Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

07 вересня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Об*єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, третя особа: [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] року померла її бабуся - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], та дві земельні ділянки, які розташовані за тією ж адресою, площею 0,2500 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та полощею 0,1421 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, які належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також державного актуна право власності на земельну ділянку. Спадкоємцями після смерті [PERSON] залишилися її діти: батько позивача - [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину у рівних частках, тобто по 1/2. Батько позивача [PERSON] за життя не оформив своїх спадкових прав та помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] позивач як єдина спадкоємиця звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак, постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскількивідсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Тому позивач звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що надала відповідну заяву (а.с. 114). Представник відповідача об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, просив розглянути цивільну справу у відсутності представника відповідача, рішення ухвалити на розсуд суду, про що надав до суду відповідну заяву (а.с.118-119). Третя особа [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти заявлених вимог позивача, просила справу розглянути без її участі (а.с. 112). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується наданаю позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року Виконавчим комітетом Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис № 5 (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 18 березня 1994 року за реєстровим №1-410 (а.с.20), загальна ринкова вартість якого станом на 31 серпня 2018 року згідно звіту про оцінку нерухомого майна № 180-231/02, виготовленого КП «Бюро техничної інвентарізації» м. Словянська, становить 40722,00 гривень (а.с.23-47); - земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,2500 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Рубцівською сільською радою 18 лютого 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 248 (а.с. 48), відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER] від 30 серпня 2018 року, виготовленого субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], ринкова вартість земельної ділянки становить 50275,00 гривень (а.с.55-77); - земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,1421 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Рубцівською сільською радою 18 лютого 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 248 (а.с. 48). Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER] від 30 серпня 2018 року, виготовленого субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], ринкова вартість земельної ділянки становить 27155,00 гривень (а.с.78-94). Вказане майно належало [PERSON] на праві власності, що підтверджується наданими позивачем копією Витягу про державну реєстрацію прав КП "Бюро техначної інвентарізації" м. Слов"янськ № 28233999 від 03 грудня 2010 року (а.с. 21, 22), копіями Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1402918712017 та № НВ-1402918702017 від 10 листопада 2017 року (а.с. 49 - 54). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] були син померлої - [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 24 листопада 1954 року, актовий запис № 1512 (а.с. 15), та донька померлої - [PERSON] у рівних частках - 1/2 частці. Згідно інформації, наданої 18 вересня 2018 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом 03 липня 2010 року завдена спадкова справа № 355/2010 після смерті померлої [INFO] року [PERSON], з іншими заявами прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався (а.с. 111). Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, [PERSON], оскільки проживав з померлою [PERSON] на момент її смерті, фактично прийняв спадщину, однак, за життя не оформив своїх спадкових прав та [INFO] року помер, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 735 (а.с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина відповідно на: 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1421 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], призначену для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є донькою померлого [PERSON], що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого 07 січня 1988 року (а.с. 17), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 09 жовтня 2009 року, згідно з яким позивач змінила своє дошлюбне прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", актовий запис № 9 (а.с. 18), та копією рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 червня 2014 року, згідно з яким після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище "[PERSON]" (а.с. 19). Таким чином, позивач [PERSON] як донька померлого [PERSON] має право на спадкування у першу чергу. Згідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно відомостей, наданих 18 вересня 2018 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., 15 грудня 2015 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 595/2015, з іншими заявами про прийняття спадщини чи відмову від її прийняття до Лиманської нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с. 111). В серпні місяці 2018 року [PERSON] як єдина спадкоємиця після смерті [PERSON] звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак, постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Семенової І.М. від 28 серпня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на ім"я померлого на 1/2 частку житлового будинку та земельних ділянок (а.с.96). Отже, на даний час позивач позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися 1/2 часткою житлового будинку та земельних ділянок, що входять до спадкового майна та належать їй в порядку спадкування. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України,ЦК України,ЗК УкраїнитаЦПК України. Так, згідно із ст. ст. 41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно дост. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3ст.1296 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силуст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Статті 81 та131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1ст.1297 ЦК України). Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки житловий будинок та земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS], правомірно належали [PERSON], та 1/2 частку яких відповідно до встановлених законодавством вимог прийняв у спадщину батько позивача - [PERSON]. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved