Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

17 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її тітка - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], та двох земельних ділянок, розташованих на території колишньої Рубцівської селищної ради м. Красний Лиман Донецької області, кадастровий № [NUMBER] та кадастровий № [NUMBER], які належали померлій на праві власності. Після смерті своєї тітки [PERSON], як єдиний спадкоємець, звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею був пропущений строк для прийняття спадщини та документально не підтверджується родинний зв"язок між нею та спадкодавцем [PERSON] Для реалізації своїхмайнових прав на спадкове майно заявник змушена звернутися до суду та просить суд визнати [PERSON], яка померла [INFO] року, її рідною тіткою та визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні підтвердив викладені в позовній заяві обставини, підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач - представник Лиманської міської ради Донецької області за довіреністю Шуляченко І.О., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій проти вимог заявника не заперечувала, просила ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглянути без її участі. Суд, вислухавши пояснення представника заявника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Рубці Лиманського (колишня назва Краснолиманський) району Донецької області померла [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть № 45, складеного [INFO] року виконавчим комітетом Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області (а.с. 46), та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00020840757, сформованого 23 серпня 2018 року (а.с. 47). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається: - із житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], та який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3763 від 23 серпня 2005 року, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою (а.с. 15), що підтверджується наданими позивачем копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 1056456, виданого 23 серпня 2005 року (а.с. 16) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8284079, виданого 08 вересня 2005 року КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ, посвідченого Кіровською селищною радою 21.12.1970 року(а.с. 17); - земельної ділянки, площею 4,1181 га, кадастровий № [NUMBER], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської (колишньої Рубцівської сільської) ради Донецької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 травня 2005 року (а.с. 23); - земельної ділянки, площею 4,1407 га, кадастровий № [NUMBER], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської (колишньої Рубцівської сільської) ради Донецької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 травня 2005 року (а.с. 24). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ч. 1 ЦК України). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до стст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер [INFO], що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 26). Рідний брат спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13 жовтня 1997 року виконавчим комітетом Рубцівської сільської ради міста Корасний Лиман Донецької області (а.с. 28). А ні син спадкодавця [PERSON] - [PERSON], а ні брат спадкодавця - [PERSON], спадщину після смерті спадкодавця, у встановленом законом порядку не прийняли. Позивач [PERSON], як єдина спадкоємиця після смерті [PERSON], звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Однак, постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. від 03 квітня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки документально не підтверджується факт родинного зв"язку між нею спадкодавцем [PERSON], а також пропущений встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 33). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджується наданими позивачем копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого 01 червня 1959 року, актовий запис № 32, в якому батьком позивача записано російською мовою "[PERSON]" (а.с.25), копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER], виданого 23 серпня 1980 року, актовий запис № 14, згідно з яким позивач змінила своє дошлюбне прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]" (а.с. 25). Батько позивача [PERSON], 1936 року народження, є рідним братом померлої [PERSON], 1930 року народження. Згідно копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження батька позивача, батьком [PERSON] зазначений [PERSON], матір"ю - [PERSON] (а.с. 27). Згідно інформації, наданої 18 квітня 2018 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актові записи про народження громадян, народження яких зареєстровано до 1936 року, знаходяться в Державному обласному архіві міста Донецька, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією (а.с. 29). Відповідно до відомостей, наданих 23 серпня 2018 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, при перевірці за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян та за книгами державної реєстрації актів про шлюб за період з 1946 року по теперішній час, актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO], не виявлено (а.с. 45) Однак, той факт, що батько позивача - [PERSON], та [PERSON] є рідними братом та сестрою підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 3763 від 23 серпня 2005 року, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою, з якого вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 15). Крім того, по батькові померлої [PERSON] та батька позивача [PERSON] співпадають, як і прізвище, ім"я по батькові їхньої матері. Вказані документи свідчать про те, що померла [PERSON] є рідною сестрою батька позивача - [PERSON], та відповідно тіткою позивача. Крім того, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що з багато років знають родину позивача та наполягали на тому, що [PERSON] є племінницею померлої [PERSON], а батько позивача, [PERSON] - її рідним братом. Тобто, жодних сумнівів у їх родинних відносинах у свідків не існує. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Від встановлення факту родинних відносин між заявником [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] року, залежить виникнення у позивача [PERSON] права на отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин справи, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт родинних відносин повністю доведений, бо досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що [PERSON], [INFO] народження, є племінницею [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON]. Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується повідомленням від 22 серпня 2018 року державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори, в якому зазначено, що спадкові справи щодо майна [PERSON], який помер [INFO] року, [PERSON], який помер [INFO] року, та [PERSON], яка померла [INFO] року, не заводились та із заявами про прийняття або про відмову від спадщини до Лиманської державної нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с.42). Згідно акту від 11 червня 2018 року, засвідченого Рубцівським старостинським округом виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] в період з лютого місяці 2009 року та по день смерті [INFO] року проживала у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.. 31). Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, яке за життя належало померлій, входить до спадкового майна та належать позивачу в порядку спадкування, відсутні. Частина 3 статті 1272 ЦК України передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз'яснень, наданих у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У судовому засіданні дослідженими письмовими доказами, достовірно встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої [INFO] року, позивач користується спадковим майном, але в зв'язку з юридичною необізнаністю, життєвими обставинами, своєчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні добуто достатньо доказів того, що позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважних причин. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved