Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду із даним позовом до відповідача - [PERSON] , який в подальшому уточнила і в обґрунтування якого вказала, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 1998 по 2015 роки. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: повнолітнього сина [PERSON] , 2000 р.н. та неповнолітню доньку [PERSON] , 2011 р.н. За час шлюбу сторони придбали рухоме та нерухоме майно, зокрема: трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; автомобіль «SUZUKI GRAND VITARA» р/н [NUMBER] ; автомобіль «ВАЗ-2108» р/н [NUMBER] , та інше цінне майно. Через неможливість в позасудовому порядку провести поділ спільно набутого майна, позивачка була змушена звернутися до суду, і ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.06.2016 р. у цивільній справі № 488/4442/15-ц була визнана мирова угода між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Крім цього, під час розгляду судом вказаної цивільної справи, 26.05.2016 р. відповідач написав позивачці три розписки, згідно яких на протязі шести місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, тобто у строк до 15.12.2016 р., він зобов`язувався відшкодувати позивачці вартість майна, яке перейшло до неї за умовами мирової угоди. Тобто зобов`язувався сплатити вартість Ѕ частини квартири, в еквіваленті 16 000 доларів США, Ѕ частини автомобіля «SUZUKI GRAND VITARA» р/н [NUMBER] в еквіваленті 3 000 доларів США та Ѕ частини автомобіля «ВАЗ-2108» р/н [NUMBER] в еквіваленті 1 000 доларів США. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути на її користь з відповідача 550 000 грн. У судове засідання позивачка не з`явилася, її представник у судовому засідання підтримав позовні вимоги у повному розмірі та пояснив, що вони ґрунтуються на умовах мирової угоди, визнаної ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.06.2016 р. (справа № 488/4442/15-ц), від виконання якої відповідач ухиляється. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник у судовому засіданні заперечував проти позову та вказав, що відповідач виконав умови мирової угоди, визнаної судом, тому підстав для стягнення з нього вартості частини спільно набутого майна, немає. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши зібрані по справі письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судовим розглядом встановлено, що сторони по даній справі - [PERSON] та [PERSON] з 26.09.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє спільних дітей: [PERSON] , 2000 р.н. та [PERSON] , 2011 р.н. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.11.2015 року шлюб між сторонами був розірваний. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.06.2016 р. у цивільній справі № 488/4442/15-ц провадження № 2/488/458/16, за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, судом була визнана мирова угода між сторонами. Так, згідно умов вказаної мирової угоди, сторони домовились, що трикімнатна квартира [ADDRESS] , вартість якої на момент укладення мирової угоди становить 805 000 грн., еквівалентно 35 000 доларів США ділиться між сторонами в рівних частинах, тобто по Ѕ частині за кожним. Крім цього, за умовами мирової угоди транспортні засоби «SUZUKI GRAND VITARA» р/н [NUMBER] та «ВАЗ-2108» р/н [NUMBER] діляться між сторонами в рівних частинах, тобто по Ѕ частині за кожним. Щодо іншого спільно набутого майна сторони погодили, що вони не мають претензій один до одного. Дана ухвала набула законної сили 15.06.2016 р. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час визнання мирової угоди) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок. Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання. Відповідно до ст. 208 ЦПК України, ухвала є формою судового рішення. До мирової угоди застосовуються основні вимоги та загальні правила Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. У разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди, інша сторона має право звернутись до суду на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Відповідно до ст. ст. 11, 202 ЦК України, затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами ст.ст. 525, 526 ЦК України. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно Правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.11.2015 р. № 6-342цс15, відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, яка була чинною на час визнання мирової угоди). Системний аналіз частин першої, четвертої, п`ятої статті 175 ЦПК України, пункту 2 частини другої статті 17, статті 18, пункту 6 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову. Пунктом 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 р. було визначено, що мирові угоди, затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Однак Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який набрав чинності 01.01.2004 р., положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено. Судовим розглядом встановлено, що мирова угода яка була укладена між сторонами в межах цивільної справи № 488/4442/15-ц і визнана ухвалою від 09.06.2016 р., була частково виконана сторонами. Так, зі змісту інформаційної довідки на запит суду від 18.09.2017 р., вбачається, що позивачка - [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Реєстрація права власності була проведена саме на підставі ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.06.2016 р. про визнання мирової угоди. Щодо доводів позивачки про ухилення відповідача від виконання мирової угоди в частині транспортних засобів, то суд їх сприймає критично, через те, що вона не надала доказів такого ухилення і неможливості виконання мирової угоди. Зокрема, позивачка не надала суду доказів, які б підтверджували її звернення до відповідних органів з приводу реєстрації за нею права власності на Ѕ частину автомобілів «SUZUKI GRAND VITARA» р/н [NUMBER] та «ВАЗ-2108» р/н [NUMBER] , чи її звернення з цього приводу до органів виконавчої служби. До того ж, умови мирової угоди, з якої витікають дані позовні вимоги не передбачали передачу позивачці грошових коштів як компенсацію за належну їй частку майна. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою даний позов не є позовом про спонукання до виконанням мирової угоди. Щодо наявних у матеріалах справи розписок від 04.03.2016 р., то суд також не бере їх до уваги через те, що вони мають іншу правову природу і не стосуються предмета доказування у даній справі. Підсумовуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити позивачці у задоволенні її позову в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю. На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці понесені нею судові витрати через те, що їй було відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed