Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») в особі уповноваженого представника [PERSON] звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № DNH4KP13540169 від 18.05.2006 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 18.05.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено договір № DNH4KP13540169, згідно якого банк надав [PERSON], а останній отримав суму кредиту у розмірі 2468,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці по 16.05.2008 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами кредитного договору. Відповідач підтвердив свою\~згоду\~на те, що\~підписана заява разом\~із запропонованими \~Умовами \~надання кредиту фізичним особам « Розстрочка» та тарифами складає між\~ним та банком кредитно-заставний договір. Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору відповідач [PERSON] належним чином не виконує. [PERSON] порушував терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Позивач зазначає, що судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду від 04.02.2009 року з відповідача [PERSON] на користь Банку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6189,19 грн. Враховуючи, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 18.07.2016 року перед позивачем по кредитному договору становить 48989,14 грн., з яких: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2039,01 грн. - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ « Приватбанк» просило стягнути на його користь із відповідача [PERSON] В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі та згідно якої підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч. 4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 18.05.2006 року, між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP13540169, шляхом приєднання в порядку ст. 634 ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», на підставі поданої відповідачем заяви, в якій міститься його підпис про ознайомлення з цими умовами надання кредиту фізичним особам, а також тарифами банку. Відповідно до укладеного з відповідачем договору банк надав строковий кредит у сумі 2468,70 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці по 16.05.2008 року, що стверджується заявою [PERSON] копія якої приєднана до матеріалів справи. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов заяви позичальника № DNH4KP13540169 від 18.05.2006 року кредит надавався відповідачу [PERSON] для розрахунку за товар і сплати комісії банку за послуги. У вказаній заяві зазначено, що [PERSON] ознайомився і згідний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» та тарифами банку. Позивач в позові зазначає, що Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримав кошти від ЗАТ КБ "ПриватБанк" на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. За порушення умов договору у розділі 5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» передбачена відповідальність позичальника. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, як це передбачено ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч.1 ст.638 ЦК України. Відповідно до п. 2.2. умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» та заяви позичальника № DNH4KP13540169 від 18.05.2006 року позичальник доручив банку перерахувати кредитні кошти в сумі 1899,00 гривень на рахунок підприємства за придбання товару, а також суму комісії. Як встановлено судом, судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду від 04.02.2009 року з відповідача [PERSON] на користь Банку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6189,19 грн. Однак, у порушення умов кредитного договору [PERSON] як стверджує позивач, продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов'язань по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом на 18.07.2016 року перед позивачем по кредитному договору становить 48989,14 грн., з яких: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2039,01 грн. - штраф (процентна складова), з вирахуванням суми заборгованості, яку було стягнуто судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2009 року. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умов підписаної відповідачем заяви, банк надав строковий кредит на придбання товару в сумі 2468,70 гривень. Відповідно до умов підписаної відповідачем заяви, відповідач зобовязався погашати заборгованість щомісяця в період з 3 по 10 число кожного місяця, щомісячний платіж у сумі 132,29 гривень для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов договору № DNH4KP13540169 від 18.05.2006 року, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Відповідно до умов заяви, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» відповідач [PERSON] зобовязався щомісяця погашати заборгованість за кредит, а також остаточно погасити кредит в строк остаточного погашення. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, передбачені вищезазначеним договором № DNH4KP13540169 від 18.05.2006 року, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання. Отже, правовідносини між сторонами кредитного договору не припинені , що не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, Банк має право нараховувати відсотки на суми непогашеної заборгованості. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Тобто, відсотки є платою за користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 1048 ЦК України встановлено право позикодавця (Банку) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконував належним чином, чим істотно порушено інтереси позивача по справі, в звязку з чим у позивача виникло право вимагати від боржника сплату штрафних санкцій за порушення позичальником строків платежів. Як\~вбачається\~з\~матеріалів\~справи,\~після\~ухвалення\~судового наказу Ужгородським міськрайонним судом від 04.02.2009 року боржник\~\~не\~ погашав\~ заборгованість\~ по\~ кредитному\~ договору. Таким\~чином,\~Банк\~має\~право\~нараховувати\~відсотки\~на\~суми\~непогашеної\~заборгованості\~в\~період\~ після\~04.02.2009\~року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом. За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань. Що стосується розміру пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором слід зазначити, що суд, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, може зменшити розмір неустойки (пені), якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд прийшов до висновку, що вказана заборгованість за пенею підлягає стягненню частково. Так, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). Договір кредитування фізичних осіб є за своїм характером споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Пеня у даному зобов'язанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності. Більше того, нарахування пені по цьому договору за період понад три роки, що є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, до 14287,23 грн., прирівнявши її до суми заборгованості за відсотками за користування кредитом. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № DNH4KP13540169 від 18.05.2006 року заборгованість в розмірі 48989,14 грн., підлягають до часткового задоволення з мотивів викладених вище. Таким чином суд вважає, що на користь позивача слід стягнути з відповідача [PERSON] загальну суму заборгованості по кредитному договору № DNH4KP13540169 від 18.05.2006 року в розмірі 27 328, 04 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial