Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У травні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовано тим, що 06 березня 2009 року в м.Звенигородка Черкаської області помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина до складу якої входить ? частина квартири №17 будинку №99, що розташована на проспекті Шевченка в м.Звенигородка Черкаської області. За заявою позивача про прийняття спадщини 21 серпня 2009 року державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори [PERSON] було відкрито спадкову справу після смерті батька за № 173. В період часу від закінчення спливу шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] та до початку 2015 року позивач декілька раз звертався до нотаріуса із усними заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, проте із-за відсутності правовстановчого документу на нерухоме майно спадкодавця, нотаріусом в усній формі було відмовлено у видачі такого Свідоцтва. Зазначено, що такий правовстановчий документ знаходиться у співвласниці померлого [PERSON], яка відмовилась надати необхідні документи, а нотаріусом було рекомендовано дочекатися коли [PERSON] перша звернеться до нотаріальної контори із заявою на отримання Свідоцтва, так як вона також входить до кола спадкоємців [PERSON] 30 січня 2015 року померла [PERSON], через один рік і 8 місяців, після смерті останньої, позивач дізнався, що квартира повністю перейшла у власність до спадкоємиці [PERSON], яка не має ніяких родинних звязків, однак проживає на одній площадці з батьком, являється сусідкою та мала дружні звязки з померлою [PERSON]. Після чого позивач звернувся до нотаріуса із письмовою заявою на отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] Нотаріус в свою чергу відмовила постановою про відмову від 11.04.2017 року, де вказано, що [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру № 2867 від 28.08.2015 року, куди помилково було включено і частину квартири, що була успадкована позивачем після смерті його батька [PERSON] Померлий батько позивача ніколи добровільно не робив заповіт на свою ? частину майна, так як хотів, щоб його частина залишилася сину, тобто позивачу. Нотаріус повідомила [PERSON] про необхідність внесення змін до свідоцтва, так як при вчиненні нотаріальної дії була допущена помилка, однак відповідачка ухиляється надати таку згоду, тому позивач змушений звернутися до суду. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 2867 видане 28 серпня 2015 року Звенигородською державною нотаріальною конторою Черкаської області на імя [PERSON]. Визнати за позивачем [PERSON], [INFO], право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], який помер 06 березня 2009 року в м.Звенигородка Черкаської області, актовий запис про смерть №72, а саме право власності на ? частину квартири №17 в будинку №99, який розташований на проспекті Шевченка в м.Звенигородка Черкаської області, [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа Звенигородська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування. Вимоги за зустрічним позовом мотивовано тим, що з середини 1979 року вона [PERSON] та члени її сімї стали допомагати подружжю Пономар-Слинченко у побутових потребах з моменту їх вселення у квартиру №17, що розташована по сусідству по проспекту Шевченка, 99 м.Звенигородка Черкаської області. [PERSON] був інвалідом 1-групи по зору (повністю сліпий) потребував постійного догляду. Його дружина [PERSON], [INFO] забезпечити належних умов проживання для свого чоловіка в повному обсязі також не могла, так як із-за похилого віку сама потребувала догляду та сторонньої допомоги. Син [PERSON] від першого шлюбу, жодного разу не приїздив до них, не цікавився як вони живуть та які в них життєві умови та потреби. На початку 2000 року стан здоровя подружжя Пономар-Слинченко значно погіршився, [PERSON] та її члени сімї взяли на себе повний догляд за пенсіонерами. [PERSON] помер у віці 80 років, всі витрати на поховання взяли на себе [PERSON] та її чоловік, Після поховання [PERSON] особисто отримала Свідоцтво про смерть [PERSON] та продовжувала доглядати за [PERSON], яка була не ходяча та дуже хвора. 18.03.2009 року [PERSON] склала заповіт на [PERSON] на все належне їй майно. Після смерті [PERSON], на підставі заповіту [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з квартири кв.17 розташованої по просп. Шевченка, 99 м.Звенигородка, Черкаської області. Під час оформлення спадщини державним нотаріусом не повідомлялося про інших спадкоємців в особі [PERSON] Отримавши свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт, у вищезазначеній квартирі за власний кошт був проведений капітальний ремонт, проводилися і проводяться всі поточні платежі. Зазначила про ухилення від піклування [PERSON], який будучи сином померлого [PERSON] не приймав участі в матеріальному утриманні свого батька в період часу коли він був непрацездатним, інвалідом 1-ї групи по зору, не цікавився станом його здоровя. Враховуючи наведене [PERSON] просить усунути [PERSON] від права на спадкування ? частки майна, а саме: квартири [ADDRESS], що відкрилася після смерті [PERSON], який помер 06.03.2009 року У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник заявлені позовні вимоги підтримали. Позивач додатково зазначив, що він спілкувався з батьком, щомісячно приїздив до нього у гості разом з онуками, привозив продукти харчування, надавав допомогу. Вказав, що його батько був здоровою людиною, до останнього працював і лише в останні роки життя мав певні проблеми зі шлунком. Батько помер від інфаркту. Про те, що його батько був офіційно одружений зі [PERSON] йому було невідомо, він вважав, шо вони просто проживають у цивільному шлюбі. Після смерті батька, у день поховання, він дав [PERSON] 5000грн. на облаштування памятника. Після цього зі [PERSON] він більше не спілкувався. Проти задоволення зустрічного позову позивач заперечив, посилаючись на його необґрунтованість. У судовому засіданні відповідачка (позивач за зустрічним позовом) та її представник проти первісного позову заперечували, зустрічні позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. [PERSON] додатково пояснила, що познайомилася з [PERSON] та [PERSON] А у 1979 році, коли останні переїхали проживати до м. Звенигородка та поселилися з нею на одній сходинковій площадці. Вона разом з родиною допомагали їм облаштовуватися після переїзду, і потім надалі надавали їхній родині усіляку допомогу, оскільки [PERSON] був повністю сліпий, а [PERSON] вже мала похилий вік. Вона та члени її родини надавали їм допомогу у побуті, прибирали, прали, привозили постійно воду, оскільки у їхньому будинку близько десяти років було відсутнє водопостачання, ходили на ринок та у магазин, допомагали готувати, робили необхідні ремонтні роботи, перекривали дах, оскільки вони жили на останньому поверсі. Після того як [PERSON] почав хворіти [PERSON] надавала йому необхідну медичну допомогу, здійснюючи санітарний догляд, перебувала з ним у лікарні. В останні роки життя, після загострення хвороб та перенесення кількох оперативних втручань, надання санітарної допомоги було постійним, [PERSON] по кілька разів на день замінювала мочеточний катетер, надавала іншу медичну допомогу. Після смерті [PERSON] вона продовжувала доглядати [PERSON], яка і заповіла їй усе належне на день смерті майно. Поховання як [PERSON] так і [PERSON] здійснювали за власний кошт. Певну допомогу на поховання [PERSON] було надано УТОС. [PERSON] жодного разу не бачила, не бачила і щоб [PERSON] хтось передавав певні продукти харчування, допомоги на поховання також [PERSON] надано не було. Зазначила, що [PERSON] розповідав про те, що він не спілкується зі своїм сином. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні вказала, що первісний позов має бути задоволено частково, а саме за [PERSON] слід визнати право власності на ? частину спірної квартири. Щодо зустрічного позову поклалася на розсуд суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була знайома з [PERSON] з 1979 року з моменту його переїзду до м. Звенигородка. Вона проживала з ним у одному будинку. Зазначила, що на протязі всього часу проживання [PERSON] та [PERSON] у м. Звенигородка [PERSON] та її родина надавали їм допомогу: носили воду, прали, робили ремонт у квартирі, оскільки у останніх протікав дах, ходили до лікарні. Про стан здоровя вказала, що останні роки [PERSON] тяжко хворів, зазначала на які захворювання, ходив дуже зігнутий, а останні пів року майже зовсім не виходив з дому. Крім того зазначила, шо [PERSON] розповідав їй, що має сина проте останній з ним не спілкується. Сина на похоронах [PERSON] вона не бачила. Не бачила вона його ніколи і у [PERSON] Поховання було організоване Устенками та за їх кошти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була знайома з [PERSON] з 1979 року з моменту його переїзду до м. Звенигородка, вона проживала з ним у одному підїзді. Спілкувалися вони досить часто і про сина [PERSON] ніколи не згадував. Допомогу [PERSON] та [PERSON] надавали усім підїздом, але постійно ним опікувалася родина [PERSON] носили воду, ходили на базар, латали кришу, організували поховання. Останні роки [PERSON] дуже хворів, зазначала на які захворювання. Вказала, що [PERSON] надавала йому посильну медичну допомогу. Вказала, що останнім часом [PERSON] ледь ходив. Поховання організовували родина [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була знайома з [PERSON] з 2004 року, з моменту переїзду до буд. 99 по проспекту Шевченка в м. Звенигородка.. Вона проживала з ним у одному підїзді. Зазначила, що [PERSON] та її родина надавали допомогу [PERSON] та [PERSON]: готували їсти, робили ремонт у квартирі, ходили в лікарню, міняли постіль,. Про стан здоровя вказала, що останні роки [PERSON] тяжко хворів, зазначала, що останнім часом він ледь ходив. Крім того зазначила, шо [PERSON] ніколи не бачила і їй взагалі не було відомо про його існування., на похоронах його не бачила. Поховання було організоване Устенками та за їх кошти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] з 1979 року -вони разом працювали в УТОС. На той час [PERSON] вже зовсім нічого не бачив. Мав з ним дружні відносини, ходили на свята один до одного. Вказав, що [PERSON] платив аліменти на утримання сина, а після його переїзду до м. Звенигородка з РФ син приїхав до нього вимагати гроші, які останній мав заробити у м. Хабаровську. Проте [PERSON] відмовив йому і з цього часу спілкування з сином припинилося. Після цього [PERSON] І він бачив лише на похованні батька. Допомоги на поховання він не надав, воно здійснювалося за рахунок родини [PERSON] та частково за кошти УТОСу. Поховання було скромним, оскільки всі кошти [PERSON] витратили на лікування [PERSON] Вказав, що [PERSON] тяжко хворів, зазначив на які хвороби. Пояснив, що допомогу останньому надавала родина [PERSON] носили воду, виконували ремонтні роботи у квартирі, ходили до магазину, возили його на могили його родичів. Син жодної допомоги не надавав, навіть не приїздив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була знайома з [PERSON] з 2005 року, з моменту переїзду до буд. 99 по проспекту Шевченка в м. Звенигородка. Часто з ним спілкувалася і він казав, що має сина, проте не спілкується з ним і син йому не допомагає. Зазначила, що [PERSON] та її родина надавали допомогу [PERSON] та [PERSON], доглядали їх і поховали за власний рахунок. Наразі доглядають за їхніми могилами. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була знайома з [PERSON] оскільки вона проживала з ним у одному будинку. Вказала, що [PERSON] та її родина надавали допомогу [PERSON]: готували їсти, доглядали, надавали необхідну допомогу, прали, міняли постіль, після смерті доглядали за могилою. Про [PERSON] їй взагалі не було відомо, ніколи його не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він був знайомий з [PERSON] та [PERSON] з моменту їх переїзду до м. Звенигородка. Він та його дружина [PERSON] допомагали їм у переїзді та облаштуванні. Після їх переїзду вони з дружиною надавали їхній родині усіляку допомогу, оскільки [PERSON] був повністю сліпий, а [PERSON] вже мала похилий вік. Вони допомагали їм у побуті, прибирали, прали, привозили постійно воду, ходили на ринок та у магазин, допомагали готувати, робили необхідні ремонтні роботи, перекривали дах, оскільки вони жили на останньому поверсі. Після того як [PERSON] почав хворіти його дружина [PERSON] надавала йому необхідну медичну допомогу, здійснюючи санітарний догляд, перебувала з ним у лікарні. В останні роки життя, [PERSON] дуже тяжко хворів, і його дружина та він надавали санітарну допомогу, по кілька разів на день замінювали мочеточний катетер, робили консервацію для їх родини, постійно готували їжу. Він знімав стінку між ванною та туалетом у квартирі [PERSON] та облаштовував туалетну кімнату з урахуванням його фізичних обмежень, обкладав плиткою, ставив бойлер. Все це робилося за його та його дружини кошти, оскільки [PERSON] отримував невеличку пенсію, яка вся уходила на ліки. За життя [PERSON], а потім і [PERSON] хотіли переписати на [PERSON] свою квартру, проте вона відмовлялася. Жодних інших родичів у родини Пономар-Слинченко не було. Після смерті [PERSON] вони продовжувала доглядати [PERSON] Поховання як [PERSON] так і [PERSON] здійснювали за власний кошт. [PERSON] жодного разу не бачива, допомоги на поховання також [PERSON] надано не було. Зазначила, що [PERSON] розповідав про те, що він не спілкується зі своїм сином, оскільки він його прогнав, коли той приїхав просити гроші на автомобіль. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснив, що він був знайомий з [PERSON] та [PERSON] з свого дитинства. Вони переїхали до м. Звенигородка та оселилися у їхньому підїзді. Його родина надавала допомогу [PERSON] та його дружині, робили ремонт, готували, мама допомагали у лікуванні, оскільки [PERSON] часто лежав у лікарні, вказав які він мав захворювання. Він особисто носив їм воду бідонами В останні роки життя, [PERSON] дуже тяжко хворів. Поховання як [PERSON] так і [PERSON] здійснювали його батьки, він допомагав. За життя [PERSON] розповідав що син приїхав вимагати у нього кошти на машину, коли вони переїхали до м. Звенигородка, а станом його здоровя не поцікавився, допомоги не пропонував, з цього часу їх спілкування припинилося. [PERSON] жодного разу не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була знайома з [PERSON] та [PERSON] з дитинства, вважала їх своїми дідусем та бабусею. ЇЇ батьки [PERSON] та [PERSON] постійно опікувалися родиною [PERSON]: готували їсти, прибирали, робили ремонт, носили воду, прали, заготовляли фрукти і овочі. Вона також надавала допомогу. Вказала, що в останні роки життя, [PERSON] дуже тяжко хворів, розказала на які хвороби. Вони носили йому книжки з бібіліотеки, касети до магнітофону. Дуже часто викликали швидку. Поховання як [PERSON] так і [PERSON] здійснювали за кошти її родини. Їм було відомо, що у [PERSON] десь є син, проте він жодного разу не приїздів, допомоги не надавав. [PERSON] був сердитий на свого сина, оскільки він просив у нього кошти на автомобіль, але не цікавився станом здоровя і необхідною допомогою. Від допиту заявлених свідків зі сторони первісного позивача останній відмовився. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши мтеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.12.1968 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано Бюро ЗАГС Центрального району м. Хабаровськ. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло 13.07.1994 року [PERSON] та [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] в рівних долях. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 06.03.2009 року у віці 80 років, про що складено відповідний актовий запис №72 З заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися позивач [PERSON] та дружина померлого [PERSON] Проте свідоцтва про право на спадщину видані не були. 30.01.2015 року померла [PERSON] у віці 101 рік, про що зроблено актовий запис №36. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS], спадкоємцем є [PERSON] відповідно до складеного заповіту від 18.03.2009. Згідно матеріалів спадкової справи до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] Звенигородською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи за №79/2015. 28.08.2015р. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на квартиру №17 по просп.. Шевченка, 99 в м.Звенигородка. Відповідно до інформаційної довідки 42951338 від 28.08.2015, [PERSON] є власником квартири №17 по просп.. Шевченка, 99 в м.Звенигородка Черкаської області на підставі Свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частина 5 статті 1268 ЦК України закріплює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За правилами ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виходячи зі змісту ст.\~ст. 1296 - 1299 ЦК України\~питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у ч. 2 ст. 23 його\~постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Встановлено, що позивачу за первісним позовом Державним нотаріусом відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири з підстав, що свідоцтво про право на спадщину на всю частку майна, що належало [PERSON], який помер 06.03.2009 року вже видане на іншу особу спадкоємця за заповітом [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з листа Звенигородської державної нотаріальної контори, який адресований [PERSON]: державним нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла 30.01.2015 року, на користь спадкоємця за заповітом [PERSON], помилково було включено до свідоцтва про право на спадщину100% квартири, а не ? частини квартири. Квартира належала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно свідоцтва про право власності (набута в порядку приватизації). [PERSON] повинна була успадкувати ? частину, яка належала [PERSON] та ? частину, яка перейшла до [PERSON] від чоловіка [PERSON], а син [PERSON] повинен був успадкувати ? частину від батька [PERSON] (а.с. 119). Стаття 1261 ЦК України\~передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно, [PERSON], яка являлась дружиною померлого [PERSON] мала право на ? частину спільної квартири, яка належала подружжю в рівних частках та ? частину, яка перейшла до [PERSON] від чоловіка після його смерті. Відтак [PERSON] та [PERSON] як спадкомці першої черги мали отримати у спадщину після [PERSON] по ? частині спірної квартири. Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] не була офіційною дружиною його батька не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Статтею 1301 ЦК України\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7\~зазначено, що відповідно до\~статті 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Враховуючи наведене первісний позов підлягає задоволенню частково, а саме: необхідно скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 2867 видане 28 серпня 2015 року Звенигородською державною нотаріальною конторою Черкаської області на імя [PERSON] і визнати за позивачем [PERSON], [INFO], право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], який помер 06 березня 2009 року в м. Звенигородка Черкаської області, актовий запис про смерть №72, а саме право власності на 1/4 частину квартири №17 в будинку №99, який розташований на проспекті Шевченка в м.Звенигородка Черкаської області. Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. Пред'являючи зустрічні позовні вимоги про усунення [PERSON] від права на спадкування ? частини спірного майна, [PERSON] посилається на те, що [PERSON] потребував постійного стороннього догляду та піклування, а [PERSON], який є сином померлого такого догляду та будь-якої допомоги не надавав. Відповідно до в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Відповідно до ч.5\~ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Також, підлягає оцінці факт, за який період, з якого часу потребував сторонньої допомоги спадкодавець, які настали негативні наслідки від того, що спадкоємець злісно ухилявся від надання допомоги, яка їх тяжкість. Крім того, підлягають зясуванню обставини, - чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і, чи мав спадкоємець матеріальну чи фізичну змогу надавати таку допомогу. Спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні зазначених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності. Дані позиції викладені і в узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13. [PERSON] був інвалідом І групи по зору і як вбачається з показів усіх свідків потребував сторонньої допомоги, проте [PERSON] свого обовязку по утриманню батька не виконував. Доводи [PERSON] про те, що він щомісячно приїздив до батька не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, останній навіть не був обізнаний про стан здоровя свого батька, наявні хвороби та те, що він має дружину. Вказане підтверджено і показами свідків у судовому засіданні. Однак судом не було встановлено тих обставин, що [PERSON] умисно ухилявся від обов'язку з надання допомоги своєму батькові. Більш того, [PERSON] є також інвалідом першої групи по зору і як вбачається з висновку МСЕК сам потребує постійного стороннього догляду. Таким чином, [PERSON] не підлягає усуненню від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON], а відповідно і зустрічний позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial