Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства, виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, внесення змін до актового запису про народження дитини відомостей про батька, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що сторони в 2001 році познайомились у кафе і між ними зав`язались теплі відносини. В 2002 році відповідач переїхав для подальшого проживання спільно з позивачем до квартири останньої. З цього часу вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, підтримували шлюбні відносини, мали єдиний спільний бюджет. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] і оскільки сторони не перебували в шлюбу, то прізвище їй було присвоєне позивача, відповідач говорив, що пізніше відомості про батька будуть змінені на його прізвище та по-батькові. Народжену дитину він забрав з пологового будинку разом з позивачкою, визнаючи її своєю, дбав про неї, називаючи її своєю донькою, але в 2005 році він залишив родину і почав проживати окремо. До доньки він приходив тільки на день народження, даруючи подарунки, а останній раз був на її 16-тиріччя. За таких обставин просять визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька [PERSON] , внести зміни до актового запису про народження дитини, а саме: відомості про батька [PERSON] , стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою повноліття - до [INFO] . Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився повторно, про розгляд справи був двічі повідомлений судом належним чином (а.с.24-26; 52; 54), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність у зазначені дати виклику не звертався. 3-я особа: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, але у направленому листі до суду просив розглянути справу у відсутність свого представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.56-57). 3-я особа [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позов, надавши суду пояснення аналогічні поясненням позивачки. Заслухавши позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.п.1-2, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3 оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] в 2001 році познайомились у кафе і між ними зав`язались теплі відносини. В 2002 році відповідач переїхав для подальшого проживання спільно з позивачем до квартири останньої [ADDRESS] . З цього часу сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, підтримували шлюбні відносини, мали єдиний спільний бюджет. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] і оскільки сторони не перебували в шлюбу, то прізвище їй було присвоєне позивача, відповідач говорив, що пізніше відомості про батька будуть змінені на його прізвище та по-батькові. Народжену дитину [PERSON] забрав з пологового будинку, визнаючи її своєю, дбав про неї, називаючи її своєю донькою, але в 2005 році він залишив родину і почав проживати окремо. До доньки в подальшому він приходив рідко, тільки на її день народження, даруючи подарунки, а останній раз був на її 16-тиріччя. Оцінюючи вказані норми права та висновок Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3, суд приходить до висновку, що оскільки за даних обставин дитина сторін народилась [INFO] , тобто до 1.01.2004 року , до початку дії Сімейного Кодексу України, тому правовідносини між сторонами по справі повинні регулюватись нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на день народження дитини [PERSON] . Аналогічна позиція була висловлена і в Постанові Верховного Суду у вкладі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.08.2019 року у справі №754/3558/16, провадження №61-22781св18. Як наголошує ч.4, ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За змістом ч.2-3, ст.53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином, доказами визнання батьківства можуть бути: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Тобто, за змістом наведеної норми права встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин. Підстави для визнання батьківства, передбачені у ст.128 СК України, відрізняються від підстав його встановлення згідно ст.53 КпШС України. Ця стаття не містить такої підстави встановлення батьківства, яка ґрунтується на проведеній медичній молекулярно-генетичній експертизі. Проте, ч.3, ст.53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності. Описані вище обставини підтвердили у судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які аналогічно пояснили, що позивачка познайомилась з відповідачем у 2001 році і сторони почали зустрічались між собою. Потім вони почали проживати в квартирі позивача та її матері [PERSON] , де у них і народилась спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом відпочивали, відповідач з радістю забирав позивача з дитиною з пологового будинку, дбав за свою доньку, але у 2005 році залишив родину. Вказані обставини підтверджуються фотографіями, оглянутими та приєднаними до матеріалів справи, де вбачається спільне проводження свят та відпочинку сторін, спільне перебування відповідача з вагітною позивачкою, їх спільне фото після народження дитини, відповідач дбайливо відноситься до дитини, грається з нею (а.с.59-64). Як зазначає ч.1, ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. Коли [INFO] [PERSON] народила дівчинку, за її заявою в порядку ч.1, ст.135 СК України відділ РАГС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 22.10.2003 року видав свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , в якому прізвище дитини записано аналогічним позивачу - [PERSON] , ім`я - [PERSON] , а по-батькові батька дитини - [PERSON] (а.с.4), і графі „батько" зазначений [PERSON] , що збігається з ім`ям та по-батькові відповідача [PERSON] . Судом також призначалась судово-генетична експертиза, однак відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений судом про дату і місце забору аналізів, не з`явився (а.с.37-38; 40-41; 43-44; 46-47). Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3 відповідно до ст.213, 215 ЦПК (1618-15) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки сторони з 2001 року проживали спільно в одному помешканні, мали шлюбні відносини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, відповідач піклувався за добробут, майбутнє позивача та їх спільної дитини, тому судові необхідно визнати [PERSON] батьком народженої [INFO] дитини [PERSON] . Як зазначено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3 у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Оскільки суд визнає батьком дитини [PERSON] відповідача [PERSON] , тому необхідно внести зміни до актового запису про народження [PERSON] №2270 від 22.10.2003 року, здійсненого відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, виключивши запис про батька [PERSON] , та внести запис до графи „батько" - [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Петрівка, Монастирищенського району, Черкаської області як батька дитини. Як регламентовано ч.2, ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, батько дитини [PERSON] . [PERSON] з 2005 року проживає окремо від дитини, яка весь час проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років. Вказані обставини не були спростовані у судовому засіданні будь-якими іншими доказами, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік" - установити у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, тому встановити його місце роботи і щомісячний дохід не надалось можливим, і за таких обставин суд вважає необхідним стягнути аліменти у частці від щомісячного доходу відповідача, як просить позивач, а не в твердій грошовій сумі. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою дитину на підставі описаних вище норм права, відсутність інформації про його щомісячні доходи, склад сім`ї, його стан здоров`я, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, задовольнити позов і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця на користь позивача на утримання дитини, починаючи з 9.06.2020 року - дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] , у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2021 рік" для дітей такого віку (дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов в повному обсязі, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 908 грн. судового збору в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, від якого була звільнена позивач при зверненні до суду, а також на користь позивача - 1 681 грн. 60 коп. (840,80 грн. х 2) судового збору в частині вимог про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, які були сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved