Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

20 березня 2015 р. до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] з проханням позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], та просила змінити прізвище дівчини з "[PERSON]" на "[PERSON]", а також стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої доньки - [PERSON] щомісячно 1/6 частки від усіх видів його заробітку. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з початку 2013 року мешкала із відповідачем, від їх стосунків народилася донька - [PERSON]. Шлюб між сторонами не реєстрували. Вже після народження дитини вона дізналася, що відповідач раніше неодноразово судимий, в тому числі і за тяжкі злочини. Після народження дитини відповідач утриманням доньки не займається, не цікавиться її життям та здоров'єм, з грудня 2014 року та по теперішній час відповідач перебуває у Харківському слідчому ізолятору. Вважає що дані, що характеризують особу відповідача невзмозі виховати, забезпечити та навчити гарної поведінки їх доньку. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки, але проти задоволення позову в частині позбавлення його батьківських прав відносно доньки та зміни прізвища доньки заперечував, були надані також письмові заперечення. Він пояснив, що до його затримання він проживав разом із позивачкою та донькою, що у них виникали тимчасові сварки, але він займався вихованням доньки, зазначив, що він ніколи не відмовлявся від утримання доньки та у подальшому бажає всіяко допомагати та утримувати дочку. Після того, як його заарештували він не міг піклуватися про доньку. Представник 3-ї особи у судове засідання не з"явився, надали заяву про слухання справи за їх відсутністю, був наданий висновок департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей Харківської міської ради від 28 травня 2015 р.. Згідно цього висновку відповідача доцільно позбавити батьківських прав, відносно малолітньої [PERSON], та змінити прізвище дівчини на "[PERSON]". Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідач постійної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, і це зобов'язаний робити також відповідач. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні [PERSON] на даний час є працездатним, на його утриманні ніхто не знаходиться, тому він зобов'язаний утримувати малолітню доньку. Крім того, заявлені позовні вимоги [PERSON] визнав, що в силу вимог ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Суд у відповідності до ст. 182, 183 СК України, врахувавши всі обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.03.2015 року до досягнення нею повноліття, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки, то суд зазначає наступне. Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 20.03.2015 року відповідач [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 353 КК України до 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності, та з 20.12.2014 року по теперішній час знаходиться у Харківському слідчому ізолятору. Вирок на даний час законної сили не набув. Основним мотивом позбавлення відповідача батьківських прав позивачка вказує його неодноразові судимості, в тому числі і за злочини пов"язані із незаконним оборотом наркотичної речовини. Згідно ст.. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини; 3) жорстко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов"язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час слухання справи відповідач пояснив, що з часу народження дитини він проживав разом із цивільною дружиною та донькою однією сім'єю, він неофіційно, але працював, піклувався про доньку. Проживали вони спочатку у його матері , потім із бабусею позивачки, а останній час арендували квартиру. Ці обставини у судовому засіданні не заперечувала і позивачка, але зазначила, що проживали вони не постійний час, тому що часто виникали сварки. Згідно ст.. ст.. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають суттєве значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач до арешту проживав разом із цивільною дружиною та донькою. З моменту народження до арешту відповідача дівчині виповнилося лише сім місяців. Докази про те, що відповідач являється хронічним алкоголіком чи наркоманом або про інші обставини, передбачені ст. 164 СК України суду не надані. З наданого суду висновку служби у справах дітей не вбачається, що родина відповідача і він сам як неблагополучний перебуває на обліку у службі у справах дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, заходи впливу, як то попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, до відповідача не вживалися. Таким чином, під час розгляду справи належних та допустимих доказів про те, що відповідач свідомо ухилявся від виховання своєї доньки суду не надано. Той факт, що відповідач був раніше засуджений, у відповідності до ст.. 164 СК України не являється підставою для позбавлення його батьківських прав. Виходячи з викладеного та вимог ст.. 164 СК України, суд відмовляє у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав. Щодо вимоги позивачки про зміну прізвища її малолітньої доньки з "[PERSON]" на "[PERSON]" слід зазначити наступне. Згідно ч. 4 ст. 148 СК України, за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. Положення вказаної статті розповсюджується і на випадки, коли один з батьків дитини позбавлений батьківських прав. Отже, оскільки суд прийшов до висновку про відмову позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, тому у задоволенні вимоги позивачки щодо зміни прізвища її малолітньої доньки слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial