Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], у якому остаточно просить визнати спільним сумісним майном подружжя житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, що по [ADDRESS], визнати права власності на ? частину такої нерухомості та поділити її в натурі, яка була придбана у період подружнього життя сторін за їх спільні кошти, але зареєстрована одноособово на відповідача. Просить стягнути з відповідачки на його користь всі судові витрати. У судовому засіданні позивач із своїм представником підтримали заявлені вимоги, та за результатами проведеної експертизи просять виділити [PERSON] варіант запропонований співвласнику № 1, стягнувши на його користь грошову компенсацію, як різницю у зміні часток у праві власності на домоволодіння. Відповідачка зі своїм представником у суді проти позову заперечують, оскільки спірний будинок був придбаний після припинення подружніх відносин між сторонами та повністю за кошти батьків [PERSON] У той же час, відповідач підтвердила, що через 3 місяці після розлучення з позивачем у 22.06.2003, вони знову почали проживати разом до 2008/2009 років, як чоловік та дружина, але спільних коштів на придбання будинку, у них не було. Допитаний у суді експерт [PERSON] підтвердив про єдино-можливий варіант поділу будинку з господарсько-побутовими спорудами, що відображено у висновку експертизи. Вислухавши пояснення сторін, представників, дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 07 серпня 1991 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (зв. а.с.50), який було розірвано, що вбачається згідно свідоцтва про розірвання шлюбу про що у відповідній Книзі зроблено актовий запис за № 22 від 10.04.2014 (а.с. 91). Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON], 1992 року народження та [PERSON], 1996 року народження (а.с. 50). Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року, [PERSON] придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що по [ADDRESS] (а.с. 18), та який на неї був і зареєстрований у КП «Прилуцьке МБТІ» (а.с. 19). Виниклі правовідносини сторін регулюються нормами сімейного права, зокрема главою 8 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Частиною першої статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Застосовуючи норми сімейного законодавства суд враховує, що у даній справі жодна сторона не подала доказів того, що на час реєстрації шлюбу між ними, подружжям [PERSON] існував шлюбний контракт чи інший належно складений договір, яким би обмежувались права [PERSON] у його правах щодо набуття ним права спільної сумісної власності на спірний будинок, чи те, що сторонам буде належати лише якась певна частка, або ж хтось із них взагалі буде позбавлений у правах спільної сумісної власності на нерухоме, рухоме майно в період шлюбу. За таких обставин, вимоги позивача в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя на житловий будинок із господарсько-побутовими спорудами, що по [ADDRESS], набуте ними за час шлюбу є цілком законними та обгрунтованими, даючи суду право визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірної нерухомості, задовольнивши таким чином позов. Згідно вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечення відповідача та його представника щодо придбання спірної нерухомості після розірвання шлюбу між сторонами та за кошти батьків відповідачки не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, сама [PERSON] у суді пояснила, що приблизно десь через три місяці після розірвання шлюбу з [PERSON] (22.06.2003), вони знову почали проживати однією сім?єю, як чоловік та дружина і до 2008/2009 року. Також при придбанні спірної нерухомості нотаріусом отримувалася на це згода [PERSON], як чоловіка покупця - [PERSON], які перебували між собою у зареєстрованому шлюбі (а.с. 20). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-221 від 14.08.2014 запропоновано єдиний варіант розподілу житлового будинку із господарсько-побутовими спорудами, що по [ADDRESS] (а.с. 57-77) та такий варіант погоджено згідно вимог ст.152 ЖК України, що вбачається з витягу із рішення виконкому Прилуцької міської ради № 379 від 07.10.2014 (а.с. 89). За таких обставин, суд вважає за необхідне та доцільне провести розподіл житлового будинку із господарсько-побутовими спорудами, що по [ADDRESS], як це схематично зазначено в Додатку № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-221 від 14.08.2014 та виділити в натурі у власність (а.с. 67-71): в рахунок 1/2 частки [PERSON]: по житловому будинку приміщення: сіни 1-1 площею 2,9 кв.м., вартістю 2469,00 грн., кладову 1-2 площею 3 кв.м., вартістю 2554,00 грн., кухню 1-3 площею 11,3 кв.м., вартістю 9620,00 грн., частину приміщення 1-6 площею 7,4 кв.м., вартістю 5301,00 грн.; гараж «В-1», вартістю 6003,00 грн., сарай «в-1» вартістю 2705,00 грн., погріб «Пг-1» вартістю 1970,00 грн., вбиральню „У-1", вартістю 899,00 грн., 1/2 частину хвіртки та огорожі N-1, 2, вартістю 1361,00 грн., як окремий та цілий об"єкт нерухомого майна житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Загальна вартість частини домоволодіння, що виділяється [PERSON] - 32882,00 грн., що менше ідеальної частки (44155,50 грн.) на 11273,50 грн. в рахунок 1/2 частки [PERSON] по житловому будинку приміщення: ганок "Кр-1" площею 3,2 кв.м., частину приміщення 1-6 площею 4,3 кв.м., вартістю 3080,00 грн., житлову кімнату 1-4 площею 7,3 кв.м., вартістю 6214,00 грн., житлову кімнату 1-5 площею 13,5 кв.м., вартістю 11462,00 грн.; літня кухня "Б-1", вартістю 29038,00 грн., сарай «б-1», вартістю 4060,00 грн., 1/2 частину хвіртки та огорожі N-1, 2, вартістю 1362,00 грн., як окремий та цілий об"єкт нерухомого майна житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Загальна вартість частини домоволодіння, що виділяється [PERSON] - 55429,00 грн., що більше ідеальної частки (44155,00 грн.) на 11273,50 грн. Після розподілу домоволодіння фактична частка співвласників: [PERSON] становить 37/100 частки, а [PERSON] - 63/100 частки. За таких обставин [PERSON] повинна сплатити [PERSON] різницю у вартості до ідеальних часток у сумі 11273,50 грн. Таке рішення суду про реальний розподіл житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами буде відповідати вимогам чинного законодавства. та інтересам сторін. Задовольняючи вимоги позивача згідно ст.88 ЦПК України на його користь з відповідача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір (365,40 грн.), витрати за проведення експертизи - 2592,00 грн., витрати на правову допомогу - 4000,00 грн., а всього - 6957,40 грн. (а.с. 1, 5, 81, 85).

Outcome: approved