Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Третіми особами, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову є Запорізька районна державна нотаріальна контора та Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт, відповідно до якого заповіла все майно, належне їй на день смерті, позивачу - [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але нотаріусом було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0811 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS]. З огляду на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач - Кушугумська селищна рада, свого представника до суду не направив. Подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника та не висунув заперечень проти позову (а.с. 77). Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, своїх представників до суду не направили. Заперечень проти позову від третіх осіб не надійшло. Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.07.2014 року підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 5). Відповідно до копії заповіту, складеного 30 травня 2014 року, [PERSON], [INFO], заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 6). З копії Державного акта про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 18 листопада 1999 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,0811 га, розташованої на [ADDRESS], є [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 12 січня 2009 року, спадкоємцем вказаної вище земельної ділянки, належної [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на нерухомі речі (до яких в силу положень статті 181 ЦК України відноситься й земельна ділянка), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" також передбачено, що право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Вказані загальні норми цивільного права кореспондуються зі спеціальною нормою, встановленою статтею 125 Земельного кодексу України, відповідно до якої право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. В судовому засіданні з пояснень представника позивача було встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] року, за життя не зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку. Вказаний факт також підтверджується копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відповідно до якого станом на 20 березня 2015 року право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] (а.с. 75, зв.). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON], хоч і отримала свідоцтво про право на спадщину за своїм чоловіком, але не зареєструвала і, відповідно, не набула права власності на вищевказану земельну ділянку. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено поняття спадкування - перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини, в силу статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи наведені правові норми, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] за життя не набула права власності на земельну ділянку по [ADDRESS], тому не може передати це право у спадщину. Подібних висновків дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ під час касаційного перегляду наступних справ: № 6? 26621св12 (ухвала від 21 листопада 2012 року); № 6-42665св13 (ухвала від 20 листопада 2013 року); № 6-22817св14 (ухвала від 24 липня 2014 року); № 6-49711св13 (ухвала від 15 січня 2014 року) та ін. Така ж позиція викладена в п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24? 753/0/04? 13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування": "Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду"; абз. 8 п. 3.2. зазначеного листа: "Задовольняючи позовні вимоги про визнання за спадкоємцями права власності на спадкове майно, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), суди тим самим суттєво порушували норми матеріального права, фактично визнавали право власності за позивачами без будь-якої правової підстави". Твердження представника позивача, викладені в письмових поясненнях (а.с. 73), не спростовують вищенаведених висновків суду, оскільки діючим законодавством України не передбачене автоматичне (без державної реєстрації) набуття права власності на нерухоме майно після прийняття спадщини. За таких обставин позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed