Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

17 березня 2017 року заступник прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, ДП «Волиньвугілля» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Нововолинського міського суду від 17 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, було поновлено [PERSON] на посаді начальника юридичного відділу ДП "Волиньвугілля" та стягнуто з підприємства в його користь 24589,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказує, що [PERSON] був незаконно звільнений з посади наказом тимчасово виконуючого обовязки директора ДП «Волиньвугілля» [PERSON], який приступив до виконання посадових обовязків на підставі наказу від 25.05.2015 №74-к/к. Вважає, що на відповідача [PERSON] як на службову особу, винну у незаконному звільненні працівника, покладається обовязок відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству, тому просить стягнути з відповідача [PERSON] в користь ДП "Волиньвугілля" 24589,50 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу, а також стягнути на користь прокуратури Волинської області судові витрати по справі. В судовому засіданні прокурор Тиха Т.А. пiдтримала позовнi вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в судове засідання не зявився, подав до суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник ДП "Волиньвугілля" [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, посилаючись на те, що [PERSON] не володіє спеціальними знаннями в галузі законодавства про працю і підписав наказ про звільнення [PERSON] у звязку з тим, що проект даного документу був завізований представником кадрової служби та юрисконсультом підприємства, водночас не заперечили розміру завданої незаконним звільненням [PERSON] ДП "Волиньвугілля" шкоди. Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Державне підприємство "Волиньвугілля" засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, відповідно невідшкодування шкоди [PERSON] порушує інтереси держави (а.с.30-38). Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2017 заступник прокурора області\~\~звернувся з листом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України і ДП "Волиньвугілля", в якому повідомив про факт предявлення прокуратурою\~\~Волинської області у відповідності до ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» позову в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, ДП "Волиньвугілля" про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 24589,50 грн., розяснивши право на оскарження наявності підстав для представництва (а.с.49). На час розгляду справи позивачі не надали підтвердження вжиття заходів для відшкодування шкоди [PERSON] ДП "Волиньвугілля" (а.с.40). На підставі наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» суд підтверджує наявність підстав для представництва прокурором інтересів ДП «Волиньвугілля» у правовідносинах із стягнення з відповідача шкоди, заподіяної у звязку із оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 грудня 2015 року в цивільній справі №165/2425/15-ц позов [PERSON] до ДП «Волиньвугілля» задоволено частково, поновлено [PERSON] на посаді начальника юридичного відділу ДП "Волиньвугілля" з 03 вересня 2015 року, стягнуто з Державного підприємства «Волиньвугілля» в його користь 24589,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 3 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно, 1000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнутоз Державного підприємства «Волиньвугілля» в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. Рішення суду набрало законної сили 30.03.2016 (а.с.15-22). Частиною третьою статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа , щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином не підлягає доказуванню та обставина, що [PERSON] був незаконно звільнений з посади наказом тимчасово виконуючого обовязки директора ДП «Волиньвугілля» [PERSON] №120-к від 03.09.2015, оскільки ця обставина була встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Факт перерахування у квітні-травні 2016 року ДП "Волиньвугілля" [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, стягнутих за рішенням Нововолинського міського суду від 17.12.2015, підтверджується зведеними відомостями сум для зарахування коштів ДП «Волиньвугілля» (а.с.11-14). Крім того, у судовому засіданні відповідач погодився із зазначеним в позовній заяві розміром збитків. Згідно наказу №74-к/к від 25.05.2015 на технічного директора ДП «Волиньвугілля» [PERSON] було покладено тимчасово виконання обовязків генерального директора ДП «Волиньвугілля» з 26 травня 2015 року на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку, отже на момент винесення наказу від 03.09.2015 №12-/к про звільнення з роботи [PERSON] відповідач виконував обовязки керівника підприємства (а.с.25). Чинним Кодексом законів про працю України визначені підстави і умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству. Частиною 1 статті 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Відповідно до п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України службова особа, винна у незаконному звільненні працівника, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству. Згідно із ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача ДП «Волиньвугілля» 24589,50 грн. на відшкодування матерільної шкоди, завданої ДП «Волиньвугілля» у зв`язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу. Відповідно до ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідача [PERSON] в користь прокуратури Волинської області підлягають понесені по справі судові витрати в розмірі 1600,00 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved