Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", філія відповідача, із діяльності якої виник позов - Миргородська філія Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", треті особи, які не заявляють самостійної вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий стиль", [PERSON] та Антимонопольний комітет України, про відшкодування завданих збитків. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 01.01.2007 року між ТОВ "Новий стиль" та АТ "Полтаваобленерго" був укладений договір про постачання електричної енергії № 847. 11 листопада 2016 року, в порушення чинного законодавства Миргородська філія АТ "Полтаваобленерго" повністю припинила електропостачання шестиповерхової будівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий стиль", позивачка, хоча і не є безпосереднім споживачем електроенергії, та є працівником і, одночасно, засновником ТОВ "Новий стиль". Заборгованість за споживання електроенергії, яка виникла у ТОВ "Новий стиль" перед АТ "Полтаваобленерго", позивачкою повністю погашена 14.11.2017 року, проте електропостачання до будівлі за адресою: [ADDRESS] , яка належить ТОВ "Новий стиль", досі не відновлене. Відключення електропостачання заподіяло позивачці збитки у формі порушення її цивільних прав та у розмірі грошових витрат, які вона понесла. Позивачка посилаючись на положення ч. 2 ст. 19 Закону України "Про природні монополії" від 20 квітня 2000 року № 1682-III, ч. 2 ст. 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції" від 11 січня 2001 року № 2210-III, ст. 22 ЦК України просила суд стягнути з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на її користь відшкодування завданих їй збитків у сумі за первинною позовною заявою 11088639,12 гривень, в подальшому в ході підготовки до судового розгляду уточнила загальну суму завданих збитків на загальну суму 12767484,76 гривень. Відповідно до розпорядження голови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області № 28 від 03.12.2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа № 541/2580/19 передана на розгляд до Великобагачанського районного суду Полтавської області в провадження судді Хорольця В.В. Ухвалою суду від 16.12.2019 року у справі № 541/2580/19 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.02.2020 року заяву позивача [PERSON] (вихідний номер заяви 14 від 06.02.2020 року) про уточнення обґрунтувань і доводів позовної заяви та уточнення (збільшення) заявлених позовних вимог. Ухвалою суду від 16.04.2020 року заяву позивача [PERSON] (вихідний номер заяви 31 від 15.04.2020 року) про уточнення обґрунтувань і доводів позовної заяви та уточнення (збільшення) заявлених позовних вимог. Представником відповідача АТ "Полтаваобленерго" до суду подано відзив на позовну заяву та відзиви на заяви про збільшення позовних вимог, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Відповідно до розпорядження керівника апарату Великобагачанського районного суду Полтавської області № 5 від 16.06.2020 року в зв`язку із відставкою судді Хорольця В.В., справа № 541/2580/19 передана на розгляд судді Ячало Ю.І. Ухвалою суду від 05.08.2020 року справу № 541/2580/19 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача АТ "Полтаваобленерго" до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог позивача за обставин викладених у відзиві (т. 4 а.п. 74-86). Ухвалою суду від 17.05.2021 року позовну заяву в частині про відшкодування завданих збитків, в частині вимог з підстав, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, закрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] по справі підтримала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, на підставі аргументів зазначених у поданих до суду заявах. Представники відповідача по справі вважали, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, посилалися на аргументи зазначені у змісті поданих до суду письмових заявах. Третя особа по справі, до суду не прибула, письмових заяв до суду по суті справи не подала, була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи належним чином відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяв, долучених до справи письмових заяв від учасників справи по суті справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків зі сторони позивача, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільні права та інтереси особи способами визначеними ч. 2 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Позивачка в судовому засіданні зазначила, що неправомірні дії відповідача щодо відключення від електропостачання будівлі за адресою: [ADDRESS] , заподіяли їй, як фізичній особі, збитків на загальну суму 12767484,76 (дванадцять мільйонів сімсот шістдесят сім тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 76 копійок), які слід стягнути з відповідача по справі. Суд розрізняє, визначені позивачкою підстави позову, як окремі самостійні підстави. Позивач висуває по-перше вимогу про стягнення завданих їй збитків посилаючись на положення ч. 2 ст. 19 Закону України "Про природні монополії" від 20 квітня 2000 року № 1682-III. Позивач висуває по-друге вимогу про стягнення завданих їй збитків посилаючись на положення ст. 22 ЦК України, при цьому, визначаючи себе, як власника вказаної вище будівлі та вважає, що суд повинен взяти до уваги те, що вона є працівником ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НОВИЙ СТИЛЬ" та постійно проживає у будівлі за адресою: [ADDRESS] , яку відповідач від`єднав від електропостачання. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду, як фізична особа, в порядку цивільної юрисдикції, з метою стягнення з відповідача - юридичної особи, завданих збитків. Юридична особа - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НОВИЙ СТИЛЬ", ідентифікаційний код юридичної особи 32038014, є власником готелю, нежитлової шестиповерхової будівлі за адресою: [ADDRESS] , дана обставина не заперечується, ані позивачем по справі, ані відповідачем та підтверджується відповідними письмовими доказами по справі, а саме свідоцтвом про право власності виданим виконавчим комітетом Миргородської міської ради від 11 грудня 2007 року, серія [NUMBER] (том 4 а.с. 29) Тому суд не вважає прийнятними доводи позивача, що він є власником вказаного вище нежитлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яке було відповідачем відключене від електропостачання. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ СТИЛЬ" є юридичною особою, місцезнаходження юридичної особи: 37600, Полтавська область, місто Миргород, вулиця Гоголя, будинок 102 (т. 1 а.с. 74-76), видом діяльності якої є діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. [PERSON] є керівником та підписантом юридичної особи ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ", [PERSON] є її підписантом та наділена правом представляти інтереси саме юридичної особи в приміщенні суду, як асесорка, відповідно п. 12.19 статуту ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ" в редакції від 26.01.2018 року. Відповідно до статуту ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ" в редакції від 18.07.2002 року, засновниками товариства виступають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - позивачка по справі (т. 1 а.п. 69-73). Громадянка [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.п. 68), яка звернулася з даним позовом до суду, є одним із співзасновників ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ". Відповідно до статуту ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ" в редакції від 26.01.2018 року, учасниками товариства [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.п. 77-84). [PERSON] , позивачка по справі, в даному статуту ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ" не зазначена учасником товариства. 01.01.2007 року між юридичними особами Відкритим акціонерним товариством "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" в особі Миргородської філії та Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ СТИЛЬ" укладено Договір про постачання електричної енергії № 847 (т. 1 а.п. 94-97). Відповідно до п. 1 даного договору ВАТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" - постачальник, продає електричну енергію ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ" - споживачу, для забезпечення потреб електроустановок споживача. Суд, звертає увагу на той факт, що позивачка [PERSON] , як фізична особа, не має договірних відносин з відповідачем по справі та не є стороною договору електропостачання чи споживачем електричної енергії. Позивачем по справі не надано до суду доказів порушення його цивільного права, зважаючи, що об`єкт нерухомості, який був відключений від електропостачання відповідачем по справі не належить позивачеві по справі. Посилання позивачки на те, що вона під час проживання однією сім`єю із [PERSON] , на якого під час їх спільного проживання було зареєстровано право власності на 1/2 частину корпоративних прав ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ", а тому вона відповідно до закону є власником майна, яке набуте за час їх спільного проживання, суд до уваги не приймає, з огляду на те, що в матеріалах справи містяться відповідні документи, які визначають належного власника нежитлової будівлі, яким є відповідна юридична особа, яка наділена відповідною цивільною правоздатністю та дієздатністю. Внаслідок припинення постачання електричної енергії до ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ", позивачка вважає, що їй було завдано матеріальних збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі, а саме зобов`язання виникає за умов: 1) наявність шкоди; 2) протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; 4) вина особи, яка завдала шкоди. Позивачкою по справі [PERSON] не надано до суду та не приєднано до матеріалів справи жодного належного та допустимого доказу, що шкода, яка завдана АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" внаслідок припинення постачання електричної енергії, завдана особисто їй, як фізичній особі. А ні стороною позивача, а ні стороною відповідача не надано доказів того, що між АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" та фізичною особою [PERSON] було укладення договору про постачання електричної енергії особисто їй як споживачу. Щодо позиції позивача, що вона є працівником ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ", то суд зазначає, що наявність трудових правовідносин між позивачкою та ТОВ "НОВИЙ СТИЛЬ", які регулюються нормами трудового законодавства не створює у відповідача обов`язків перед працівником підприємства, а норми трудового законодавства регулюють правовідносини між робітником та роботодавцем. Щодо позиції позивача, що вона разом із сім`єю постійно проживає в готелі, нежитловій будівлі за адресою: [ADDRESS] , яке відключене від електропостачання, то суд зазначає, що даний факт не розглядає як порушення законних прав позивача, так як вимоги щодо належного забезпечення позивачці умов проживання слід спрямовувати до належного власника нежитлового будинку з яким виникли правовідносини щодо користування відповідним приміщенням. Дій позивачки по забезпеченню юридичної особи за власний кошт дизельними генераторами та пальним до них, як і технічне обслуговування дизельних генераторів на протязі тривалого строку суд не розглядає як наявність шкоди завданої фізичній особі. З огляду на вище зазначене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення збитків з відповідача на підставі деліктних правовідносин, так як позивачем не надано до суд відповідних доказів наявності такої шкоди по відношенню до належного позивачеві майна. Зважаючи, що обов`язковою умовою юридичної відповідальності є наявність шкоди, то суд не знаходить підстав для задоволення вимого позивача в даній частині позовних вимог, а тому і не аналізує відповідні дії відповідача по відношенню до юридичної особи, які було вчинено в межах відключення нежитлового будинку, який належить юридичній особі, від електропостачання. В частині вимог позивача про стягнення з відповідача збитків на підставі положень спеціального закону, а саме ст. ч. 2 ст. 19 Закону України "Про природні монополії" від 20 квітня 2000 року № 1682-III, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. Закону України "Про природні монополії", дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають на товарних ринках України, які перебувають у стані природної монополії, та на суміжних ринках. Передбачене цим Законом регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що діють на суміжних ринках, не застосовується до діяльності таких суб`єктів у сферах, що не належать до природних монополій та суміжних ринків, визначених цим Законом. Відповідно ст. 1 Закону України "Про природні монополії", У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: природна монополія - стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв`язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб`єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв`язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги) (далі - товари); споживач товарів, що виробляються суб`єктами природних монополій, - фізична або юридична особа, яка придбаває товар, що виробляється (реалізується) суб`єктами природних монополій; суб`єкт природної монополії - суб`єкт господарювання (юридична особа) будь-якої форми власності, який виробляє (реалізує) товари на ринку, що перебуває у стані природної монополії; суміжний ринок - товарний ринок, що не перебуває у стані природної монополії, для суб`єктів якого реалізація вироблених товарів або використання товарів інших суб`єктів господарювання неможливе без безпосереднього використання товарів, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про природні монополії", збитки, завдані діяльністю чи бездіяльністю суб`єктів природних монополій у результаті порушення норм цього Закону, підлягають відшкодуванню у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Зважаючи на те, що позивач в першій частині позову заявляє про позадоговірне завдання йому шкоди, не наводить жодних доказів того, що він є споживачем товарів на ринку, що виробляються відповідачем, суд не знаходить підстав для застосування положень даного спеціального закону. З огляду на вище зазначене, суд не знаходить законних підстав для задоволення вимог позивача на підставі ч. 2 ст. 19 Закону України "Про природні монополії". Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що стороною позивача по справі не надано в судовому засіданні доказів на підтвердження того, що відповідачем по справі завдано позивача, що є обов`язковою умовою юридичної відповідальності по даній категорії справ, а тому суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Досліджені у судовому засіданні інші докази по справі не спростовують висновків суду.

Outcome: dismissed