Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому після уточнень посилається на те, що 19.11.2003 року він був прийнятий по переводу на посаду прораба в ДП ВАТ "Мостобуд "Мостозагін № 112", про що було видано наказ № 184 від 19.11.2003 року. На підставі наказу № 75/1-к від 29.04.2010 року ДП ВАТ "Мостобуд "Мостозагін № 112" було перейменовано в ДП ПАТ "Мостобуд "Мостозагін № 112", яке в подальшому на підставі наказу № 66-п від 25.05.2011 року було реорганізовано шляхом перетворення в ТОВ "Мостобудівельний загін № 112". Приблизно до 2013 року заробітна плата виплачувалася повністю і вчасно, проте починаючи з лютого 2013 року без повідомлення причин відповідач почав затримувати виплату заробітної плати та інших виплат, належних позивачу відповідно до трудового договору. У зв'язку із зазначеними обставинами ним була подана заява про звільнення із роботи за власним бажанням і на підставі наказу від 02.03.2015 року № 23-к його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Однак повний розрахунок з ним і виплату належних йому коштів на день звільнення проведено не було, відмову мотивовано відсутністю коштів. Вважає, що такі обставини не є підставою для невиплати/затримки у виплаті заробітної плати, грубим порушенням трудового законодавства і його прав. З метою врегулювання даного спору з приводу невиплати належних йому сум заробітної плати він неодноразово усно звертався до бухгалтерії та керівника підприємства, однак всі його звернення були безрезультативними. 14.04.2015 року ним було надіслано директору ТОВ "Містобудівельний загін № 112" рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, письмову заяву з проханням надати копію наказу про звільнення, довідку про середню заробітну плату у 2013-2014 роках, довідку про заборгованість по заробітній платі та інших належних йому до виплати сум за 2013-2014 роки, а також з вимогою про здійснення виплати йому всіх сум, що належали до виплати станом на день звільнення. Однак і таке письмове звернення було залишено без жодного реагування, довідки про середню заробітну плату та заборгованість йому не видані, заробітна плата у повному обсязі не виплачена. За його попередніми підрахунками, проведеними на підставі довідки банку про рух коштів по картковому рахунку, на сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі відповідача перед ним становить в розмірі 56 047, 0 гривень. Також позивач вказує, що оскільки відповідач станом на день звільнення повний розрахунок по заробітній платі не провів, чим допустив заборгованість в розмірі 56 047,0 гривень, то він зобов'язаний сплатити на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка за період з 02.03.2015 року по 03.03.2016 року складає в розмірі 126 097,53 гривень. Крім того, позивач вказує, що починаючи з січня 2010 року відповідач припинив виплачувати йому заробітну плату й упродовж 367 днів після звільнення з роботи заборгованість у розмірі 56 047,0 гривень так і не виплатив, чим позбавив його основного джерела доходу і поставив його у скрутне матеріальне становище, що призвело до його душевних страждань, необхідності додаткового часу і зусиль для організації свого життя. У зв'язку із невиплатою відповідачем заробітної плати він пережив моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений економити на харчуванні, одязі, речах побутового вжитку, не мав змоги в повному обсязі сплатити за комунальні послуги, весь час хвилювався з приводу існування своєї сім'ї. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, а тому, з урахуванням розміру невиплаченого заробітку та тривалості часу невиплати, вважає цілком розумною і обґрунтованою суму завданої йому моральної шкоди оцінити в розмірі 5 000,0 гривень, яку відповідач зобов'язаний йому відшкодувати на підставі ст. 237-1 КЗпП України. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Містобудівельний загін № 112" на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 56 047,0 гривень, середній заробіток за період затримки розрахунку з 02.03.2015 по 03.03.2016 року у розмірі 126 097,53 гривень, моральну шкоду у розмірі 5 000,0 гривень; судові витрати покласти на відповідача; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, позивач надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. В зв'язку із цим суд, враховуючи письмову заяву позивача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач 19.11.2003 року був прийнятий по переводу на посаду прораба в ДП ВАТ "Мостобуд "Мостозагін № 112", про що було видано наказ № 184 від 19.11.2003 року. На підставі наказу № 75/1-к від 29.04.2010 року ДП ВАТ "Мостобуд "Мостозагін № 112" було перейменовано в ДП ПАТ "Мостобуд "Мостозагін № 112", яке в подальшому на підставі наказу № 66-п від 25.05.2011 року було реорганізовано шляхом перетворення в ТОВ "Мостобудівельний загін № 112". На підставі наказу від 02.03.2015 року № 23-к позивача було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Однак повний розрахунок з ним і виплату належних йому коштів на день звільнення відповідачем проведено не було. Також встановлено, що заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить в розмірі 56 047, 0 гривень. У відповідності до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ст. ст. 233, 234 КЗпП України працівник може звернутися до суду з позовом про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Враховуючи те, що відповідачем не доведено факту розрахунку з позивачем та не надано довідки про заборгованість по заробітній платі, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості по зарплаті в сумі 56 047,0 гривень. У відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки відповідачем не надано довідки про розмір заробітку за останні два місяці, то суд приймає до уваги дані, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка за період з 02.03.2015 року по 03.03.2016 року складає в розмірі 126 097,53 гривень (13 400,0 грн. - сума середнього заробітку за останні два місяці роботи/39 днів (кількість робочих днів за два останні місяці роботи)= 343,59 гривень (розмір середньоденної заробітної плати)х367 (кількість днів затримки). Крім цього, своїми незаконними діями відповідач поставив позивача в скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань позивача, необхідності додаткового часу і зусиль для організації свого життя, чим завдав моральної шкоди, а тому суд, з урахуванням розміру невиплаченого заробітку та тривалості часу його невиплати вважає що із відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у сумі 5 000 гривень. Таким чином суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і він підлягає до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 871,45 грн.

Outcome: approved