Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У січні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором в сумі 33437,17грн., з яких: 14811,92грн. - заборгованість по сплаті кредиту; 16607,99грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, за період з 06.03.2008р. по 20.03.2014р.; 2017,26грн.- заборгованість по сплаті пені, за період з 21.03.2013р. по 20.03.2014р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.02.2008р. між Акціонерним банком «Діамант» та [PERSON] було укладено договір про встановлення ліміту кредитування №002С/К13, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 50000,00грн., зі сплатою 26% річних, терміном повернення до 10.02.2010р. Позивач вказує на те, що ним належним чином були виконані умови кредитного договору та надано відповідачу в передбачені умовами кредитного договору строки кредитні кошти. Однак, відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконувалися належним чином, що зумовило позивача звернутися до Подільського районного суду м.Києва із завою про видачу судового наказу про стягнення боргу з відповідача, про що Подільським районним судом м.Києва, 09.02.2010р. було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 19211,49грн. Проте, на теперішній час, відповідачем судовий наказ не виконано, заборгованість за кредитним договором зі сплати кредиту та процентів не погашена, у зв'язку з чим позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з'явився, сповіщений належним чином про час та місце слухання справи, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Крім цього, зазначав про те, що копію заяви про збільшення розміру позовних вимог з додатками надіслано на зареєстровану адресу проживання відповідача, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та копією чеку УДППЗ «Укрпошта», КМД, Київ 71 від 31.03.2014р., які долучені до матеріалів справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заперечень на позов не надавав та не просив розглядати справу за його відсутності. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК України). Частиною 2 ст.59 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 11.02.2008р. між Акціонерним банком «Діамант», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» (далі-позивач) та [PERSON] (далі-відповідач) було укладено договір про встановлення ліміту кредитування №002С/К13, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття кредитної лінії з встановленням ліміту кредитування у розмірі 50000,00грн., на споживчі цілі, зі сплатою 26% річних за користування кредитом та комісії у розмірі 0,6% від встановленого на день укладення кредитного договору ліміту кредитування, з терміном повернення до 10.02.2010р. (а.с.7-13). Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором (п.6.4. кредитного договору). Факт надання позивачем кредиту відповідачу, підтверджується випискою з особового карткового рахунку відповідача (48-52). Згідно із п.2.2. кредитного договору, відповідач зобов'язався: протягом строку користування кредитом, щомісячно, 25-го календарного числа місяця, сплачувати 26% річних за користування кредитом, нараховані по 24 число місяця; сплачувати комісію у розмірі 0,6% від встановленого на день укладення кредитногодоговору ліміту кредитування, яка становить 300,00грн., щомісячно, 25 календарного числа місяця;повернути фактично отримані кошти в межах встановленого ліміту кредитування до 10.02.2010р., а також погасити фактичну заборгованість за відсотками та комісіями по закінченню вказаного в п.1.1кредитного договору періоду на який відкрито кредитну лінію;протягом строку користування кредитом, щомісячно, в термін до 05 календарного числа місяця, погашати заборгованість за овердрафтом, що перевищує ліміт кредитування, в тому числі при виникненні овердрафту у відповідності з п. 3.1.5 кредитного договору, а також сплачувати у вказаному в п.1.4 договору розмірі проценти за весь період користування овердрафтом; протягом одного банківського дня з моменту хоча б одноразового порушення обов'язку по поверненню кредиту та/або сплати процентів за користування ним на умовах, встановлених кредитним договором, здійснити повне повернення кредиту та процентів за кредитом, а також сплатити нараховану неустойку відповідно до умов кредитного договору. За несвоєчасне повернення кредитних коштів та/або сплати процентів за користування ними та/або інших платежів, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення сплати (повернення),від несплаченої/несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення (п.4.1 кредитного договору). Відповідно до положень п.3.1.2., 3.1.3 кредитного договору позивач має право вимагати від відповідача повернення у повному обсязі кредиту і процентів за користування ним у випадку хоча б одноразового порушення останнім терміну повернення нарахованих процентів за користування кредитом та/або кредиту, або у разі порушення відповідачем будь-яких інших умов цього договору та на підставі ч.1 ст.1052 та ч.2. ст.1054 Цивільного кодексу України вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту та сплати процентів за кредитом. Однак, відповідачем умови кредитного договору по своєчасній сплаті кредиту та процентів за користування кредитними коштами не виконувались належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.46-47), виписок по особовому рахунку відповідача (а.с.48-52)., станом на 21.03.2014р., у відповідача існує заборгованість за кредитним договором у сумі 33437,17грн., з яких: 14811,92грн. - заборгованість по сплаті кредиту; 16607,99грн. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, за період з 06.03.2008р. по 20.03.2014р.; 2017,26грн.-заборгованість по сплаті пені, за період з 21.03.2013р. по 20.03.2014р. Крім цього судом встановлено, що внаслідок порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, 09.02.2010р. Подільським районним судом м.Києва виданий судовий наказ у справі №2-н-10/10, (далі - судовий наказ), згідно якого з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19211,49грн. та судові втирати у розмірі 126,06грн. (21). Судовий наказ набрав чинності 13.02.2010р. Строк пред'явлення судового наказу до виконання 3 роки, а саме до 13.02.2013р. Проте, судовий наказ виданий стягувачу 22.01.2014р., тобто вже після закінчення строку пред'явлення його до виконання. При цьому, як вказує позивач у позовній заяві, на даний час відповідачем судовий наказ не виконано, заборгованість за кредитним договором зі сплати кредиту, процентів за користування кредитними коштами та неустойки не погашена. Водночас, в матеріалах позовної заяви відсутні докази пред'явлення позивачем судового наказу до виконання, а також відсутні докази того, що позивач звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення судового наказу до виконання, оскільки позивачем пропущений строк для його пред'явлення. Крім цього, відсутні докази отримання відповідачем судового наказу. Відповідно до ч.1 ст.371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Аналогічне положення містить ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Отже, позивач не позбавлений права звернутися до Подільського районного суду м.Києва із заявою, в порядку ст.371 ЦПК України, про поновлення пропущеного строку для пред'явлення судового наказу до виконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав щодо повторного (подвійного) стягнення з відповідача заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 14811,92грн. Стосовно позовних вимог про стягнення х відповідача процентів за користування кредитом та пені суд зазначає наступне. Відповідно до 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з вимогами ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст.624 ЦК України встановлено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ПАТ "Діамантбанк" підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 18625,25грн., з яких: 16607,99грн. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, за період з 06.03.2008р. по 20.03.2014р.; 2017,26грн.- заборгованість по сплаті пені, за період з 21.03.2013р. по 20.03.2014р. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60грн., пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Outcome: partial