Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому, враховуючи уточнення і доповнення ним позовних вимог та заміну відповідачів у справі (т. 1 а. с. 1-10, 142-152, 183-185; т. 2 а. с. 34-35), просив визнати факт порушення Державою Україна в особі Прокуратури Київської області його конституційних прав як потерпілого при проведенні досудового розслідування кримінальної справи № 57-720 та стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду в розмірі 144000 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 30 вересня 1997 року згідно із заявами ошуканих громадян прокурором Броварського району Київської області Грицаєнком Л.Р. було порушено кримінальну справу № 57-720 щодо посадових осіб Акціонерного товариства "Українська інвестиційна компанія "Приватна справа" (далі - АТ "УІК "Приватна справа" або Товариство) за ч. 1 ст. 148-8, ст. 143 КК України (1960 року), розслідування якої доручено слідчому відділу Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області. У подальшому склад цих злочинів було перекваліфіковано на ч. 4 ст. 190 і ч. 1 ст. 223 КК України (2001 року). У ході розслідування цієї кримінальної справи встановлено, що у період 1994-1995 років посадові особи АТ "УІК "Приватна справа" через систему 68 філій товариства по всій Україні ввели в оману майже мільйон громадян, шахрайським шляхом заволоділи їх грошовими коштами та іншими цінностями. Він, позивач, довіряючи оголошенням у пресі та закликам держави про інвестування економіки, бажаючи захистити свої грошові заощадження від інфляції, вклав у це Товариство свої заощадження. Наприкінці 1997 року АТ "УІК "Приватна справа" зникло, залишивши своїх інвесторів, у тому числі і його, з неіснуючими на біржовому й фінансовому ринках акціями даного товариства, чим йому було завдано майнової шкоди. Перші декілька років досудове розслідування цієї кримінальної справи здійснювалося, однак не дуже ефективно. У подальшому протягом більше десяти років слідчі лише імітували розслідування кримінальної справи, хоча фактично вони нічого не робили. У матеріалах кримінальної справи наявні процесуальні документи, датовані лише по 2013 рік. Відсутність документів слідчих з лютого 2013 року по травень 2015 року свідчить про бездіяльність і саботаж розслідування. При цьому, позивач посилається на те, що слідство свідомо скоротило період вчинення злочинів з п'яти (1993-1997) років до двох (1994-1995) років; скоротило кількість потерпілих із 1 мільйона до 37000 осіб; основний підозрюваний [PERSON] лише один раз викликався на допит, хоча місце його знаходження було відоме. Вважає, що особа, яка вчинила вказані злочини, була відома слідчому органу та прокуратурі, тому були всі підстави для притягнення винних осіб до відповідальності, чого зроблено не було. Усі прийняті слідчим органом постанови вважає незаконними. Слідчі неодноразово незаконно закривали провадження у даній кримінальній справі. При провадженні кримінальної справи № 57-720 він був позбавлений можливості оскаржувати винесені слідчими постанови, бездіяльність слідчих і прокурорів, оскільки повідомлень від слідчих органів та прокуратури про вчинені ними процесуальні дії він як потерпілий у цій справі не отримував. Невиконання слідчими і прокурорами своїх службових обов'язків, фальсифікація документів, бездіяльність і саботаж у розшуку шахраїв, недбалість і неналежне розслідування кримінальної справи, відписки на його звернення посадових осіб держави та правоохоронних органів, порушують низку його конституційних прав. Неможливість захистити свої права протягом тривалого часу як потерпілого у кримінальному провадженні завдали йому моральних страждань, яких він зазнав у зв'язку з неповагою правоохоронних органів і прокуратури до себе, чим йому завдано шкоди здоров'ю, зокрема, у нього з'явилися болі у серці, головні болі, погіршився зір, що потребує значних витрат на лікування. Глибину його моральних страждань при досудовому розслідуванні кримінальної справи № 57-20 виміряти неможливо. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивач визначає сумою 144000 грн., виходячи із щомісячних душевних страждань та понесених витрат на ліки протягом дванадцяти років у розмірі по 1000 грн. на місяць (12000 грн. х 12), хоча дана сума втраченого ним здоров'я не відновить та душевних ран не загоїть. Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному, просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідача Прокуратури Київської області у суді позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували та пояснили, що заявлені позивачем вимоги до прокуратури є необґрунтованими, оскільки відсутні підстави для визнання факту порушення конституційних прав позивача саме Прокуратурою Київської області, а також підстави для покладення на неї відповідальності за неправомірні дії чи бездіяльність слідчого органу, який є в складі іншого правоохоронного органу Національної поліції України. Законом чітко розмежовані межі відповідальності та функціональні обов'язки між слідчим органом та прокуратурою щодо кримінального провадження. Просили суд у задоволенні позову відмовити. Відповідач Державна казначейська служба України у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмові заперечення на позов, у яких посилалася на те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, згідно із функціональними обов'язками Казначейство не є учасником спірних відносин, а є юридичною особою, яка має самостійний баланс, та не може нести відповідальність за дії органів державної влади. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи Броварської місцевої прокуратури Київської області у суді позов не підтримав, проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на те, що позов є необґрунтованим, 01 лютого 2017 року місцевою прокуратурою скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження, матеріали направлено начальнику СВ Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області для організації проведення досудового розслідування, ініційовано проведення службового розслідування щодо втрати частини матеріалів вказаного кримінального провадження. Розмір завданої шкоди позивачем належним чином не доведений. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 30 вересня 1997 року прокурором Броварського району Київської області Грицаєнком Л.Р. за фактами порушення випуску (емісії) та обігу цінних паперів і шахрайства з боку посадових осіб АТ "УІК "Приватна справа" порушено кримінальну справу № 57-720 за ознаками злочинів, передбачених ст. 148-8 ч. 1, ст. 143 КК України (1960 року). 01 лютого 2003 року слідчим СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Дяченко Р.Д. склад вказаних злочинів було перекваліфіковано на ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 223 КК України (2001 року). 30 грудня 2003 року постановою слідчого СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Піхотного М.Д. вказана кримінальна справа закрита у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб АТ "УІК "Приватна справа" складу злочинів. 19 квітня 2004 року прокурором Київської області цю постанову слідчого від 30 грудня 2003 року про закриття кримінальної справи скасовано. 30 липня 2007 року начальником СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Тимощуком М.В. розслідування зазначеної кримінальної справи зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 206 КПК України у зв'язку із не встановленням осіб, які вчинили злочин. 02 липня 2010 року заступником Броварського міжрайонного прокурора Київської області Бургелою О.В. дану постанову про зупинення кримінальної справи скасовано, справу направлено до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області для організації подальшого досудового слідства. 14 грудня 2010 року за неналежне виконання службових обов'язків відносно начальника СВ Броварського МВ ГУ МВС України Київської області Водолажченка В.М. було порушено дисциплінарне провадження, оскільки вивченням кримінальної справи № 57-720 за фактом порушення випуску та обігу цінних паперів та шахрайства за ознаками злочинів, передбачених ст. 143 та ст. 148-8 ч. 1 КК України (1960 року), Броварською міжрайонною прокуратурою Київської області встановлено, що досудове слідство у даній справі проводиться тривалий час та зводиться лише до формального надання запитів, вказівки прокуратури до теперішнього часу не виконані. 10 лютого 2011 року вказану кримінальну справу прийнято до провадження слідчим СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Лукіяновою М.Д., 05 травня 2011 року за результатами розслідування кримінальної справи нею винесено постанову, яку погоджено заступником Броварського міжрайонного прокурора Київської області, про направлення справи до суду для вирішення питання про її закриття за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області 08 червня 2011 року кримінальну справу закрито за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у зв'язку із не встановленням осіб, які вчиняли шахрайські дії в особливо великих розмірах у складі організованої групи. Ухвалою Апеляційного суду Київської області 18 квітня 2012 року постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2011 року скасовано, кримінальну справу направлено для розгляду по суті. Постановою слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України від 05 травня 2012 року, погодженою прокурором, кримінальну справу № 57-720 передано до суду для її закриття за давністю притягнення до кримінальної відповідальності. У закритті кримінальної справи № 57-720 постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2012 року відмовлено, кримінальну справу направлено для проведення подальшого розслідування. Постановою слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України від 02 липня 2012 року, погодженою заступником Броварського міжрайонного прокурора, зазначену вище кримінальну справу № 57-720 передано до суду для її закриття за давністю притягнення до кримінальної відповідальності. Постановою від 01 серпня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області, розглянувши дану постанову слідчого про закриття кримінальної справи № 57-720, у її закритті відмовив, справу судом повернуто прокурору для організації додаткового розслідування. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2012 року апеляційну скаргу прокурора на вказану постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2012 року залишено без задоволення. У зв'язку з набранням чинності у 2012 році Кримінальним процесуальним кодексом України в новій редакції, 30 січня 2013 року зазначену кримінальну справу внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 12013100130000477. Із листа Броварської міжрайонної прокуратури Київської області від 16 січня 2015 року за № 257вих15, адресованого позивачу [PERSON] та іншим, видно, що за результатами перевірки стану досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, Броварською міжрайонною прокуратурою 06 лютого та 08 серпня 2014 року керівництву ГУ МВС України у Київській області внесені подання про усунення виявлених порушень, за результатами розгляду яких слідчого за неналежне розслідування кримінального провадження притягнуто до дисциплінарної відповідальності. На вказану вище дату досудове розслідування триває, після з'ясування усіх обставин кримінального правопорушення буде прийнято рішення в порядку ст. 283 КПК України. 24 червня 2015 року постановою слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській область Громадським Б.А. вказане кримінальне провадження закрито у зв'язку із встановленням відсутності в діянні осіб АТ "УІК "Приватна справа" складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Із відповіді Броварської міжрайонної прокуратури Київської області за вих. № 4250 від 29 липня 2015 року видно, що 24 липня 2015 року вказану постанову прокурором скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто начальникові СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській область для організації досудового розслідування. Постановою слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Ярмачка А.С. від 26 січня 2016 року кримінальне провадження № 12013100130000477 закрито, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 01 лютого 2017 року постановою прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області зазначену вище постанову слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Ярмачка А.С. від 26 січня 2016 року про закриття цього кримінального провадження скасовано, матеріали кримінального провадження направлено начальнику СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області для організації проведення досудового розслідування. Наведене вище свідчить, що Броварською місцевою прокуратурою Київської області як структурним підрозділом Прокуратури Київської області вживалися заходи щодо належного проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12013100130000477. Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2017 року скаргу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на бездіяльність службових осіб Броварської місцевої прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань задоволено. Судом зобов'язано службову особу Броварської місцевої прокуратури Київської області внести відомості до ЄРДР про вчинення керівником АТ "УІК "Приватна справа" [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, і направити матеріали до Броварського ВП ГУ НП в Київській області для проведення досудового розслідування. 05 травня 2017 року прокурором Броварської місцевої прокуратури [PERSON] винесено постанову, якою позивача [PERSON] визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 42017111130000068 від 23 березня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених у ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9). За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України м оральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. У ч. 1 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Таких випадків судом не встановлено, з наведених підстав позов [PERSON] до суду не пред'являвся, позивач є потерпілим у кримінальному провадженні. За змістом ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Виходячи з наведеного, порядок і випадки відшкодування громадянинові шкоди, у тому числі й моральної, завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури визначаються спеціальним законом. У ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. За змістом положень ч. 2 ст. 1 цього ж Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій; майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Згідно із ч. 1 ст. 2 даного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. У ч. 2 ст. 2 даного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Підставою звернення [PERSON] до суду з цим позовом є неналежне проведення, на його думку, досудового розслідування кримінальної справи № 57-720, у якій його визнано потерпілим, посадовими особами правоохоронних органів, порушення прав позивача у межах кримінального провадження та відсутність належного контролю за проведенням досудового розслідування у даному кримінальному провадженні з боку Прокуратури Київської області. Із матеріалів справи видно, що остання постанова слідчого Ярмачка А.С. від 26 січня 2016 року про закриття вказаного вище кримінального провадження скасована постановою прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області. На даний час розслідування цього кримінального провадження, у якому позивач має статус потерпілого, поновлено. Відповідно до ст. 4 КПК України суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов'язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і притягнення їх до покарання. Позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами про визнання фактів порушення його конституційних прав потерпілої особи правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування йому моральної шкоди. При розгляді цивільної справи суд не може перебирати на себе повноважень слідчого судді з приводу визначення наявності неправомірності в діях чи бездіяльності як слідчого або слідчого органу, так і прокуратури чи конкретної посадової особи прокуратури. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги ст. 19 ЦПК України щодо юрисдикції розгляду цивільних справ, суд вважає, що при проведенні досудового розслідування кримінального провадження, у якому позивач є потерпілим, підстави для покладення на відповідача прокуратуру Київської області відповідальності за неправомірні дії чи бездіяльність з боку слідчого органу, тобто іншого органу, який є у складі Національної поліції України, відсутні, оскільки законом чітко розмежовані функціональні обов'язки та межі відповідальності щодо кримінального провадження між слідчим органом та прокуратурою. Посилання позивача на те, що працівники прокуратури підтримували незаконні, на його думку, постанови слідчих про закриття кримінального провадження, та подавали апеляційні скарги на постанови суду, підтримуючи незаконні рішення слідчих, не є тими обставинами, які давали б суду підстави вважати, що конституційні права позивача порушені саме відповідачем Прокуратурою Київської області та покладення на неї відповідальності за завдану моральну шкоду. Враховуючи наведене, заявлені вимоги, надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed