Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідачів на його користь 270763,97грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 3000,00грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 2697,64грн. сплаченого судового збору, мотивуючи тим, що 02.09.2018р. відповідач [PERSON] , керуючи належним відповідачу [PERSON] ТЗ "Chevrolet Lacetti", д.н.з. [NUMBER] , і рухаючись по проспекту Броварському в місті Києві, при виникненні перешкоди у вигляді автомобіля, що зупинився попереду, не вжив заходів для зменшення швидкості і зупинки ТЗ, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з належним позивачу ТЗ "Mersedes", д.н.з. [NUMBER] , що рухався попереду, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту від даних пошкоджень визначено в сумі 369763,97грн. Матеріальні збитки в сумі 100000грн. відшкодовані позивачу страховиком ПрАТ "СК "Брокбізнес", в якій на момент вчинення ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідачів. Позивач просить стягнути з водія, що є винуватцем ДТП, та з власника транспортного засобу, яким здійснено зіткнення і завдано шкоду майну позивача, шкоду, не покриту страховою виплатою, а саме різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та заподіяними позивачу матеріальними збитками. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно (неодноразово) не явилися в судове засідання; були повідомлені належним чином, шляхом направлення їм рекомендованих листів за адресою їх місця проживання, відзив на позов не подали. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. З наданих позивачем доказів встановлено: Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2018р. водій [PERSON] , який керував автомобілем "Chevrolet Lacetti", д.н.з. [NUMBER] , визнаний винуватим у вчиненні адмін.правопорушення за ст.124 КУПАП - за фактом ДТП, що мала місце 02.09.2018р. згідно постанови, 02.09.2018р. водій [PERSON] , керуючи ТЗ "Chevrolet Lacetti", д.н.з. [NUMBER] , по проспекту Броварському в м. Києві, при виникненні перешкоди у вигляді автомобіля, що зупинився попереду, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки свого ТЗ, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого сталося зіткнення з належним позивачу ТЗ "Mersedes", д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого даний автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП- з нереабілітуючої підстави (закінчення строку притягнення до адмін. відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіль "Mersedes", д.н.з. [NUMBER] зареєстрований на праві власності за позивачем [PERSON] Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик ПрАТ "СК "Брокбізнес", забезпечений транспортний засіб "Chevrolet Lacetti", д.н.з. [NUMBER] , страхувальник [PERSON] . На підтвердження завданої шкоди та її розміру позивачем надано Згідно наданого позивачем звіту №7214/09/18 про оцінку транспортного засобу вантажного автомобіля "Mersedes-Benz", моделі Sprinter 518CDi, д.н.з. [NUMBER] , виконаного ТОВ "Сател Груп", сертифікат суб`єкта оціночної діяльності 728/16 від 26.09.2016р., замовник [PERSON] , мета оцінки: визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ; дата оцінки 4.09.2018р., дата завершення звіту 6.09.2018р., згідно даного Висновку - вартість матеріального збитку 369763,97грн. Як пояснив позивач, частково завдана шкода йому відшкодована страховиком відповідальності водія-заподіювача шкоди - в розмірі страхової суми , визначеної договором страхування - 100000грн. (ліміт відповідальності страховика). Згідно ст.1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1166 ЦК - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та для інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦКУ - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 ЦК України врегульовано правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Згідно ч.1 ст.1188 шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1190 ЦК України визначено правила відшкодування шкоди, завданої спільно кількома особами, і згідно таких приписів: Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: зокрема, 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Ч.3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Ч. 4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Так, згідно ч .1. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З наданих доказів встановлено факт ДТП і пошкодження майна позивача (автомобіля); встановлено належність пошкодженого майна позивачу, який є власником майна; встановлено, що заподіювачем шкоди (особою, що пошкодила майно позивача) є водій [PERSON] , який керував автомобілем "Chevrolet Lacetti", д.н.з. [NUMBER] , - внаслідок зіткнення з яким пошкоджено автомобіль, належний позивачу; в судовому порядку встановлено вину водія [PERSON] в даній ДТП (протиправність його дій) і відповідно його вину (протиправність) в заподіянні матеріальної шкоди позивачу. Таким чином, за приписами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК та ч.1 ст.1166 ЦК України , сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки, - у позивача виникло право вимагати повного відшкодування завданої йому шкоди, а у заподіювача шкоди виникло деліктне зобов`язання по її відшкодуванню. Оскільки володільцем джерела підвищеної небезпеки і безпосереднім заподіювачем шкоди був водій [PERSON] , який на законній підставі керував транспортним засобом, то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло безпосередньо у нього як у заподіювача шкоди і володільця джерела підвищеної небезпеки на час ДТП, в якій заподіяно шкоду. Щодо розміру шкоди, яка має бути відшкодована позивачу, то суд виходить з наступного: Позивач має право на повне відшкодування завданої шкоди, яка згідно приписів закону, що регулює дані питання відшкодування шкоди, визначається або вартістю втраченого (знищеного) майна - у разі його знищення (втрати), або шляхом заміни на аналогічне не пошкоджене майно, або шляхом відшкодування розрахованої вартості відновлювального (до попереднього стану) ремонту пошкодженого майна, або за фактично понесеними збитками на відновлення пошкодженого майна від отриманих пошкоджень. Право вибору способу відшкодування завданої шкоди надається потерпілій особі, тобто у даному випадку позивачу. Згідно ст.14 ЦКУ цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виходячи з даних приписів закону на відповідача не може бути покладене зобов`язання по відшкодуванню шкоди у розмірі, більшому , ні це передбачено законом. І незалежно від обраного потерпілим способу відшкодування шкоди, підлягає відшкодування дійсно завдана шкода, що виключає можливість покладення на заподіювача шкоди обов`язку по відшкодуванню незавданої ним шкоди (необґрунтоване збільшення відповідальності) або у розмірі, що перевищує розмір дійсно завданої шкоди. Виходячи з цих основних правил регулювання відшкодування шкоди, визначених законом, у разі відшкодування шкоди шляхом стягнення вартості відновлювального ремонту, вартість такого ремонту визначається, виходячи з того, що майно має бути відновлене до того стану, в якому воно було до його пошкодження , тобто у разі пошкодження майна з суттєвим фізичним зносом, у заподіювача шкоди є деліктне зобов`язання відшкодувати вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, тобто х урахуванням коефіцієнту зносу на складові, які підлягали заміні на нові. Таке правило забезпечує неможливість відновлення пошкодженого зношеного майна до стану нового за рахунок заподіювача шкоди. Потерпілий має право на отримання відшкодування вартості відновлювального ремонту без урахування зносу виключно у випадку, коли неможливим було відновити пошкоджену деталь (складник) до попереднього стану без її заміни на нову, - при доведеності того, що пошкоджена деталь (складник) знята з виробництва чи не може бути відновлена у інший спосіб (вимушене оновлення). Наявність таких обставин повинен довести позивач. Натомість позивач доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав. Тому при відсутності доведеності наявності вказаних умов і обставин - відсутні підстави для покладення на заподіювача шкоди обов`язку по відшкодуванню вартості відновлювального ремонту без урахування зносу. Також суд враховує, що відшкодуванню у спосіб виплати потерпілому повної вартості пошкодженого майна може мати місце лише у випадку його повної втрати або повного знищення, коли або взагалі є неможливим відновлення втраченої/пошкодженої речі або таке відновлення є економічно недоцільним через перевищення вартості ремонту над вартістю самої речі. У останньому випадку особа, яка відшкодувала вартість пошкодженого майна, має право на отримання у свою власність пошкодженого майна або рештків, що залишились від нього (або вирахування вартості таких рештків). Таке правило забезпечує потерпілому його право на повне відшкодування шкоди і одночасно убезпечує заподіювача шкоди від подвійного стягнення. Так само і за тою ж логікою врегульовано питання відшкодування шкоди Законом «Про страхування», яким надано право потерпілому обрати спосіб відшкодування, і яким визначено поняття знищеного майна, і згідно даних приписів закону у разі залишення страхувальником пошкодженого майна собі, відшкодовується різниця між вартістю майна до пошкодження і вартістю майна після пошкодження (вартість рештків), або вартість відновлювального ремонту у разі його доцільності. У даному випадку позивач пошкоджений автомобіль залишив собі, тим самим обравши спосіб відшкодування шкоди: стягнення вартості відновлювального ремонту пошкодженої речі. Позивач посилається на «Звіт про оцінку транспортного засобу» (вантажного автомобіля "Mersedes-Benz", моделі Sprinter 518CDi, д.н.з. [NUMBER] №7214/09/18), виконаний ТОВ "Сател Груп". В даному Звіті у Висновку визначено вартість матеріального збитку в сумі 369763,97грн. саме цю суму просить стягнути позивач. Разом з тим, суд бере до уваги наступне: В описово-мотивувальній дослідницькій частині Звіту, в розділі 2.4. «Визначення ринкової вартості КТЗ на момент пошкодження», вказано, що ринкова вартість (С) вантажного автомобіля "Mersedes-Benz", моделі Sprinter 518CDi, д.н.з. [NUMBER] на момент пошкодження складає 369763,97грн. В таблиці 1.4 - вказано рік виготовлення автомобіля 2008р.; в п.2.2. визначено строк експлуатації від дати виготовлення до дати оцінки 4.09.2018р.»- 10,822років (129,9 місяців); в п.2.3. вказано фактичний пробіг за одометром 385,56км. В розділі 2.5 «Визначення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ» виведено фізичний знос (Ез) даного автомобіля : 0,85505. В розділі 2.6 «Визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ» вартість відновлювального ремонту (Свр) даного автомобіля складає 436791,53грн. В розділі 2.7 «Визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників» вартість відновлювального ремонту (Сврз) даного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників складає 211464,07грн. В розділі 2.9. «Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику», зазначено, що при порівнянні значення «С» 369763,97грн. (вартість КТЗ) з значенням «Свр» 436791,53грн. (вартість відновлювального ремонту без урахування зносу складників), величина Свр не менша за С, тому вартість збитку дорівнює ринковій вартості КТЗ - 369763,97грн. Таким чином, з наданого Звіту видно, що вказана позивачем сума, яку він просить стягнути з відповідача, є визначеною спеціалістом ринковою вартістю автомобіля (до пошкоджень в ДТП). Враховуючи, що пошкоджений автомобіль позивач залишив собі, враховуючи, що пошкоджений автомобіль має певну вартість і ринкову і товарну, що саме потерпілим прийнято рішення про подальшу долю пошкодженого автомобіля, - то відсутні підстави для висновку, що даний автомобіль знищений, або що він пошкоджений на стільки, що його відновлення ремонтом є неможливим, і тому відсутні підстави для відшкодування потерпілому повної вартості автомобіля. У такому випадку буде порушений принцип , встановлений ст.14 ЦК України (щодо зобов`язання лише в межах, передбачених законом або договором), і таке б визначення відшкодування призвело б до відшкодування понад дійсно завданої шкоди. Позивач не надав доказів на підтвердження вартості пошкодженого автомобіля (тобто автомобіля з урахуванням наявних на ньому пошкоджень, які отримані в даній ДТП), що виключає для суду можливість визначити розмір відшкодування у спосіб відрахування від повної вартості автомобіля вартості пошкодженого автомобіля, який залишився позивачу. Таким чином, відшкодування має бути визначене в розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля. Підстав для відшкодування шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту без урахування зносу суд не встановив. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що відновлення автомобіля без заміни певних деталей та складників на нові є неможливим, або що така заміна пояснюється зняттям з виробництва деталей та складників, що підлягають заміні. Таким чином, в межах розглядуваної справи, в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, позивач має право на відшкодування завданої йому шкоди у розмірі 211464,07грн. (сума визначена у наданому Звіті в розділі 2.7 «Визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників»). Відшкодувати завдану позивачу майнову шкоду зобов`язаний її заподіювач - водій [PERSON] . З урахуванням наявності договірних правовідносин, що виникли з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким була забезпечена в тому числі і цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , - шкоду, завдану в даній ДТП, яка є страховим випадком, повинен відшкодувати страховик відповідальності - ПрАТ СК «Брокбізнес» - але страховки зобов`язаний відшкодувати шкоду потерпілому лише в межах, обумовлених договором страхування, зокрема, в межах визначеної договором страхування страхової суми 100000грн. (ліміт відповідальності страховика). Страховик за даним страховим випадком здійснив позивачу страхову виплату в розмірі 100000грн., тобто свої договірні зобов`язання виконав у повному обсязі. За приписами статті 1194 ЦК України решту шкоди, непокриту страховою виплатою, в сумі 111464,07грн. (211464,07грн. мінус 100000грн.) повинен відшкодувати безпосередньо заподіювач шкоди - у даному випадку водій - винуватець в ДТП, тобто відповідач [PERSON] . Щодо підстав для покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди на відповідача [PERSON] як на власника транспортного засобу, яким заподіяно шкоду в даній ДТП майну потерпілого, то суд не вбачає для того законних підстав, виходячи з наступного: Суд виходить з приписів ст.1166 і ст.1188 ЦК України, згідно яких відповідальним за шкоду є заподіювач шкоди, тобто у даному випадку водій, який з законних підстав керував транспортним засобом і який був володільцем джерела підвищеної небезпеки. Оскільки позивач пред?являє позовні вимоги одночасно до двох відповідачів, покладає обов?язок щодо відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди одночасно і на винуватця ДТП і на власника транспортного засобу, винного у ДТП, не визначаючи при цьому частки відповідальності кожного з них окремо, то суд виходить з того, що позов заявлено про солідарне стягнення. У даному ж випадку відсутнє заподіяння шкоди спільними діями чи з спільним умислом, відсутні підстави для солідарної відповідальності обох відповідачів. Ніяких доказів з цього приводу суду не надано і крім того, позовна заява не містить таких обґрунтувань, тому відсутні підстави для застосування положень ст.1190 ЦК України. Судом встановлено, що станом на момент ДТП відповідач [PERSON] не здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не вчиняв будь-яких протиправних, винних по відношенню до позивача дій, внаслідок яких би позивачу було завдано шкоду. Принаймні позивач наявності таких обставин не довів. Відсутні законні підстави для визнання відповідача [PERSON] володільцем джерела підвищеної небезпеки станом на момент ДТП у розумінні статті 1187 ЦК України, так як джерелом підвищеної небезпеки є не саме майно (автомобіль), а діяльність, пов`язана з його використанням; і відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є особа, яка здійснює таку діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка керувала транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Сам по собі той факт, що відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу і відповідно має право володіння та користування своїм майном, не означає, що він є заподіювачем шкоди у даній ДТП є що він є відповідальним за заподіяну водієм шкоду. Позивачем не доведено наявність трудових відносин між власником транспортного засобу і водієм, тому відсутні підстави для застосування правил, встановлених статтею 1172 ЦК України. Так само не встановлено інших законних підстав для покладення на власника автомобіля відповідальності за завдану шкоду. Згідно ст.14 ЦКУ цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виходячи з даних приписів закону на відповідача [PERSON] з тих підстав, що він є власником автомобіля, при здійснені керування яким іншою особою було завдано шкоду позивачу, - не може бути покладене зобов`язання, виконувати яке він не зобов`язаний. Таким чином, відсутня сукупність тих обставин, які мають бути наявними для покладення на [PERSON] відповідальності за завдану шкоду: протиправність дій відповідача [PERSON] та причинно-наслідковий зв`язок безпосередньо між його діями і шкодою, завданою позивачу, а також відсутні інші правові підстави для покладення на нього такої відповідальності. Оскільки не встановлено підстав для стягнення шкоди з відповідача -1 [PERSON] , і суд дійшов висновку, що вся непокрита страховою виплатою сума шкоди підлягає стягненню з відповідача -2 [PERSON] , а також враховуючи, що позов пред`явлено до двох відповідачів без визначення частки кожного (тобто про солідарне стягнення), то суд вважає, що стягнення шкоди з одного відповідача не буде виходом за межі позовних вимог, а вважається частковим задоволенням позову до відповідача [PERSON] і відмовою у позові до відповідача [PERSON] . Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат: Позивач просить стягнути з відповідачів сплачений ним судовий збір в розмірі 2697,64грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000грн., що разом складає 5697,64грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; а у разі відмови у позові - витрати позивачу не відшкодовуються. Пред?явлені позивачем вимоги про відшкодування судового збору та витрат на правничу допомогу підтверджені належними доказами, а тому підлягають відшкодуванню позивачу відповідно до розміру задоволених позовних вимог. При визначенні суми відшкодування судового збору , суд виходить з того, що позов майнового характеру задоволений судом на У відповідності до правил ст. 141 ЦПК України відшкодовується судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог майнового характеру - 1% від стягнутої суми, тобто 1114,64грн. Враховуючи, що позов задовольняється до одного з двох відповідачів, а до другого суд у позові відмовляє, то на відшкодування судових витрат позивача на правничу допомогу суд стягує половину таких витрат, тобто 1500грн. всього стягненню з відповідача [PERSON] підлягають судові втрати в сумі 2614,64грн.

Outcome: partial