Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

13 вересня 2018 року на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області передано заяву [PERSON] та [PERSON] про видачу обмежувального припису у справі про насильство в сім'ї. Свою заяву обґрунтовували тим, що вони є тимчасово переміщеними особами та проживають в [INFO] у своєї доньки. За цією ж адресою зареєстрований і [PERSON] Останній вчиняє по відношенню до них психологічне насилля. Вказали, що їх донька [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин [PERSON] на виконання розпорядження почав забирати дитину та спільно проводити з нею час, але у порушення цього ж розпорядження не повертав дитину своєчасно, тому їх донька вимушена була викликати поліцію. Поступово відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршувались, останній постійно вчиняв сварки та чинив насильство щодо їх доньки, а дитина стала боятись батька та категорично відмовлялась спілкуватись з батьком. Вказали, що у травні 2017 року [PERSON] у присутності малолітньої дитини вчинив бійку із застосуванням газового балончику, що спричинило фізичні страждання та тривале лікування їхньої доньки, дитини. А у червні 2017 року [PERSON] вчинив сварку із застосуванням вогнепальної зброї в присутності теж малолітньої дитини, а він потрапив у травматологічне відділення з вогнепальним пораненням, переніс декілька операцій, що матиме наслідком встановлення йому інвалідності. Відомості про дану подію були внесені до ЄРДР та триває досудове слідство. На даний час є судове рішення, яке набрало законної сили, про усунення перешкод в користуванні [PERSON] та вселення його до житлового будинку [ADDRESS]. Користуючись нагодою, [PERSON] почав здійснювати провокації із залякування їх родини. Зокрема. 24 червня 2018 року він приїхав до будинку разом з іншими чоловіками та погрожував йому прострелити ще й ногу. За даною подією була викликана поліція, відібрані заяви. Заявниці [PERSON] стало погано, тому була викликана швидка і встановлено діагноз - гостра реакція на стрес. На даний час вона проходить курс лікування. На підставі ст.ст. 1, 3, 4, 21, 24, 26 Закону України «Про запобігання та продиії домашньому насильству», ст.ст. 3, 19, 350-1 - 350-8 ЦПК України, просили суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців щодо заборони [PERSON] наближатись на відстань 500 метрів до прибудинкової території місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] У судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з'явились. Про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином шляхом направлення смс-повідомлень на номери телефонів, зазначених у заяві самими заявниками, зважаючи на терміновість і невідкладність розгляду даної категорії справ. Клопотань про відкладення розгляду справи та причини неявки суду не повідомили. Після подання заяви, заявники мали достатньо часу та можливостей цікавитись розглядом їхньої заяви, усунути недоліки щодо можливості суд повідомити їх. Так, Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». У судовому засіданні [PERSON] проти доводів заяви заперечував. Суду пояснив, що дійсно має неповнолітнього сина [PERSON]. У нього з [PERSON] склались напружені відносини, що викликані поведінкою саме [PERSON] Вважає, що остання неправомірно позбавляє його права бачитись, піклуватись про власного сина. Постійно не виконує рішення судів, чинить йому перешкоди в користуванні житлом. В даний час триває досудове розслідування щодо невиконання [PERSON] протягом тривалого часу судового рішення. Свою дитину дуже любить та хоче бачитись з ним, приймати активну участь в його вихованні. Вважає доводи заяви надуманими та такими, що спрямовані на порушення його прав як батька. Просив суд відмовити в задоволенні даної заяви. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Підпунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Судом установлено, що 21 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2017 року зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною [PERSON], [INFO]; встановлено участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години в присутності матері [PERSON]; у подальшому: у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години. За рішенням суду був виданий виконавчий лист та постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 26 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року визначено спосіб участі [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні та вихованні онука - [PERSON], [INFO]: один тиждень (сім календарних днів) на три місяці, за умови не порушення порядку дошкільного навчання, а в подальшому навчання у школі, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини - [PERSON], [INFO]. Зобов'язано [PERSON] нечинити перешкоди у спілкуванні [PERSON] та [PERSON] з онуком [PERSON], [INFO], та участі у його вихованні, у визначений судом час. При розгляді даних справ, судом встановлено, що між сторонами по справі склались вкрай напружені відносини, пов'язані як з поділом майна, користування спільним майном, так і прийняття батьком участі у вихованні та спілкуванні з спільним сином. Дані обставини також підтверджені наявними копіями зверненнями до поліції саме зі сторони заявників. Подані заявниками як докази нанесення фізичного та психологічного насилля їм, крім порушеного кримінального провадження, не містять причинно-наслідкового зв'язку, що саме діями [PERSON] вони були завдані. Суд також вказує, що наявність конфліктних ситуацій пов'язане як діями [PERSON], так і вчинками самих заявників та [PERSON]. На будь-яке мирне врегулювання спорів сторони не погоджуються, дій, що свідчили про намір примиритись не виявляють, а продовжують провокувати одне одного. Подані висновки поліції по зверненню заявників та [PERSON] вказують на наявність між учасниками саме цивільно-правових відносин. Щодо порушеного кримінального провадження щодо подій, які мали місце 25 червня 2017 року. На час розгляду заяви кримінальне провадження перебуває на розгляді в Києво-Святошинському районному суді. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2018 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченому [PERSON] строком на 60 діб, до 13 листопада 2018 року, покладено обов'язки, в тому числі утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні. Подані матеріали не містять підтвердження того, що [PERSON] після вищевказаних подій, 25 червня 2017 року, та після покладення обов'язків, вчинив щодо заявників будь-яке насильство. Зареєстровані звернення не підтверджують даних обставин. Інших доказів щодо чинення [PERSON] сімейного насилля суду не надано, не заявлено клопотань про їх витребування. Суд оцінює критично викладені пояснення заявників без надання належних доказів. Інших доказів на підтвердження цим обставинам суду не надала, не заявила клопотань про їх витребування, в тому числі можливості допиту свідків. Також суд вважає, що не можуть бути підтверджені лише поясненнями заявників про негативний вплив батька дитини на малолітнього [PERSON], [INFO]. Зважаючи на належність, допустимість доказів, їх достатність дані обставини мають підтверджені або медичними даними, або поясненнями відповідних спеціалістів, фахівців в дитячій психології, враховуючи, що між батьками дитини виникли вкрай негативні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Аналіз вищевказаних доказів у сукупності з поясненнями заявника, заінтересованої особи свідчать про те, що між заявником з одного боку, а також її чоловіком з іншого боку дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки. Водночас застосування насильства з боку [PERSON] до заявників, їх доньки та онука не доведено, а забезпечується також і ухвалою про застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні. Доказів порушення обов'язків матеріали справи не містять. Враховуючи пояснення заявників, відповідно до яких її звернення з цією заявою пов'язане з бажанням захистити себе, беручи до уваги вкрай негативні відносини між сторонами та те, що надані заявником докази не дають підстав дійти однозначного висновку про те, що кривдником у всіх ситуаціях, про які зазначили заявники, є саме [PERSON], суд робить висновок про відсутність наразі підстав для застосування заходу тимчасового обмеження до [PERSON]. у вигляді встановлення тимчасового обмеження на строк до 6 місяців. Водночас заявникам необхідно роз'яснити, що вони не позбавлені права звернутись до суду з окремим цивільними позовами у порядку позовного провадження щодо вирішення цивільно-правових спорів.

Outcome: dismissed