Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів - філії "Золочівський райавтодор" ДП "Харківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та до начальника філії "Золочівський райавтодор" [PERSON] про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді комірника філії "Золочівський райавтодор" ДП "Харківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". 01 липня 2015 року наказом від 01.07.2015 №49 позивачку звільнено з займаної посади за ст. 38 КЗпПУ (за власним бажанням) на підставі особистої заяви від 01.07.2015 року. В день звільнення належно оформлена трудова книжка позивачці видана не була, чим порушено вимоги ст. 47 КЗпПУ, згідно з якою власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В зв'язку з невидачею трудової книжки позивачка була вимушена неодноразово звертатися з заявами до начальника філії "Золочівський райавтодор" [PERSON] щодо направлення трудової книжки на її адресу проживання у відповідності до вимог п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58. Лише після повторної заяви трудова книжка була направлена позивачу поштою, яку позивачка отримала 04.12.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст.235 КЗпПУ та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Також позивачці у зв'язку з невидачею трудової книжки була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Свої моральні страждання оцінює у 20000 грн. У зв'язку з викладеним просила стягнути з філії "Золочівський райавтодор" на свою користь середній заробіток за затримку видачі трудової книжки та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. До судового засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за участю її представника. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги позивачки. В подальшому представником позивачки надавалися заяви про зміну позовних вимог від 11.05.2016 року та від 23.05.2016 року. Після зміни позовних вимог позивачка просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з 01.07.2015 року по 04.12.2015 року в сумі 16971,84 грн.; днем звільнення вважати день видачі трудової книжки 04 грудня 2015 року; про новий день звільнення видати відповідний наказ і внести запис до трудової книжки; раніше внесений запис про день звільнення визнати недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок; стягнути з філії "Золочівський райавтодор" на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Наказом від 01.07.2015р. №49 позивачку було звільнено з посади комірника на підставі особистої заяви від 01.07.2015 року за ст. 38 КЗпПУ (за власним бажанням). Представником відповідача та відповідачем заявлено, що позивачка сама відмовилася від отримання трудової книжки в день звільнення, що підтверджується актом, складеним працівниками філії "Золочівський райавтодор" 01.07.2015 року. Судом встановлено, що позивачка з 01.07.2015 року звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України на підставі особистої заяви від 01.07.2015 року відповідно до наказу по філії "Золочівський райавтодор" №49 від 01.07.2015 року. Згідно довідки відповідача, наданої в судовому засіданні, середньогодинний заробіток позивачки складає 19,92 грн. 27.10.2015 року позивачка звернулась з заявою до начальника філії "Золочівський райавтодор" про направлення невиданої в день звільнення трудової книжки поштою на адресу, зазначену в цій заяві. Вказана заява отримана відповідачем 27.10.2015 року. 04.11.2015 року відповідачем на вказану заяву надана письмова відповідь за вих. №84. Трудова книжка відповідачем позивачці не була відправлена, в зв'язку з чим позивачка повторно звернулася з заявою від 20.11.2015 про направлення невиданої в день звільнення трудової книжки поштою на адресу, зазначену в цій заяві. Після отримання повторної заяви відповідач направив трудову книжку позивачці, яка була фактично отримана нею 04.12.2015 року. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Таким чином, законодавець покладає прямий обов'язок саме на власника або на уповноважений ним орган щодо вжиття всіх необхідних заходів по забезпеченню видачі трудової книжки звільненому працівнику. В зв'язку з невидачею трудової книжки позивачка була вимушена неодноразово звертатися з заявами до начальника філії "Золочівський райавтодор" [PERSON] щодо направлення трудової книжки на її адресу проживання у відповідності до вимог п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58. Лише після повторної заяви трудова книжка була направлена позивачці поштою, яку позивачка отримала 04.12.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст.235 КЗпПУ та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Суд вважає, що стягненню підлягає сума 16971,84 грн. з розрахунку 19,92 грн. середньогодинного заробітку позивачки помноженого на 852 робочих години за період з 01.07.2015 року по 04.12.2015 року. Згідно з ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищенаведене, надані суду докази та пояснення сторін, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 117, 2371 КЗпП України, п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року,

Outcome: partial