Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій вказала, що з 02.07.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, рішенням суду від 03.05.2017 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частки від усіх видів доходу, починаючи з дати подання позовної заяви до досягнення нею повноліття. Заочним рішенням від 10.09.2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволені. Стягнуто з [PERSON] , ( [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.06.2020 року і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] , ( [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] ) в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. 01.04.2021 року [PERSON] , звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 10.09.2020 року, яка мотивована тим, що він не з`явився у судове засідання, на якому було ухвалено спірне судове рішення та не повідомив про причини своєї неявки відносно цього засідання, з підстав того, що не був належним чином повідомлений про дату проведення вказаного судового засідання. Жодного поштового повідомлення, судові повістки від суду йому не надходили та відповідно він не отримував за адресою реєстрації, яка була відома суду з позовної заяви та перевірена за допомогою відділу та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Запоріжжя про місце реєстрації. Також зазначив, що з 24.10.2020 року по 31.01.2021 року він перебував на території Польщі, а тому не мав змоги бути належним чином повідомленим про розгляд справи та приймати у ньому участь, що підтверджується копією його закордонного паспорту. Крім того, зазначив, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] має стабільний та достатній заробіток як для своїх власних потреб, так і для утримання дитини. Та надала суду довідку про доходи, видану Структурним підрозділом «Мелітопольське локомотивне депо» Регіональної філії Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та власноруч написану відповідачем заяву від 14.11.2018 року на ім`я начальника Мелітопольського депо, де він просив утримувати з нього на користь [PERSON] аліменти у розмірі 50% від заробітної плати на утримання дочки [PERSON] , починаючи з 01.12.2018 року до досягнення повноліття. Наразі [PERSON] звільнився із Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» Регіональної філії Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», однак у зв`язку із відсутністю на роботі у день звільнення відповідач не забрав свою трудову книжку, тому наразі немає можливості надати її копію для підтвердження викладених обставин. Отже, враховуючи матеріальний стан платника, призначений судом розмір аліментів є для нього непомірно великим, посилаючись на викладене, заявник просив заочне рішення суду скасувати. Ухвалою суду від 05.05.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, скасовано. Розгляд справи визначено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.05.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній посилаючись на те, що [PERSON] звільнився із Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» Регіональної філії Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», на теперішній офіційне не працевлаштований, немає стабільного заробітку, а тому не має можливості виплачувати раніше призначені аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, просить позов задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача обставини викладені у відзиві підтримала, просила позов задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 3000 грн. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] сторони з 02.07.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2017 року шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як встановлено судом батько проживає окремо від дитини, а тому відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України має обов`язок брати участь у її утриманні. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об`єктивності, розумності та справедливості, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, який має забезпечуватись насамперед батьками, рівного обов`язку батька та матері по утриманню дитини, зважаючи на зміну розміру прожиткового мінімуму в сторону збільшення, враховуючи те, що дитина проживає разом з матір`ю, відповідач є здоровою, працездатного віку особою та може надавати матеріальну допомогу, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до повноліття дитини. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. [PERSON] , як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 840,80 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial