Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із права на земельну частку (пай) в розмірі 1,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП "Авангард" с.Сільниці Тульчинського району і яка належала їй відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0158250, виданого на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації № 73-р від 17.03.1997, зареєстрованого 12.06.1997. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті його баби, так як його батько [PERSON] , який помер [INFO] , та його дядько [PERSON] , які є синами [PERSON] , за прийняттям спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Однак нотаріально оформити право на спадкове майно [PERSON] позивач не може, оскільки було втрачено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0158250. Через це, державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В зв`язку з даними обставинами, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 1,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка знаходиться в КСП "Авангард" с.Сільниці Тульчинського району та належала його бабі [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0158250, виданого на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації № 73-р від 17.03.1997, зареєстрованого 12.06.1997. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Позивач подав до суду заяву, згідно якої просить підготовче судове засідання проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, судові витрати просить залишити за собою. Відповідач - представник Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області в підготовче засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 27), згідно якої сільська рада просить справу розглянути без участі представника, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження від 12.03.1991 серії [NUMBER] (а.с. 13), позивач [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження батька позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 30.07.1958 (а.с. 12), його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є бабою позивача [PERSON] по лінії батька. Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть від 23.01.2018 серії [NUMBER] (а.с.6), [PERSON] [INFO] померла. Як вбачається з копії довідки, виданої виконкомом Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області 11.10.2018 №259 (а.с. 11), після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка проживала та була прописана в с. Сільниця Тульчинського району, залишилося спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ВН №0158250, виданого 10.06.1997 Тульчинською райдержадміністрацією на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації. Після смерті [PERSON] , спадкоємцем за законом залишився онук [PERSON] . Факт прийняття спадщини перевірено на підставі проведення ремонтних робіт в спадковому будинку та взяття спадкового майна на зберігання. Відповідно до виписки, виданої відділом у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 7), сертифікат серії ВН №0158250 зареєстровано 12.06.1997 за порядковим номером 322 на [PERSON] , розмір земельної частки (паю) становить 1,71 в умовних кадастрових гектарах, сертифікат видано на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації №73-р від 17.03.1997. Зазначений сертифікат було втрачено, про що розміщено оголошення у місцевій газеті "Тульчинський край" (а.с. 10). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55283209 від 27.02.2019 (а.с.8), Тульчинською державною нотаріальною конторою після смерті 06.07.2000 [PERSON] заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 63265399, номер у нотаріуса 785/2018 (а.с. 8). Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.11.2018 № 808/02-31 (а.с. 9), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай), що перебуває в КСП "Авангард" с.Сільниця Тульчинського району Вінницької області в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно копії спадкової справи № 785/2018 до майна померлої [PERSON] (а.с. 36-44), вбачається, що 05.11.2018 [PERSON] звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та державним нотаріусом було перевірено факт прийняття спадщини. 05.11.2018 відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця [PERSON] . За життя, [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла все своє майно своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до відповіді Тульчинської державної нотаріальної контори від 16.10.2019, спадкова справ після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилась. Таким чином, судом також встановлено, що своє право на успадковане майно після смерті [PERSON] її син - батько позивача - [PERSON] у встановленому порядку не оформив, оскільки згідно ст.560 ЦК УРСР 1963 року, оформлення спадщини на той час було правом, а не обов`язком спадкоємця. Враховуючи, що батько позивача помер після01.01.2004, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи той факт, що батько позивача - [PERSON] , не оформив свого права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] , тому право на прийняття належної йому спадщини в порядку ч.1 ст. 1276 ЦК України перейшло до його спадкоємця - позивача [PERSON] в порядку спадкової трансмісії. Таким чином, позивач у справі є спадкоємцем баби [PERSON] за спадковою трансмісією. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Обставин, які б вказували, що на спадкове майно окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи норму ч.4 ст.206 ЦПК України, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, згідно його заяви, залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved