Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що 08 серпня 2006 року у відділі РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області вона зареєструвала шлюб з відповідем, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 10 квітня 2015 року. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась із позивачем. [PERSON] зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач не бере належної участі в утриманні дитини, хоча інших утриманців не має, житлом забезпечений, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, почавши стягнення з дня її звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 08.08.2006 року, судом встановлено, що 08.08.2006 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1913 (а.с. 3). Проте, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2015 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 5). З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11.05.2007 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З довідки МКП "ЖЕК №15" № 484/р від 11.02.2016 року судом встановлено, що донька проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині. Так, судом враховується, що донька сторін проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою молодого віку, інших утриманців не має, житлом забезпечений. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітньої [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 часини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з 11.02.2016 року. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 300 грн. витрат на правову домогу, які документально підтверджені (а.с. 7) та 551,20 грн. судового збору в дохід держави. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved