Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

у червні 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання припиненим договору поруки. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк", який є правонаступником АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", було укладено договір кредиту № 2008/694-Ф03.9/118, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 106 000 доларів США зі сплатою 13,% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 05 червня 2018 року. В цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору був укладений іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку була передана земельна ділянка, розташована в [ADDRESS]. Також з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 06 червня 2008 року між банком та [PERSON] Був укладений договір поруки № 06-09/1347. Також позивач зазначає, що у вересні 2013 року банк звернувся до Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника. Відповідач в односторонньому порядку змінив умови зобов'язання за договором № 2008/694-Ф03.9/118 від 06 червня 2008 року, оскільки 10 листопада 2008 року між банком та позичальником були укладені додаткові угоди про зміну порядку погашення заборгованості за кредитом та збільшення відсоткової ставки до 15% річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності майнового поручителя. На думку позивача, порука припинена з підстав, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 559 ЦК України,тому вона просить визнати договір поруки № 06-09/1347 від 06 червня 2008 року, укладений між нею та ПАТ "Укрсоцбанк", припиненим з 10 листопада 2008 року. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала клопотання про слухання справи у її відсутності. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. (а.с. 62) Відповідач в судове засідання також повторно не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] укладено Договір кредиту № 2008/694-Ф03.9/118, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 106 000 доларів США з терміном користування до 05 червня 2018 року та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних (а.с. 17-24). В той же день між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] був укладений іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с.11-15) Також 06 червня 2008 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого позивач, як поручитель, зобов'язувалася перед банком, як кредитором, у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених вищевказаним договором кредиту. (а.с. 16) Звертаючись у суд з позовом про визнання припиненим договору поруки, позивач зазначає, що ПАТ "Укрсоцбанк" в односторонньому порядку змінив умови зобов'язання за договором № 2008/694-Ф03.9/118 від 06.06.2008 р., оскільки 10 листопада 2008 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода про зміну порядку погашення заборгованості за кредитом та збільшення відсоткової ставки до 15% річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності майнового поручителя, а саме всупереч умовам кредитного договору почав нараховувати на суму простроченої заборгованості підвищену процентну ставку, збільшену відносно основної, а також вдвічі зросла сума боргу, у зв'язку із суттєвим коливанням курсу валют, що позивач при підписанні договору кредиту 06 червня 2008 року не могла передбачити, а оскільки зміна зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності, відбулася без згоди поручителя, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припинилася. На підтвердження своїх доводів позивач посилається на відповіді банку, а також рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2013 року, яким задоволено позов ПАТ "Укрсоцбанк". Постановлено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість по договору кредиту в сумі 1 560 665 грн. 46 коп. Та третейський збір у сумі 16 006 грн. 65 коп. (а.с. 44-46) З тексту даного рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків вбачається, що 10 листопада 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту, якою процентну ставку по кредиту встановили на рівні 15 процентів річних і збільшили розмір щомісячного платежу до 1721 долара 24 центів США. Суд вважає, що ґрунтуються на законі посилання сторони позивача на те, що порука припинилась, оскільки поручитель не погоджувався на подальші зміни до умов кредитного договору без його (поручителя) згоди, тобто зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 даної норми визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У постанові Верховного Суду України (справа 6-73цс12) висловлена правова позиція, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно ст. 360-7 ЦПК України, згідно якої до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель взяв на себе обов'язок солідарно відповідати перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором від 06 червня 2008 р., згідно з яким позичальнику надано кредит у сумі 106 000 доларів США із сплатою процентів за ставкою 13,5% річних, строком повернення 05 червня 2018 р. Пунктом 2.8 кредитного договору сторони визначили, що у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законоавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора та яка не залежить від волі сторін, кредитор має право змінити (збільшити або зменшити) процентну ставку за користування кредитом, що визначена у п. 1.1 цього договору. Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. На виконання зазначеної норми матеріального права та умов п. 2.8 кредитного договору 10 листопада 2008 р. банк та позичальник уклали у письмовій формі додаткову угоду, відповідно до якої збільшили розмір процентної ставки за користування кредитом, однак, з поручителем такої угоди укладено не було, а крім того, не було отримано його згоди на укладення зазначеної додаткової угоди. Таким чином, сторони кредитного договору без згоди поручителя збільшили обсяг його відповідальності. У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Умови договору поруки, укладеного між сторонами, не передбачають права банку підвищувати процентну ставку за користування кредитом без згоди поручителя. Суд вважає, що умови договору поруки про те, що поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 2008/694-Ф03.9/118 від 06 червня 2008 року, не можуть свідчити про те, що поручитель дав згоду на збільшення обсягу його відповідальності без його згоди, так як дані умови не містять такого положення. Також дані умови не дають можливості зробити висновок про те, що поручитель погодився з тим, що додаткові угоди між банком та позичальником можуть укладатися без його повідомлення. Матеріали справи також не містять доказів того, що поручитель був проінформований про збільшення обсягу його відповідальності і не заперечував проти цього. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 5.2 договору поруки визначено, що договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання всіх вимог забезпечених порукою, визначених п. 2.1 цього договору. У справі 6-78цс12 Верховний Суд України зробив правовий висновок, якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.2) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У зв'язку із невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором банк звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків і рішенням суду від 20 травня 2014 року з позичальника [PERSON] достроково стягнута заборгованість за кредитним договором. Отже, банк скористався своїм право звернення до суду та достроково стягнув заборгованість, тому відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку. Проте, така письмова вимога до [PERSON] не була пред'явлена. За таких обставин, порука [PERSON] є припиненою. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню щодо визнання договору поруки припиненим. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим з конкретної дати не ґрунтуються на положенням ч. 1 ст. 559 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з ПАТ "Укрсоцбанк" в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial