Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування первісного позову [PERSON] зазначила, що з 17.08.2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 24.04.2015 року рішенням Білокуракінського районного суду Луганської області шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили. Від вищевказаного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. З 2013 року по теперішній час позивач з відповідачем проживають окремо один від одного. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Донька проживає разом з позивачем в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає. Коштів, які за весь час декілька разів передавала мати [PERSON] не вистачає навіть на харчування дитини. З позовом про стягнення аліментів з відповідача позивач раніше до суду не зверталась. Позивачу відомо, що [PERSON] має мінливий, нерегулярний, неофіційний заробіток, приховує дійсний розмір своїх доходів та місце роботи. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 6 000 грн. Крім цього позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 січня 2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який є громадянином Португальської Республіки, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.01.2017 року. На теперішній час він працює в Німеччині, має стабільний дохід та матеріально дуже підтримує їх родину. Позивач та її донька не мають можливості переїхати до чоловіка в Німеччину, оскільки батько дитини [PERSON] згоди на виїзд дитини за кордон не надає, оскільки вважає це недоцільним. Дитина знаходиться на обліку в ХМДП №15. Догляд за станом дитини здійснює вона. На прийом до лікарів дівчинку приводить завжди позивач. Батько дитини з донькою до поліклініки ніколи не приходив та станом здоров'я дитини в медичних установах не цікавився. Донька навчається в Харківській загальноосвітній школі №38 ХМР. Згідно наданих довідок та характеристик вбачається, що донькою займається виключно позивач. Спорів стосовно місця проживання дитини між сторонами не було, відповідач не заперечував, щоб дитина проживала з позивачем. Весь час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував,не виявляв бажання спілкуватись з донькою та не приймав участь у її вихованні. Нинішній чоловік позивача [PERSON] турбується про дитину, забезпечує її матеріально та має намір її всиновити. Враховуючи наведене та те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місце перебування дитини та позивача, однак ніколи не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню, не цікавиться здоров'ям дитини, її розвитком, духовним вихованням, відпочинком. Даний факт підтверджується відповідями на адвокатські запити. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги 06/03-17 від 06.03.2017 року, в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі та просили суд його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діяв на підставі договору про надання юридичних послуг від 07.06.2017 року в судовому засіданні позов не визнали, заперечували в повному обсязі, та вказали, що позивач перешкоджає йому спілкуватись з дитиною та участі у її виховані та матеріальному утриманні. В матеріалах справи містяться заперечення відповідача, відповідно до яких зазначено, що починаючи з 2013 року відповідач працював за межами України. Регулярно, кожні 3 місяці він приїздив додому та надавав колишній дружині грошові кошти на утримання доньки в сумі 20 000 рублів, що надавало їй змогу не працювати, займатись вихованням доньки. В цей період він постійно спілкувався з донькою, дарував їй подарунки. Кожне літо донька проводить у батьків відповідача, які також приділяють їй увагу та займаються її вихованням. Починаючи з 2015 року, після дня народження доньки, [PERSON] заборонила йому спілкуватись з дитиною, незважаючи на те, що донька хотіла провести з відповідачем більше часу. Відповідачем постійно направлялися та направляються грошові кошти на ім'я [PERSON] на утримання доньки. Дане підтверджується чеками. Також відповідач зазначає, що розмір аліментів в сумі 6000 грн. позивачем не визначений доводами. На цей час відповідач проживає разом з непрацездатними батьками, які знаходяться на його утриманні. На даний час відповідач ніде не працює, постійного доходу не має і вказана позивачем сума є для нього непосильною. Щодо позбавлення його батьківських прав категорично заперечує. Перебуваючи в шлюбі з [PERSON] він придбав за свої кошти двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира була оформлена на ім'я відповідача, який понад три роки витрачав свої кошти на її ремонт. На цей час, за ініціативою позивачки зазначена квартира була поділена рішенням суду з урахуванням інтересів дитини, та визнано право власності на 1/3 частину квартири за ним, а 2/3 квартири за позивачем по справі з урахуванням інтересів дитини. Зазначене рішення він не оскаржував, що на його думку, також свідчить про його небайдужість до дитини. Крім того, відповідач зазначає, що саме колишня дружина забороняє спілкуватись з донькою, оскільки у неї на цей час новий чоловік, однак матеріально він завжди їм допомагав через своїх батьків та особисто. Третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради правом на участь представника у судовому засіданні не скористалась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява заступника директора Департаменту - начальника Управління служб у справах дітей Малько О.П. про розгляд справи без участі представника та винесенні рішення, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. 16 серпня 2017 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова відкрито провадження по справі. Законом України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року прийнято нову редакцію Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року. Згідно п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст. 150 СК України. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що 17 серпня 2002 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Білокуракінським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 37, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 18/. Від спільного подружнього життя, сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] . Згідно зі Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 14.01.2017 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білокуракинського районного управління юстиції в Луганській області, актовий запис № 64. Батьками [PERSON], 2006 року народження, є: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 15/. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, справа № 409/1070/15-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано./а.с. 19/. Після розірвання шлюбу відносини між батьками погіршились, дитина залишилась проживати з матір'ю. Статтями 12, 11, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Обґрунтовуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, позивачка зазначає, що відповідач не приймає участі в житті дитини, не цікавиться її життям та не надає матеріальної допомоги. Крім того, на цей час позивачка уклала шлюб з [PERSON], який мешкає у Німеччині дуже гарно ставиться до дитини, приділяє їй достатньо уваги, має намір її удочерити, про що надав письмову заяву. Так, до матеріалів справи додана довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку, видана КП «Жилкомсервіс» від 03.03.2017 року за вих.. №661, відповідно до якої встановлено, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають: [PERSON] та [PERSON] Малолітня [PERSON] 2006 року народження проживає разом з матір'ю [PERSON] в вищевказаній квартирі та перебуває на повному її утриманні. Батько [PERSON] 1976 року народження за вищевказаною адресою не зареєстрований та фактично не проживає з родиною, допомоги родині не надає. (а.с. 17). Згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.02.2017 року за [PERSON] визнано право на 2/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 20-22). Відповідно до акту обстеження умов проживання, затвердженим начальником служби у справах дітей Немишлянського району Доля В.О. в квартирі [ADDRESS] створені всі необхідні умови для виховання та розвитку дитини. (а.с.96). Згідно з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої виконавчим комітетом Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області від 23.05.2017 року за вих.. 1452, відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 106). Згідно з інформацією адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» малолітня [PERSON], 2006 року народження спостерігається фахівцями закладу з жовтня 2010 року. За вказаний час супроводжувала в дитячу поліклініку під час проведення медичних оглядів мати - [PERSON] (а.с.36). Згідно з інформаційною довідкою Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №38 ХМР, [PERSON] навчається з 2013 по 2017 р. де виховується [PERSON], 2012 року народження з 02.09.2014, останнім (а.с.38). Згідно з інформаційною довідкою Харківської обласної федерації танцювального спорту від 20.03.2017 року, [PERSON] є членом клубу СТК «Легенда» та відвідує його з вересня 2013 року по теперішній час. Весь період навчання та членські взноси оплачувала мати [PERSON] (а.с.35). Допитана у судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] Спілкуються вони на протязі близько 5 років, познайомили діти, які навчаються в одній школі. Бачить сусідку часто, колишнього чоловіка [PERSON] також знає, за останні 5 років бачила його лише декілька разів. Зі слів [PERSON] матеріально дитині він не допомагає. Допитана в судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] та живе з нею на одному сходинковому майданчику. Знає [PERSON] приблизно з 2003-2004 р.р. Колишнього чоловіка [PERSON] вона бачила, однак останнім часом він не з'являється. Знає, що [PERSON] не дає дозволу [PERSON] на виїзд дитини до Німеччини. Оскільки вона проживає через стінку від [PERSON], то часто чула крики [PERSON]. Зі слів [PERSON] вони розлучились, оскільки сварились. На теперішній час [PERSON] працює на ринку «Барабашово». Про подарунки, зроблені батьком [PERSON] нічого не казала. Допитана у судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] пояснила, що є подругою родини. Знає [PERSON] зі школи. [PERSON] разом з [PERSON] не живе, життям доньки [PERSON] не цікавиться. Останній раз був в 2016 році. Коли вони перебували в шлюбі - [PERSON] працювала, сама заробляла, в тому числі і на квартиру. Ремонт в квартирі робив [PERSON]. Влітку [PERSON] разом з [PERSON] зазвичай у матері [PERSON]. Новий чоловік [PERSON] [PERSON] дуже гарно відноситься і до [PERSON] і до [PERSON], матеріально їм допомагає. Допитаний в судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] пояснив, що є чоловіком [PERSON], знайомі на протязі приблизно 2 років. Шлюб було зареєстровано 04 січня 2017 року. Спочатку спілкувались через Інтернет, потім почали зустрічатись. Далі, познайомився з [PERSON], у них склались дуже гарні відносини, називає його [PERSON]. Працює в Німеччині, є постійна робота водія за контрактом, приїздить в Україну у відпустку, або коли є можливість по роботі. В Харкові проживає його мати, сам народився в Херсоні. З [PERSON] він намагався познайомитись через Інтернет, однак розмови не вийшло, він непристойно говорив по відношенню до нього. Далі [PERSON] дав його телефон своїй цивільній дружині, яка почала йому писати та намагалась навчити його жити. Зазначає, що не бачив, щоб [PERSON] не дозволяла [PERSON] спілкуватися з [PERSON]. [PERSON] говорила, що дуже боїться батька, однак він не задавав їй питань, щоб не травмувати її. Вказує, що матеріально забезпечує [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] працює на ринку та продає весільні сукні. Хотів би, щоб [PERSON] та [PERSON] проживали з ним в Німеччині, щоб дати [PERSON] освіту та майбутнє. Також хотів би всиновити [PERSON]. [PERSON] вже має право проживати в Німеччині та [PERSON] також. Всі гарантії на проживання, лікування в Німеччині дає держава, на вулиці вони не залишаться. Щомісячно висилає [PERSON] приблизно 150 Євро. [PERSON] раніше взагалі не йшов на контакт з приводу надання дозволу на виїзд дитини. Він не уявляє того, що [PERSON] може приїхати жити в Німеччину без [PERSON]. Ніколи не чув, щоб [PERSON] дарував доньці подарунки та давав гроші. Допитана у судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивачки [PERSON], спілкуються з самого дитинства. У 2015 році свідок разом с сім'єю переїхала до м. Харкова та перші пів року вони жили разом вдома у позивачки. Відповідача, батька дитини бачила всього кілька разів. З дитиною він не спілкується, ні особисто, ні по телефону. У розмові про батька дитина розповідала, що він погано ставився до матері, бив її. При розмові дитина хвилювалася. Також повідомила, що знайома з теперішнім чоловіком позивачки [PERSON]. Він завжди разом з дитиною, вони багато спілкуються, він дуже добре до неї ставиться, забезпечує її та [PERSON] матеріально. Допитана у судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] пояснила, що знайома з сім'єю позивачки з 2013 року, з моменту, коли їх діти пішли разом до школи. Вона є членом батьківської трійки. Батька дитини бачила кілька разів, він взагалі ніколи не займався її вихованням, не був присутнім на жодному шкільному заході. Вчителя не один раз зверталися до неї з питанням, що відбувається з дитиною, бо вона була дуже схвильована та незібрана. Позивачка працювала на кількох роботах, щоб забезпечити дитину усім необхіднім. Вона повністю замінила дитині батька. [PERSON] майже ніколи не згадувала батька при розмовах. Розповідала, що батько часто сварився, вживав алкогольні напої. Після знайомства з новим чоловіком, дитина розповідала, що в неї з'явився друг, дуже добре про нього відзивалась. Допитана у судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON], пояснила, що позивачка є її невісткою, вона мати її нового чоловіка [PERSON] Познайомилися вони в жовтні 2016 року. Вони часто спілкуються, вона часто буває у неї вдома, допомагає з дитиною. Її син хоче удочерити дитину, він дуже її любить. Він з самого початку повністю матеріально забезпечує [PERSON] та дитину, займається вихованням дитини, вчить новому. З рідним батьком дитини вона знайома, у нього нові відносини з жінкою. До дитини він не приїжджає, матеріально не забезпечує, в нього своє життя. На день народження у вересні 2017 року він дзвонив [PERSON] по телефону, але вона відмовилася з ним розмовляти та пішла до іншої кімнати. У судовому засіданні була допитана також малолітня [PERSON], у присутності психолога, яка пояснила, що живе з матір'ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON]. З батьком не хоче мати нічого спільного, тому що він бив матір та міг і на неї кричати та навіть вдарити. Про неї піклується мама та [PERSON], вони разом ходять по магазинам. [PERSON] працює в Німеччині та вона з ним спілкується по Скайпу. Батька останній раз бачила в органах опіки та піклування, а до цього приблизно в 2 класі, коли він приїхав та почав бити маму, а її виставив за двері, однак вона почула як мама кричала та зайшла назад до кімнати. Батько її дуже сильно образив, обіцяв їй ляльку та сходити разом на атракціони. Зазначає, що від батька нічого не хоче, бо боїться його. Взимку чоловік мами [PERSON] був з ними 3 місяці, навесні приблизно 1-1,5 місяці, він матір не б'є. Зазначає, що батько, коли випивав бив мати. Ніякого подарунку у вигляді телефону він їй не дарував та батько не дзвонить їй та не цікавиться життям. З бабусею спілкується, минулим літом була в гостях. Хоче поїхати на постійне місце проживання в Німеччину. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надало висновок від 20.07.2017 р. №428, відповідно до якого визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Рішення обґрунтовано тим, що [PERSON] мешкає окремо з 2013 р., до дитини не приїжджає, матеріально не підтримує, на співбесіді в Управлінні служб пояснив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки вважає, що достатньою мірою бере участь у вихованні доньки як в матеріальному так і моральному стані, однак доказів у вихованні та утримання малолітньої доньки не надав та не виконує свої батьківські обов'язки. Все це свідчить про його ухилення від виховання дитини (а.с. 92-94). Прийшовши до переконання про те, що відповідач [PERSON] явно недостатньо приділяє уваги участі у вихованні доньки [PERSON], у її духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не звертався до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов'язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, виходить із інтересів дитини. З огляду на це та те, що позивач до органу опіки та піклування, міліції тощо з приводу невиконання або неналежного виконання батьківських прав для реагування, притягнення до адміністративної відповідальності за це не зверталась; сам орган опіки та піклування не контролював це питання, не вживав заходів реагування, попередження, профілактики до відповідача з метою корегування його ставлення до виконання обов'язку по вихованню та розвитку дитини; відповідач до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків не притягувався; суду не надані належні і достатні докази про злісне невиконання батьком своїх батьківських обов'язків; сама позивач реальних заходів для виправлення ситуації не вживала, до суду з позовом про стягнення аліментів не зверталась, суд вважає необхідним надати відповідачу можливість змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, тому позовні вимоги є передчасними, оскільки достатніх підстав для задоволення позову на даний час не вбачається. З дослідженого в судовому засіданні висновку вбачається про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої доньки, так як він не виконує свої батьківські обов'язки (а.с. 92-94). Згідно зі ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до положень ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008р.) визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд вважає, що зазначений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення батьківських прав відповідача та чи відповідає позбавлення батьківських прав інтересам дитини, ґрунтується фактично на доводах позивача та наданих нею документах, які об'єктивно не можуть бути належними доказами для підтвердженням факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, який при розгляді вказаного питання при співбесіді в Управлінні служб пояснив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки мати дитини не дозволяє бачитись з донькою, сам висновок не відображає взаємовідносин між батьком та донькою та їх ставлення один до одного, отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу. За таких обставин, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього доньки. Разом з тим, відповідно до вимог закону та п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», відповідача слід попередити про те, що батьки при вирішенні питань участі у здійсненні батьківських прав та обов'язків зобов'язані ставити у пріоритет інтереси дитини і що наслідком його пасивного відношення до фізичного та морального розвитку дитини буде позбавлення його батьківських прав відносно неї, тому йому необхідно змінити ставлення до виховання його неповнолітньої дитини, оскільки, на думку суду, його участь в розвитку та вихованні дитини за минулий період та в даний час є явно недостатньою. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні ЄСПЛ по справі "Сахін проти Німеччини" (08.07.2003 року), Європейський суд зазначав, що компетентні національні суди, відмовляючи задовольнити прохання заявника щодо організації побачень з дитиною, посилалися на твердження заявника та матері дитини, показання свідків, на зауваження Вісбаденського (Wiesbaden) управління у справах молоді та на висновки експертів. Вони також взяли до уваги напружені стосунки між батьками і встановили, що контакти не відповідатимуть інтересам дитини. Суд не мав сумніву в тому, що ці підстави були доречними. Однак, на думку Суду, те, що німецькі суди не заслухали дитину, свідчить, що заявника не було достатньою мірою залучено у провадження, пов'язане з наданням доступу до дитини. Необхідно було, щоб компетентні суди, встановивши безпосередній контакт з дитиною, уважно розглянули питання про те, що належним чином відповідає її основним інтересам. Реґіональний суд не повинен був спиратися на розпливчасті показання експерта щодо ризиків, з якими пов'язане опитування дитини, адже суд навіть не розглянув можливості вжити для цього спеціальних заходів, з огляду на ранній вік дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Зібраними по справі доказами підтверджено, що батько дитини зацікавлений у спілкуванні з нею та її вихованні, з'являвся на судові засідання, заперечував факти, які викладені у позовній заяві. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2017 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та визнано за [PERSON], (з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини) право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили. Враховуючи зазначене, суд приймає доводи відповідача щодо його позитивного ставлення до дитини такими, що знайшло своє підтвердження. Також, суд зазначає, що покази свідків сторони позивача не може слугувати беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки свідкам достоменно не відомо про відношення у родині. Крім того, жодний із свідків не вказав на факти, відомі їм особисто, про погане поводження відповідача з дитиною. Також, посилання позивача на обмеження з боку відповідача можливості дитини на виїзд на кордон для проживання або мешкання, спростовується заявою [PERSON] від 14.09.2017 року, яка посвідчена ПН ХМНО Кірія Ю. О., та згідно якої відповідач не заперечує проти тимчасового виїзду із України його малолітньої докері [PERSON] протягом року. Крім цього, у судовому засіданні сторонами не заперечувався той факт, що позивачу та малолітній дитині, допомагають батьки відповідача, які її люблять та гарно до неї ставляться. Прагнення позивача виїхати на постійне місце проживання у Німеччину та наявність згоди нового чоловіка позивача на всиновлення дитини, не є підставою для задоволення позовних вимог. В матеріалах справи немає доказів того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання дочки і тому підстав для задоволення позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав не має. Позивач не позбавлена в майбутньому права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом, у разі впертого небажання відповідача після цього змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків. Стосовно позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], 2006 року народження в розмірі 6000 грн., щомісячно, починаючи з 19.04.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, суд вважає дану вимогу такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як встановлено у ході судового розгляду справи, відповідач надає матеріальну допомогу неповнолітній доньці, але не у розмірі передбаченому законодавством та якому бажає позивачка. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.3 ст. 181, ч.1 ст. 183 СК України). Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Згідно зі ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Суду не надано доказів про наявність у відповідача регулярного стабільного доходу. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі суд враховує, що відповідач працездатний, однак на час ухвалення рішення судом не працює, інших осіб на своєму утриманні не має. Відповідно до ст. 7 Закону України № 2246 від 07.12.2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років - 1860 грн. Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання дитини [PERSON], 2006 року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 19.04.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Одночасно, сторонам роз'яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial