Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

В березні 2015р [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» (далі відповідач), у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.18-22) просив стягнути з ПАТ "Банк "[PERSON] та Кредит" 90 000 грн. заборгованості за неповернутим банківським вкладом, 2820,82 грн. упущеної вигоди, 325,48 грн. три проценти річних від простроченої суми договору, 12 600 грн. інфляційних втрат, 6 509,59 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязання та 100 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.12.2014 року з відповідачем уклалав договір заяву про строковий банківський вклад (депозит) «Пенсійний» на три місяці в національній валюті. Відповідно до умов договору сума вкладу складає 90 000 грн. зі строком вкладу з 24.12.2014 року по 24.03.2015 року, з нарахуванням та виплатою процентів у розмірі 23,10 % річних. За умовами договору відповідач зобов'язувався по закінченню терміну дії договорів повернути йому суму вкладу та нараховані проценти. Позивач звертався до відповідача з заявою про повернення коштів, однак, в поверненні сум депозитів за договорами банківських вкладів та нарахованих відсотків в день закінчення договору позивачу працівниками банку відмовлено. Таким чином, відповідач в порушення норм чинного законодавства незаконно заволодів грошовими коштами позивача, розпоряджався ними на власний розсуд, не повертаючи їх та не сплачуючи позивачу за їх залучення. Вважає, що відповідач обмежив право позивача вільно користуватися та розпоряджатися такими коштами на рахунку. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що термін дії договору закінчився 24 березня 2015 року. В цей же день позивач звернувся до банку для отримання коштів, однак працівник банку запропонувала продовжити строк дії договору на один рік, або грошові кошти будуть повернуті лише тоді, коли зявиться готівка в касі. Крім того, подав письмове клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобовязань, розрахунок 3 % річних за користування грошовими коштами, розрахунок упущеної вигоди, розрахунок збитків від інфляції (а.с.33, 34). Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.13,31,32), про причини неявки на час розгляду справи не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, а тому, суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 24 грудня 2014 року в м. Житомирі у відділенні № 24 філії «Центральне РУ» АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» (надалі банк) розташованому по вулиці Московській, 7/20 між банком та [PERSON] укладено договір - заява № 300937/81776/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) " Пенсійний " на три місяці в національній валюті, предметом якого, відповідно до п.1 є внесення [PERSON] вкладу, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № 2630.9.188374.004 у сумі 90 000 грн., на строк з 24.12.2014 року по 24.03.2015 року, з нарахуванням та виплатою процентів у розмірі 23,10% річних, у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі - заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ " Банк " [PERSON] та Кредит " ( п.п. 1, 2 договору). Відповідно до п.6 договору про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний", після закінчення строку вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених п.1 цього договору заяви. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Всупереч вимогам закону, зокрема ч.2 ст.1060 ЦК України, банк не видав позивачу вклад, а тому суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 90000 грн. неповернутого банківського вкладу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому, оскільки банк не надав можливості позивачу розпорядитись коштами та не виконав покладені на нього обов'язки по поверненню суми вкладу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, що становить 14 857, 20 грн. та 3% річних в сумі 569 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, передбаченої ст.549 ЦК України на я ку посилається позивач, як на підставу для задоволення вимог в цій частині, суд вважає, що такі вимоги є безпідставними, оскільки неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним між сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Разом з тим, судом установлено, що договором між ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та [PERSON] не передбачено нарахування пені за невиконання зобовязань, а тому вимоги позивача в цій частині позову задоволенню не підлягають. Крім того, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди в сумі 2820,82 грн., так як доводи позивача на підтвердження цих обставин не підтверджені належними доказами. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що правовідносини між сторонами є договірними відносинами банківського вкладу. Нормами Цивільного кодексу, що регулюють ці правовідносини, не передбачена відповідальність сторін договору у вигляді компенсації моральної шкоди. Не передбачений такий вид відповідальності й в укладеному сторонами договорі банківського вкладу. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 90000 грн. заборгованості за неповернутим банківським вкладом, річних за користування грошовими коштами в сумі 569 грн. та 14857 грн. 20 коп. інфляційних нарахувань, а всього 105 426 грн. 79 коп. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 1054,26 грн., так як позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи. Враховуючи наведене,

Outcome: partial