Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

25 серпня 2015 року представник позивача ПАТ "Банк"Фінанси та Кредит" в особі Філії "Одеське РУ" ПАТ "Банк"Фінанси та Кредит" Романов В.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого за цими зобовязаннями утворилась заборгованість. Ухвалою Овідіопольського районного Одеської області від 23 березня 2018 року заулчено до участі Державну іпотечну установу як правонаступника в якості позивача. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду не зявився, повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як встановлено у судовому засіданні 05.03.2007 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі "Одеське регіональне управління "ПАТ "Банк"Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений Кредитний договір №15к-55, за яким [PERSON] були надані кредитні ресурси на загальну суму 198 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,5 відсотків річних, а [PERSON] зобов"язується повернути ці грошові кошти у строк до 05.03.2022 р., що підтверджується копією кредитного договору, наявного у матеріалах справи. 26.06.2008 р. між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі "Одеське регіональне управління "ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] укладена додаткова угода до кредитного договору відповідно до якої були змінені п. п. 2.1, 4.1, згідно яких [PERSON] зобов"язався сплачувати ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі "Одеське регіональне управління "ПАТ "Банк"Фінанси та Кредит" відсотки за користування кредитними коштами по відсотковій ставці, яка складає 16 % річних. Відповідно дост. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно дост. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальникові зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно дост. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно дост. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно дост. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно дост. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором № 15-к-55 від 05.03.2007 року, укладено іпотечний договір від 05.03.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Куркан Н.Ф. за реєстровим №1001. Відповідно до п. 4 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS], та складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку з цокольним поверхомта верандою під літ."А,А (1), а-а(2), житловою площею 191,1 кв.м., гараж літ."Б", 1-3 спорудження, та знаходиться на земельній ділянці розміром 918 кв.м.; земельна ділянка площею 0,0918 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться на території [ADDRESS]. Внаслідок порушення умов договору про іпотечний кредит, станом на 08.06.2015 року заборгованість [PERSON] з урахуванням офіційного курсу Національного банку України складає 1 612 858,53 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості від 08.06.2015 р. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу направлялась Вимога від 01.07.2015 року за вих. № 3068 про погашення заборгованості та Вимога від 08.07.2015 року за вих. №3133 про звільнення житлового будинку. 11.02.2015 р. між Державною іпотечною установою та АТ " Банк "Фінанси та Кредит" укладено договір №17/4, за яким надано банку кредит рефінансування 155 600 000,00 грн. строком до 11.06.2015 р. В забезпечення виконання зобов"язання Банка за кредитним договором , між Державною іпотечною установою та АТ "Банк"Фінанси та Кредит" було укладено договір застави майнових прав №17/4-3. 11.02.2015 р. між Державною іпотечною установою та АТ Банк"Фінанси та Кредит" було укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В. Згідно з п.2.1 договору відступлення права вимоги п.1.2 договору відступлення набуває чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Постановою №612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 р. ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" віднесенодо категорії неплатоспроможних. Відповідно до ч.1ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3ст.33 Закону України «Про іпотеку»,звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно дост. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно дост. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до п.39 постанови Пленуму ВСУ №5 від 30.04.2012 року, суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другоїстатті 16 ЦКУкраїни має право вимагати застосування його судом. При цьому судом враховується, що відповідно доЗакону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно ізст. 4 Закону України «Про заставу»,та/або предметом іпотеки, згідно зіст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Судом не встановлено обставин того, що відповідач на праві власності, окрім спірного майна, має також ще будь-яке інше житлове приміщення. Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Виходячи з викладеного, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаних обставин задовольняється судом з ухваленням відповідного рішення, а його виконання здійснюється з урахуваннямЗакону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно із частинами першою та другою статті 39 цього Закону, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, єстаття 109 ЖК України. Відповідно до частини 2статті 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина 2статті 109 ЖК Українивстановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьоїстатті 109 ЖК УРСР,після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючи, що право на розпорядження спірним житловим будинком та земельною ділянкою належать позивачеві, та, відповідно проживання в ньому відповідача є незаконним та порушує права позивача, тому відповідач [PERSON] має бути виселений зі спірного майна. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація судових витрат в розмірі 3654,00 грн.

Outcome: approved