Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до фермерського господарства "Берегиня -Р" про визнання договору оренди земельної ділянки від 28.12.2007р. недійсним посилаючись на те, що вона має у власності земельну ділянку площею 7.14 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Олександрівської сільської ради Доманівського району, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю. Зазначену земельну ділянку позивачка передала у користування фермерському господартсву без укладення договору оренди землі, оскільки є інвалідом 1 групи по зору і за станом здоров"я, фізично не могла підписати договір. Про існування договору оренди землі, начебто укладеного між сторонами, позивачка дізналася із заяви про перегляд заочного рішення, яке було подано відповідачем 20.11.2018р. до суду. Позивачка вважає, що оскільки вона не підписувала договір оренди землі, вільне волевиявлення при укладенні спірного договору було відсутнє з її боку, тому є підстави для визнання данного договору недійсним. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] пояснила, що [PERSON] передала земельну ділянку фермерському господарству у користування за усною домовленістю. Договір оренди земельної ділянки позивач не укладала та не підписувала, оскільки є інвалідом 1 групи по зору. Про існування договору позивачеві стало відомо лише в 2018р., тому строк звернення до суду не минув. За користування земельною ділянку за усною домовленістю позивачка іноді отримувала орендну плату. Просить визнати спірний договір оренди недійсним та повернути земельну ділянку власнику. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила застосувати до даного спору строк позовної давності. Представник вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки весь період чинності оспорюваного договору [PERSON] отримувала орендну плату і їй було відомо про наявність договору оренди землі. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач не підписувала договір оренди. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що 28.12.2007р. між [PERSON] та фермерським господарством "Лена", правонаступником якого є фермерське господарство "Берегиня -Р", було укладено договір оренди землі строком на 10 років. За умовами договору (п.2) в оренду була передана земельна ділянка загальною площею 7.14 га, розтавшована в межах території Олександрівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, яка належала на праві власності [PERSON] , про що свідчить копія Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Зазначений договір зареєстрований у Миколаївському районному реєстраційному відділі Одеської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" при Держкомі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 червня 2009р. за № 040901300057. Представник позивача [PERSON] стверджує, що [PERSON] не підписувала даний договір, оскільки є інвалідом 1 групи по зору. Передачу земельної ділянки позивачем фермерському господарству у користування ,за усною домовленістю, не заперечує. Відповідно до довідки сер.МСЕ № 007999 [PERSON] 12.09.2002р . безстроково була визнана інвалідом першої групи ( по зору) за загальним захворюванням, у зв"язку з даним захворюванням потребує постійного стороннього догляду. Аналізуючи письмові докази по справі, надані сторонами, судом встановлено, що між сторонами виникли відносини, які регулюються Законом України "Про оренду землі" та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст.6 та ст.627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У п. 8постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Аналізуючи довідку МСЕК від 12.09.2002р. про стан здоров"я [PERSON] , яка є інвалідом першої групи по зору і потребує стороннього догляду, суд приходить до висновку, що договір оренди землі, укладений між [PERSON] та фермерським господарством "Лена", правонаступником якого є фермерське господарство "Берегиня-Р", суперечить вимогам ст.203 ЦК України. Волевиявлення містить в собі обізнаність сторін з умовами правочину, також воно має бути вільним і відповідати внутрішній волі учасника. Зважаючи на захворювання позивача, що є учасником правочину, який є незрячим і потребує стороннього догляду, у суда виникає сумнів у вільному підписанні нею договору. Відомостей про те, що [PERSON] , як інвалід 1 групи, яка є незрячою, ознайомленна з умовами договору в присутності незацікавленої особи, спірний договір оренди не містить. Прикладом ознайомлення незрячої особи з правочином може слугувати нотаріальна довіреність, видана [PERSON] на ім"я [PERSON] 18.10.2017р. В даній довіреності зазначено, що у зв"язку з вадами зору текст довіреності прочитано нотаріусом вголос. У зв"язку з тим, що [PERSON] неписьменна, за її дорученням та у її присутності, а також у присутності нотаріуса, довіреність підписана іншої особою. Із матеріалів справи вбачається, що вади здоров"я у [PERSON] визначені в 2002р. Станом на грудень 2007р. із-за вади по зору її можна було вважати неписьменною. Укладаючи правочин про передачу землі в оренду в грудні 2007р., орендар не взяв до уваги стан здоров"я орендодавці, уклавши договір з порушенням вимог чинного законодавства, які несуть за собою наслідки у виді визнання даного правочину недійсним. Представник відповідача вважає, що позивачка з моменту підписання договору регулярно отримувала орендну плату, що свідчить про укладення нею договору. Перевіряючи даний факт, судом встановлено, що відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, [PERSON] за період з 01.01.2008р. по 31.12.2018р. отримувала доходи від передачі землі в оренду, але не регулярно. Плату за користування землею, [PERSON] почала отримувати офіційно з 2011р.по 2018р., про що свідчить інформація надана Доманівською ДПІ Южноукраїнського управління Головного управління ДФС у Миколаївській області. Відповідно до квітанцій про грошові перекази та видаткових касових ордерів [PERSON] в 2010р., 2012р. та 2017р. отримала грошові кошти в рахунок оренди землі. Підписи у видаткових касових ордерах поставлені теж незрячою особою без присутності сторонньої особи, яка б представляла інтереси отримувача коштів. Аналізуючи письмові докази щодо виплати орендодавцю орендної плати, суд приходить до висновку, що зазначені докази не є підставою для встановлення волевиявлення особи до підписання договору. Позивач дійсно отримувала плату від передачі землі в користування, але законність умов користування відповідачем не доведені. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, представник відповідача просить застосувати до даного спору строки позовної давності, про що надала суду письмову заяву. Представник відповідача вважає, що отримуючи орендну плату позивачеві було відомо про наявність договору оренди, тому на момент звернення до суду позивачем пропущений строк, передбачений чинним законодавством, що дає підстави для відмови у задоволені позову. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ст.261 ЦК України). Відповідно до ч 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 цієї статті передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача стверджує, що про існування спірного договору оренди землі позивачеві стало відомо лише в 2018р. при оспорюванні додаткової угоди до договору оренди землі , укладеної начебто 09.03.2012р. З моменту виявлення позивачем порушеного право трирічний строк звернення до суду не минув. Із заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що в провадженні Доманівського районного суду перебувала справа за позовом [PERSON] до ФГ "Берегиня-Р" про визнання додаткової угоди від 09.03.2012р. до договору оренди землі від 11.06.2009р. недійсною. 16.10.2018р. по даній справі було прийнято заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені. Представник відповідача звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Беручи до уваги, що з моменту укладення правочину, а саме з 28.12.2007р. позивачка не отримувала орендну плату, про що свідчать відомості фіскальної служби, а почала отримувати лише з 2010р., а також те, що в 2018р. оспорила через суд додаткову угоду до договору, укладену у 2012р., суд приймає до уваги ствердження представника позивача про те, що про порушення своїх прав щодо оренди земельної ділянки позивачеві стало відомо лише у 2018р. при виявленні факту укладення додаткової угоди до договору оренди землі. Інших доказів, які б спростовували твердження представника позивача, представником відповідача не надано. За таких підстав, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду за захистом порушеного права. Факт отримання позивачем орендної плати за передачу землі в користування недостатньо для визнання договору дійсним. Відсутність волевиявлення власника майна на укладення угоди є підставою для визнання договору недійсним, що відповідає вимогам ст.215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, що договір оренди землі суд вважає необхідним визнати недійсним, то слід задовольнити і вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, як правовий наслідок недійсності правочину, передбачений ст. 216 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору . Відповідно до п.9 ст.5 Закону України "про судовий збір" позивачка була звільнена від сплати судового збору. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню з відповідача на користь держави підлягають стягнення судові витрати у виді судового збору в сумі 704.80 грн. ( на момент звернення до суду) .

Outcome: approved