Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач ЖБК «Річковик-2» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що ЖБК «Річковик-2» здійснює обслуговування будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У квартирі [ADDRESS] даного будинку зареєстрована та проживає [PERSON] , що підтверджується довідкою ЖБК «Річковик-2». Відповідачка є власником особового рахунку квартири. У зазначеній квартирі [PERSON] зареєстрована проживає та користується комунальними послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті цих послуг, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість на суму 18138, 43 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.08.2017 року. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 18138, 43 грн. та судові витрати по справі. 23.04.2019 року від представника позивача до суду надійшла Заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 34840, 16 грн., інфляційні збитки у розмірі 808, 29, 3% річних у розмірі 335, 04 грн. та судові витрати по справі. 07.08.2020 року від представника відповідача до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує про те, що позивач знає про наявність лічильників у відповідачки, але свідомо ігнорує їх показники та складає фіктивні акти та вимоги.Про те, що позивач свідомо ігнорує показники лічильників відповідачки, підтверджується актом зняття показників з приладів обліку холодного та гарячого водопостачання, який складено 20.04.2016 року та підписано позивачем, в той же день, як зазначено в акті, лічильники було опломбовано.Представник зазначає, що з жовтня 2016 року за централізоване постачання холодної води та водовідведення та централізоване водовідведення гарячої води відповідачка сплачує до ПАТ «АК «Київводоканал» і позивач жодного відношення до цих платежів не має. Відповідачкою відправлялися позивачу заяви з проханням виправити оплати за житлово-комунальні послуги та надавались для цього фактичні показники по лічильникам за холодне/гаряче водопостачання, що встановлені в квартирі відповідачки, та повторно надсилалися рекомендованими листами. У судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідачка у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у Відзиві на позов. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ЖБК «Річковик-2» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , є власником особового рахунку, що підтверджується Довідкою ЖБК «Річковик-2» № 98. ЖБК «Річковик-2» № 98 є експлуатаційною організацією у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до Статуту ЖБК «Річковик-2» утворений шляхом об`єднання фізичних осіб для будівництва житлового будинку і надання послуг членам Кооперативу та власникам квартир, а також іншим особам з метою провадження господарської діяльності. З дня реєстрації Статуту кооператив набув права юридичної особи та є неприбутковою організацією з юридичною адресою: [ADDRESS]. Згідно Заяви про збільшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідачки борг за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 34840, 16 грн. Однак, деталізації та природи виникнення вказаної суми боргу матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частинами першою та другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, в тому числі, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Слід зазначити, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження права вимоги щодо сплати відповідачем платежів за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, централізованого опалення за заявлений спірний період. Як вбачається з письмових матеріалів справи, за надання відповідних послуг відповідачка сплачує ПАТ «АК «Київводоканал», як це передбачено діючим законодавством та відповідними договорами, укладеними між відповідачкою та юридичною особою. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Таким чином, оскільки позивачем не надано розрахунку заборгованості у розмірі 34840, 16 грн. та доказів на підтвердження відповідного розрахунку; розміру встановлених органом місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, статутом чи договором між позивачем та відповідачем тарифів та порядку розрахунків з утримання прибудинкової території; доказів на підтвердження підстав стягнення з відповідача оплати за послуги, виконавцем яких позивач не є, підстави для задоволення позову про стягнення із відповідачки на користь позивача суми боргу у розмірі 34840, 16 грн. не можна визнати доведеними. Як встановлено судом, відповідачкою надавалися та надаються позивачу покази лічильників холодної та гарячої води, але вказані покази з невідомих причин позивачем не враховуються. Той факт, що вказані покази надавалися відповідачкою підтверджується Актом зняття показників з приладів обліку холодного та гарячого водопостачання, який складено 20.04.2016 року та підписано позивачем. Також у той день лічильники, наявні у квартирі [ADDRESS] , було опломбовано. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідачкою не надаються покази лічильників, а також про те, що вони не опломбовані та не пройшли відповідну звірку, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом. Також суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи містять копії листів відповідачки до позивача щодо коригування боргу за період з березня 2016 року по листопад 2017 року по нарахуванням за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] , та надавались фактичні показники по лічильникам за холодне/гаряче водопостачання. Згідно із ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи докази, які надані із позовом та прийняті по даній справі, суд вважає, що вони жодним чином не обґрунтовують та не доводять обставини, які викладені у позовні заяві, а тому не дають підстав для задоволення позову. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed