Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності на майно, виключення його з акта опису та звільнення його з під арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 07 грудня 2007 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] (далі - Відповідач) була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], VIN - № [NUMBER], рік випуску 2005, зареєстрований 17.12.2005 року МРЕВ № 1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, який належав відповідачу на праві власності. Позивач зазначає, що на виконання такої домовленості він сплатив відповідачу 37 400 (тридцять сім тисяч чотириста) грн. 00 коп., про що відповідач видав позивачу відповідну розписку, в якій він зазначив, що отримав кошти від позивача за продаж автомобіля та ніяких претензій стосовно укладеної угоди до нього не має і в майбутньому мати не буде, та акт приймання - передачі транспортного засобу від 07.12.2007 року. Однак далі, на прохання позивача оформити свої договірні правовідносини через процедуру їх нотаріального посвідчення, відповідач відмовився сплачувати кошти за нотаріальне посвідчення договору, та відмовився зняти вказаний автомобіль з обліку в органах Державтоінспекції. Таким чином, з моменту передачі позивачу у його володіння та розпорядження автомобіля, що є предметом договору купівлі - продажу, позивач володів ним та користувався на підставі виданої відповідачем довіреності. Далі позивач зазначає, що 27.01.2014 року на 437 км а/д Бориспіль - Дніпропетровськ - Запоріжжя старшим сержантом міліції ВДПС взводу з ОСП № 3 Кобненко А.О. було зупинено та затримано вищевказаний автомобіль, а документи на транспортний засіб вилучено, де причиною затримання, як вказано в наданому позивачу акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 27.01.2014 року, є розшук Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції даного автомобіля, та як пояснив інспектор, за невиконання відповідачем боргових зобов'язань перед фізичними особами. Після чого, позивач звернувся до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з приводу накладення арешту на його автомобіль, де він отримав пояснення, що відповідач має борг перед громадянином, а у зв'язку з тим, що він не встиг переоформити автомобіль на своє ім'я, на нього було накладено арешт з метою стягнення боргу з відповідача відповідно до виконавчого документу. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду та просити суд визнати за ним, [PERSON], право власності на автомобіль [NUMBER], VIN - № [NUMBER], рік випуску 2005, та виключити з акту опису арешту майна вищевказаний автомобіль, накладений державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 40559805 від 04.11.2013 року. Позивач (його представник) в судове засідання не з'явилися, надали суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, про вищевказані обставини не заперечують, просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення підприємства поштового зв'язку про вручення судової повістки (а.с.33) , причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в судове засідання не з'явився, надали суду заяву, в якій просять розглядати справу без участі їх представника, та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.28). У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Так судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу автомобіля [NUMBER], VIN - № [NUMBER], рік випуску 2005, відповідно до якого позивач придбав у відповідача транспортний засіб за 37 400 (тридцять сім тисяч чотириста) грн. 00 коп. (а.с.7). Також судом встановлено, що на виконанні в Жовтневому ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження по стягненню з [PERSON]на користь фізичної особи грошових сум. В межах зазначеного виконавчого провадження, з метою задоволення вимог стягувача, державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ 27.01.2014 року було накладено арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ 210990-20», д/н [NUMBER], VIN - № [NUMBER], рік випуску 2005, що підтверджується відповідним актом опису та арешту майна (а.с.11-12). Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи спор по суті, в межах позовних вимог, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказаний транспортний засіб з огляду на наведене. Диспозиція ст. 16 Цивільного кодексу України закріплює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільного права та інтересу є визнання прав. Власник майна може пред'явити позов відповідно до ст. 392 ЦК України про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Метою використання такого позову є усунення невизначеності відносин власності щодо індивідуально-визначеного майна, власником якого є позивач, або отримання документа, що засвідчує його право власності та був раніше втрачений ним. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого фактично звернені не до відповідача, а до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. Позивачем у позові про визнання права власності є власник індивідуально-визначеного майна, право якого оспорюється або не визнається іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов'язальних відносинах. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовою задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів, що підтверджують його право власності на майно. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.334 ЦК України). Згідно до ч.1 п.3 ст. 208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, норми ЦК України, у редакції, що діяли на час укладання вказаної угоди, передбачали, що купівля - продаж транспортних засобів здійснюється шляхом укладення письмового договору, при цьому нотаріальне посвідчення або державна реєстрація такого правочину не вимагається. В свою чергу стаття 207 ЦК України, вказує на вимоги письмової форми правочину, згідно якої: правочин являється вчиненим в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Відповідно до змісту ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто, враховуючи обставини даної справи, суд вважає, що позивач набув право власності на вказаний вище автомобіль на законних підставах, оскільки відповідач передав його йому разом з технічним паспортом. Приймаючи до уваги ту обставину, що після отримання грошових коштів відповідач по справі почав ухиляться від укладання договору в належній письмовій формі, зважаючи на сплату позивачем такому відповідачеві грошової суми за вказаний транспортний засіб, передачу в натурі [PERSON] позивачеві автомобіля, факт користування вказаним транспортним засобом позивачем після вказаної передачі, тобто те, що дії сторін були спрямовані на реальне створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином купівлі-продажу, суд вважає за можливе визнати право власності за позивачем на вказаний автомобіль [NUMBER], VIN - № [NUMBER], рік випуску 2005. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ч. 2 ст. 55 Закону, державний виконавець накладає арешт на майно боржника у межах суми стягнення. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено. Разом із цим, ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до норм ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Таким чином, оскільки судом визнано за позивачем право власності на зазначений транспортний засіб, то суд вважає, що накладення арешту на автомобіль [NUMBER], VIN - № [NUMBER], рік випуску 2005 порушує права позивача передбачені законом, а тому необхідно звільнити зазначене рухоме майно з-під арешту, який було накладено в межах виконавчого провадження, що перебуває у провадженні Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ по стягненню з [PERSON] грошової суми на користь фізичної особи. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved