Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа [PERSON], про визнання правовідносин за договором поруки № 81345 від 22 грудня 2006 року припиненими, посилаючись на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки пред'явивши вимогу в 2013 році (лист вих. №9123064Р2 від 25.01.2013 р.) про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців,тобто до 25.07.2013 p., починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. В судове засіданні позивач не з'явився. Про день, місце та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Направив до суду заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутності та висловив позицію про підтримання позовних вимог. Відповідач повідомлявся вчасно та належним чином. Свого представника в судове засідання не направив. Будь-яких повідомлень про неявку свого представника суду не направляв. А тому суд на підставі положень п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу за відсутності такого учасника. Суд, оголосивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.12.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 81345, відповідно до умов якого позивач поручився за належне виконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №11112111000 від 01 лютого 2007 p., а саме погашення суми Основного договору - 300 000 (триста тисяч) доларів США. Відповідно до п. 3.1 договору поруки, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника. При цьому пунктом 2.2. договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими для виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги рекомендованим листом. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За приписами ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Згідно з частиною першою статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Судом встановлено, що в договорі поруки від 22.12.2006, укладеному між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що умова пункту 3.1 договору поруки про дію поруки до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки за спливом встановленого законом часу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Разом із цим, встановлені частиною четвертою статті 559 ЦК України строки, після закінчення яких порука припиняється, не відносяться до позовної давності. Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної правової норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623 цс 17. В ході судового розгляду встановлено, що банк звернувся до [PERSON] із вимогою від 25.01.2013 вих. № 9123064Р2_1/25/2013 про погашення наявної заборгованості у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій за кредитним договором, укладеним між банком та [PERSON] Суд погоджується з доводами позивача про те, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом 25.01.2013, ПАТ «ДЕЛЬТА-БАНК», відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і з цього моменту почав перебіг термін пред'явлення позову до поручителя. Враховуючи те, що в договорі поруки не встановлено чіткий строк її дії, при цьому строк основного зобов'язання встановлений, поряд з цим він є зміненим, у зв'язку із направленням банком вимоги від 25.01.2013, то суд приходить до висновку про те, що банк повинен був пред'явити позов до поручителя протягом 6 місяців починаючи з 25.01.2013. Узагальнюючи вищенаведене є всі підстави прийти до висновку, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. В своїй позовній заяві [PERSON] вимагає визнання припиненими правовідносини за договором поруки № 81345 від 22 грудня 2006 року без конкретизації дати їх фактичного припинення. Отже враховуючи вище наведене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про визнання правовідносин за договором поруки №81345 від 22.12.2006 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] припиненими з 26 липня 2013 року. Враховуючи викладене,

Outcome: partial