Завод "Технопривод" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. На заперечення позовних вимог посилається на те, що 02.09.2013 року позивач разом з деякими іншими працівниками заводу о 8 годині покинула своє робоче місце та територію заводу і приймала участь у мітингу, який проходив з 8 до 9 години та з 11 до 14 години. Оскільки позивач більше трьох годин протягом робочого дня була відсутня на роботі без поважних причин, її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України вважає законним. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, оцінивши дослідженні письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] з 05.01.2005 р. до 26.09.2013 р. працювала свердлувальником у ЗАТ "Завод "Технопривод". Наказом директора ЗАТ "Завод "Технопривод" від 26.09.2013 року № 49 позивач була звільнена з роботи з 26.09.2013 року за відсутність на роботі 02.09. 2013 року без поважної причини більше трьох годин протягом робочого дня за п.4 ст.40 КЗпП України. З наказу № 49 від 26.09.2013 року слідує, що підставою для його прийняття були доповідна записка першого заступника директора Орлова П.А. та акт комісії з розслідування причини відсутності на роботі [PERSON]. Разом з тим, як зазначено у доповідній записці першого заступника директора Орлова П.А., ним доведено до відома директору заводу про те, що 02.09.2013 року працівники заводу о 8 годині влаштували несанкціонований мітинг, який тривав приблизно до 9 години. Потім, близько 11 години працівники заводу знову влаштували мітинг і він розмовляв з ними до 12 години 10 хвилин, після чого вони пішли до центральної прохідної на зустріч з помічником народного депутата та для написання колективної заяви. До роботи всі приступили біля 14 години. В доповідній записці також вказано, що до неї додано список працівників, які приймали участь у мітингу. Суд звертає увагу на те, що у доповідній записці відсутні будь-які відомості про відсутність саме [PERSON] на роботі протягом зазначеного часу, в тому числі і про залишення нею території заводу. Згаданий у доповідній записці список працівників, які приймали участь у мітингу, представником відповідача суду не наданий. З акту комісії з розслідування причини відсутності на роботі [PERSON] слідує, що його було складено з приводу відмови останньої від дачі письмового пояснення з приводу приймання участі в мітингу в робочий час та відсутності на роботі більше трьох годин 02.09.2013 року, а не щодо самої відсутності позивача на роботі. З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] слідує, що 02.09.2013 року дійсно відбулися збори працівників заводу з приводу тривалої невиплати заробітної плати. Зранку збори проводилися в цеху, куди приходив представник адміністрації Харчук В.О., а в обідню пору - на прохідній заводу, де був присутній перший заступник директора Орлов П.А. В робочий час територію заводу ніхто, в тому числі і позивач, не залишав. Свідки також підтвердили, що позивач протягом робочого дня 02.09.2013 року перебувала на робочому місці, зазначивши, що без звільняючої записки територію заводу в робочий час залишити взагалі неможливо. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Разом з тим, суд визнає, що належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності позивача 02.09.2013 року на роботі більше трьох годин протягом робочого дня відповідач суду не надав, а відповідно не спростував пояснень позивача щодо її присутності на роботі, які об'єктивно підтверджуються сукупністю досліджених по справі доказів. За таких обставин суд визнає, що звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України згідно наказу № 49 від 26.09.2013 року мало місце без законної підстави, а тому, з метою відновлення порушеного права позивача, за захистом якого вона звернулась до суду, суд вважає необхідним поновити позивача на роботі на посаді свердлувальника ЗАТ "Завод "Технопривод" з 26.09.2013 року. Згідно вимог ч.1, ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 27.09.2013 року по 17.03.2014 року становить 6181 грн. 09 коп. Оскільки цей розрахунок проведений у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, та відповідає встановленим по справі фактичним обставинам, він приймається судом до уваги та враховується при ухваленні рішення. Поряд з цим суд приходить до переконання, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп. підлягають задоволенню частково. В силу вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що [PERSON] заподіяно моральну шкоду, однак нею завищено її розмір. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із глибини моральних страждань та переживань, пережитих позивачем в зв'язку із необхідністю змінити свій звичайний спосіб життя та вважає за необхідне стягнення з відповідача 1500 грн. 00 коп.. в якості відшкодування моральної шкоди. Оскільки, позивач відповідно до п.1. ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, в силу вимог ст.88 ЦПК України, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст. 40, 235, 237-1 КЗпП України, ст.5 ЗУ "Про судовий збір",

Outcome: approved