Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], що є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключення відомостей про неї із особового рахунку на квартиру. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона, [PERSON], зареєстрована та проживає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належить їй на праві приватної власності на підставі договору про дольову участь у будівництві житла та договору купівлі-продажу, укладеного із Акціонерним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством, посвідченого 20 грудня 1995 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО Огнєвою Н.О., реєстр. № 921. 25 грудня 1995 року Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації зареєструвало за нею право власності на квартиру за реєстровим номером 22470. Квартира, що розташована в [ADDRESS], складається із чотирьох житлових кімнат, має житлову площу 63,3 кв.м. та загальну площу 101,1 кв.м. На теперішній час квартира обслуговується Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Моноліт Плюс". В зазначеній квартирі вона зареєстрована з 05.06.1998 року і по теперішній час, вона є її єдиним постійним зареєстрованим та фактичним місцем проживання. 17 вересня 1996 року, вона як власник квартири, надала згоду на реєстрацію у квартирі її сина [PERSON], [INFO], який помер [INFO] і був знятий з реєстраційного обліку по належній їй квартирі. Одночасно з реєстрацією сина вона прописала у спірній квартирі і його доньку, тобто її онуку - [PERSON], [INFO]. Зважаючи на те, що мати відповідача [PERSON] була громадянкою Російської Федерації і постійно мешкала у Росії, то і онука більшу частину життя проживала у м. Білгород Російської Федерації разом із своєю матір'ю. З 2011 року відповідач стала постійно проживати у Російській Федерації, остаточно залишивши свою постійне зареєстроване місце проживання у квартирі, розташованій в [ADDRESS]. Речі та особисті документи відповідача в спірній квартирі взагалі давно відсутні, вона не цікавиться квартирою, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі у витратах на утримання квартири та збереження її житлового стану. Вона неодноразово зверталася до відповідача із проханням знятися з реєстраційного обліку по спірній квартирі, і відповідач обіцяла приїхати в Україну ще у березні 2014 року. Але, не зважаючи на те, що квартира відповідачу, як приміщення для проживання, не потрібна, до теперішнього часу [PERSON] в Україну так і не приїхала та не знялася з реєстраційного обліку по квартирі, і вона продовжує сплачувати комунальні послуги за члена своєї сім'ї, яка не проживає у квартирі з 2011 року. З урахуванням політичної ситуації та обставин, що на теперішній час склалася в нашій державі, онука взагалі відмовляється приїжджати в Україну. І тому зараз вона не має ніякою можливості оплачувати комунальні послуги, що надаються до спірної квартири, оскільки розмір її пенсії становить 1200 грн., і навіть всієї пенсії не вистачає для оплати комунальних послуг, не кажучи вже про придбання продуктів харчування та необхідних їй ліків. Через реєстрацію у спірній квартирі відповідача, їй відмовлено в наданні житлової субсидії. І єдиним способом захисту її цивільних прав та інтересів є її звернення до суду з цим позовом про визнання відповідача, яка є колишнім членом її сім'ї, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у належній їй на праві приватної власності квартирі по [ADDRESS], що стане підставою для зняття онуки з реєстраційного обліку по квартирі. Вона не створювала відповідачу перешкоди в користуванні житловим приміщенням в [ADDRESS], і онука, у свою чергу, із відповідними заявами до Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області про перешкоди в проживанні в період часу з 01 січня 2011 року по теперішній час не зверталася. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], більше, ніж один рік, і між нею та відповідачем відсутня будь-яка домовленість з цього приводу, вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням в належній їй на праві власності квартирі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталась, а також не скористалась правом надання заперечень проти позову. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ", в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву про розгляд справи без присутності їх представника, заперечень проти позову не мають. Представник третьої особи - Дніпровського районного відділу у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору про дольову участь у будівництві житла та договору купівлі-продажу від 20.12.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О. реєстр. № 921 на праві приватної власності належить [ADDRESS]. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером № 22470, що підтверджується реєстраційним надписом на договорі купівлі-продажу квартири (а.с.14 об.). У вищевказаній квартирі [ADDRESS], крім власника [PERSON], зареєстрована онука позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] від 31.03.1994 року, виданим ТОВ "Абонент ХХІ" (а.с.17). Проте, [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актами про не проживання від 14.01.2015 року, 06.04.2015 року, які складені комісією у складі: Голови ОСББ "Моноліт Плюс" - Хоменко О.С., членів правління: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та засвідчених Головою ОСББ "Моноліт Плюс" - Хоменко О.С., і згідно яких відповідач в спірній квартирі не проживає з 2011 року по теперешній час (а.с.19, 21). Відповідно до квитанції ТОВ "Інфо-Ком" від 20.05.2015 року сплату за спожиті житлово-комунальні послуги здійснює особисто позивачка в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що згідно бази даних Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області: гр. [PERSON], з заявами та повідомленнями про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення, розташованим за адресою: [ADDRESS], в період з 01.01.2011 р. по т.ч. не зверталась, у розшуку за Дніпровським РВ не перебуває, до кримінальної відповідальності Дніпровським РВ не притягується, що підтверджується листами Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 24.03.2014 р. № 5665 та від 01.04.2015 року № 7078 (а.с. 22, 23) . Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів. Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно відсутня в квартирі по [ADDRESS] більше ніж один рік без поважних причин. Відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне їй для проживання, відсутність фактів створення відповідачу з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, достовірно встановлені судом у судовому засіданні. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою, що є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про виключення відомостей про реєстрацію [PERSON] з особового рахунку на квартиру, суд зазначає наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент-ХХІ" є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обов'язків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу понесених сторонами судових витрат, суд враховує роз'яснення, викладені у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", за якими якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1), а позовні вимоги немайнового характеру задоволені частково, тому на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню часткова компенсація таких витрат по сплаті судового збору у розмірі 121,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial