Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.02.2006 року № б/н, мотивуючи позов тим, що 10.02.2006 року відповідач, відповідно до укладеного договору від 10.02.2006 року № б/н отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість за кредитом станом на 31.01.2015 року у розмірі 65885,36 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 9991,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 55894,36 грн., а також штраф відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 264,14 грн. штраф (процентна складова). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2013 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто 60602,66 грн., в зв'язку з чим на користь позивача підлягає стягненню різниця між основною сумою боргу та стягнутою частиною за рішенням суду в розмірі 6046,84 грн. 13.05.2015 року представником [PERSON] - [PERSON] було подано зустрічний позов, яким просить визнати кредитний договір від 10.02.2006 року SAMDN 20000005898708 укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» недійсним, посилаючись на те, що [PERSON] будь-яких правочинів з ПАТ КБ «Приватбанк» щодо отримання кредитних коштів не укладав та не підписував жодних кредитних договорів. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву якою просить перенести судовий розгляд справи в зв'язку з великою завантаженістю юристів, проте не надав належних доказів в підтвердження даних обставин. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення основного позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що вказані кошти [PERSON] не отримував та не підписував кредитний договір від 10.02.2006 року № б/н, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 01.04.2016 року. Просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні основного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається, з наданої представником позивача заяви від 10.02.2006 року б/н (а.с. 11), [PERSON] подано до ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", що підтрверджується Витягом з Статуту ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 22), для отримання кредитного ліміту на платіжну картку, 10.02.2006 року відповідачем отримано платіжну картку, базовою відсотковою ставкою 36,00 % річних та узгоджено умови і правила надання банківських послуг. Згідно розрахунку наданого позивачем, за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.01.2015 року становить 65885,36 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 9991,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 55894,36 грн., а також штраф відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 264,14 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 7-10). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 10.02.2006 року № б/н в розмірі 60602,66 грн. (а.с. 6). Як вбачається з Висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1680 від 01.04.2016 року проведеного Київською незалежною судово-експертною установою підпис від імені [PERSON], зображення якого міститься в графі «Підпис» електрофотокопії Заяви від 10.02.2006 року та підписи поряд із записами: «Копия верна ([PERSON].), зображення яких містяться в електрофотокопіях сторінок паспорта громадянина України [NUMBER] і довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису [PERSON] (а.с. 100-110). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єактивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На підставі викладеного в задоволенні основного позові слід відмовити, оскільки згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1680 від 01.04.2016 року проведеного Київською незалежною судово-експертною установою підпис який міститься в графі «Підпис» заяви від 10.02.2006 року виконано не [PERSON] а іншою особою. Щодо позовних вимог про визнання кредитного договору від 10.02.2006 року SAMDN 20000005898708, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» недійсним судом встановлено наступне. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, враховуючи що кредитний договір від 10.02.2006 року SAMDN 20000005898708, укладений між [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» підписаний від імені [PERSON] іншою особою з ПАТ КБ «Приватбанк», то вказаний кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки його укладення не відповідало волевиявленню [PERSON] Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на оплату за проведення судово-почеркознавчої екпертизи в розмірі 4000 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн. та сплачений судовий збір 243 грн. 60, а всього 9243 грн. 60 коп.

Outcome: approved