Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва у порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Відповідачем було усиновлено доньку позивача [PERSON] . Позивач стверджувала, що [PERSON] не бере участі у матеріальному забезпеченні усиновленої, не цікавиться нею, її розвитком та навчанням. [PERSON] зазначила, що дитина постійно мешкає з нею, вона змушена самостійно матеріально забезпечувати доньку, дбати про її фізичний та духовний розвиток. Покликаючись на те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позивач просила суд позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності її представника. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку. [INFO] у [PERSON] народилася донька [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2008 року у справі №2-1705/08 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його доньки [PERSON] (а. с. 10). 27 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №3824. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2011 року у справі №2-о-141/11 задоволено заяву [PERSON] та надано згоду на усиновлення ним неповнолітньої [PERSON] (а. с. 12). Цим же рішенням суду внесено зміни до актового запису про народження дитини, змінено прізвище дитини на " [PERSON] ", а по батькові на " [PERSON] " (а. с. 13). Згідно з ч. 1 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків (ч. ч. 3-5 ст. 232 СК України). За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2012 року у справі №2605/17192/12 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано (а. с. 14). За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. За положеннями ч. 1 ст. 242 СК України, якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у ст. 164 цього Кодексу. Неповнолітня [PERSON] мешкає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19, 20) та навчається у Спеціалізованій школі №211 Оболонського району м. Києва (а. с. 23). Вихованням [PERSON] займається виключно її мати [PERSON] , саме вона приймає участь у виховному та навчальному процесі. Усиновлювач дитини - [PERSON] навчанням [PERSON] не цікавиться, школу не відвідує. Указані обставини підтверджуються характеристикою учениці Спеціалізованої школи №211 Оболонського району м. Києва [PERSON] (а. с. 23). Також матір неповнолітньої [PERSON] піклується про стан здоров`я доньки, натомість усиновлювач дитини її здоров`ям не цікавиться. Ці обставини засвідчуються довідкою від 11 жовтня 2019 року, виданою філією №5 комунального підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Оболонського району м. Києва (а. с. 24). Позивач змушена самостійно матеріально забезпечувати доньку, дбати про її фізичний та духовний розвиток. Усиновлювач неповнолітньої [PERSON] ухиляється від обов`язку її утримувати, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно усиновленої [PERSON] . Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у своєму висновку від 02 березня 2020 року №104-1968 вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно усиновленої ним [PERSON] (а. с. 45-46). Зважаючи на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, ураховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] . Нормою ч. 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. Не наведено відповідачем і доказів, які б засвідчували, що у нього є інші неповнолітні діти, окрім [PERSON] , або на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн. Також стягує з [PERSON] в дохід держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved