Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень та збільшень своїх вимог остаточно просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь матеріальні збитки у розмірі 39000 грн., та моральну шкоду в сумі 5000 грн., з покладенням судових витрат на відповідача. В обґрунтування вимог позивачка вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] та нежитлових приміщень [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою від 06.02.2018р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно України. 19 лютого 2018 р. громадянином України [PERSON] без надання її згоди було розміщено в мережі зв'язку Viber фотографії її власності, які зроблені відповідачем шляхом проникнення до її нежитлових приміщень. Згоду на доступ до них позивач не надавала. Так, зазначені фотографії містять інформацію про приховані комунікації системи безпеки та спостереження, а відтак широкому колу осіб стало відомо про особистий уклад життя. Таким чином, було втрачено принцип прихованості системи безпеки та спостереження, що значно підвищило ризик несанкціонованого доступу осіб до приміщень позивачки та заволодіння особистим майном. Вважає, що дії [PERSON] щодо розміщення фотографій її особистої власності, її речей у нежитлових приміщеннях та фотографій комунікацій системи безпеки її особистої власності в мережі зв'язку Viber грубо порушують її права на особисте життя та його таємницю, ст.ст. 6,8,10,11,14 ЗУ «Про захист персональних даних», ст.ст. 11,31 ЗУ «Про інформацію», право на недоторканість житла, передбачене ст. 311 ЦК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Опублікування фотознімків прихованих комунікацій систем відеоспостереження та охоронної сигналізації призвело до ознайомлення з ними широкого кола осіб. При цьому стало неможливим використання зазначених систем за їх цільовим призначенням. Позивачкою замовлено розробку нового технічного завдання та проведення нового комплекту робіт по їх встановленню, що коштувало їй 39000 грн. Після опублікування [PERSON] фотографій власності [PERSON] у месенджері Viber, відносини позивача з іншими співвласниками будинку значно погіршилися. Бурхливе коментування зображеної на цих фотографіях власності, речей, а особливо прихованих комунікацій систем безпеки та відеоспостереження, зумовило стійкий душевний розлад [PERSON], заходи безпеки втратили свої призначення на охорону помешкань від вторгнення, а кошти, витрачені на їх установку, виявилися марними. Постійні хвилювання про подальші взаємовідносини із співвласниками будинку, про участь у загальних зборах ОСББ, де її всі ненавидять та цькують, думки про те, що необхідно змінювати систему безпеки тримають її у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на зниження її працездатності, з'явився стан депресії, що супроводжувався душевними стражданнями та відсутністю бажання працювати, спілкуватися з близькими та взагалі виходити з помешкання. Зазначені моральні страждання позивачка оцінює в 5000 грн. Ухвалою суду від 02.07.2018 року відкрито провадження у справі в загальному порядку. Ухвалами суду від 30.10.2018 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будинок на Набережній 1», закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали доводи позовної заяви та просили уточнений та збільшений позов задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому вважав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що він є Головою Правління ОСББ «Будинок на Набережній 1», що знаходиться за адресою м. Харків, провулок Банний, будинок 1, яке було засновано 07.11.2016 року. Позивачка є власницею квартири та нежитлових приміщень, у зв'язку з цим, відповідно до протоколу №1 зібрання ОСББ «Будинок на Набережній 1» та Статуту, вона є членом ОСББ та співвласницею спільного майна ОСББ. Метою створення об'єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов'язків, належне утримання та використання спільного майна будинку. Зазначає, що він виконуючи свої посадові обов'язки Голови ОСББ, зайшов разом з комісією до нежитлового приміщення, що належить [PERSON], оскільки двері в приміщення були відчинені, поліцію ніхто не викликав. Фотографії було зроблено та направлено в групу стосовно порушення [PERSON] цілісності та псування конструкції даху та перекриття будівлі по пров. Банному1 в м.Харків. що відповідно до статуту належить до майна співвласників. Таким чином Голова ОСББ [PERSON] виконував свої посадові обов'язки відповідно до посадових інструкцій та статуту ОСББ «Будинок на Набережній 1». Причиною необхідності доступу до нежитлового приміщення, що належить позивачу, стало виявлення службовими особами ОСББ порушення прав самого ОСББ та його співвласників, що на його думку не є втручанням у приватне життя. Представник третьої особи [PERSON] проти позову заперечувала, зазначила, що [PERSON] діяв в межах своїх повноважень Голови ОСББ, передбачених посадовою інструкцією та Статутом. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON], і [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що він є директором Товариства з обмеженою повідальністю "Житлові мережі". Між ТОВ "Житлові мережі" та ОСББ "Будинок на Набережній 1" було укладено договір про надання послуг з утримання та ремонту багатоквартирного будинку. За умовами договору, він здійснював проведення технічних оглядів приміщення будинку. 19 лютого 2018 року з метою оптимізації витрат на теплопостачання вони разом з [PERSON] головою правління ОСББ, здійснювали огляд системи опалення приміщень другого під'їзду "Будинку на Набережній 1". Піднявшись на 11 поверх вони побачили, що двері технічного приміщення відкриті. [PERSON] зайшов до приміщення та почав здійснювати фотозйомку всередині. Він залишився в коридорі. Згодом на поверх повернувся [PERSON], який проводив ремонт у приміщенні та у той час здійснював винос сміття. Едуард просив [PERSON] піти геть звідти. Закінчивши фотозйомку, [PERSON] вийшов з приміщення та вони попрямували до офису ОСББ. У той час в офісі перебував головний інженер ОСББ [PERSON], якому [PERSON] дав вказівки повернутися до приміщення [PERSON] та з'ясувати щодо виявлених там отворів у стелі. [PERSON] вирушив на 11 поверх. Однак двері до приміщення вже були зачинені. Свідок [PERSON] пояснив, що він здійснював ремонт приміщення [PERSON], що розташоване на 11 поверсі другого під'їзду будинку за адресою: м. Харків, пров. Банний, 1. 19 лютого 2018 року після завершення чергової стадії ремонтних робіт, він виносив будівельні матеріали та сміття з приміщення на двір. Двері до приміщення не зачиняв. Повернувшись на поверх, побачив директора ТОВ "Житлові мережі" [PERSON], що стояв біля відкритих дверей приміщення. Запитав у нього, що він тут робить та отримав відповідь, що разом з головою правління ОСББ здійснюють технічний огляд будинку. В середині приміщення він побачив [PERSON], який фотографував приміщення. Коли [PERSON] закінчив фотографувати, він покинув приміщення. Після цього, [PERSON] закрив приміщення. Пізніше до нього прийшов головний інженер на ім'я [PERSON] для зясування ситуації. В той же день [PERSON] надіслала йому скріншоти з переписки групи ОСББ з фотографіями. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] та власником нежитлових приміщень [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою від 06.02.2018р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно України. (а.с. 9-10) 19 лютого 2018 р. [PERSON], як Головою правління ОСББ "Будинок на Набережній 1" було зроблено фотографії нежитлового приміщення [ADDRESS] зазначеного будинку та розміщено в группі "Ініціативна группа "Будинок на Набережній 1" в мережі зв'язку Viber, до якої входять співвласники цього будинку. Позивач згоду на доступ до нежитлових приміщень відповідачу не надавала. Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Позивач в обгрунутвання своїх вимог зазначає, що відповідач навмисно незаконно проник до нежитлових приміщень позивача для здійснення фотозйомки та розміщення цих фтографій у групі, користувачами якої є всі співвласнии ОСББ "Будинку на Набережній 1" и таким чином розкрив інформацію про її особисте життя, про те що нею здійснюються ремонтні роботи, інформацію про приховані комунікаії її системи безпеки та спостереження, що значно підвищило її власний ризик на несанкціонованій доступ до цих приміщень та заволодіння особистим майном. Крім того, стало неможливим використання зазначених систем за їх цільовим прзначенням, що потребувало розроблення нового технічного завдання, а також проведення нового комплексу робіт по їх встановленню і змусило її нести витрати на загальну суму 39000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов'язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Надані до суду роздруківки скріншоту з групи Viber "Инициативная группа Банн…"не є доказом спричинення позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] матеріальної та моральної школи і не несуть інформації, на яку посилається позивачка в обґрунтування своїх вимог. Також, з наданої суду довідки ГК "Смарт" без дати та номеру, вбачається, що в період з 12.04.2016 року по 15.05.2016 року спеціалістами компанії "СМАРТ" за адресою [ADDRESS] поверхах було проведено монтажні роботи з укладання та установки комунікацій для системи відеоспостереження і охоронної сигналізації. Згідно технічного завдання в стінах були зроблені штроби та отворі для конекторів, що використовуються в системах з камерами. При цьому суду не надано доказів того, що з фотографій, які були опубліковані в групі Viber "Инициативная группа Банн…" вбачаються зазначені комунікації та докази наявності зазначених комунікацій, як такових, саме в нежитловому приміщенні [ADDRESS]. Сам факт проникнення [PERSON] до нежитлового приміщення [PERSON] без її згоди, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на спричинення його діями негативних наслідків щодо прав позивача. Крім того, позивачка не надала достатніх у сукупності, належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй [PERSON] моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 23, 1166, 1167 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. До того ж, суд вбачає, що правовідносини між [PERSON] та [PERSON] склались, як між Головою правління ОСББ "Будинок на Набережній1" та членом і співвласником цього ОСББ, таким чином вони мають регулюватись ЗУ " Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків" та Статутом ОСББ. Тобто позивачкою невірно обраний спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до [PERSON] як до фізичної особи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, заявлені позовні вимоги заявлені необґрунтовано та задоволенню не підлягають Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставівикладеного та

Outcome: dismissed