Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач 28.12.2016 рокузвернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 43\~488,18 грн. В обґрунтування свої позовних вимог, зазначає, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником Закритого акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" був укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кредитні ініціативи" отримало право грошових вимог до боржників за кредитними договорами, вказаними в Додатку №1 до договору відступлення, зокрема й за кредитним договором №620, укладеним 11.10.2007 року між первісним кредитором на відповідачем [PERSON] Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте позичальник свої зобовязання належним чином не виконав. Станом на 15.11.2016 року за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 43488,18 грн., яка складається: ■заборгованість за кредитним договором 22704,63 грн.; ■нараховані відсотки по заборгованості 11832,24 грн.; ■пеня 8951,31 грн. В судове засідання представник позивача зявився, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано клопотання про перенесення судового засідання, у звязку з його зайнятістю в іншому судовому процесі. Крім того, просив долучити до матеріалів справи витребувану раніше у позивача копію договору відступлення прав вимоги та надати йому час для ознайомлення з таким доказом. Суд відмовив у задоволенні клопотання, з огляду на повторність неявки представника відповідача, що не перешкоджає розгляду справи. Копія договору надійшла до суду 17.08.2017 року і того ж дня була долучена до справи. Отже, представник відповідача мав достатній час для ознайомлення з текстом договору. Раніше представник [PERSON] був присутній у судових засіданнях, проти позову заперечував посилаючись на відсутність у позивача оригіналу договору про відступлення права вимоги первинним кредитором. Дослідивши\~\~матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 11.10.2007 року укладено договір № 620 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] про надання кредиту в розмірі 6140,00 доларів США. (а.с. 25) 28.08.2009 року сторони уклали договір №2/620/27 про внесення змін до Кредитного договору (а.с. 31, 32) 11.10.2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №622, за яким остання взяла на себе зобовязання погасити заборгованість за кредитним договором у випадку невиконання зобовязань позичальником [PERSON] (а.с. 38) У подальшому [PERSON] змінила прізвище на «Ковальчук», що підтверджується паспортом відповідача та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру. (а.с. 48) 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» іТОВ "Кредитні ініціативи" був укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого, ТОВ "Кредитні ініціативи" отримало право грошових вимог до боржників за кредитними договорами, вказаними в Додатку №1 до договору відступлення, зокрема й за кредитним договором №620, укладеним 11.10.2007 року між первісним кредитором та відповідачем [PERSON] (а.с. 144-165) Позивач також набув право вимоги до поручителя [PERSON] Відповідачі не виконав зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на15.11.2016 року виникла заборгованість у розмірі 43488,18 грн., яка складається з наступного: ■заборгованість за кредитним договором 22704,63 грн.; ■нараховані відсотки по заборгованості 11832,24 грн.; ■пеня 8951,31 грн. Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до позичальника [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем надано для огляду в судовому засіданні оригінал договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і ТОВ "Кредитні ініціативи", відповідно до якого ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло право грошових вимог до відповідачів. Таким чином, спростовано доводи представника відповідача про відсутність такого договору. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON], з наступних підстав. 11.10.2007 р. укладено договір поруки № 622 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] для забезпечення виконання кредитних зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 620. Строк дії поруки договором не встановлено. Доводи представника позивача, що договором поруки встановлено його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором, суд оцінює критично з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки від 11.10.2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору (пункт 5.3) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.Тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України за наслідками перегляду справ з підстав неоднакового застосування законодавства судом касаційної інстанції при розгляді подібних спорів. Зокрема, у постанові від 18.07.2012 року №6-78цс12. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обовязковим для судів України. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором. Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обовязку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-170цс13 не предявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. В силу абз.2 ч. 1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання позичальником встановлено щомісячними виплатами згідно графіку, що є додатком до кредитного договору (п. 2.4. Кредитного договору). Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло за договором. Судом встановлено, що останній платіж за кредитом позичальник здійснив 31.07.2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів по рахунку. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у п. 5.3.2 Кредитного договору, відповідно до якого банк набуває право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з\~\~\~\~ частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила\~(з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, увипадку неналежного виконання боржником зобовязань за кредитнимдоговоромпередбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскількипозивачпредявив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців післянастання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON].

Outcome: partial