Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1.Позивача: [PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн. Мотивує тим, що 25.08.2018 вантажний потяг № 1615, рухаючись зі сторони ст.Здолбунів у напрямку ст.Львів, на станції "Дубно" (102 км 6 пікет) скоїв наїзд на [PERSON] , 1955 р.н., яка внаслідок отриманих травм померла. 26.08.2018 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі за текстом - ЄРДР) за № 12018180000000484 та розпочато досудове розслідування, а 24.09.2019 кримінальне провадження закрито. З посиланням на постанову Касаційного цивільного суду від 01.09.2020 №357/6237/19-ц, постанову №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, ст.1167, 1187 ЦК, обгрунтовує, що між наїздом на загиблу електровоза ВЛ80к №390 на станції "Дубно" та смертю останньої наявний причинно-наслідковий зв`язок. Власником джерела підвищеної небезпеки, електровоза ВЛ80к №390, є Акціонерне товариство "Українська Залізниця", а машиніст потяга [PERSON] працює в виробничому підрозділі "Локомотивне депо Львів-Захід" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" з 10.12.2008 року, де і зараз займає посаду машиніста електровоза. Позивач - це чоловік загиблої [PERSON] , одружились в 1974 році, народили та виховували трьох дітей і до моменту смерті дружини прожили разом 45 років. Такий факт безумовно свідчить про стійкість життєвих зв`язків, що був зруйнований смертю. Відновити попередній стан неможливо. Позивач позбавлений можливості розраховувати на підтримку та допомогу дружини, яка робила вагомий вклад в забезпечення його життя. Він пенсіонер, невеликої пенсії ледь вистачає на прожиття. Загибла також була пенсіонером та отримувала пенсію, тому робила вагомий внесок до сімейного бюджету. Отже зі смертю дружини позивач втратив і матеріальну підтримку від неї. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, але просить стягнути 300 000 грн. 1.2. Відповідача: Представник відповідача 11.10.2021 подала відзив, згідно якого просила відмовити в позові з посиланням на п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ч.2 ст.1193 ЦК України, Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Мінтранспроту України №54 від 19.02.1998, зареєстровано в Мінюсті України №193/2633 від 24.03.1998 (далі - Правила), відповідно до пунктів 2.5., 2.6, 2.10., 2.20 яких пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.; проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів. При слідуванні поїзда №1615 (локомотив ВЛ-80к №390) по першій головній колії станції Дубно, локомотивна бригада помітила людину, яка намагалась перейти з велосипедом через колію по пішохідному переході, не звертаючи увагу, що слідує вантажний поїзд. Згідно довідки розшифровки швидкостемірної стрічки потяг слідував із швидкістю 32 км/год при допустимій 70 км/год, гальмівний шлях 300 метрів. Дотримавшись пункту 2.6 Розділу 2 Правил, де забороняється переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м., то смертельного випадку можна було б уникнути. Вина локомотивної бригади у даній дорожньо-транспортній пригоді відсутня. Проте, у даному випадку [PERSON] допущена груба необережність - це перебування на коліях, внаслідок чого вона знехтувала Правилами безпеки руху на залізничному транспорті. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.130), а також додатково письмові пояснення (а.с.131-132). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у позові. Крім того, за клопотанням позивача, ухвалою суду від 25.08.2021 витребувано від Слідчого управління ГУНП в Рівненській області для огляду в судовому засіданні всі матеріали кримінального провадження ЄРДР №12018180000000484 від 26.08.2018, що надійшли до суду 09.12.2021 (а.с. 28, 129), оглянуті в судовому засіданні 13.12.2021. Також 07.10.2021 представник відповідача подала заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки відповідачем пропущено строк для подання такого клопотання та не доведено, що причини пропуску строку є поважними. Ухвалу суду про відкриття спрощеного провадження отримано відповідачем 24.09.2021 (а.с.41), строк закінчився 29.09.2021, при цьому будь-яких перешкод для розгляду справи немає. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 25.08.2018 вантажний потяг № 1615 рухаючись зі сторони ст.Здолбунів у напрямку ст.Львів, на станції "Дубно" (102 км 6 пікет) скоїв наїзд на гр. [PERSON] , 1955 р.н., яка внаслідок отриманих травм померла. 26.08.2018 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018180000000484. Кримінальне провадження№12018180040000484 від 26.08.2018 закрито постановою заступника начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області Гонтара О.А. від 24.04.2019 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.284 КК України, в діянні [PERSON] . Згідно постанови, машиніст [PERSON] , керуючи локомотивом ВЛ80к №390 (вантажний поїзд №1615) в м.Дубно застосував екстрене гальмування по причині раптової появи людини на колії, яка почала переходити колію з правої сторони на ліву, була одягнена в темний одяг і вела з собою велосипед, на сигнали великої гучності не реагувала, застосував екстренне гальмування, але наїзду уникнути не вдалося. Потерпілим був [PERSON] . Постанова не оскаржувалась і на даний час чинна. В матеріалах справи містяться і аналогічні пояснення допитаних свідків, письмові докази, що підтверджують що [PERSON] слідував із дозволеною швидкістю, по дозволяючих сигналах світлофорів, подавав сигнали великої гучності для попередження наїзду. Про наближення поїзду було оголошено по гучномовному парковому зв`язку. Протоколом огляду місця події від 25.08.2018 та схемою до нього підтверджується, що загибла переходила колії з велосипедом, який лежить поруч. Згідно Висновку експерта №117 від 19.09.2018 незадовго до смерті [PERSON] вживала алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлено при судово-токсикологічному дослідженні в крові з її трупа етиловий спирт в концентрації 2,80 проміле, що може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Згідно цього ж висновку між спричиненням [PERSON] залізнично-транспортною пригодою тілесних ушкоджень і настанням її смерті ісунє прямий причинно-наслідковий зв`язок. [PERSON] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.19). Позивач є чоловіком загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 10.02.1974 (а.с.20). Згідно відповіді АТ «Укрзалізниця» від 08.07.2021, електровоз серії ВЛ80к №390 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с.18). Згідно довідки розшифровки 25.08.18р., поїзд № 1615 електровоз ВЛ-80- 390 в складі машиніста електровоза Бажан та п/м електровоза Язев, відправився з ст. Козятин о 15год 58хв. Виконана перевірка гальм на ефективність на 4км пк5. Гальмівний шлях в межах встановлених норм. По ст. Дубно о 21год. 46хв. зафіксовано застосування екстреного гальмування з розрядкою гальмівної магістралі до 0 кг/см2, швидкість під час екстреного гальмування становила 31км/год, гальмівний шлях склав 300м., розрахунковий -320м (а.с.109). Відповідно до акту огляду електровоза, що підписано працівниками залізниці, встановлено: автогальмівне обладнання електровоза ВЛ-80к - 390 справне, сигнали великої та малої гучності справні, буферні ліхтарі та прожектор в справному стані (а.с.110). IV. Норми права, які застосував суд. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пунктів 2.5., 2.6, 2.10., 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Мінтранспроту України №54 від 19.02.1998, зареєстровано в Мінюсті України №193/2633 від 24.03.1998, пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.; проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів. Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Судом встановлено, що померла загинула, оскільки у стані алкогольного сп`яніння переходила залізничні колії, порушивши Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Між спричиненням [PERSON] залізнично-транспортною пригодою тілесних ушкоджень і настанням її смерті ісунє прямий причинно-наслідковий зв`язок. Дослідивши докази, суд робить висновок, що спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого в даному випадку не було. Моральна шкода позивачу завдана смертю його дружини, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивача душевні страждання; відновити становище, яке існувало до смерті дружини у житті позивача неможливо, тому йому необхідно відшкодувати моральну шкоду. Однак, суд враховує стан сп`яніння померлої і перехід залізничної колії у місці, яке для цього не пристосовано, що свідчить про грубу необережність потерпілої, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. З огляду на те, що позивач просив стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 300000 грн, то з урахуванням зазначених обставин стягненню підлягає сума у розмірі 100000 грн, що на думки суму є справедливим відшкодуванням у даному випадку. Враховуючи усе вищевикладене, суд задовольняє позов частково.

Outcome: partial