Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Яготинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та про стягнення аліментів. Свої вимоги обгрунтувала наступним. 26 вересня 2015 р. між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 4 лютого 2018 р. шлюбні стосунки між ними було припинено. З того часу вона разом із сином проживає окремо в будинку своїх батьків, де також зареєстрована. Вона декілька разів просила відповідача надати дозвіл на реєстрацію місця проживання їх сина за її місцем реєстрації. Проте такого дозволу відповідач не надає. Після фактичного припинення шлюбних стосунків з 4 лютого 2018 р. відповідач не виконує своїх обов"язків по утриманню та вихованню сина, лише іноді надає незначні суми кошти. 3 вересня 2018 р., хоча дитині ще не виповнилося трьох років, вона змушена була вийти на роботу учителем початкових класів Яготинської ЗОШ 1-3 ступенів № 1, а дитину влаштувати в дитячий садок-ДНЗ № 6 "Волошка". Відповідач працює, має нормальний стан здоров"я, на диспансерному обліку не перебуває, інших утриманців не має. Посилаючись на те, що угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, відповідач категорично відмовляється надати дозвіл на реєстрацію сина за адресою її реєстрації, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу, щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та визначити місце проживання їх сина за місцем її проживання та реєстрації. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач позовні вимоги в частині стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини визнав, а проти сплати витрат пов"язаних з правничою допомогою адвоката заперечував. Представник третьої особи вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з його матір`ю. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 вересня 2015 р. та прізвище дружини після реєстрації шлюбу - " [PERSON] ". З копії свідоцтва про народження (а.с.7) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З довідки Яготинської ЗОШ I-III ступенів № 1 та довідки про доходи (а.с. 8, 10) вбачається, що [PERSON] працює на посаді вчителя початкових класів з тижневим навантаженням 18 годин з 03.09.2018 р. Загальна сума доходу за період з вересня по жовтень 2018 рр. склала 13 421,91 грн. З довідки ДНЗ № 6 "Волошка" (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] , [INFO] відвідує ДНЗ № 6 "Волошка" з 01.07.2018 р. Мама дитини [PERSON] піклується про сина, відвідує батьківські збори, приводить та забирає дитину з дитячого садка. З довідки про доходи (а.с. 38) вбачається, що [PERSON] працює на посаді юриста у ФОП [PERSON] та загальна сума його доходу за період з вересня 2018 р. по лютий 2019 р. становить 18 706, 56 грн. З висновку служби у справах дітей та сім"ї Яготинської РДА від 29.08.2019 року, акту проведення бесіди та акту обстеження умов проживання, (а.с. 46, 55-58, 60) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та шлюбні стосунки між ними було припинено 4 лютого 2018 року. Після цього між громадянами виникли непорозуміння щодо визначення місця реєстрації дитини. Владислав фактично проживає з матір" ю , батько дитини виїхав на інше місце проживання, а саме, у квартиру [ADDRESS] . [ADDRESS] влаштований до дитячого садка ДНЗ № 6 "Волошка". 28.08.2019 р. з гр. [PERSON] службою проведено бесіду, про що складено відповідний акт. В ході розмови батько дитини не заперечував, щоб його син [PERSON] проживав та був зареєстрований по місцю проживання матері [PERSON] . Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов`язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім`ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей. Пункт 1 ст. 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із п.1 ст. 9 забезпечується, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні установлено, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 4 лютого 2018 р. фактично шлюбні стосунки між батьками дитини припинено, сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, малолітній [PERSON] залишився проживати з матір" ю . Батько дитини виїхав на інше місце проживання, а саме, у квартиру [ADDRESS] , не надає необхідної матеріальної допомоги на його утримання. Позивачка працює на посаді вчителя початкових класів у Яготинській ЗОШ I-III ступенів № 1 з 03.09.2018 р. та загальна сума її доходу за період з вересня по жовтень 2018 рр. склала 13 421,91 грн. Відповідач є працездатним, працює на посаді юриста у ФОП [PERSON] та загальна сума його доходу за період з вересня 2018 р. по лютий 2019 р. становить 18 706, 56 грн., він має нормальний стан здоров"я, інших утриманців не має. По місцю проживання матері малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] створені всі необхідні умови для проживання, розвитку, виховання дитини. З висновку органу опіки та піклування -Яготинської РДА від 29.08.2019 року вбачається, що матір малолітнього [PERSON] має всі належні умови для виховання та розвитку сина, а тому місце проживання дитини доцільно визначити по місцю проживання матері дитини. Ураховуючи ті обставини, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також те, що в силу ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір прожиткового мінімуму з 1 грудня 2019 року для дітей віком до 6 років становить 1779 гривень, то суд вважає, що з відповідача на утримання малолітнього сина необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 всіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо стягнення з нього на користь позивачки судових витрат з таких підстав. Так, в силу ч.1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Ураховуючи, що доказів в підтвердження того, що відповідач звільнений від сплати судових витрат він суду не надав, то заперечення останнього в цій частині є безпідставними.

Outcome: approved