Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

30.11.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати зобов'язання між [PERSON] та ПАТ "Дельта Банк" по кредитному договору № 174/ФКВІП-07 від 14.05.2007 року припиненим у зв'язку із його належним виконанням та як наслідок визнати: поруку [PERSON] перед ПАТ "Дельта Банк" за договором № 174/ZФПОР-07 від 14.05.2007 року припиненою; іпотечний договір, зареєстрований під № 6284 приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] від 17.05.2007 року припиненим, шляхом виключення запису № 4971126 з Державного реєстру іпотек за № 4971005 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 01.12.2015 року провадження у справі відкрито. В зв'язку з довготривалою відпусткою судді Калініченко Л.В. справу передано до авторозподілу. За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В., та ухвалою суду від 31.05.2016 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. При цьому позивач посилається на те, що 14.05.2007 року між ТОВ «УкрПромБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 174/ФКВІП-07, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 51\~000 дол. США строком на 300 місяців. З метою забезпечення зобов'язання між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки та іпотечний договір. Позивач зазначає, що рішенням суду від 20.09.2013 року ухвалено стягнуто достроково з позивача заборгованість за кредитним договором. Оскільки позивач сплатив усю суму заборгованості за рішенням суду, то вважає, що його зобов'язання перед Банком як і порука та іпотека припинені. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав та просить задовольнити. При цьому представник пояснив, що позивачем погашено заборгованість перед Банком на підставі рішення, у зв'язку із чим, подальше нарахування відсотків Банком є неправомірним. Представник відповідача ПАТ "Дельта Банк" [PERSON] у судовому засіданні підтримала надані письмові заперечення на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 14.05.2007 року між ТОВ «УкрПромБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 174/ФКВІП-07, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 51\~000 дол. США строком на 300 місяців /а.с. 6-9/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року по справі № 1512/7394/2012 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 436\~674,97 грн. та судові витрати. Рішення набрало чинності 01.10.2013 року /а.с. 13/. У ході розгляду справи позивач зазначає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року ним виконане 14.10.2014 року, на підтвердження чого суду надано відповідні квитанції про погашення заборгованості /а.с. 14-17/. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, звернувшись у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України з вимогою про дострокове повернення кредиту, Банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором. Тобто, з моменту набрання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року законної сили, право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилося. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року по справі № 6-28531св14. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями абз. 1,2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Вказана позиція викладена в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2015 року по справі № 6-41128св14. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, оплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року по справі № 6-36751св14. З урахуванням вказаного, та приймаючи до увагу правові позиції Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання припиненим зобов'язання по кредитному договору № 174/ФКВІП-07 від 14.05.2007 року у звязку з його належним виконанням, підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання поруки [PERSON] іпотечного договору припиненим, суд зазначає наступне. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року встановлено, що виконання зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки від 14.05.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON], [PERSON] З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.11.2015 року слідує, що позивач [PERSON] є власником будинку № 72 по вул. Радянській у м. Роздільна Роздільнянського району Одеської області. Вказаний будинок знаходиться в іпотеці, іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що позивач не є стороною договору поруки від 14.05.2007 року, а також позивачем не надано до суду самого договору іпотеки, як і договору поруки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Outcome: partial