Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У травні 2019 до Баранівського районного суду звернувся [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про розірвання шлюбу. Вказаний позов обґрунтовувався тим, що у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебуває виконавчий лист №2-231 від 20.04.2011. На день подання позову заборгованість за виконавчим листом становить: 82 208.32 грн. У серпні 2017 відповідач поїхала працювати до Польщі залишивши сина проживати з позивачем. За весь час вона приїздила додому 3-4 рази. Грошей на утримання сина відповідач позивачу не надає, крім того отримує від нього аліменти. З огляду на викладене позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, крім того зазначив, що починаючи з липня 2017 року вони із сином проживають разом, він ним опікується, матеріально забезпечує, купує продукти та одяг. При цьому вказав на те, що відповідач хоч і перебуває за кордоном, але також сину допомагає матеріально. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМСУ в Житомирській області, про причине неявки суд не повідомляла. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подала відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач є батьком, а відповідач є матір`ю [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області було зменшено розмір аліментів встановлених рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 25.03.2011 у справі №2-231/11 та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 800 грн. щомісячнодо досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 9, 10). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість [PERSON] становить 82 208. 32 грн (а.с. 12, 13). З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї вбачається, що [PERSON] проживає з позивачем (а.с. 14) Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У відповідності дост.8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1ст. 180 СК України). Відповідно дост. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 3ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що суд за передбачених ст. 197 СК умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Окрім письмових доказів, судом було допитано свідків, зокрема: [PERSON] , який в судовому засіданні зазначив, що він проживає поряд із позивачем та добре знає їхню сім`ю. Так суду пояснив, що з липня 2017 [PERSON] проживає в будинку разом із сином, а відповідач з того часу більшість свого часу з ними не проживає. Йому відомо, що вона їздить на заробітки до Польщі та приїздить вкрай рідко. Останнім разом вона приїздила на дві неділі. При цьому зазначив, що відносини у матері із сином нормальні. Батька характеризує позитивно. [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивача вона знає дуже давно, характеризує його позитивно, вказує на те, що він опікується сином, готує їсти, одягає тощо. Відповідача знає погано, їй відомо лиш те, що вона перебуває на заробітках у Польщі. Отже, із показів свідків вбачається, що [PERSON] дійсно з липня 2017 року проживає разом зі своїм сином та повністю виконує свої батьківські обов`язки. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість упозивача виникла у зв`язку із тим, що їх спільний з позивачем син проживав протягом всього періоду за який утворилася заборгованість разом з ним. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами по виконавчому листу №2-231 від 20.04.2011 у період з серпня 2017 року по квітень 2019 року в сумі 26 633. 25 грн. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення заявленої вимоги про звільнення [PERSON] від подальшої сплати аліментів на дитину з огляду на наступне. За змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно якої держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кошти на утримання дитини (аліменти) стягуються за рішенням суду (ч. 3ст. 181СК України). З вказаних норм вбачається, що під час вирішення питання що стосуються матеріального забезпечення дитини суд має враховувати у першу чергу інтереси самої дитини, її право на належний рівень життя. Задоволення позову в частині звільнення позивача від сплати аліментів на думку суду обмежить право дитини гарантоване СК України. При цьому, суд бере до уваги той факт, що згідно довідки виконавчого комітету Баранівської міської ради від 10.04.2019 №392 [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] на період відсутності матері [PERSON] (а.с. 15). Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] тимчасово не проживає разом зі своїм сином, материнські обов`язки виконує належним чином, що підтверджено в судовому засіданні як свідками так і самим позивачем, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Outcome: partial