Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

05.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Комунального Підприємства «Екологія в Святошинському районі м. Києва» в якому просив зобов'язати відповідача виплатити позивачеві компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1 972, 53 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунків в сумі 1 147,00 грн., вихідну допомогу в сумі 3 441, 00 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 28.06.1996 року він працював в КП «Екологія в Святошинському районі» на посаді охоронця. Факт прийняття позивача на роботу підтверджується належним записом в трудовій книжці під № 13 від 01.07.1996 року згідно наказу № 31 від 28.06.1996 року (а.с. 26-28). Відповідно до Наказу № 160-К про припинення трудового договору від 31.10.2013 року [PERSON] звільнено з займаної посади (а.с. 18) за власним бажанням за ст. 38 КЗпП, про що в трудовій книжці було зроблено запис під № 17 від 31.10.2013 року (а.с. 28). Крім цього, позивач посилається на те, що на даний час йому виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки лише за 68 днів, відповідачем не враховані 336, а саме 24 дні основної щорічної відпустки та 4 дні додаткові відпустки протягом 12 років, таким чином позивачу не було виплачено компенсацію за не використану відпустку за 268 днів в розмірі 1972,53 грн. 14.05.2014 року на судовому засідання позивачем заявлено клопотання про збільшення розміру позовних вимог в якому просить стягнути сягнути з Комунального підприємства "Екологія в Святошинському районі м. Києва" на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку за період з 1999 року по 2008 рік в сумі 9702,00 грн., вихідну допомогу в сумі 3 441,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6 888,00 грн., а всього - 13 101, 00 грн. 23.06.2014 року під час розгляду справи, в судовому засіданні позивач підтримав вимоги викладені в заяві про збільшення позовних вимог частково. Просив їх задовольнити в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку за період з 1999 року по 2002 рік в сумі 2 772 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6 888, 00 грн. та вихідної допомоги в сумі 3 441,00 грн. В іншій частині позов не підтримав. Представники відповідача позов визнав частково. Не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку в сумі 2 772 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6 888, 00 грн.. Просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача вихідної допомоги в сумі 3441,00 грн., посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно з наказом № 31 від 28.06.1996 року, що підтверджується записом у трудовій книжці [NUMBER], [PERSON] було прийнято на посаду охоронника в Комунальне підприємство "Екологія в Святошинському районі м. Києва", яке є правонаступником ДКМП "Екологія" (а.с. 27). 31.10.2013 року позивача було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП, про що в трудовій книжці було зроблено запис під №17 від 31.10.2013 року (а.с. 28). Згідно довідки про місячний оклад згідно штатного розкладу № 81 від 11.06.2014 року місячний посадовий оклад згідно штатного розкладу на дату звільнення 31.10.2013 року становив 1148,00 грн. Відповідно до листа відповідача № 74 від 08 травня 2014 року адресованого позивачу, представником Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в інтересах [PERSON] Державна інспекція з питань праці провела позапланову перевірку додержання законодавства про працю на КП "Екологія в Святошинському районі м. Києва". Актом перевірки виявлено, що в порушення ст. 83 КЗпП України [PERSON] за період 2002 року по 2008 рік не нараховувалася заробітна плата за щорічну відпустку. Відповідно до Припису №26-08-19/116-45 від 31.01.2014 року Комунальне підприємство "Екологія в Святошинському районі м. Києва" повинно нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки [PERSON] за період з 2002 року по 2008 рік відповідно до ст. 83 КЗпП України. В судовому засіданні позивач заявив про те, що на час розгляду справи в суді відповідачем йому виплачена компенсація за невикористану відпустку за період з 2002 року по 2008 рік в загальному розмірі 6 468,00 грн., тому в цій частині він позов не підтримує. Разом з цим, позивачеві не була виплачена компенсація за невикористану відпустку за період з 1999 року по 2002 рік в розмірі 2 772,00 грн.. Представником відповідача ці обставини не заперечуються і розмір суми компенсації не оспорюється. Виходячи з цього, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації за невикористану відпустку за період з 1999 року по 2002 рік в сумі 2772,00 грн.. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч. І ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, згідно положення ст. 44 КЗпП, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених ст. КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога. Судом встановлено, що позивачеві не було виплачено вихідну допомогу, що відповідачем не оспорюється. Виходячи з цього, а також враховуючи, що позивач був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги в розмірі 3 441,00 грн. підлягають задоволенню. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом достовірно було встановлено, що відповідач на порушення вимог положень ст.ст. 116,117 КЗпП України не здійснив при звільнені позивача повний розрахунок всіх належних йому сум при звільнені. Враховуючи, що позивачеві при звільненні не були виплачені всі належні йому до виплати суми, в також враховуючи, що відповідач в цій частині позов визнає, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6 888,00 грн..

Outcome: partial