Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

В липні 2019 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому свої вимоги обґрунтувала наступним чином. 23 жовтня 2008 року між нею та відповідачем - приватним підприємством "БАЯ" (далі - ПП "БАЯ") був укладений договір оренди землі, площею 8,11 га, яка належить їй на праві приватної власності, і розташована в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області. Строк оренди складав 49 років. Посилалася на те, що орендар не виконує умови укладеного договору, в тому числі, не сплатив орендну плату в 2016, 2017 та 2018 роках, тому просила розірвати укладений між ними договір оренди землі. В судове засідання позивачка не з`явилась, від її представника надійшла заява з проханням здійснити розгляд справи за його відсутності, а позов задовольнити, в інших засіданнях і під час розгляду справи їх представник позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судові засідання не з`явився, про їх дату та час був судом повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився. Суд, дослідивши докази в справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 23 жовтня 2008 року між позивачкою [PERSON] та ПП "БАЯ" був укладений письмовий договір оренди її земельної ділянки, площею 8,11 га, кадастровий номер 4823380700:01:001:0819, яка знаходиться в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області. 05 листопада 2008 року договір був зареєстрований в державному органі. 24 липня 2012 року приватне підприємство «Бая» передало земельну ділянку позивача у суборенду до ТОВ «Бая-Агро» строком на 7 (сім) років. Виходячи з положень ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про оренду землі" вони є укладеними з моменту державної реєстрації. Строк оренди за договором складав 49 років, а мета користування землею - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п. 9 та п. 11 договору, орендна плата на рік складала 3 % від оціночної вартості земельної ділянки у гривнях або натуральною платою за згодою, і повинна була вноситися не пізніше 1 листопада поточного року. Розмір орендної плати повинен був переглядатися один раз на три роки. Главою 5 Земельного кодексу України передбачені види земель сільськогосподарського призначення, в тому числі і землі, призначені для виробництва сільськогосподарської продукції. Статтями 93 та 96 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувач зобов`язаний забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних зі встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом України "Про оренду землі" № 161-ХІV від 06 жовтня 1998 року (зі змінами) в статті 25 передбачені обов`язки орендаря, в тому числі: виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", де визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Отже, закон пов`язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у зв`язку з невиконанням сторонами обов`язків, передбачених укладеним між ними договором. Так, відповідно до п. 38 договору оренди його дія може бути припинена шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором. 24 липня 2012 року між ПП "БАЯ" та ТОВ "БАЯ-АГРО" укладено договір суборенди вищезазначеної земельної ділянки строком на 7 років. У п.2.4 вказаного договору сторонами визначено, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 156 183,83 грн. З листа Головного Управління ДФС у Миколаївській області Очаківського управління вбачається, що згідно отриманих відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків суми виплачених доходів та утриманих податків ПП «Бая» на користь [PERSON] від надання в оренду земельної ділянки не відображено. Таким чином, ПП «Бая» не виконало взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати орендної плати, систематично порушуючи їх, на час розгляду справи має заборгованість не менш як за три роки поспіль, зокрема за 2016-2018 роки, як на то посилається позивач. Виходячи з того, що відповідач, як орендар земельної ділянки [PERSON] не виконує умови договору оренди і не сплатив їй орендну плату за три роки, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а договір - розірвати. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при поданні позову до суду в сумі 768 грн. 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved