Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ "Пересувна механізована колона № 42", Черкаської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що згідно з довідкою № 01-36/2338 від 03.10.2003 року виданої Соснівською районною радою м. Черкаси станом на 01.04.1996 року на балансі ВАТ ПМК-42 знаходився, з поміж іншого нерухомого майна, гуртожиток. При цьому, за змістом довідки, вона була видана в ФДМУ в Черкаській області для підтвердження права власності на нерухоме майно. Відповідно до Підтвердження права власності на будівлю (споруду або нежиле приміщення), передане до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, згідно з наказом про створення відкритого акціонерного товариства (про перетворення державного підприємства) від 10.05.1996 року № 461-АТ продавець Регіональне відділення ФДМУ по Черкаській області передав відкритому акціонерному товариству ПМК-42, зокрема, гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 24712 грн. З огляду на зазначене, даний гуртожиток є власністю ВАТ ПМК - 42. На основі рішення правління ВАТ ПМК-42, за підписом голови правління ВАТ "Пересувна механізована колона № 42" М.І. Рябокінь 07.10.2002 року позивачці видано ордер на житлову площу на право заняття з сім'єю, житлової площі в гуртожитку ВАТ ПМК - 42 за адресою [ADDRESS], кімнати №41, загальною площею 18,4 кв.м. Вона проживає та користується вказаною вище кімнатою у вищезазначеному гуртожитку з 1990 року та сплачує всі комунальні платежі. Відповідно до довідки № 4 від 06.02.2015 року ПрАТ "Пересувна механізована колона № 42" балансова вартість 1 кв.м. складає 106 грн., загальна вартість кімнати №41 складає 1950,40 грн. Задоволення судом позовних вимог про визнання права власності на кімнату в гуртожитку є єдиним способом відновлення порушеного права на отримання у власність нерухомого майна. Враховуючи викладене, позивачка змушеназвернутися до суду з даним позовом. В судовое засідання позивачка не з»явилася, скерувала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача - Рябокінь І.М. та представник третьої особи - Літовкіна Л.В. скерувалаи заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. У зв»язку з неявкою сторін в судове засідання фіксація технічними засобами не здійснювалася. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Станом на 01.04.1996 року на балансі ВАТ ПМК-42 знаходився гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Підтвердження права власності на будівлю (споруду або нежиле приміщення), передане до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, згідно з наказом про створення відкритого акціонерного товариства (про перетворення державного підприємства) від 10.05.1996 року № 461-АТ продавець Регіональне відділення ФДМУ по Черкаській області передав відкритому акціонерному товариству ПМК-42, зокрема, гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 24712 грн. Судом достеменно встановлено, що 07.10.2002 року на основі рішення правління ВАТ ПМК-42 за підписом голови правління ВАТ "Пересувна колона № 42" Рібокінь М.І., позивачці [PERSON], видано ордер на житлову площу в гуртожитку №14 з правом зайняття житлової площі в гуртожитку ВАТ ПМК-42 за адресою: [ADDRESS], кімн. №41, загальною площею 18,4 кв.м. Відповідно до приписів Закону України "Про акціонерні товариства" діяльність ВАТ ПМК-42, яке було створене до набрання чинності цим Законом, було приведено у відповідність із вимогами цього Закону, шляхом зміни найменування акціонерного товариства з відкритого акціонерного товариства "Пересувна механізована колона № 42" на приватне акціонерне товариство "Пересувна механізована колона № 42". Згідно з довідкою № 4 від 06.02.2015 року ПрАТ "Пересувна механізована колона № 42" балансова вартість кімнат 1 кв.м. житла в гуртожитку ПрАТ ПМК №42 станом на 06.02.2015 року за адресою: [ADDRESS] обліковується в сумі 106 грн. Балансова вартість займаної площі становить 1950,40 грн. Відповідно до положень ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 4 вересня 2008 року № 500-VІ (надалі - Закон України № 500- VI) врегульовано правові, конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. Дія цього Закону поширюється на гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) (ст. 1 Закону України № 500-VI). За змістом пунктів 1, 4 частини першої статті 3 Закону України № 500-VІ забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням, зокрема, таких підходів: всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад та гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Частиною 2 ст. 4 Закону України № 500-VІ визначено, що громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Частинами 1 та 3 ст. 14 Закону України № 500-VІ імперативно визначено, що гуртожитки (як цілісні майнові комплекси), на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність відповідних територіальних громад та гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку або безоплатно, за умови згоди на це власника гуртожитку. Проте, за змістом пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України № 500-УІ видатки, пов'язані з капітальним ремонтом гуртожитків (їх цілісних майнових комплексів), що передаються у власність територіальних громад згідно з цим Законом, здійснюються за рахунок, передбачених на це відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, коштів державного та місцевих бюджетів, крім того за змістом ч. 5 ст. 14 Закону України № 500-VІ видатки, пов'язані з передачею гуртожитків у власність територіальних громад, здійснюються за рахунок передбачених на це відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад коштів державного та місцевих бюджетів. Відповідно до вимог Закону України № 500-VІ ПрАТ "Пересувна механізована колона № 42" зверталось до Черкаської міської ради з клопотаннями про передачу гуртожитку за адресою: [ADDRESS] в комунальну власність. Однак, дане питання об'єктивно не може бути вирішеним через відсутність у відповідних бюджетах коштів, як на проведення капітального ремонту гуртожитку, так і на видатки, пов'язані з передачею гуртожитку у власність територіальної громади. З матеріалів справи вбачається, що позивачка проживає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з 1990 року. Конституцією України, а саме статтею 47, визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). В силу приписів ст.ст. 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Пунктом 5 частини 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Пунктом 10 Додатка 2 до "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав" визначено, що рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved