Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення безпідставно отриманих коштів. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 червня 2021 року о 09 год. 00 хв. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.05.2019 року по цивільній справі №\~333/163/19 була задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10597 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 77 коп. та судовий збір у розмірі 1090 грн. 55 коп. Позивач самостійно сплатив борг за судовим рішенням, що підтверджується квитанціями № 16 від 26.06.2019 року на суму 10597 грн 77 коп, та № 14 від 26.06.2019 року на суму 1090 грн 55 коп, але незважаючи на це, 04.03.2020 року на адресу Комунарського ВДВС надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №\~333/163/19 від 14.02.2019 року і у порядку виконання з його доходів за виконавчим провадженням № 61459443 було стягнуто суму боргу та всі витрати, пов`язані з виконанням, а саме, заборгованість за кредитним договором у розмірі 10597 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 77 коп., судовий збір у розмірі 1090 грн. 55 коп. виконавчий збір у розмірі 556 грн 22 коп, витрати виконавчого провадження у розмірі 254 грн 48 коп. 07.12.2020 року грошові кошти у розмірі 4573 грн. були повернуті позивачу виконавчою службою, а відповідач безпідставно отримав від позивача 5562 грн 30 коп. і на його прохання повернути їх ухиляється. Відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позов не визнається, розгляд справи просять провести у відсутність представника. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2021 року закрите підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті 02 вересня 2021 року о 09 годині 00 хвилин. Представник позивача [PERSON] адвокат Трачук Н.І. у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, зазначених в позові. Відповідач до суду не з`явився будучи належним чином повідомленим, однак надав суду відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив таке. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.05.2019 року по цивільній справі №\~333/163/19 була задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10597 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 77 коп. та судовий збір у розмірі 1090 грн. 55 коп. Відповідно до квитанцій № 16 від 26.06.2019 року на суму 10597 грн 77 коп, та № 14 від 26.06.2019 року на суму 1090 грн 55 коп [PERSON] добровільно виконав судове рішення. 04.03.2020 року на адресу Комунарського ВДВС надійшла заява стягувача, АТ КБ «Приватбанк» , про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №\~333/163/19 від 14.02.2019 року, при тому, що рішення суду вже було фактично виконане боржником. У порядку виконання судового рішення за виконавчим провадженням № 61459443 було стягнуто з [PERSON] суму боргу та всі витрати, пов`язані з виконанням, а саме, заборгованість за кредитним договором у розмірі 10597 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 77 коп., судовий збір у розмірі 1090 грн. 55 коп. виконавчий збір у розмірі 556 грн 22 коп, витрати виконавчого провадження у розмірі 254 грн 48 коп. 07.12.2020 року грошові кошти у розмірі 4573 грн. були повернуті позивачу виконавчою службою, а відповідач безпідставно отримав від позивача 5562 грн 30 коп. і від їх добровільного повернення ухилився. 04.01.2021 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Трачук Н.І. було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого ним було оплачено послуги адвоката у розмірі 5000, 00 грн та підписано акт виконаних робіт на підтвердження факту виконання замовлених послуг та отримання оплати. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~Цивільного кодексу\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628\~Цивільного кодексу\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Устатті 526\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень\~ст. 8 Конституції України\~та\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~або загальними принципами міжнародного права». Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.2007 по справі «Воловік проти України» (п. 67) зазначив, щопоняття «власність», яке передбачене першою частиною статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно(наприклад заборгованість), можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia ), [GC], N 44912/98, п. 52, ECHR 2004-IX, та рішення "Грецькі нафтопереробні заводи "Стрен" і Стратіс Андреадіс проти Греції" (Stran Greek Refineries and Stratis Anreadis v. Greece), від 9 грудня 1994 року, Серія А, № 301-B, ст. 84, п. 59). В п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»\~вказано наступне: «оскільки\~Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого\~закону\~чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності\~Конституції\~і в усіх необхідних випадках застосовувати\~Конституцію\~як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на\~Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Відповідно до\~ст. 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Відповідно до\~ст. 1212 Цивільного кодексу України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу приписів частини другої вказаної статті, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз змісту\~ст. 1212 Цивільного кодексу України\~свідчить про те, що для застосування даних норм законодавства обов`язково має бути відсутньою правова підстава для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мова йде про помилку, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, встановлених\~ст. 11 Цивільного кодексу України, якою, в свою чергу передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. \~Згідно п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Відповідно до\~ст..141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2). Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.8\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються\~\~на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 137 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 2). Відповідно до ч.3\~ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю\~справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом\~наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною\~позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4) Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, з відповідача повинні бути стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн иа судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved