Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит», в якій просить: - визнати поважними причини пропуску строку на подання [PERSON] вимог кредиторів до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит»; - стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит», МФО 300001, код ЄДРПОУ 09807856, що розташовано за адресою: вул. Артема, 60, м. Київ, 04050, на користь [PERSON], згідно договору банківського (вкладу депозиту) № 2251/24-13 у банківському металі ФSК «Золотий» у розмірі 69433,00 грн. - зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит» визнати [PERSON] кредитором [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит»,\~ а саме, включити його [PERSON] до реєстру акцептованих кредиторів [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит»; - стягнути з відповідача судовий збір.\~\~ У судове засідання зявився позивач. У судове засідання відповідач -1,2 не зявився. Представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «[PERSON] та кредит» подав до суду заперечення, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. При розгляді питання щодо предметної юрисдикції даної позовної заяви, судом встановлено. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.12.2016 року по справі № 805/4420/16а закрито провадження у справі. Ухвала мотивована тим, що Верховний суд у постанові від 15 червня 2016 року № 21-286а16 зазначив, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати в господарських справах Верховного суду України на спільному засіданні вирішували питанняч про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у спорі цієї ж категорії і у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 21-484а15) вказала, що виходячи із системного аналізу частини 3 ст. 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про банки та банківську діяльність», пунку 6 ст. 2 закону № 4452- VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникли на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатись за правилами господарського судочинства. Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.02.2017 року по справі № 905/392/17відмовлено в прийнятті позовної заяви. Ухвала мотивована тим, що законодавством не передбачена виключна підвідомчість господарському суду справ за майновими вимогами до банку, який ліквідується на підставі рішення Національного банку України. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про розгляд вказаної позовної заяви в порядку цивільного судочинства судом загальної юрисдикції. 30.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством "Банк "[PERSON] та кредит" укладено договір банківського вкладу (депозиту) №2251/24-13 у банківському металі Ф&К "Золотий". Для розміщення депозиту, банк відкрив на ім'я [PERSON] рахунок № 26353001959/2635.2.0.099154.02 у банківському металі Золото, на який позивачем було внесено банківський метал, загальною вагою 70.00 (сімдесят цілих 00 сотих) грама або 2.25 (дві цілих двадцять п'ять сотих) тройських унцій металу, на строк з 30.01.2013 року по 30.01.2015 року, зі сплатою процентів у розмірі 2.75% річних (и. 1.1. 1.2 вищевказаного договору). Згідно до п.1.1 договору, станом на день підписання договору, вартість залученого за цим договором Банківського металу,становить\~ 69 433,00 гривень (шістдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять три гривні 00 копійок). 10 вересня 2015 року, між позивачем та [PERSON] акціонерним товариством "[PERSON] та кредит" була підписана додаткова угода № 1 до договору-заяви №2251/24-13 від 30.01.2013 року про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К в іноземній валюті. Згідно п.1 цієї угоди, сторони домовились продовжити строк розміщення грошових коштів у розмірі 2,25 (дві цілих двадцять п'ять сотих) тройських унцій металу, на строк з 10.09.2015 року по 10.09.2016 року, зі сплатою процентів у розмірі 2.25% річних. По закінченню дії вищевказаної угоди до договору, 11.09.2016 року позивач звернувся у до банку з вимогою про повернення банківського вкладу, але ж банк відмовив йому у зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації банку. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ПК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, но звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обовязок,\~ а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором\~ або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «[PERSON] та Кредит» визнано неплатоспроможним. Постановою правління Національного банку України від 18 грудня 2015 року № 898 відповідно до ст. 77 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «[PERSON] та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Відповідно до постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року №230 розпочато процедуру ліквідації банку. Правові засади і порядок ліквідації банку визначені ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначений закон є спеціальним відносно даних правовідносин та встановлює окремий порядок задоволення вимог кредиторів банку. Згідно з положеннями ч. 5 ст.45 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківських ліцензій ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Частиною 2 ст. 49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 даного закону Фонд визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними що містяться у розпорядженні Фонду, та у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно правовими актами Фонду. У встановлений законодавством строк для звернення с заявою про свої вимоги до банку не звертався у зв'язку з веденням воєнних дій у м. Красногорівка та моєю відсутністю в період строку подання заяви за межами України. Відповідно до ч. 1ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані: легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування «тероризму», передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта, щодо розпоряджання грошовими коштами, знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-V1 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані - правовідносини. Таким чином, вважаю, що правові відносини між мною та відповідачами врегулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до ст. 36 вказаного Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Враховуючи вищевказаний порядок, в жовтні 2016 року позивач вказує, що звернувся до вповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення до реєстру кредиторів та повернення банківського вкладу, згідно договору банківського (вкладу депозиту) №2251/24-13 у банківському металі Ф&К "Золотий", у розмірі 69433,00 гривень шістдесят девять тисяч чотириста тридцять три гривні 00 копійок). Але ж до теперішнього часу ніякої відповіді він не отримав, в усній формі йому порадили звернутися до суду. (Копія заяви додається до позову). Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Частиною 5 ст. 110 Цивільного процесуального Кодексу, передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання перебування споживача. Оскільки найсуперечливішими й дискусійними у судовій практиці є питання щодо застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин з надання фінансово-кредитних послуг, страхування, туристичних послуг та договорів, за якими організації залучають кошти громадян для будівництва житла, на ці питання звертає окрему увагу Аналіз Верховного Суду України судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 pp.) від 01.02.2013 року. Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законі України «Про захист прав споживачів». Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» терміни споживчий кредит, фінансова установа, фінансова послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з преамбулою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредиті спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема; залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін. Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р.\~ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). До того ж. відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», клієнт банку будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Тобто, виходячи з наведеного, відносини, які склалися з договору банківського вкладу підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вважаю, маю право вибору на подачу позову за місцем свого проживання, \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушення їх прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України,з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) збір. 1 % від ціни позову, що становить : 69 433,00 гривень (шістдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять три гривні 00 копійок) - вартість залученого за договором вкладу банківського металу (п. 1.1 Договору) х 1% = 6943,00грн.

Outcome: approved