Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення грошової компенсації. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 24.09.2005 року між ним та відповідачем Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського району міста Києва було зареєстровано шлюб, актовий запис - № 1166. 07.09.2010 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Солом'янського районного суду міста Києва було розірвано, актовий запис - № 641. Під час шлюбу сторонами у спільну сумісну власність був придбаний транспортний засіб, автомобіль марки Mitsubishi (Митсубиши) моделі Lancer (Лансер) 1,6 Comfort AT, 2008 року L випуску, кузов № [NUMBER], державний № [NUMBER]. Автомобіль був придбаний через ТОВ "Ніко - Україна" в 2008 році на ім'я відповідача, на підставі договору від 24.02.2008 року між ТОВ "Ніко-Україна" та [PERSON], а також на підставі договору від 28.03.2008 року між ТОВ "Український промисловий банк", [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] своїх обов'язків за кре\-дитним договором на купівлю вищевказаного автомобіля. Повна вартість автомобіля складала вартістю 17 951 доларів США (100 725 гривень), яку сторони сплатили повністю. Позивач зазнає, що автомобілем постійно користувалася та продовжує користуватись відповідач, автомобіль повні\-стю перебуває у її володінні. Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач особисто не має, воно знахо\-диться у відповідача. Позивач зазначає, що на поділ автомобіля мирним шляхом сторони не згодні. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mitsu\-bishi (Митсубиши) моделі Lancer (Лансер) 1,6 Comfort AT, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля Mitsu\-bishi (Митсубиши) моделі Lancer (Лансер) 1,6 Comfort AT, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] в розмірі 41946,24 грн. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 24.09.2005 року було зареєстровано шлюб. 07.09.2010 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Солом'янського районного суду міста Києва було розірвано, актовий запис - № 641. Вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач залишила прізвище чоловіка - [PERSON], але в літку 2011 року вона знову зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON]. Встановлено, що під час шлюбу сторонами у спільну сумісну власність був придбаний транспортний засіб, автомобіль марки Mitsubishi (Митсубиши) моделі Lancer (Лансер) 1,6 Comfort AT, 2008 року L випуску, кузов № [NUMBER], державний № [NUMBER]. Автомобіль був придбаний через ТОВ "Ніко - Україна" в 2008 році на ім'я відповідача, на підставі договору від 24.02.2008 року між ТОВ "Ніко-Україна" та [PERSON], а також на підставі договору від 28.03.2008 року між ТОВ "Український промисловий банк", [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] своїх обов'язків за кре\-дитним договором на купівлю вищевказаного автомобіля. Повна вартість автомобіля складала вартістю 17 951 доларів США (100 725 гривень), яку сторони сплатили повністю, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Позивач при зверненні до суду зазначав, що спірним автомобілем постійно користувалася та продовжує користуватись відповідач, автомобіль повні\-стю перебуває у її володінні в зв'язку з чим позивач просив суд визнати за відповідачем право власності на спірний автомобіль та стягнути з відповідача а користь позивача грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості автомобіля в сумі 41946,24 грн. В судовому засіданні відповідач позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає, що автомобіль марки Mitsubishi (Митсубиши) моделі Lancer (Лансер) 1,6 Comfort AT, 2008 року L випуску, кузов № [NUMBER], державний № [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу. У відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно 23 до п. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. З огляду на наведене вище, зважаючи на заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 419,50 гривень судового збору.

Outcome: approved