Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», у якій просить визнати недійсним договір фінансового лізингу 003138 від 22.02.2016р. укладений між ними застосувавши наслідки недійсності правочину. Вимоги обґрунтував тим, що предметом лізингу є автомобіль марки «Chevrolet Tracker LT», який відповідач зобов'язується придбати у власність та передати у користування йому як лізингоодержувачу у строк та на умовах згідно договору, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Перед укладенням договору представник відповідача в усній формі роз'яснив йому - позивачу, що спершу він повинен внести на рахунок відповідача авансовий платіж за автомобіль в сумі 110 000 грн., після чого з ним буде укладено договір лізингу, і вже через два дні відповідач передасть йому предмет лізингу в користування, і тоді ж він має сплатити решту суми. Цього ж дня - 22.02.2016р. він сплатив відповідачу 110 000,00 грн., що підтверджено квитанцією банку, де призначення платежу зазначено: "Авансовий платіж ЗГ Дог Фінансового Лізингу № 003138 від 22.02.2016р. від [PERSON]". Такою ж квитанцією підтверджено додатково понесені ним витрати на оплату комісії за послуги банку в розмірі - 1320,00 грн. Однак, по спливу обіцяних двох днів після внесення авансу та укладення договору предмет лізингу йому так і не було передано. На його телефонне звернення до відповідача отримав відповідь, що внесені ним 110 000 грн. є частковою оплатою вартості автомобіля: 65900 грн. авансовий платіж, а 44100 грн. адміністративний платіж, натомість для отримання автомобіля йому треба здійснити ще цілий ряд платежів, - суттєво більших та таких, що не були обумовлені під час попередніх переговорів при укладенні договору. Детально вивчивши громіздкий за обсягом та складністю договір, зауважив у ньому ряд дискримінаційних щодо лізингоотримувача умов. Вважає договір укладеним з ознаками нечесної підприємницької практики зі сторони відповідача, а умови договору несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності і з істотним дисбалансом прав та обов'язків на шкоду споживачу, що відповідно до положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання такого договору недійсним. Окрім того, вказаний вважає вказаний Договір нікчемним, оскільки не додержана вимога закону щодо нотаріального посвідчення договору. Вважає, що повинні бути застосовані наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України. Представник позивача [PERSON] та позивач в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи, тому суд вважає його неявку неповажною. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 лютого 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 0031389 (далі Договір) з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: автомобіль марки ««Chevrolet Tracker LT» (а.с. 11-20). Відповідно до квитанції від 22 лютого 2016 року № (а.с.21), [PERSON] сплатив ТзОВ " Лізингова компанія "Ваш Авто" грошові кошти в сумі 110 000 гривень. Призначення платежу у квитанції зазначено як "Авансовий платіж ЗГ Дог Фінансового Лізингу № 003138 від 22.02.2016р. від [PERSON]". В подальшому позивач на своє звернення до відповідача отримав листа (а.с.23) де йому було роз'яснено, що сплачені ним 110 000 грн. є частковою оплатою вартості автомобіля: 65900 грн. авансовий платіж, а 44100 грн. адміністративний платіж. Суд, вивчивши умови договору, встановив, що згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже такі умови є несправедливими. Несправедливими також є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв?язку з розірванням або невиконанням ним договору; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно з п. 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу. Ст. 10 Договору передбачає, що у разі відмови лізингоодержувача і від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмету лізингу, лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, а лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу, при цьому сплачені споживачем платежі поверненню не підлягають. Нечітке визначення підстав зміни розміру платежів, вартості предмету лізингу та порядку перерахунку з одночасним правом в односторонньому порядку змінювати ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Окрім того, право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати та розривати договір (п. 10.15.) жодним чином не урівноважується і не симетрується з аналогічним правом лізингоодержувача, для якого, натомість, встановлені жорсткі зобов'язання та непропорційно великі розміри штрафу. Так, очевидно несправедливим та спрямованим на обмеження прав та шкоду споживачеві вбачається п. 10.14 Договору, яким передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення. Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Отже, положення ст. 10 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору. Несправедливим є також умови п. 12.1. ст. 12 Договору, які надають відповідачу право не повертати суму сплаченого адміністративного платежу, а також частину авансового платежу у випадку розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача у випадку неотримання транспортного засобу. Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов (п. 1.4 ст. 1 п. 5.4. ст.5, п.п. 10.15, 10.14 ст. 10, п. 12.1. ст. 12). Згідно ч. 5,6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Таким чином, суд вважає, що визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому. Однак, під час розгляду позовних вимог щодо недійсності Договору, судом було встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним. Суд прийшов до такого висновку з огляду на таке. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові №6-2766цс15, яка, відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України повинна враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 22.02.2016р. Договору Фінансового Лізингу № 003138 укладений між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто", нотаріально посвідчено не було, а отже такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про недійсність правочину (договору), який за своєю правовою природою є нікчемним і його недійсність встановлена законом, оскільки при його укладенні не було додержано сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, наступне визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності судом встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, повинен одночасно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. За таких обставин, суд вважає, що до нікчемного правочину - Договору Фінансового Лізингу № 003138 від 22.02.2016р. укладеного між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто", необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім платіж на користь відповідача в сумі 110 000 гривень. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої комісії за прийом платежу згідно тарифів банку в розмірі 1320 грн., суд вважає за необхідне відмовити у зв'язку із необґрунтованістю, оскільки вказана сума не була перерахована на користь ТзОВ "Лізінгова компанія "Ваш Авто", а входить у складову частину банківських операцій. В силу ст.88 ЦПК України та ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь державного бюджету суми судового збору в розмірі 1100 грн. 00 коп.

Outcome: partial