Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Шевченківський районний ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві та Солом`янський районний ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві та просить суд: - зняти арешт з садового будинку [ADDRESS] , житловою площею 10, 60 кв.м., позначений на плані літера А, сарай літера Б, спорудження позначені на плані № 1, накладений постановою № 30073991 Шевченківським районним ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 02.09.2013 року; - зняти арешт накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 32993540 Солом`янського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 14.06.2012 року, реєстраційий номер обтяження 12650454 від 21.06.2012 року; - зняти арешт накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 31853322 Солом`янського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.03.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12351322 від 03.04.2012 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22.08.2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладено кредитний договір № 2608/0897/77-018. Того ж дня, був укладений іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (СТ «Зелений [ADDRESS] . 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс», відповідно до договору факторингу № 15, право вимоги за зобов`язанням позичальника за кредитним договором. В подальшому, 25.10. 2018 року між ТОВ Оптимум Фактор» та [PERSON] , укладено договір відступлення прав вимоги № 25102018/01, в данному договорі боржником є [PERSON] . В свою чергу, 01.11.2018 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Оптимум Фактор», відповідно до договору факторингу № Ф-10/18 своє право за зобов`язаннями позичальника за кредитним договором. Того ж дня, між ТОВ «Оптимум Фактор» та [PERSON] на виконання умов договору відступлення прав вимоги № 25102018/01 від 25.10.2018 року підписано акт приймання-передачі документації до договору про відступлення прав вимоги № 25102018/ 01 від 25.10.2018 року. Крім того, 02.11.2018 року між ТОВ «Оптимум Фактор» та [PERSON] укладено договори відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстровані в реєстрі за № 1881 та №1882. Позивач зазначає, що згідно п. 12 договору іпотеки, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] , за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог кредитора, а сааме: рішення суду; у безспірному випадку на підставі виконавчого напису; іншими способами, що буде передбачений законодавством на момент звернення стягнення на предмет іпотеки. Реалізуючи своє право зареєструвати право власності на предмет іпотеки, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором боржником, позивач звернувся до ПН КМНО Кабаєвої А.А., яка виконуючи функції державного реєстратора речових прав повідомила про неможливість такої реєстрації, у зв`язку з наявністю обмежень, а саме: арешту накладеного постановою Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 02.09.2013 року, за № 30073991, на садовий будинок [ADDRESS] , арешту накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження № 32993540 Солом`янського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 14.06.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12650454 від 21.06.2012 року та арешту накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження № 31853322 Солом`янського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.03.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12351322 від 03.04.2012 року. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.08.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання 04.02.2020 року не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача в судове засідання 04.02.2010 року не зявились, про час та місце були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.08.2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладено кредитний договір № 2608/0897/77-018. Того ж дня, між сторонами був укладений іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (СТ [ADDRESS] (а.с. 4-9). Згідно з пунктом 2 Іпотечного договору від 22.08.2007 року на забезпечення виконання основного зобов"язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю земельну ділянку площею 0, 0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ), кадастровий номер:8000000000: 88:011:0684, яка стане власністю іпотекодавця в майбутньому на підставі укладеного із [PERSON] договору купівлі - продажу земельної ділянки від 22.08.2007 року, посвідченого Морозовою С.В., приватним нотаріусом КМНО та зареєстрованого а реєстрі за № 6077, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 22.08.2007 року. Цільове призначення ведення садівництва, визначеної у п. 2 цього договору (а.с. 8-9). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта вбачається, що підставою обтяження є договір іпотеки № 6087 від 22.08.2007 року посвідчений ПН КМНО Морозовою С.В., об"єктом обтяження є садовий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , іпотекодежатель АКБ "ТАС-комерцбанк", боржником за основним забов"язанням є [PERSON] (а.с. 33-36). 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого було відступлено право вимоги за зобов`язанням позичальника за кредитним договором № 2608/0897/77-018 від 22.08.2007 року (а.с. 10-13). 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКТ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстровано в реєстрі за № 6970 (а.с. 14). З долученої до матеріалів справи копії договору факторингу № Ф-108/18 від 01.11.2018 року вбачається, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Оптимум Фактор» уклали зазначений вище договір, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передало право вимоги за зобов`язаннями позичальника за кредитним договором № 2608/0897/77-018 від 22.08.2007 року, Іпотечним договором 1 та Іпотечним договором 2 (а.с. 15-16) та підписали відповідний акт приймання - передачі документації (а.с. 17). 01.11.2018 року також було укладено договір відступлення прав за іпотечним договором між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Оптимум Фактор (а.с. 18-19) та того ж дня укладено договір відступлення прав за іпотечним договором між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Опитимум Фактор» ) (а.с. 20-21). З долученої копії договору про відступлення прав вимоги № 25102018/01 від 25.10.2018 року укладеного між ТОВ «Оптимум Фактор» (кредитор) та [PERSON] (новий кредитор)вбачається, що кредитор в повному обсязі зобов`язується набути та відступити новому кредитору право вимоги до [PERSON] , а новий кредитор зобов`язується передати кредитору грошові кошти в сумі ціни продажу, та в повному обсязі набути право вимоги до боржника по кредитному договору № 2608/0897/77-018 від 22.08.2007 року з усіма додатковими угодами (траншами) до нього (а.с. 22-24). Крім того, з пункту 1.6 договору про відступлення права вимоги № 25102018/01 від 25.10.2018 року вбачається, що договори забезпечення це договори, що укладені між клієнтом та боржником, відповідно яких забезпечується виконання грошових зобов"язань боржника по кредитному договору. В цьому ж договорі договорами забезпечення є: іпотечний договір від 22.08.2007 року, що укладений між АКБ "ТАС комерцбанк" (правонаступником якого в подальшому стало ПАТ "Сведбанк") та боржником, посвідчений 22.08.2007 року ПН КМНО Морозовою С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 6081 (далі за текстом - іпотечний договір 1); іпотечний договір від 22.08.2007 року, що укладений між АКБ "ТАС-комерцбанк" (правонаступником якого в подальшому стало ПАТ "Сведбанк") та боржником, посвідчений 22.07.2007 року ПН КМНО Морозовою С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 6087(далі за текстом - іпотечний договір 2) (а.с. 22-24). 01.11.2018 року між сторонами підписано акт приймання-передачі документації та прав до договору про відступлення прав вимоги № 25102018/01 від 25.10.2018 року (а.с. 26). 02.11.2018 року між ТОВ «Оптимум Факторинг» та [PERSON] укладено договори відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстровані в реєстрі за № 1881 та №1882 (а.с. 27-30). З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що власником садового буд. [ADDRESS] , СТ « Зелений куточок» є [PERSON] , однак державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 02.09.2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Крім того, з даного витягу вбачається, що постановами ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві № 31853322 від 28.03.2012 року та № 32993540 від 14.06.2012 року відкрито виконавчі провадження та накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] . Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно зі статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленого цим Законом. Статтями 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки згідно якого Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». За приписами статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Положеннями статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно зі статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Крім того, варто звернути увагу, що статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого документу протягом трьох років. З листа Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 02.09.2019 року вбачається, що на виконанні у відділі з 28.11.2011 року по 18.09.2014 року перебувало виконавче провадження № 30073991 за виконавчим написом № 5439 від 30.08.2011 року ПН КМНО про стягнення 1474340, 66 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Відповідно до витягу з АСВП 18.09.2014 року виконавче провадження завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий документ до відділу не пред`являвся (а.с. 48). Суд звертає увагу, що з листа Солом`янського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 06.09.2019 року вбачається, що на виконанні у відділі з 12.06.2012 року по 17.04.2013 року перебувало виконавче провадження № 32993540 за виконавчим написом № 5437 від 30.08.2011 року, вчиненого ПН КМНО [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] СТ «Зелений куточок» , яка належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до витягу з АСВП 17.04.2013 року виконавче провадження завершено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий документ до відділу не пред`являвся. Відповідно до пошуку виконавчих проваджень в АСВП встановлено, що на виконанні у відділі з 26.03.2012 року по 22.10.2012 року перебувало виконавче провадження № 31853322 за виконавчим листом № 2-4878 від 28.10.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу у розмірі 503 254,74 грн. відповідно до витягу з АСВП 22.10.2013 року виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 59). Відповідач позовні вимоги визнав, зазначивши, що у зв`язку з прощенням боргу та внаслідок переходу права власності на земельну ділянку та садовий будинок до [PERSON] , просить позов задовольнити. Згідно з статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки, відповідач позов визнав, враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, а саме з садового будинку [ADDRESS] , житловою площею 10, 60 кв.м., позначений на плані літера А, сарай літера Б, спорудження позначені на плані № 1 та земельної ділянки площею 0, 0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ), кадастровий номер:8000000000: 88:011:0684, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту. Водночас, позивачем не доведено яким чином порушено право останнього накладенням арешту на інше невизначене майно відповідача у справі, відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного та

Outcome: partial