Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Посилалась на те, що 09 серпня 2008 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, від якого мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], і дочку [PERSON], [INFO]. З січня 2012 року сторони проживають окремо, діти перебувають на утриманні матері. Відповідач своїх обовязків по утриманню дітей не виконує, у звязку з чим з урахуванням уточнення позовних вимог просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на дітей у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) щомісячно з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 01 листопада 2017 року позовні вимоги задоволені. Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09 серпня 2008 року виконавчим комітетом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, актовий запис № 80. Після розірвання шлюбу позивачу залишити дошлюбне прізвище «Зиба». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення аліментів, відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в цій частині скасувати та стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував стан здоров'я платника аліментів; а також що з серпня 2016 року до розірвання шлюбу діти проживали з батьком, проте позивач, яка є працездатною, не надала доказів щодо матеріальних витрат на їх утримання. Крім того, не згоден з висновком суду, що відповідач, який разом з сімєю проживає у гуртожитку, не несе витрати з оренди житла. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів. Позивач не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (ас. 56, 58). Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що сторони у справі не проживають однією сімєю; збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], і в силу ст. 180 СК України зобовязаний утримувати малолітніх дочок до їх повноліття. Рішення в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржено. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Суд першої інстанції, встановивши, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають із матірю та перебувають на її утриманні, дійшов обґрунтованого висновку про обовязок відповідача утримувати своїх малолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Звернення позивача до суду з даним позовом свідчить про відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів та їх розмір. Ці обставини сторонами не заперечуються. За правилами ст. 183 СК України якщо матір, батько, мають постійний заробіток (дохід), розмір аліментів на дитину визначається судом у частці від заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 182 СК та розяснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд ураховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив надані відповідачем письмові докази (довідку Курахівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини; довідку про доходи - ас. 21, 22) і правильно установив, що [PERSON] працює, має потребу у медикаментозному лікуванні. Проте неправильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 182 СК України, яка передбачає урахування при вирішенні питання щодо розміру аліментів стану здоровя платника аліментів та якою законодавчо закріплений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення указаного позову і стягнення аліментів у ? частці від доходу батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Недоведеність розміру витрат на лікування, якого потребує особа, не є беззаперечною підставою для неврахування цих обставин при вирішенні справи. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Предявляючи до суду даний позов, [PERSON] визначила розмір аліментів на двох дітей - ? частку від заробітку (доходу) батька. Проте позивач не надала доказів на підтвердження того, що малолітні діти потребують, а відповідач у справі може надавати матеріальну допомогу у визначеному нею розмірі. Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права при вирішенні справи є обґрунтованими. Разом з тим, колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про не сплату [PERSON] орендної плати за житло, оскільки довідка комунального підприємства про склад сімї не є належним доказом витрат відповідача на утримання житла. Крім того, у виписці з особового рахунку, що додана до апеляційної скарги, відповідальним квартиронаймачем зазначена позивач у справі (ас. 12, 34). З урахуванням встановлених обставин, зокрема стану здоровя платника аліментів, що [PERSON] за своїм матеріальним становищем з моменту подання позову згоден виплачувати аліменти на малолітніх дочок у розмірі 1/3 частки його доходів, апеляційний суд змінює рішення в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів на дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - і визначає єдину частку - 1/3 від заробітку (доходу) батька на їх утримання, але не менше на одну дитину ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; починаючи з 10 серпня 2017 року, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В іншій частині рішення не оскаржено сторонами, а тому його законність й обґрунтованість апеляційний суд не перевіряв.

Outcome: partial