Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

у серпні 2018 року ПрАТ "Європейський страховий альянс" звернувся у суд з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 19 червня 2017 року між ПрАТ "Європейський страховий альянс" та ТОВ "Катена" був укладений договір страхуванння транспортних засобів № 41856, відповідно до умов якого страховик зобов"язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв"язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля "Лексус" номерний знак [NUMBER]. 01 листопада 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля "Рено" номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту, що проведено у зв"язку з пошкодженням застрахованого автомобіля у результаті вказаної пригоди, склала 21 220 грн. 20 коп., що підтверджується рахунком - фактурою СТО КРК-00186 від 13.11.2017 р. На виконання умов договору страхування ПрАТ "Європейський страховий альянс" виплатив страхувальнику страхове відшкодування за ремонт пошкодженого автомобіля у розмірі 21 220 грн. 20 коп. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ "НАСК "Оранта" на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ АК/1793014, у зв"язку з чим 27 квітня 2018 року ПАТ "НАСК "Оранта" було здійснено ПрАТ "Європейський страховий альянс" оплату страхового відшкодування в сумі 12 573,96 грн. На думку позивача, відповідач повинен відшкодувати страховій компанії шкоду в розмірі, яка дорівнює різниці суми страхового відшкодування, сплаченої позивачем потерпілій особі, та сумі, отриманої ним від страхової компанії, де була застрахована цивільна відповідальність відповідача, якщо остання виникла у зв"язку з непокриттям страховим полісом потерпілої особи розміру реальної шкоди, або наявності фізичного зносу транспортного засобу, яка покривається винною особою. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування у сумі 8 646 грн. 24 коп. (21 220,20 грн. - 12 573,96 грн.) У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 листопада 2017 року о 17 год. 05 зв. на вул. Ак.Заболотного в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Рено» (державний реєстраційний номер [NUMBER]) під керуванням водія [PERSON], в результаті якої автомобіль марки «Лексус» (державний реєстраційний номер [NUMBER]) отримав механічні ушкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 6). Пошкоджений автомобіль марки ««Лексус» (державний реєстраційний номер [NUMBER]) належить на праві власності [PERSON] (а.с. 25). 21 червня 2011 року між [PERSON] та ТОВ "Катена" був укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], оренди автомобіля ««Лексус» (державний реєстраційний номер [NUMBER]). (а.с. 31) На день дорожньо-транспортної пригоди зазначений автомобіль та цивільна відповідальність водія були застраховані в ПрАТ «Європейський страховий альянс" за договором страхуванння транспортних засобів № 41856 від 19 червня 2017 року. (а.с. 4) На підставі рахунку - фактури СТО КРК-00186 від 13.11.2017 р. та страхового акту № 2334/17/50/ТР25/00/2 було сплачено страхове відшкодування в розмірі 21 220 грн. 20 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 7765 від 03 січня 2018 року та карткою рахунку 36.1.1 за період 01.06.2017 р. - 11.01.2018 р. (а.с. 36, 37). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні положення містяться і в ст. 27 Закону України «Про страхування». Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ "НАСК "Оранта" на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ АК/1793014, у зв"язку з чим 27 квітня 2018 року ПАТ "НАСК "Оранта" було здійснено ПрАТ "Європейський страховий альянс" оплату страхового відшкодування в сумі 12 573,96 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до існуючої судової практики та норм матеріального права страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Суд вважає, що право вимоги яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов'язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов'язанням. Зокрема положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п .27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні, із збереженням самого зобов'язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. ПАТ "НАСК "Оранта" сплатила ПрАТ "Європейський страховий альянс" лише частину страхового відшкодування в розмірі 12 573 грн. 96 коп., а тому позивач набув право вимоги до [PERSON] в межах недоплаченої суми його страхової компанії у сумі 8 646 грн. 24 коп. (21 220,20 грн. - 12 573,96 грн.) Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 8 646 грн. 24 коп. З огляду на наведене, позовна заява ПрАТ «Європейський страховий альянс» підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 1 762 грн. судового збору.

Outcome: approved