Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Автотранспортного підприємства « 11228», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зазначивши, що йому на праві власності належить автомобіль марки MERCEDES BENZ D, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1986 року випуску. Зазначений автомобіль позивач купив за 64 000 грн. для використання його як маршрутне таксі. З відповідачем [PERSON] позивач був знайомий приблизно чотирьох років. Відповідач був приватним підприємцем та працював на маршрутному таксі близько трьох років. 10.09.2011 позивач, як власник вказаного автомобіля, передав відповідачу [PERSON] автомобіль в розпорядження. Відповідальність за цілісність та схоронність автомобіля була покладена на [PERSON] В серпні 2012 року останній в телефонному режимі повідомив позивача, що його автомобіль працює на маршруті та управляє ним водій [PERSON] В кінці серпні 2012 року відповідач повідомив позивача, що відбулося ДТП з участю його автомобіля, який зазнав значних пошкоджень. Крім того [PERSON] запевнив позивача, що він відремонтує автомобіль та що автомобіль до ремонту буде знаходитися на стоянці АТП 11228. В кінці вересня 2013 року відповідач [PERSON] повідомив позивача, що автомобіль пропав зі стоянки АПТ 11228 та де він знаходиться йому не відомо. [PERSON] в телефонному режимі повідомляв позивача, що відшкодує йому повну вартість автомобіля, однак до теперішнього часу відповідач не виконав свої обіцянки. Оскільки автомобіль перебував на стоянці відповідача АТП 11228, то останній, на думку позивача, несе відповідальність за схоронність автомобіля. Таким чином позивач просить стягнути солідарно з відповідачів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 64 000 грн. 00 коп.; у рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. та судовий збір - 640,00 грн. Позивач [PERSON] позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача Автотранспортного підприємства « 11228» - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в їх частині до АТП 11228, оскільки позовні вимоги позивачем не доведено. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини саме своєї неявки суд не повідомив. Крім того, суд зважує на те, що дана справа перебуває в провадженні суду з 25 лютого 2014 року. Справа неодноразово відкладалася, про що відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином. Протягом часу розгляду справи письмових заперечень та доказів якими відповідач би обґрунтовував свою незгоду із позовом, суду не надано. Надаючи заяву щодо відкладення розгляду справи 24 квітня 2014 року, відповідач [PERSON] причин своєї неявки суду не повідомив, доказів поважності причин неявки його у судове засідання суду не надав. В подальшому рухом по справі не цікавився. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР , а саме п. 1 ст. 6 установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру За змістом рішення Констуційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 у справі № 1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі; Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд вважає, що відповідач [PERSON] зловживає своїми правами та затягує розгляд справи, у зв'язку з чим суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивачу [PERSON] на праві власності належить автомобіль MERCEDES-BENZ, Автобус-D, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1986 року випуску. 13 вересня 2011 року на даний автобус був виданий тимчасовий реєстраційний талон [NUMBER] на право користування, згідно заяви власника [PERSON] на ім'я [PERSON], який оформив ліцензію серії [NUMBER] на надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами, строком дії 11.04.2012 - необмежений. В серпні 2012 року відбулася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля MERCEDES-BENZ, Автобус-D, державний реєстраційний номер [NUMBER], який на праві власності належить [PERSON], в результаті чого автомобілю «MERCEDES-BENZ, Автобус-D, державний реєстраційний номер [NUMBER], були завдані пошкодження, чим саме позивачу [PERSON], як власнику заподіяно матеріальні збитки. Дані обставини підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до довідки-рахунку серії КІМ № 822968, виданою Новомосковським ЦНП №1209 підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, вартість ремонту автомобіля «MERCEDES-BENZ, Автобус-D, державний реєстраційний номер [NUMBER], який на праві власності належить позивачу [PERSON] складає 13 770 грн. 00 коп. (а.с. 77). Таким чином, оскільки автомобіль було передано відповідачу [PERSON], то саме з нього на користь позивача [PERSON] підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в розмірі 13 770 грн. 00 коп. Доказів спричинення шкоди в розмірі 64 000 грн., позивачем суду не надано. Щодо вимог позивача з приводу відшкодування шкоди з «Автотранспортного підприємства « 11228», суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки «MERCEDES-BENZ, тип- Автобус-D, жовтого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] в ТДВ «ДАТП-11228» на зберіганні не перебував, договору зберігання на вказаний транспортний засіб підприємство не укладало, крім того не надавало послуги з ремонтування вищезазначеного транспортного засобу. [PERSON] в трудових відносинах з ТДВ «ДАТП 11228» не перебував. Крім того у договірних правовідносинах стосовно обслуговування та ремонтування транспортних засобів відповідач [PERSON] з ТДВ «ДАТП-11228» теж не перебував, що підтверджується відповіддю ТДВ «ДАТП 11228» на запит суду від 11.09.2014 (а.с.85). Позивачем дані обставини не спростовані та не доведено спричинення йому матеріальної шкоди з боку АПТ 11228. Що стосується позовних вимог позивача з приводу стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснює Пленум Верховного Суду України в п.5 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з послідуючими змінами) при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд обов'язково повинен з'ясувати: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Суд вважає, що в результаті пошкодження майна позивача, яке до теперішнього часу йому в належному вигляді не повернено саме [PERSON], останнім спричинено моральну шкоду позивачу. Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 1000 грн. 00 коп. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial