Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

18 лютого 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, обґрунтувавши вимоги тим, що 16 березня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №147М-07 згідно якого був наданий кредит у розмірі 400 000 грн 00 коп. В забезпечення виконання договору був укладено договір іпотеки житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності. 04 квітня 2011 року та двічі 14 лютого 2012 року державним виконавцем ВДВС Дружківського МРУЮ був накладений арешт на все майно [PERSON] Позивач вважає, що оскільки право застави у банку виникло з моменту укладання договору іпотеки, і відомості про іпотеку були внесені у реєстр обтяжень нерухомого майна, накладення арешту є вторинним, а тому просять звільнити з-під арешту житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача Акинча В.В., що діє на підставі довіреності № 2515-О від 16 серпня 2013 року у судове засідання не з'явилася про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 24 серпня 2013 року у судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник Дружківського ВДВС у судове засідання не з'явився, був повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що справу можливо розглянути на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, виходячи з наступного: В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що 16 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 147М-07, згідно з яким Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 400 000 грн 00 коп.(а.с.4-6) В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки від 16 березня 2007 року. Предметом договору іпотеки стало нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 268,7 кв., м., розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі договору (а.с.8-11). Відповідно до Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - право власності на об'єкт: житловий будинок, загальною площею 268,7 кв., м., розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 15 березня 2007 року на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 03 березня 2007 року; 16 березня 2007 року зареєстровано договір іпотеки на підставі договору іпотеки укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк». Також, у відповідності до відомостей з реєстру іпотек, 16 березня 2007 року зареєстровано обтяження - іпотеку на підставі договору іпотеки від 16 березня 2007 року, об'єктом обтяження є житловий будинок, загальною площею 268,7 кв., м., розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі договору та зареєстровано заборону нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців вбачається, що: 16 березня 2007 року зареєстровано договір іпотеки на підставі договору іпотеки укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк»; 16 березня 2007 року зареєстровано заборону на обтяження нерухомого майна на підставі договору іпотеки укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк»;13 листопада 2008 року зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі Постанови ВДВС Бериславського РУЮ Серії АВ №442079 від 29 вересня 2008 року; 19 січня 2010 року зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження ВДВС Краматорського міського управління юстиції б/н від 28 вересня 2010 року; 04 квітня 2011 року зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі Постанови ВДВС Дружківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження №25458569/5/11 від 04 квітня 2011 року; 14 лютого 2012 року зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі Постанови ВДВС Дружківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження із накладенням арешту №31215343 від 14 лютого 2012 року; 14 лютого 2012 року зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі Постанови ВДВС Дружківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження із накладенням арешту №31218514 від 14 лютого 2012 року(а.с.20-22). У судовому засіданні достовірно встановлено, що накладення арештів по виконавчих провадженнях від 04 квітня 2011 року, 14 лютого 2012 року, 14 лютого 2012 року було вчинено на задоволення вимог стягувача - ПАТ КБ ПриватБанк, однак правовідносини сторін виникли з інших підстав. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом частини шостої статті 3Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Наведена правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 09 квітня 2014 року № 6-13цс14. Договір іпотеки житлового будинку, загальною площею 268,7 кв., м., розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 16 березня 2007 року, відповідно до чого з цього часу у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло переважне право перед іншими особами. Приписами ст. 12 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом. Відповідно до ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Реєстрація обтяження нерухомого майна позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» була здійснена 16 березня 2007 року о 13-17 за №4642369, натомість реєстрація арештів нерухомого майна була здійснена 04 квітня 2011 року о 09:40 №11025604 на підставі Постанови ВДВС Дружківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження №25458569/5/11 від 04 квітня 2011 року, 14 лютого 2012 року о 14:11 за №12164107 на підставі Постанови ВДВС Дружківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження із накладенням арешту №31215343 від 14 лютого 2012 року та 14 лютого 2012 року о 14:19 за №12164179 на підставі Постанови ВДВС Дружківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження із накладенням арешту №31218514 від 14 лютого 2012 року (а.с.13-14). Статтею 39 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження. Отже пріоритет перед іншими обтяженнями має ПАТ КБ «ПриватБанк» оскільки Обтяження ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло відповідно до договору і є приватним. Також, враховуючи положення ЗУ "Про виконавче провадження ", а саме ч.3 ст. 54 ЗУ "Про виконавче провадження" якою встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Розмір заборгованості за кредитним договором №147М-07 станом на 20 травня 2013 року складає 140 690 грн 40 коп, відповідно до умов договору вартість предмету іпотеки складає 67 720 грн 00 коп, отже сума заборгованості перевищує суму заставного майна. Відповідно до ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання проведено державним виконавцем за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача, який в даному випадку у виниклих правовідносинах не є іпотекодержателем, та у порушення передбаченого частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» і частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. А тому, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved