Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач вказав, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначених договорів відбулося відступлення Права вимоги за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином усі права кредитора за Кредитним договором належать ПАТ «Альфа Банк». 18.06.2008 ВАТ «Сведбанк» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №2301/0608/88-1026. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов`язується надати відповідачу кредит у сумі 50000,00 USD, у строк з 18.06.2008 до 17.06.2018. Відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним Договором та Додатком №1 до нього - Графіка погашення кредиту. Відповідно до Листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 НБУ операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Відповідно до умов Договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором повернути Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіка погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 50000,00 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача. У порушення умов Кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 01.02.2015 має прострочену заборгованість: - за кредитом - 18277,69 доларів США, що за курсом НБУ на 01.02.2015 складає 295327,58 грн.; - за відсотками - 556,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 8986,33 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом. У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх зобов`язань зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору відповідачу була нарахована неустойка, розмір якої складає станом на 01.02.2015 - 67,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1082,57 грн. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше за один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 в сумі 305396,48 грн., а саме: за кредитом - 295327,58 грн., по відсотках - 8986,33 грн., пеня - 1082,57 грн. та судові витрати по справі понесені позивачем при подачі позову до суду в розмірі 3053,96 грн. 06.07.2015 відповідач [PERSON] звернулася в суд зі зміненим в подальшому зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку та визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони банку (а.с.39-47 т.2). Свій позов мотивувала тим, що 18.06.2008 між нею та ВАТ "Сведбанк", був укладений Кредитний Договір № 2301/0608/88-1026. В подальшому, як їй стало відомо 25.05.2012 між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта -Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. В свою чергу, 15.06.2012 між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначених угод відбулося відступлення Права вимоги за Кредитним договором № 2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, що було укладено між ВАТ "Сведбанк'' (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] , на користь ПАТ "Альфа-Банк". Вважає, що відповідач за зустрічним позовом не дотримав та грубо порушив вимоги законодавства необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання позивача, є ознаками введення її банком в оману. Банк під час укладання Кредитного договору № 2301/0608/88-1026 від 18 червня 2008 року та додатків до нього приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Вважає, що її було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо його ціни та загальної вартості кредиту. Просить визнати порушеним її право споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним Кредитний Договір №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 та додатки до нього, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та нею, у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони банку. Третьою особою за зустрічним позовом - [PERSON] до суду було подано позовну заяву до АТ «Альфа-Банк», вимоги якої в подальшому збільшено. Так, відповідно свій позов обґрунтував тим, що у 2018 році його дружина [PERSON] повідомила йому про існування цивільної справи №697/561/15-ц та розповіла, що згідно з висновком судово-економічної експертизи від 18.06.2018, проведеної у цій справі встановлені факти того, що її було введено в оману відповідачем (банком) під час укладання оскаржуваного кредитного договору. Так, відповідачем (банком) по справі не дотримано визначені законом вимоги до укладеного кредитного договору, а саме: не надано позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час його укладення, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що відповідач приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину. Відсутність в умовах спірного правочину вище зазначених застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище Іпотекодавця йому на шкоду, що є недопустимим. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору передбачено, що «Забезпечення виконання зобов`язання по погашення заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користуванням кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов`язаних з одержанням виконання, являється іпотека: житловий будинок [ADDRESS] . Вважає, що оскільки основне зобов`язання за Кредитним договором від 18 червня 2008 року є недійсним, тому Іпотечний договір також підлягає визнанню недійсним. Просив суд визнати порушеним право [PERSON] як споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним Кредитний Договір № 2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 та додатки до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку з часу його укладання. Визнати недійсним Договір іпотеки, що був укладений між ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] , предметом якого був житловий будинок [ADDRESS] (а.с.22-32 т.4). 14.02.2019 третьою особою [PERSON] до суду було подано позовну заяву до АТ «Альфа-Банк», третя особа: [PERSON] , про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку, визнання недійсним кредитного договору, додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку. Свій позов обґрунтував тим, що у 2018 році його мати [PERSON] повідомила йому про існування цивільної справи №697/561/15-ц та розповіла, що згідно з висновком судово-економічної експертизи від 18.06.2018, проведеної у цій справі встановлені факти того, що її було введено в оману відповідачем (банком) під час укладання оскаржуваного кредитного договору. Вважає, що під час укладення спірного кредитного договору та додатків до нього відповідач (банк) приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Вищенаведене приховування важливої, об`єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, вважає таким, що свідчить про наявність умислу в діях відповідача. Просив суд визнати порушеним право [PERSON] як споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним Кредитний Договір №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 та додатки до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку з часу його укладання (а.с.2-12 т.4). В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 07.04.2015 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Хорошун О.В. було відкрито провадження у справі. Ухвалою судді від 07.07.2015 відкрито провадження за зустрічним позовом (а.с.68 т.1) [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним з моменту його укладення та об`єднано первісний та зустрічний позови в одне провадження. 24.12.2015 ухвалою апеляційного суду Черкаської області відхилено апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] , а ухвалу судді від 07.04.2015 про відкриття провадження у справі за первісним позовом залишено без змін (а.с.126,127 т.1). Ухвалами Канівського міськрайонного суду від 26.02.2016, 12.12.2016 (а.с.159,160,245 т.1) витребувано докази по справі. 16.02.2017 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду прийнято заяву позивача за зустрічним позовом про зміну підстав позову у порядку ст. 31 ЦПК України (чинним на момент винесення ухвали суду). В подальшому ухвалою суду від 13.03.2017 призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, на час виконання якої провадження у справі зупинено. Після надходження до суду 10.04.2017 клопотання експерта про надання додаткових документів, необхідних для вирішення питань, поставлених перед експертом, та у зв`язку із тимчасовим відстороненням судді Хорошун О.В. від здійснення правосуддя, та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 11.05.2017 було проведено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу про повторний авторозподіл, справу передано для подальшого розгляду судді Льон О.М. Ухвалами судді від 15.05.2017 справу прийнято до провадження судді Канівського міськрайонного суду Льон О.М. та провадження у справі відновлено. 18.09.2017 ухвалою суду призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, на час виконання експертизи провадження у справі зупинено. Після надходження до суду 14.02.2018 висновку судово-почеркознавчої експертизи, ухвалою суду від 14.02.2018 провадження у справі поновлено, вирішено подальший розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.04.2018 задоволено частково клопотання відповідача за первісним позовом та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом - [PERSON] . Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 04.04.2018 за клопотанням відповідача за первісним позовом по справі призначено судово-економічну експертизу, з метою визначення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту за кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, на час виконання експертизи провадження у справі зупинено. Після надходження до суду висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи, ухвалою суду від 30.07.2018 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 13.08.2018. 28.09.2018 третьою особою [PERSON] у судовому засіданні подано позовну заяву про захист прав споживача [PERSON] , у прийнятті якої ухвалою суду від 28.09.2018 відмовлено (а.с.121-123 т.3). 26.10.2018 адвокатом Білецьким Є.В. подано апеляційну скаргу на вище вказану ухвалу суду, в результаті чого 20.12.2018 постановою апеляційного суду Черкаської області ухвалу Канівського міськрайонного суду від 28.09.2018 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 03.01.2019 прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», третя особа: [PERSON] , про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку, визнання недійсним кредитного договору, додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку. Ухвалою суду від 14.02.2019 прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», третя особа: [PERSON] , про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку, визнання недійсним кредитного договору та додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку. 11.03.2019 судом прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог, витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 08.04.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.04.2019 на адресу суду від [PERSON] надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 07.04.2015 про відкриття провадження у справі, але ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13.05.2019 у відкритті апеляційного провадження було відмовлено (а.с.90 т.4). 03.06.2019 на адресу суду від [PERSON] надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 07.04.2015 про відкриття провадження у справі. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09.07.2019 у відкритті апеляційного провадження також було відмовлено (а.с.110-112, 123-125 т.4). 06.12.2019 на адресу суду від [PERSON] надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 07.04.2015 про відкриття провадження у справі (повторно). Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14.01.2020 у відкритті апеляційного провадження також було відмовлено (а.с.226-229 т.4). 11.02.2020 на адресу суду від [PERSON] (повторно) та від адвоката Білецького Є.В. надійшли апеляційні скарги на ухвалу суду від 07.04.2015 про відкриття провадження у справі. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 у відкритті апеляційного провадження також було відмовлено (а.с.16-18 т.5). В подальшому, починаючи з 01 квітня 2020 року за неодноразовими клопотаннями відповідача за первісним позовом [PERSON] , третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , а також їх представника - адвоката Білецького Є.В. розгляд справи було відкладено, щодо розгляду справи за їх відсутності категорично заперечували. 12.05.2021 від третьої особи [PERSON] до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що дана справа підсудна господарському суду. 31.05.2021 від третьої особи [PERSON] до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що дана справа підсудна господарському суду. Ухвалою суду від 31.05.2021 у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено, розгляд справи відкладено на 08.06.2021. Крім того, 31.05.2021 судом винесено ухвалу про застосування до [PERSON] захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2270,00 грн. Представник позивача за первісним позовом АТ «Альфа-Банк» - Луньова А.Г., яка діє на підставі довіреності № 015241/21 від 02.04.2021 (а.с.20 т.6) у судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції первісний позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнала, вважає його безпідставним, крім того зазначила, що він поданий до суду з порушенням строків звернення, про що в матеріалах справи міститься клопотання про застосування до нього строку позовної давності (а.с.73-75, 88 т.3). Позови третіх осіб не визнала, у їх задоволенні просила відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та відзиві на заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог (а.с. 41-46, 53-58 т.4). Відповідач за первісним позовом [PERSON] , треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] , третіх осіб [PERSON] та [PERSON] - адвокат Білецький Є.В., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 11.05.2015, ордеру серії КС №158804 від 11.05.2015 та ордеру серії КС №425038 від 28.09.2018 (а.с.56-59 т.1, а.с.114 т.3) у судовому засіданні первісний позов не визнав, пояснив, що кредитний договір [PERSON] з АТ «Альфа-Банк» не укладала, а належних доказів на підтвердження укладення Договорів купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором позивачем не надано. Після кожного відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідача не повідомили про зміну кредитора; фактично заміна кредитора не відбулася і [PERSON] не була належним чином повідомлена про заміну кредитора і це питання не було врегульоване відповідно до умов договору. Розмір заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності та не підтверджується належними, допустимими доказами по справі. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, який доводить обґрунтованість вимог позивача. Вважає первісний позов необґрунтованим та не підтвердженим жодними матеріалами справи, у його задоволенні просить відмовити. Натомість зустрічний позов [PERSON] ґрунтується на нормах матеріального права, пояснив, що банк при укладенні спірного договору не здійснив розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, не визначив сукупну вартість подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту. У договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту. [PERSON] була введена в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, оспорюваний кредитний договір грубо порушує її права як споживача щодо ненадання інформації про розмір відсоткової ставки. Умови кредитного договору є несправедливими, оскільки суперечать принципу добросовісності, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Зустрічний позов відповідача та позови третіх осіб підтримав, вважає їх обґрунтованими, просив суд їх задовольнити, посилаючись на висновки судової почеркознавчої та економічної експертизи. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що 18.06.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2301/0608/88-1026 (а.с.5-7 т.1). Відповідно до п.1 вказаного кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч дол. США 00 центів) доларів США на строк з 18.06.2008 по 17.06.2018 та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Пунктом 1.3 визначено розмір процентів, який складає 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Відповідно до п. 3.1. Договору позичальник зобов`язується погасити заборгованість, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № [NUMBER] щомісяця, через касу банку згідно додатку №1, що є невід`ємною частиною даного договору. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі, що передбачено п.1.4 кредитного договору. Сторонами за взаємною згодою, досягнутою при укладанні договору, встановлено, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п.6.1.2. цього Договору. Судом встановлено, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а.с.13 т.1). В свою чергу, 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами і відповідно до укладених договорів відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, який був укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк», у відповідності до вимог чинного законодавства, набуло права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, що зокрема, підтверджується Витягом з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 (а.с.14-20, 25 т.1). Відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту (а.с.27 т.1) вбачається, що 17.02.2015 за вих. №15442-102 б/б за договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 [PERSON] було пред`явлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яку надіслано відповідачу 18.02.2015 (а.с.28 т.1), а саме: відповідно до норм чинного законодавства та умов кредитного договору банк вимагає від позичальника у строк протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надіслання цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції. Станом на 01.02.2015 загальна сума заборгованості становить 305396,48 грн., а саме: за кредитом - 18277,69 доларів США, що за курсом НБУ на 01.02.2015 складає 295327,58 грн.; за відсотками - 556,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 8986,33 грн., за пенею - 67,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1082,57 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору згідно ст.526 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статті 526, 527 ЦК України зобов`язують боржника належним чином виконувати свої зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК, порушенням зобов`язання є його невиконання або з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку та визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони банку, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст.627,628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем за зустрічним позовом було заявлено клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи. Так, з висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2536 від 18.06.2018 вбачається, що в межах наявних матеріалів, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 не визначені. У зв`язку з відсутністю розрахунків реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, повного обсягу документів необхідних для проведення розрахунків, згідно вимог «Правил надання банками України інформації споживачу про умови, кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007), в межах наданих матеріалів не можливо в повній мірі встановити якою є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 на момент його укладення. В результаті проведеного дослідження в частині арифметичних розрахунків, виходячи наданих документів та умов на момент укладення кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 (в т.ч. даних додатку №1 від 18.06.2008 до нього), встановлена сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) складає: реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 - 13,97%; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 - 33088,36 дол. США. В зв`язку з відсутністю графіку погашення заборгованості (у розрізі погашення основного боргу та відсотків), повного обсягу документів необхідних для проведення розрахунків, згідно «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007), в межах наданих матеріалів не можливо встановити документально обґрунтований розмір щомісячних платежів (в т.ч. за кредитом, процентами, комісії, страхових та ін. платежів) на момент укладення кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008. В результаті проведеного дослідження в частині арифметичних розрахунків, відповідно наявних матеріалів та умов кредитування, викладених на момент укладення кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, встановлений щомісячний платіж складає: від 425,00 дол. США до 1127,44,00 дол. США та 381,00 дол. США в останній період сплат. Згідно наявних матеріалів, під час укладення кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 не встановлено виконання Банком вимог п.2.1., 2.2.,3.1., 3.2., 3.3., 3.8. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007) та п.2 та 4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», щодо викладення в його змісті повного обсягу інформації про кредитні умови, в т.ч. графіку погашення заборгованості, розміру орієнтовної сукупної вартості кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту для споживача та сукупної вартості кредиту із визначенням її в процентному значенні та в грошовому виразі, у вигляді - реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту (а.с.31-45 т.3). Відповідно до вимог статей 110, 112, 113 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. До того ж у ньому зазначено про неможливість встановлення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту та дослідити їх відповідність даним, наведеним у Кредитному договорі на момент його укладення, що свідчить про недостатність повного обсягу документів необхідних для проведення розрахунків, а відтак, аналізуючи висновок експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 18.06.2018 №2536, суд приходить до висновку про те, що викладені в ньому обставини не спростовують наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 18.06.2008 №2301/0608/88-1026 та існування зобов`язальних правовідносин між позичальником та банком. Висновок експерта про те, що сукупна вартість кредиту в процентному значенні (реальна процентна ставка) на момент укладання кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 та встановлена під час дослідження, фактично складає 13,97%, та є вищою від процентної ставки зазначеної в умовах договору 11,90% - не доведений експертом шляхом математичного розрахунку, а тому не може бути взятий судом до уваги. Той факт, що висновком експерта визначено, що реальна відсоткова ставка є вищою, від визначеної у Кредитному договорі базової відсоткової ставки, жодним чином не свідчить про недійсність самого договору чи введення відповідача в оману, а просто відображає реальну сутність вказаних понять, що повністю відповідає цивільному законодавству України та нормативним актам НБУ. Одночасно слід зазначити, що відсоткова ставка за кредитом та реальна процентна ставка у процентному значенні є різними економічними категоріями. Пунктом 1.3. Кредитного договору передбачено, що [PERSON] сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 %. Це є номінальною процентною ставкою за якою сплачується кредит. Реальна процентна ставка це фактично сукупна вартість кредиту, куди входять і різні комісії, штрафи та інше (тобто всі витрати - приклад на страхування, на укладення договору іпотеки і т.д.). Інші ж висновки судового експерта не впливають на визначення розміру заборгованості за кредитом. [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження дострокового погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема ними узгоджені умови кредитування, розмір наданого кредиту, порядок та строк надання кредитних коштів, умови повернення кредиту, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін. Відповідно до п.10.1. кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 укладаючи цей договір, позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства погрози, зловмисної угоди або збігу важки обставин. Матеріалами справи узгоджується, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення правочину [PERSON] не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконувала його умови. При цьому, позичальнику було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графіку погашення кредиту та умов кредитування в іноземній валюті, на підтвердження чого свідчить оспорюваний договір. Так, у пунктах 10.9, 10.12. кредитного договору передбачено, що з укладенням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що перед укладенням кредитного договору банк надав їй в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування; їй була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі. Тобто, умови кредитного договору були доведені позичальнику у письмовому вигляді та містяться у тексті самого договору кредиту, позичальник з такими умовами була ознайомлена та погодилася з ними, про що свідчить її підпис та подальше виконання його умов. Також установлено, що [PERSON] не скористалась передбаченим частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту. Представник позивача за зустрічним позовом не спростовує, що [PERSON] спірний кредитний договір було підписано, а та обставина, що остання не вивчала надані банком документи та умови підписаного нею договору, не звільняє її від відповідальності за укладеним правочином та не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним. Суд приймає до уваги те, що згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №2413 від 17.01.2018 (а.с.148-155 т.2) було встановлено, що підписи від імені [PERSON] , які містяться в графі: «Клієнт (ПІБ і підпис)» Заяви-анкети на отримання кредиту «Swedbank», складеної від імені [PERSON] , та в графі: «Позичальник (ПІБ і підпис)» Заяви про згоду « Swedbank », складеної 19.05.2008 від імені [PERSON] , виконані не [PERSON] , а іншою особою. Але оскільки ні Заява-анкета на отримання кредиту, ні Заява про згоду « Swedbank » не є складовими спірного кредитного договору, відсутність підпису відповідача на даних документах не може бути самостійною підставою для визнання кредитного договору недійсним. Крім того, з Заяви про згоду «Swedbank» від 19.05.2008 вбачається, що [PERSON] заявляє, що цілком усвідомлює, те що якщо вона не буде в змозі здійснювати платежі або виконувати кожну з вимог, зазначених у Кредитному договорі, що може бути укладений між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (далі Кредитний договір), то банк матиме право …… Але АКБ «ТАС-Комерцбанк» не є стороною у даній цивільній справі (а.с.217 т.1). Враховуючи положення статей 203, 215, 627, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд дійшов висновку, що кредитний договір укладено з дотриманням вимог законодавства щодо його форми та змісту, а також, що ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «Сведбанк», виконало зобов`язання, передбачені статтями 19, 47, 49, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пунктів 2.1, 2.4, 2.5, 3.7, 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, представником АТ «Альфа-Банк» було заявлено усне та письмове клопотання про застосування позовної давності. За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно висновку зробленого Верховним судом України у справі № 6-75цс15 від 03.02.2016 перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. У даній Постанові також вказано, що обчислення строку позовної давності, починаючи зі спливу строку виконання зобов`язання є помилковим. Відповідно строк позовної давності для визнання недійсним укладеного кредитного договору починається з моменту його укладення, так як позивачу були відомі всі умови укладеного кредитного договору з моменту його підписання. З моменту укладення кредитного договору пройшло більше шести років, тому позивачем за зустрічним позовом пропущений строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду. Але виходячи з того, що судом приймається рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, виходячи із норм матеріального права, які регулюють відносини, що виникли між сторонами, відповідно пропуск позивачем строку позовної давності як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог судом не застосовується. Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Так, у пункті 3.11 спірного кредитного договору передбачено, що за перевірку документів згідно цього договору Позичальник сплачує Банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1% від розміру кредиту, без ПДВ шляхом сплати суми комісії на рахунок № [NUMBER] через касу Банку або безготівковим шляхом в національній валюті по офіційному курсу НБУ в день такої сплати. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до частин п`ятої, восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, які містять умови в п. 3.11 щодо сплати комісії за перевірку документів, що є підставою для часткового задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та визнання такого положення недійсним. В той же час, передбачена ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на момент укладення спірного договору, можливість визнання несправедливих положень договору недійсними, не звільняє позичальника від обов`язку виконання інших зобов`язань за умовами кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВС № 444/484/15 від 12.12.2018, № 227/277/17 від 23.07.2018, № 551/424/16-ц від 17.06.2021. Таким чином, встановивши, що підстав для визнання в цілому кредитного договору недійсним немає, а основне зобов`язання за цим договором не виконано, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] повинна нести відповідальність за його невиконання. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав [PERSON] на умовах, визначених укладеним між ними договором, суму коштів, що підтверджується заявою на видачу готівки від 18.06.2008, зокрема, факт їх видачі в іноземній валюті (а.с.218 т.1). Відповідно ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.02.2015 загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити [PERSON] становить 18900,85 дол. США, що за курсом НБУ на 01.02.2015 складає 305396,48 грн., а саме: -за кредитом - 18277,69 дол. США, що по курсу НБУ на 01.02.2015 складає 295327,58 грн.; -по відсотках - 556,16 грн., дол. США, що по курсу НБУ на 01.02.2015 складає 8986,33 грн.; - пеня - 1082,57 грн. (а.с.26 т.1). Враховуючи викладене, суд вважає, що первісний позов АТ «Альфа-БАНК» пред`явлений до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до задоволення. Щодо позовів третіх осіб [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до частини третьої статті 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). Положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя. Аналіз вищенаведених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що на укладання [PERSON] кредитного договору від 18.06.2008 не потрібна була згода її чоловіка [PERSON] , укладенням даного спірного договору його права та законні інтереси порушені не були, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення його позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку та визнання порушеним права [PERSON] , як споживача фінансових послуг банку. З аналогічних підстав, не підлягає до задоволення позов третьої особи [PERSON] пред`явлений до АТ «Альфа-Банк», третя особа: [PERSON] , про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку, визнання недійсним кредитного договору та додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку, оскільки його права не були порушені, укладенням спірного кредитного договору між його матір`ю [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Сведбанк». Відповідно до свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 17.04.2008, право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (а.с.208 т.2). Судом встановлено, що 18.06.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено два іпотечних договори, посвідчені приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу, зареєстровані в реєстрі за №№2429, 2432, відповідно до умов яких на забезпечення основного зобов`язання [PERSON] , як майновий поручитель [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] (а.с.97-101 т.4). У зв`язку з відсутністю підстав для визнання кредитного договору недійсним, вище вказані договори іпотеки, укладені для забезпечення виконання основного договору, визнанню недійсними також не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Твердження представника позивача за зустрічним позовом та третіх осіб - адвоката Білецького Є.В. щодо ненадання позивачем за первісним позовом належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, суд оцінює критично. Так, заперечуючи проти первісного позову адвокат Білецький Є.В. зазначив про відсутність обґрунтованого розрахунку суми позову, що свідчить про не доведення позивачем розміру грошових вимог. Проте, належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання кредитором спірної суми кредитних коштів відповідачу суду не надано. Також стороною відповідача за первісним позовом не надано доказів на спростування заборгованості та/або власного обґрунтованого розрахунку. Чинне законодавство не містить виключного переліку засобів доказування на підтвердження розміру заборгованості, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та розподілу обов`язків щодо доказування. У постанові ВС №278/2177/15-ц від 17.12.2020 зазначено, що розрахунок заборгованості в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Відповідачем [PERSON] та її представником не доведено у суді, що надані банком докази розміру заборгованості є недопустимими. Доводи представника відповідача, як на підставу для відмови у позові, з приводу відсутності доказів відправлення [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги позивачу, суд також не приймає до уваги, оскільки неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник в суді має можливість заперечувати проти таких вимог. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року (справа N 6-979цс15). Укладені між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» та у подальшому між ПАТ «Дельта Банк» і позивачем договори про відступлення права вимоги є чинними, й позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі права вимоги на виконання зобов`язання, яке виникає після відступлення клієнтом права вимоги. Після відступлення права вимоги до позивача - 15.06.2012, відповідач продовжувала тривалий час сплачувати заборгованість за кредитним договором, тим самим визнавала та не заперечувала щодо існування між нею та позивачем зобов`язань за спірним кредитним договором. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЦПК (у редакції чинній на момент звернення позивача до суду з позовом) письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду даної цивільної справи судом було витребувано від позивача оригінал кредитної справи (195 аркушів), яку було оглянуто в судових засіданнях та на підставі якої проведено судово-економічну експертизу (а.с.30 т.3). Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Заперечення адвоката Білецького Є.В. заявлені на попередніх судових засіданнях щодо надання банком кредитних коштів у іноземній валюті спростовуються матеріалами справи. Представником позивача за первісним позовом надано суду копії банківської ліцензії №38 та дозволу №38-2, якими ВАТ «Сведбанк» надано право здійснювати банківські операції, зокрема, розміщення та залучення іноземної валюти на валютному ринку України. Факт надання [PERSON] кредитних коштів у іноземній валюті також підтверджується наявною у матеріалах справи копією заяви на видачу готівки від 18.06.2008 (а.с.211-214, 218 т.1). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась представник позивача за первісним позовом, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та часткове задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] , а саме щодо визнання недійсним п.3.11 Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008. Натомість позови третіх осіб є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом, в зв`язку з цим відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати. Судові витрати понесені [PERSON] та третіми особами відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial