Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Управління майном комунальної власності міста, тертя особа: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням, в якому просила встановити факт проживання на правових підставах у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] в тому числі у кімнаті № [NUMBER] ( кімната (2) площею 15, 9 кв.м., кімната (5) площею 11,8 кв.м., коридор ( 1) площею 2,1 кв.м., шафа (3) площею 0, 6 кв.м., шафа (4) площею 0.5 кв.м., санвузол ( 6) площею 3,6 кв.м) [PERSON] ( [INFO] ) з 17.01.1992. Визнати право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] ( кімната (2) площею 15,9 кв.м., кімната (5) площею 11,8 кв. м., коридор (1) площею 2.1 кв.м., шафа (3) площею 0.6 кв.м., шафа (4) площею 0-,5 кв.м., санвузол (6) площею 3,6 кв.м.) у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] ( [INFO] ) з 17.01.1992 з правом подальшої реєстрації. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначала, що згідно розпорядження № 3 від 17.01.1992 Полтавського електромеханічного заводу «Електромотор» [PERSON] надано для вселення кімнату № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] прописана (зареєстрована) у гуртожитку по [ADDRESS] без зазначення номера кімнати з 17.01.1992. Позивачем з метою поліпшення житлових умов експлуатації проведено перепланування кімнати № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 25.08.2020 за №189 на підставі звернення та наданих документів, погоджено з виконаним переплануванням та дозволено гр. [PERSON] , користувачу кімнати № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] , зареєструвати як об`єкт нерухомості кімнату № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] , в складі приміщень: кімната (2) площею 15, 9 кв.м, кімната (5) площею 11, 8 кв-м, коридор (1) площею 2, 1 кв.м, шафа (3) площею 0, 6 кв.м, шафа (4) площею 0, 5 кв.м, санвузол (6) площею 3, 6 кв.м. Згідно із довідкою від 06.08.2020 за №П931 КП «ЖЕО № 2» повідомляє про неможливість видати дублікат ордеру, який був підставою для вселення [PERSON] в кімнату [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що бувший балансоутримувач гуртожитку - ПрАТ «Електромотор» не передавав ордер на вищезазначену кімнату. Рішенням двадцять першої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 19.02.2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтава гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , а Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради визначено управителем, виконавцем та/або замовником послуг з житлово-експлуатаційного обслуговування і утримання гуртожитку по [ADDRESS] . А рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №98 від 22.05.2019 затверджено, зокрема, акт приймання - передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, гуртожиток по [ADDRESS] з 22.05.2019 прийнято у комунальну власність міста, а рішенням Полтавської міської ради від 12.07.2019 залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у статусі «гуртожиток», дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 № 500-VI (у редакції Закону України від 05.04.2017 №1999-VIII) громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону. Таким чином, позивач має право на приватизацію займаної ним кімнати, однак оскільки реєстрація місця проживання не містить номера кімнати, реалізувати таке право, на даний час, не можливо. 10.09.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. 06.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Управління майном комунальної власності міста, згідно якого останні просили у вирішенні даної справи покладались на розсуд суду та просили розглянути справу без участі представника управління. 07.10.2020 року від позивач надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність. 07.10.2020 року закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених вимог позивача, суд виходить з наступного. Судом встановлено та підтверджено документально, що згідно розпорядження № 3 від 17.01.1992 Полтавського електромеханічного заводу «Електромотор» [PERSON] надано для вселення кімнату № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] прописана (зареєстрована) у гуртожитку по [ADDRESS] без зазначення номера кімнати з 17.01.1992. Позивачем з метою поліпшення житлових умов експлуатації проведено перепланування кімнати № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 25.08.2020 за №189 на підставі звернення та наданих документів, погоджено з виконаним переплануванням та дозволено гр. [PERSON] , користувачу кімнати № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] , зареєструвати як об`єкт нерухомості кімнату № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] , в складі приміщень: кімната (2) площею 15, 9 кв.м, кімната (5) площею 11, 8 кв-м, коридор (1) площею 2, 1 кв.м, шафа (3) площею 0, 6 кв.м, шафа (4) площею 0, 5 кв.м, санвузол (6) площею 3, 6 кв.м. Згідно із довідкою від 06.08.2020 за №П931 КП «ЖЕО № 2» повідомляє про неможливість видати дублікат ордеру, який був підставою для вселення [PERSON] в кімнату [ADDRESS] . у зв`язку з тим, що бувший балансоутримувач гуртожитку - ПрАТ «Електромотор» не передавав ордер на вищезазначену кімнату. Рішенням двадцять першої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 19.02.2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтава гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , а Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради визначено управителем, виконавцем та/або замовником послуг з житлово-експлуатаційного обслуговування і утримання гуртожитку по [ADDRESS] . А рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №98 від 22.05.2019 затверджено, зокрема, акт приймання - передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, гуртожиток по [ADDRESS] з 22.05.2019 прийнято у комунальну власність міста, а рішенням Полтавської міської ради від 12.07.2019 залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у статусі «гуртожиток», дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 № 500-VI (у редакції Закону України від 05.04.2017 №1999-VIII) громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону. На даний час позивачі мають намір використати своє право на приватизацію житла, однак оскільки реєстрація місця проживання не містить номера кімнати, реалізувати таке право, на даний час, не можливо. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 2 даної статті, громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008р. №500-VIцей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.1 вказаного Закону сфера дії цьогоЗакону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 2 цього Закону закріплено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Частина 1статті 4 Закону №500-VIвстановлює, що громадяни, на яких поширюються дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до Закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно доЗакону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(2482-ХІІ) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно дост.130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу PCP і Української PCP. Відповідно до ч.3ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом.. Крім того, таке ж право та порядок його реалізації визначеноЗаконом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. №2482-ХІІ, а також Законом про права мешканців гуртожитків. Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону про права мешканців гуртожитків громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні»місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Відповідно до ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України від 16.01.2003, № 435-IV власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не супе\-речать закону. У частині 2 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (затверджені постановою Кабінету Міністрів від 08.10.1992 №572) передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових приміщень. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997. № 475/97-ВР зокрема стаття 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно дост.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1,2,4ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного

Outcome: approved