Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного Товариства «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що з 24.01.2012 року по 17.07.2017 року він працював на робочих посадах в ДП Донецька залізниця, Штерівська дистанція колії, яке реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Штерівська дистанція колії структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що в трудовій книжці міститься відповідний запис. 14.03.2014 року під час праці з ним трапився нещасний випадок на виробництві через незабезпечення нешкідливих і небезпечних умов праці, був встановлений наступний діагноз - травматична ампутація 1 пальця на рівні с/3 основної фаланги. Травматична ампутація 2 пальця на рівні параксимально - міжфалангового суглобу. Закритий вивих нігтьової фаланги 3 пальця лівої ступні, розчавлення м`яких тканин 1-2-3 пальця лівої ступні. Відповідачем за результатами розслідування нещасного випадку були складені акти форми Н-1 та Н-5 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 20.03.2014року. Висновком МСЕК первісно та безстроково 26.07.2017 року мені було встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності. У зв`язку з трудовим каліцтвом, позивач втратив своє здоров`я, що призвело й призводить до порушення його особистих немайнових прав, оскільки втрачена його нормальна життєдіяльність, через травму пальців він майже повністю втратив можливість вести активний спосіб життя, адже у нього розвинулася келоїдна рубцева тканина, яка в подальшому стала підставою для проведення операції. Через це позивач не може вести повноцінне життя та виконувати буденні вправи, в зв`язку з чим йому постійно потрібна стороння поміч, він постійно відчуває моральні страждання через те, що він не має можливості вести повноцінне особисте та сімейне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені мої плани на подальше життя. В зв`язку з травмою позивачу знадобився тривалий час для того, щоб відновити свій первісний стан здоров`я. Через отриману травму він не може виконувати ту роботу, за якою він був прийнятий, а тому він змушений був звільнитися. Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці позивач втратив 15% своєї первісної працездатності та вимушений з цим жити. Це підтверджується висновком МСЄК,актом розслідування нещасного випадку,який пов`язаний з виробництвом. Враховуючи той факт, що втрата його здоров`я - є для позивача незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі страждання, тому необхідно прийти до висновку, що факт спричинення моральної шкоди наявний. Позивач вважає, що при визначенні суми на відшкодування моральної шкоди має бути враховано той факт, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, та прийняти до уваги те, що він втратив його на виробництві, поніс значні моральні страждання, які носять триваючий характер. 07.05.2019 року позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та зазначив, що враховуючи конкретні обставини, характер правопорушення, ступень вини у настанні нещасного випадку, ступень втрати працездатності, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, просив стягнути з акціонерного товариства «Укрзалізниця» на його користь гроші в сумі 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.09.2018 року провадження у зазначеній справі відкрито та справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 22.01.2019 року до суду від представника відповідача - ПАТ «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, представник відповідача зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У відзиву представник відповідача зазначив, що ПАТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"» Статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 735 Відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України ПАТ «Укрзалізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код ЄДРПОУ 00034045), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед таких підприємств є й Державне підприємство «Донецька залізниця». Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України, всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ «Укрзалізниця», реорганізовуються шляхом злиття. Реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення, передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України). Відповідно до законодавства, при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акту. Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й у постанові Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"». Тому положення Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. №200 та Статуту про те, що ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означають «автоматичного» правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів. ПАТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 р. № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції. Згідно із ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції триває до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07 квітня 2014 року визначено районами проведення антитерористичної операції. Державне підприємство «Донецька залізниця» знаходиться в зоні проведення ООС, залишається юридичною особою, свої активи і зобов`язання до ПАТ «Укрзалізниця» не передавало (відсутні первинні документи про таку нестачу) і не могло в силу вищенаведених нормативно-правових актів передати, а тому Державне підприємство «Донецька залізниця» самостійно несе відповідальність за договірними зобов`язаннями. Таким чином, реорганізації ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у ПАТ «Укрзалізниця» не відбулося. В тому числі, з позовної заяви позивача в обставинах нещасного випадку було встановлено, що 14 березня 2014 року під час праці у «Штерівській інстанції колії» ДП «Донецька залізниця» з [PERSON] трапився нещасний випадок на виробництві через незабезпечення нешкідливих і небезпечних умов праці. Регіональна філія «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно рішенню Правління та Положення ПАТ було утворено 01 грудня 2015 року, тобто на момент отримання позивачем виробничої травми ПАТ «Укрзалізниця» ніяким чином до даного випадку не причетне. Представник відповідача просив замінити неналежного відповідача по справі ПАТ «Укрзалізниця» на належного - Державне підприємство «Донецька залізниця», в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.06.2019 року за клопотанням позивача судом вирішено замінити неналежного відповідача - Публічне Акціонерне Товариство «Укрзалізниця» на належного відповідача - Акціонерне Товариство «Українська залізниця». Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Крім того, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача - Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua., про причини неявки не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, заперечень не надав. У відповідності до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та його представник не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд вважає надані сторонами докази достатніми для розгляду спору по суті та, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, позов розглянути на підставі наявних у справі матеріалів за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця» Штерівська дистанція колії, яке реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Штерівська дистанція колії структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 24.01.2012 року по 17.07.2017 року, що підтверджується копією трудової книжки. Під час виконання трудових обов`язків позивач 14.03.2014 року стався нещасний випадок. Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 14 березня 2014 року о 14.00 год. на Штерівській дистанції колії Державного підприємства «Донецька залізниця» від 19.03.2014 року, складений у складі комісії, висновок комісії - комісія з розслідування нещасного випадку, вивчивши обставини, які призвели до нещасного випадку монтера колії [PERSON] , оглянула місце, де стався нещасний випадок, провела опитування осіб, причетних до нещасного випадку, ознайомилась з нормативно-технічною і організаційно розпоряджувальною документацією, із висновком ДЗ «міської лікарні «Княгінівська» і дійшла висновку, що згідно з п.15 п.п. 2 «Порядку проведення та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань, аварій на виробництві» , даний нещасний випадок вважати пов`язаним з виробництвом, по даному факту необхідно скласти акт за формою Н-1 потерпілого [PERSON] . Згідно акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, складений у складі комісії, з монтером колії [PERSON] на Штерівський дистанції колії Державного підприємства «Донецька залізниця» стався нещасний випадок, причини настання нещасного випадку - недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, діагноз згідно з листком непрацездатності - травматична ампутація 1 пальця на рівні с/3 основної фаланги. Травматична ампутація 2 пальця на рівні праксімально - межфалангового суглобу. Закритий вивих нігтьової фаланги 3 пальця лівої ступні. Розчавлення м`яких тканей 1-2-3 пальця лівої ступні Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надання медичної та соціальної допомоги, позивач був первісно оглянутий на МСЕК, йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 15% з 24.07.2017 року безтермінова, група інвалідності не визначена. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що позивач був оглянутий на МСЕК, йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 15% з 24.07.2017 року безтермінова. В зв`язку цим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Судом встановлено, що в зв`язку з нещасним випадком позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 15% працездатності. В зв`язку з травмою позивачу знадобився тривалий час для того, щоб відновити свій первісний стан здоров`я. Через отриману травму він не може виконувати ту роботу, за якою він був прийнятий, а тому він змушений був звільнитися. Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці позивач втратив 15% своєї первісної працездатності та вимушений з цим жити. Все це разом вплинуло на його образ життя, позивач втратив своє здоров`я, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, оскільки втрачена його нормальна життєдіяльність, через травму пальців він майже повністю втратив можливість вести активний спосіб життя, адже у нього розвинулася келоїдна рубцева тканина, яка в подальшому стала підставою для проведення операції. Через це позивач не може вести повноцінне життя та виконувати буденні вправи, в зв`язку з чим йому постійно потрібна стороння поміч, він постійно відчуває моральні страждання через те, що він не має можливості вести повноцінне особисте та сімейне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, на підставі розумності, справедливості, виходячи із обставин отримання шкоди позивачем, наявність фізичних та духовних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, обмеження життєвої активності, неможливість відновлення попереднього стану, відсоток втрати ним професійної здатності. При цьому враховуючи наявність душевних переживань, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з нещасним випадком згідно висновку МСЕК втрачена на 15 %. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 7 000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial