Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

08 травня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 44395 грн. 30 коп. та судові витрати по справі. Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № 02009702138 від 13 лютого 2008 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON], останньому було надано кредит у розмірі 14800 грн. 18.05.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю (договір відступлення), відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» відступило право грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON], товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи". Зобовязання за кредитним договором відповідач не виконав, станом на 10 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором склала 44395 грн. 30 коп., з якої 14800 грн. - заборгованість за кредитом; 4309 грн. 82 коп. - заборгованість по відсотках; 20702 грн. 24 коп. заборгованість за комісією; 4583 грн. 24 коп. штраф. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року у даній справі скасовано, справу призначено до розгляду. У судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву у якій просив розглянути справу за наявними доказами та матеріалами за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON] був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано споживчий кредит для купування телевізору марки Samsung у розмірі 14800 грн. з виплатою процентної ставки 8% річних, щомісячною комісією 2,69%, дата останнього платежу - 10.08.2009 року (розділ «А» кредитного договору). Відповідно до п.4.2.1. кредитного договору №11092423000 від 13 лютого 2008 року позичальник зобовязується використати кредит виключно за цільовим призначенням, зазначеним у цьому кредитному договорі та повернути кредитодавцю суму кредиту, сплатити кредитодавцю проценти за користування кредитом, комісії за надання та управління кредитом та виконати інші грошові зобовязання, передбачені цим договором, в повному обсязі, в строки та в порядку, що визначені цим договором. Згідно з п.5.2. кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобовязань щодо сплати щомісячних платежів, що підлягають сплаті позичальником на підставі п.3.5. цього договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати кредитодавцю неустойки (штрафу) в розмірі 20% від повної суми щомісячного платежу, зобовязання по сплаті якого порушено позичальником. 18 травня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Згідно з п.3.1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 18 травня 2012 року, у порядку та на умовах цього договору продавець (товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс») зобовязується продати (відступити) Кредитний портфель покупцеві (товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи") в дату відступлення, та передати покупцю кредитні документи у порядку та на умовах, визначених пунктом 4.4. цього договору, а покупець зобовязується прийнятий таких Кредитний портфель та сплатити продавцю купівельну ціну в порядку встановленому пунктами 5.1.-5.3. цього договору. Відповідно до п. 3.3. договору купівлі-продажу кредитного портфелю покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату відступлення, включаючи, але не обмежуючись цим, права вимоги позичальників щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, комісій, а також права вимоги позичальників щодо спати штрафних санкцій. Згідно витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року до товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" перейшло право вимоги за кредитним договором № 02009702138 від 13 лютого 2008 року, позичальник [PERSON]. Зобовязання передбачені зазначеним вище кредитним договором відповідач не виконав. Станом на 10 квітня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором № 02009702138 від 13.02.2008 року складає 44395 грн. 30 коп., яка складається з 14800 грн. - заборгованість за кредитом, 4309 грн. 82 коп. - заборгованість зі сплати відсотків, 20702 грн. 24 коп. - заборгованість зі сплати комісії, 4583 грн. 24 коп. - штраф (а.с.22) Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримавши кредитні грошові кошти належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами, у звязку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданого до позову, а тому право позивача на отримання цих коштів було порушено. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки (штрафу, пені). Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно частин 2-5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач в заяві про скасування заочного рішення наполягав на застосуванні позовної давності. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору кінцевим терміном повернення кредиту є дата останнього платежу за кредитом, зазначена в Розділі «А» договору, тобто 10.08.2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, відповідачем було сплачено одну гривню 04.03.2013 року. Проте на неодноразові запити суду щодо надання доказів сплати відповідачем однієї гривні 04.03.2013 року, позивач не надав суду жодних відомостей, письмових доказів в обґрунтування заявлених тверджень. Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно зі ст.ст.11,58-60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивач не надав доказів сплати відповідачем однієї гривні 04.03.2013 року, не надав суду жодних відомостей, письмових доказів в обґрунтування заявлених тверджень, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем тверджень щодо оплати відповідачем 04.03.2013 року однієї гривні в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02009702138 від 13.02.2008 року. Відповідно до пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012\~ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно п.6.1 кредитного договору №11092423000 від 13 лютого 2008 року договір діє до повного повернення позичальником заборгованості та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З кредитного договору вбачається, що в ньому не встановлено певного строку, а умова кредитного договору, викладена в пункті 6.1, про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Згідно умов кредитного договору №11092423000 від 13 лютого 2008 року дата останнього платежу за кредитом 10.08.2009 року. За таких обставин у кредитора виникло право предявити вимогу до позичальника про виконання порушеного зобовязання щодо повернення кредиту, починаючи з 10.08.2009 року. Однак, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із даним позовом 08.05.2015 року, тобто з пропуском строку для пред'явлення позову згідно ст.ст.257,258 ЦК України, позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності кредитним договором не передбачено. В той час як стаття 259 ЦК України передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed