Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

У серпні 2018 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Добропільської міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Збільшивши позовні вимоги також просила про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, а саме витрати, які вона несе у зв'язку з відвідуванням дитиною платних гуртків: скрипки та заняття англійською мовою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На підставі рішення суду від 05 березня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Батьки не проживають разом з березня 2011 року. За рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2011 року відповідач має сплачувати аліменти, але з липня 2011 року матеріальним станом та наявністю коштів на утримання дитини не цікавиться, аліментів не сплачує, через що утворилася заборгованість. Зазначила, що спосіб життя відповідача є антисоціальним, він раніше неодноразово зловживав алкогольними напоями, схильний до агресії. Відповідач життям та здоров'ям дитини не цікавився, своїх батьківських обов'язків не виконує, не піклується про дитину, не займається її вихованням, не виявляє інтересу до її навчання, розвитку та досягнутих успіхів, тобто батько участі в житті дитини не приймає. У зв'язку з цим просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їхньої спільної дитини. Позивачк [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Та суду пояснила, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Не дзвонить, не навідує дитину, станом здоров'я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, аліментів на утримання дитини не сплачує. Вона сама займається вихованням та забезпеченням доньки. Вiдповiдач в судове засідання повторно не з'явився, з невідомих суду причин. Хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Добропільської міської ради Донецької області в судовому засіданні зазначила, що надати висновок щодо доцільності/ недоцільності позбавлення батьківських прав у даному випадку не вбачається можливим, оскільки місце проживання відповідача невідоме. Та просила ухвалити рішення на розсуд суду після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу. Учасники процесу в судове засідання, яке призначене на 20 лютого 2019 року не з'явилися, враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення позивача, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.7), який рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2012 року розірвано. (а.с.6) Від даного шлюбу в сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 02 лютого 2011 року Виконкомом Шилівської сільської ради Добропільського району Донецької області. (а.с.3) Актом від 05 червня 2018 року, складеним комісією ОСББ «Горлиця», підтверджується факт проживання позивача [PERSON] разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS]. В акті також зазначено, що після розлучення батько з сім'єю не проживає, дитину не навідує, в вихованні участі не приймає, матеріально не допомагає. (а.с.14) Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 22 червня 2018 року сім'я [PERSON] складається з заявника [PERSON] та її доньки [PERSON] Умови проживання та відносини в родині добрі, для життя та здоров'я дитини створені належні умови (а.с.17) Малолітня [PERSON] навчається в 1-А класі Добропільської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 19, що підтверджується довідкою даного навчального закладу від 30 травня 2018 року (а.с.15) та згідно довідки Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу Музична школа №1 дитина навчається у цій школі з фаху скрипки (а.с.16). Як вбачається з даних довідок, батько [PERSON] на батьківські збори не приходить, успіхами доньки не цікавиться. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2011 року з [PERSON] вирішено стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) (а.с.9) Проте, згідно довідки Межівського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області починаючи з листопада 2011 року аліменти взагалі не сплачуються, та за виконавчим листом №2-857 від 05 липня 2011 року, виданим Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08 липня 2017 року не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], починаючи з 10 червня 2011 року та до повноліття дитини, станом на 31 травня 2018 року загальна сума заборгованості становить 50550,11 грн. . (а.с.11-12) Відповідно до довідки Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року [PERSON] на території міста Петшотравенська станом на 29 серпня 2018 року не зареєстрований (а.с.22) Крім того, згідно довідки Межівської селищної ради Преображенського Старостинського округу Межівського району Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року, відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] але з 2010 року на території району не проживає. (а.с.27) Виконавчим комітетом Добропільської міської ради надано до суду висновок «Про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO]» від 14 листопада 2018 року, в якому зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З урахуванням того, що місце проживання [PERSON] не відомо, орган опіки та піклування Добропільської міської ради висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав не має можливості надати. Відповідно до довідки про судимість від 18 січня 2019 року [PERSON] 01 жовтня 2012 року засуджений Першотравневим міським судом Дніпропетровської області за ст. 190 ч.1, ст. 186 ч.1 КК України. Із застосуванням ст. 70 ч.1 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку 2 роки. Звертаючись до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, позивач посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні дитини. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як встановлено судом та підтверджено показаннями свідка [PERSON], відповідач [PERSON] останній раз бачив свою дитину [PERSON], 2011 року народження, у тримісячному віці, і з цього часу він її не навідує, не дзвонить, не цікавиться ні її життям, ні здоров'ям, ні успіхами у навчанні. Ніяким чином не допомагає в її утриманні. Всі ці вісім років ні разу не подзвонив та не приїхав до дочки, жодним чином не проявляє інтересу до своєї дочки. Таким чином, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання і утримання своєї дочки [PERSON], [INFO], не займався її вихованням та матеріальним забезпеченням, не цікавиться її життям, станом здоров'я та успіхами в навчанні, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, свідомо не вчиняє дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з дочкою, яка потребує батьківської уваги та виховання. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки [PERSON] підставними та підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, а саме витрат у зв'язку з відвідуванням дитиною платних гуртків: скрипки та заняття англійською мовою, то суд вважає, що до задоволення вони не підлягають, оскільки суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження даних витрат. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial