Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВФ Україна», Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту та заборони здійснювати відчуження, скасування записів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що між ним та українсько-германсько-голандсько-датським спільним підприємством «Український мобільний зв`язок» в Україні було укладено договір від 09.07.1998 року на надання послуг сотового радіотелефонного зв`язку в мережах України, відповідно до умов якого СП «Український мобільний зв`язок» зобов`язалось надавати послуги мобільного зв`язку з моменту внесення [PERSON] абонентської платні за підключення до мережі та завдатку/авансу, а [PERSON] зобов`язався своєчасно оплачувати рахунки за надані послуги. Однак, позивач неналежним чином виконував умови зазначеного договору від 09.07.1998 року; вартість послуг мобільного зв`язку, наданих у період з 01.02.1999 року по 30.06.1999 року він не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги у розмірі 822,11 грн. Рішенням Центрального районного суду м. Одеси від 22.06.2000 року позов СП «Український мобільний зв`язок» задоволено та стягнуто зі [PERSON] 822,11 грн. та 41,11 грн. на відшкодування витрат по сплаті державного мита. Державним виконавцем Ізмаїльського МВ ДВС Саєнко Н.В. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1196/200, виданого 08.08.2000 року Центральним районним судом м. Одеси про стягнення зі [PERSON] коштів у сумі усього 863,22 грн. Державним виконавцем Саєнко Н.В. винесено постанову від 13.11.2000 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка затверджена начальником Ізмаїльського МВ ДВС Бутенко А.В. Зазначає, що наявність в Єдиному державному реєстрі заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна записів про арешт нерухомого майна, що належить [PERSON] , створює йому перешкоди у здійсненні права розпорядження цим майном. Тому просить усунути перешкоди у здійсненні позивачем права розпорядження належним йому майном шляхом зняття арешту з майна та скасування заборони відчуження майна, що належить позивачу, а також скасувати записи про арешт майна. Позивачем надано до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі його представників, просив позовні вимоги - задовольнити. Начальником відділу ДВС Дрангоєм Д.О. до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника відділу ДВС, рішення просить ухвалити на розсуд суду. Представник відповідача ПАТ «ВФ Україна» до судового засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, суду надав лист про відсутність за позивачем заборгованості перед ПАТ «ВФ Україна». Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що рішенням Центрального районного суду м. Одеси задоволено позов Українсько-Германсько-Голандсько-Датського спільного підприємства «Український мобільний зв`язок» та стягнуто зі [PERSON] 822,11 грн. та відшкодування витрат по сплаті державного мита у розмірі 41,11 грн. (а.с.13). Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.11.2000 року, державним виконавцем Саєнко Н.В. накладено арешт на ј частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] (а.с.14), що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.14). Ізмаїльським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надано відзив на позовну заяву, згідно якому відділ ДВС позбавлений можливості надати будь-які архівні копії виконавчого провадження на підставі яких було накладено арешти тощо. Представником відповідача ПАТ «ВФ Україна» надано довідку від 12.11.2019 року з якої вбачається, що станом на 12.11.2019 року у [PERSON] відсутня заборгованість перед ПрАТ «ВФ Україна», та претензій до останнього не має. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Приписами ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Рішення суду про знаття арештів та, зокрема, про скасування заборони здійснювати відчуження майна є підставою для скасування записів в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомості. Проте, самі позовні вимоги до вищезазначених відповідачів про зобов`язання скасувати записи задоволенню не підлягають. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - накладення арешту на належне позивачу майно, порушує його право та підлягає захисту шляхом зняття арешту та заборони відчуження з ј частини квартири [ADDRESS] .

Outcome: partial