Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У поданій до суду позовній заяві позивач [PERSON] просить зобов'язати ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" видати їй вклад - грошові кошти в іноземній валюті у сумі 3260,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 81793,40 грн., внесений нею на Вкладний рахунок №2635.5.127878.003 згідно з договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" №300131/2536/370-14, укладений 16 січня 2014 року між нею та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" , в особі начальника відділення №54 [PERSON], що діє на підставі довіреності №1674, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] 16.11.2013 р.; зобов'язати ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" нарахувати і виплатити їй проценти за ставкою 10,10% річних на суму вкладу в період з 21 січня 2015 року по 13 лютого 2015 року в розмірі 21,65 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 543,20 грн.; стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 15000 грн; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 16 січня 2014 року з ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі начальника відділення №54 [PERSON], що діє на підставі довіреності №1674, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] 16.11.2013 р. уклала договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" №300131/2536/370-14. Згідно до п.1. якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2635.5.127878.003 у сумі 3260,00 доларів США, на строк з 16 січня 2014 року по 21 січня 2015 року, у порядку та на умовах визначених у договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та кредит". Вказує, що умови договору виконала у повному обсязі, тоді як банк своїх зобов'язань за договором не виконав. Пояснює, що після закінчення строку дії Договору банківського вкладу 21 січня 2015 року звернулася до керівника відділення №54 банку в м.Здолбунів із письмовою вимогою про повернення їй коштів. З отриманої відповіді дізналася, що валюти в наявності немає і невідомо коли з'явиться. Після цього зверталася з письмовою заявою-вимогою до Голови правління банку "Фінанси та кредит", однак жодної відповіді так і не отримала. Зазначає, що банк безпідставно користується її коштами понад строк, встановлений договором-заявою, а тому вона має право на отримання 10,10 процентів на суму вкладу за період з 21 січня 2015 року по 13 лютого 2015 року в розмірі 543,20 грн. Крім цього, стверджує, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, котра полягає в душевних стражданнях, перенесенні душевного болю, переживаннях, наявності стресової ситуації, порушенні нормального способу життя, яку вона оцінює в сумі 15000 грн. У поданій до суду заяві позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про врученя поштового відправлення. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши зібрані по справі докази, суд важає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 16 січня 2014 року з ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі начальника відділення №54 [PERSON], що діє на підставі довіреності №1674, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] 16.11.2013 р. уклала договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" №300131/2536/370-14. Згідно до п.1. якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2635.5.127878.003 у сумі 3260,00 доларів США, на строк з 16 січня 2014 року по 21 січня 2015 року, у порядку та на умовах визначених у договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та кредит". Відповідно до п.2 Договору-заяви за користування коштами вкладу протягом строку, зазначеного в п.1 цього Договору-заяви, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 10,10% річних. Пунктом 6 договору передбачено, що після закінчення строку, визначеного в п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2. Основних умов. Згідно п.5.2. розділу 5 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві. Відповідно до п.6.3. Основних умов банк зобов'язується нархувати та сплатити Вкладнику проценти за Вкладом згідно з умовами, що передбачені Договором; при припиненні дії Договору здійснити розрахунок, повернути Вкладнику суму Вкладу та нараховані проценти в дату повернення Вкладу та закрити Вкладний рахунок. 21 січня 2015 року позивачка звернулася до відповідача з письмовими заявами, в яких просила повернути їй вклади та нараховані відсотки за вказаними договорами. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав і на теперішній час не повернув позивачці вклади, розмір яких разом з нарахованими відсотками становить 3260,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13 лютого 2015 року становить 81793,40 грн. Згідно статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При цьому визнається, що умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання, згідно ч.1 ст.611 ЦК України, настають наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 2, 3 ст.1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення вкладів разом з нарахованими відсотками по спливу встановлених договором-заявою строків в сумі 81793,40 грн. підлягає задоволенню повністю. Вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягають, оскільки договором про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" №300131/2536/370-14 не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язань по договору. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд також враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин які визначають її характер та розмір. Таким чином, підстави для стягнення такої шкоди судом не встановлені. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від судового збору, він стягується із відповідача на користь держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial