Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У зв'язку з тим, що між ПАТ "Укргазбанк" та ПВКФ "Фіалка" було укладено кредитний договір № 06/2011/К від 11 квітня 2011 року, згідно якого банк відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 448000,00 грн. на строк до 29 березня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних в межах строків кредитування та зі сплатою 28% річних за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, передбаченими кредитним договором, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 06/2011/П від 11 квітня 2011 року, згідно якого поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник за кредитним договором, позивач виконав свої зобов'язання, однак відповідач не виконував взяті на себе обов'язки по погашенню кредиту, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 166901 грн. 90 коп. та судові витрати по справі. В ході розгляду справи представник позивача [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій фактично зменшив ціну позову і просить стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 111251 грн. 22 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача ПАТ "Укргазбанк" [PERSON] позов з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав і пояснив, що сума заборгованості за кредитним договором була стягнута за рішенням господарського суду і вона на даний час погашена. Банком була нарахована заборгованість по процентах в сумі 107284 грн. 60 коп. оскільки з моменту винесення рішення господарським судом банк мав право нараховувати відсотки і пеню, так як договір не було розірвано, він діяв і позичальник добровільно не погашав заборгованість за кредитним договором. Зважаючи на це вважає, що договірні відносини не припинені і просить позов задоволити з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином. Причину неявки суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідачів ПВКФ "Фіалка" та [PERSON], адвокат [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що банк скористався договірними умовами і звернувся до господарського суду з позовом до ПВКФ "Фіалка" про стягнення заборгованості за кредитним договором, тим самим банк в односторонньому порядку розірвав договір і не має права на подальше нарахування відсотків та пені. Після винесення рішення господарським судом між сторонами тривали лише невиконані зобов'язальні правовідносини, тому банк мав право на 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов'язання. Вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] безпідставними, оскільки ПАТ "Укргазбанк" своїм листом від 21 вересня 2011 року зверталося до ПВКФ "Фіалка" з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів, тому саме з моменту отримання цих листів у позивача виникло право на пред'явлення таких вимог до поручителя, однак банк таким правом не скористався, а даний позов подав з пропущенням передбаченого ст.559 ЦК України однорічного строку позовної давності. Зважаючи на це просить відмовити в задоволенні позову повністю. Державний виконавець відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції [PERSON] в одному з судових засідань суду пояснила, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з ПВКФ "Фіалка" на користь ПАТ "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором. На підставі платіжних доручень державним виконавцем 11.10.2013 року, 21.10.2013 року та 08.11.2013 року було стягнуто всю суму заборгованості і кошти було перераховані банку, однак затримка з їх фактичним перерахуванням виникла не з вини боржника чи ДВС, а через відсутність бюджетного підкріплення та неможливість їх провести вчасно в органах казначейства. 24 січня 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням, а 03 квітня 2014 року заборгованість в повному обсязі надійшла на рахунки банку. Судом встановлено, що 11 квітня 2011 року між ПАТ "Укргазбанк" та ПВКФ "Фіалка" було укладено кредитний договір № 06/2011/К, згідно якого банк відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 448000,00 грн. на строк до 29 березня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних в межах строків кредитування та зі сплатою 28% річних за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, передбаченими кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 06/2011/П від 11 квітня 2011 року, згідно якого [PERSON] поручився за належне виконання позичальником умов кредитного договору і взяв на себе обов'язок відповідати перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник за кредитним договором. У зв'язку з тим, що відповідач ПВКФ "Фіалка" не належним чином виконував зобов'язання за кредитним договором, рішенням господарського суду Рівненської області від 20 липня 2012 року, яке залишено без зміни Рівненським апеляційним господарським судом постановою від 17 вересня 2012 року, задоволено позов ПАТ "Укргазбанк" і стягнуто з ПВКФ "Фіалка" 215156,29 грн. заборгованості за кредитом, 329,20 грн. заборгованості за процентами, 16726, 66 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту (за період з 30 вересня 2011 року до 11 квітня 2012 року), 805,07 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом (за період з 06 червня 2011 року до 11 квітня 2012 року) та 4660,34 грн. судового збору. Оскільки рішення суду тривалий час залишалося невиконаним, ПАТ "Укргазбанк" звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість по процентах за період з 12 квітня 2012 року по 01 жовтня 2015 року в сумі 107284,60 грн. та заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів за цей же період в сумі 3966,62 грн., а всього 111251,22 грн. (уточнення до позовної заяви від 09.10.2015 року). Також судом встановлено, що на підставі платіжних доручень державним виконавцем 11.10.2013 року, 21.10.2013 року та 08.11.2013 року було стягнуто всю суму заборгованості і кошти було перераховані банку. 25 січня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з порушенням боржником, ПВКФ "Фіалка", виконання зобов'язання за кредитним договором, банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України і умов кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши претензії-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів (листи від 21 вересня 2011 року, від 3 жовтня 2011 року, від 10 листопада 2011 року). Як наслідок, саме з моменту отримання даних листів восени 2011 року у позичальника виникав обов'язок щодо дострокової сплати заборгованості. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. В такому випадку, претензія та поданий в подальшому позов про стягнення з боржника всієї суми заборгованості це не спонукання до виконання договору, а фактичне його розірвання шляхом односторонньої відмови Банку продовжувати надавати гроші у користування позичальнику - боржнику. За таких обставин нараховувати та стягувати розміри відсотків, неустойки (пені) саме за умовами кредитного договору безпідставно та нормативно необґрунтовано. Окремо слід наголосити на тому, що відповідно до умов п.6.9. Кредитного договору № 06/2011/К від 11.04.2011 року банк та позичальник погодили, що строк позовної давності (крім вимог про стягнення неустойки) за цим Договором становить три роки. При цьому, сторонами у даному пункті договору також обумовлено, що позовна давність в один рік застосовуються до вимог про стягнення неустойки, пені. Згідно абз.2 п.6.3 Кредитного договору сторонами було визначено особливий порядок нарахування пені, а зокрема, у відповідності до ст.232 Господарського кодексу України сторони домовилися, що розрахунок пені за прострочення зобов'язань (щодо строків (визначених в цьому Договорі) повернення кредиту та/або стати процентів за користування кредитними коштами) припиняється через рік від дня, коли зобов'язання має бути виконано. Отже, банк використав своє право па нарахування процентів та пені за умовами договору, звернувшись з позовом до господарського суду Рівненської області. Зважаючи на те, що ПАТ "Украгазбанк" звернувся до господарського суду після закінчення строку дії кредитного договору, рішенням господарського суду з ПВКФ "Фіалка" на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором з врахуванням відсотків та пені, суд вважає, що після винесення рішення господарським судом між сторонами тривали лише невиконані зобов'язальні правовідносини, а тому банк не мав права нараховувати проценти та пеню за їх несплату в даному позові. Доводів представника позивача про те, що кредитний договір діє до повного погашення заборгованості, а тому вони мали право нараховувати відсотки і пеню до моменту надходження коштів на рахунок банку, а оскільки вони не сплачені, то по даний час, суд не може прийняти до уваги, оскільки в самому кредитному договорі було встановлено строк його дії, а саме кредитна лінія відкривалася на строк з 11 квітня 2011 року по 29 березня 2012 року. До господарського суду банк звернувся з позовом у травні 2012 року, тобто уже після закінчення строку кредитного договору. Повне виконання рішення господарського суду відбулося 08.11.2013 року, коли кошти були перераховані на рахунок банку і не вина відповідачів у тому, що казначейська служба не перераховувала грошові кошти на рахунок ПАТ "Укргазбанк" до травня 2014 року. Тому суд не може погодитися з позицією банку, що договір не виконано до даного часу. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 29 березня 2012 року, адже саме до цієї дати була відкрита кредитна лінія. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 29 березня 2012 року, протягом наступних шести місяців. Оскільки при зверненні до господарського суду Рівненської області ПАТ "Укргазбанк" не пред'явив позов до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, то на момент звернення до Рівненського районного суду із даним позовом закінчилися строки позовної давності. Зважаючи на це позовна вимога про стягнення заборгованості з [PERSON] до задоволення не підлягає. Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому до задоволення не підлягає. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів не підлягає до стягнення і судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: dismissed