Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

20.06.2018 року представник заявника [PERSON] - [PERSON] звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт смерті - [PERSON], [INFO], уродженця м. Стаханов Луганської області, яка настала [INFO] в місті Стаханов (нині Кадіївка) Луганської області, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON], [INFO], який помер [INFO] на тимчасово окупованій території України у м. Стаханов (нині Кадіївка), Луганської області. Оскільки самопроголошена ЛНР не визнана державою України, вона не може скористатись своїми правами після смерті матері. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення: для встановлення факту смерті та державної реєстрації смерті в органах РАЦС. Заявник, [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, представником надана суду письмова заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявника, на підставі наявних у справі доказів, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Зацікавлена особа, Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в судове засідання не з'явились, надали суду заяву в якій заяву [PERSON] визнають, з заявленими вимогами згодні просять судове засідання провести за відсутністю їх представника. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Відповідно до ч. 2ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Згідно копії свідоцтва про народження від 18.07.1959 року серії [NUMBER] батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] де померлий [PERSON] вказаний батьком заявника. 20.10.1979 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) уклала шлюб та після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом РАЦС Чугуївського райвиконкому Харьковської області від 20.10.1979 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.12.2017 року - [PERSON], [INFO], помер [INFO]. Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовив заявнику в реєстрації смерті, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] не пред'явлені документи встановленої форми про смерть. За ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України " Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 N 52/5(зі змінами), підставою державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545; б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-І/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545; в) лікарське свідоцтво про пренатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. У відповідності до приписів Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 N 545, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за N 1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров'я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров'я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" N 1085-р від 07 листопада 2014 року, м. Кадіївка Луганської області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України N 246/7 від 25 листопада 2014 року та N 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року вважаються недійсними. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено, що смерть [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрована не була, оскільки в м. Кадіївка (колишній Стаханов), Луганської області України органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У відповідності з п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, встановлення такого факту вирішується в судовому порядку. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч. 4 ст.317, п. 8 ст.430 ЦПК України). Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення, оскільки медичне свідоцтво про смерть видане на території Луганської Народної Республіки є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видавати, бо знаходиться на тимчасово окупованій території України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії", який був наданий на запит Ради Безпеки ООН зазначено, що держави - члени ООН відповідно до Резолюції 276 (1970) Ради Безпеки зобов'язані утримуватися від застосування міжнародних договорів, укладений з Південною Африкою від імені або відносно Намібії. При цьому у п. 125 цього Консультативного висновку Міжнародного суду ООН вказано на винятки із цього права, а саме. В цілому, невизнання управління Південної Африки (тимчасово окупованої) Території не повинно призводити до позбавлення народу Намібії будь-яких переваг, що випливають з міжнародного співробітництва і зокрема, в той час як офіційні дії, що здійснюються урядом Південної Африки від імені або по відношенню до Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути поширена до тих актів, таких, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів. Про необхідність врахування актів органів влади з окупованих територій Європейським судом з прав людини у п. 45 рішення по справі "Луізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey) від 18 грудня 1996 року (заява N 15318/89) була викладена правова позиція, що при аналогічних обставинах щодо відсутності ефективного державного контролю Кіпру за такими територіями, міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, які звідти походять, наприклад актів реєстрації народження, смерті і шлюбу, наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканців тієї чи іншої території. Таким чином, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20.12.2017 року, видане " Відділом запису актів громадянського стану Стахановського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної Республіки ", є недійсним і не створює правових наслідків. З урахуванням чого в сукупності всі надані заявником докази свідчать про факт смерті [PERSON] тому заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved