Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області 10-3141/15-19-сг від 23.05.2019 року затверджено проект раніше розробленого землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано відповідачу [PERSON] земельну ділянку, що розташована на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, площею 2,0 га (кадастровий номер 3224081200:08:008:0020) для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу 05.07.2019 року зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку. Незважаючи на те, що у вищевказаний спосіб відповідач реалізував своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в розмірі 2,0 га для ведення особистого селянського господарства він подав до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області заяву від 30 серпня 2019 року про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №4463-сг від 12.02.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено раніше розроблену документацію щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 2,0 га, на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області та надано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 5324886200:00:022:0003 для ведення особистого селянського господарства. Право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано 14.02.2020 року. Крім того, відповідач [PERSON] 19.02.2020 уклав договір оренди земельної ділянки з третьою особою на стороні відповідача ТОВ «Агро Енерджі Трейд». Згідно із ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 23 Закону. Формою цього представництва, відповідно до ч. 3 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, є звернення прокурора до суду з позовною заявою (заявою), участь у розгляді справ за його позовами (заявами). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду у справах № 924/1237/17 і № 822/1169/17. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. Вищевказаним рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.99 передбачено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Отже, прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави. Наразі функції органів прокуратури здійснює Полтавська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. З 27.05.2021 року землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів Трубайцівської сільської ради у межах Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, зокрема сільськогосподарського призначення, вважаються землями комунальної власності цієї міської ради. У разі відсутності належного суб`єкту владних повноважень або відсутності у нього повноважень на здійснення захисту, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень (постанова Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, постанова Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №918/323/17, ухвали Верховного Суду від 07.05.2018 у справі №910/18283/17, від 16.05.2018 у справі № 826/13768/16). Належне (законне) розпорядження земельними ділянками державної власності, які відповідно до ст.14 Конституції України є основним національним багатством, що перебувають під особливою охороною держави, а право власності на які набувається виключно відповідно до закону, безумовно є складовою питания державного (загального) інтересу. В зв`язку з вищевказаним позивач просить визнати незаконним та скасувати спірний наказГоловного управління Держгеокадастру у Полтавській області №4463-сг від 12.02.2020 року, скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності спірної земельної ділянки, визнати недійсним договір оренди спірної земельної ділянки, зобов`язати повернути спірну земельну ділянкута стягнути судові витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 12.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. У судове засідання представник позивача - прокурор Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону Полтавської Богатирьов Д.К. не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримує та просить його задоволити. У судове засідання представник Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримує та просить його задоволити. У судове засідання представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов визнає і в зв`язку з цим просить стягнути з нього 50% судового збору. У судове засідання представниквідповідача [PERSON] - адвокат Клімов І.А. не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов визнає і в зв`язку з цим просить стягнути з [PERSON] 50% судового збору. У судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД», не з"явився з невідомих суду причин. Суд з`ясувавши позицію представника позивача та представників відповідачів та відповідача[PERSON] , відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Полтавською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, в порядку ст.36 КПК України, здійснюєть підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні №42021110330000044 від 09.07.2021 року, відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Судом встановлено, що під час досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження встановлено, що у травні 2019 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з метою безоплатного отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області 10-3141/15-19-сг від 23.05.2019 року затверджено проект раніше розробленого землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано [PERSON] земельну ділянку, що розташована на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, площею 2,0 га (кадастровий номер 3224081200:08:008:0020) для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. 05.07.2019 року зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності: 32325227). Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. Крім того, як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року по справі № 525/1225/15-ц, з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Отже, [PERSON] у вищевказаний спосіб реалізував своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в розмірі 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з чим, в силу вимог ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, право на повторне отримання земельної ділянки в розмірі 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у подальшому не мав. Незважаючи на вищевказане, [PERSON] подав до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області заяву від 30 серпня 2019 року про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. 24 січня 2020 року [PERSON] подав до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області заяву про затвердження раніше розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 2,0 га з кадастровим номером 5324886200:00:022:0003, яка розташована на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, та передачі її у власність. На підставі поданих [PERSON] заяв Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області видано наказ №4463-сг від 12.02.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено раніше розроблену документацію щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 2,0 га, на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області та надано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 5324886200:00:022:0003 для ведення особистого селянського господарства. Право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.02.2020 державним реєстратором Хорольської міської ради Полтавської області Штомпель А.В. (індексний номер рішення 51186846 від 18.02.2020; номер запису про право власності 35535246). Таким чином, всупереч вимог ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про надання йому земельної ділянки на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області приховав той факт, що раніше на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області 10-3141/15-19-сг від 23.05.2019 фактично ним використано право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області та не повідомив про це орган Держгеокадастру. Земельна ділянка площею 2 га (кадастровий номер 5324886200:00:022:0003), що знаходиться в Хорольському районі Полтавської області на території Трубайцівської сільської ради, вибула із земель державної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання. За викладеними вище обставинами було внесено відповідні відомості до ЄРДР за №42021110330000044 від 09.07.2021 року за ч.1 ст. 190 КК України. За результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження 29.09.2021 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та обвинувальний акт стосовно останнього, в порядку ст.283 КПК України, спрямовано до Хорольського районного суду Полтавської області. На момент звернення до суду право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324886200:00:022:0003, площею 2,0 га, розташовану в Хорольському районі Полтавської області на території Трубайцівської сільської ради згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки 277318279 від 29.09.2021 року, зареєстровано за [PERSON] . Зі змісту ст. 16, 21 Цивільного кодексу України, 152 Земельного кодексу України слідує, що права та законні інтереси держави як власника спірної земельної ділянки можуть бути захищені судом шляхом визнання недійсними актів органів державної влади, що суперечать законодавству. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Згідно із ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Народ України делегував державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності. Незаконність дій Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області при прийнятті рішення, на підставі якого [PERSON] повторно безоплатно отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером 5324886200:00:022:0003, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства понад норму, встановлену Земельним кодексом України, не може оцінюватися як воля власника спірного нерухомого майна - держави на вибуття майна із його володіння. Тобто воля держави як власника земель може виражатися лише в таких діях органу виконавчої влади - Головного управління Держгеокадастру у Полтавської області, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного суду України від 15.03.2017 року у справі № 916/2130/15, від 05.10.2016 року у справі №916/2129/15, від 25.01.2017 року у справі №916/2131/15, у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 916/2130/15. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Стаття 155 Земельного кодексу України визначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому ст. 152 ЗК України з урахуванням обов`язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 55 Конституції України. Враховуючи викладене, наказ №4463-сг від 12.02.2020 року Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області підлягає визнанню незаконним і скасуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. З п.32 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 755/9555/18 слідує, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав на державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 04.09.2018 року у справі № 915/127/18). Отже, задоволенню також підлягає позовна вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності за №35535246 на спірну земельну ділянку з одночасною реєстрацією права власності на спірну земельну ділянку за Хорольською міською громадою. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 19.02.2020 року уклав договір оренди земельної ділянки з третьою особою по справі - ТОВ «Агро Енерджі Трейд». Так, спірна земельна ділянка передана [PERSON] в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРО ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД" на підставі договору оренди землі від 19.02.2020 року, строком на 10 років, договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним реєстратором Хорольської міської ради 21.02.2020 року. Але вищевказана земельна ділянка з була отримана [PERSON] незаконно, а саме в порушення вимог ч.4 ст.116 ЗК України, отже у [PERSON] не могло виникнути права розпорядження нею. Тобто, ТОВ «Агро Енерджі Трейд» отримало право оренди вказаною земельною ділянкою від особи, яка, з огляду на вищевикладені обставини, не мала права її отримувати у власність та в подальшому розпоряджатися нею. Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 4, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави із забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон, набув право власності на неї, та у подальшому передав на умовах оренди ТОВ «Агро енерджі трейд», за що щорічно отримує орендну плату. Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Оскільки на підставі незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №4463-сг від 12.02.2020 року за [PERSON] 14.02.2020 року зареєстровано право власності на земельну ділянку за №35535246, та у подальшому ним на підставі договору оренди від 19.02.2020 року передано в оренду ТОВ «Агро Енерджі Трейд», то зазначений договір згідно зі ст.ст. 21, 203, 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає визнанню недійсними. Отже, з огляду на наведене, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону Зубко Владислава Вікторовича в інтересах держави в особі Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області та [PERSON] за участі третьої особи на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД» про визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку, слід задовольнити. Зважаючи на викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50-ти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а також про стягнення з відповідача 50-ти відсотків судового збору на користь позивача. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4 540, 00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved