Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до Державної установи "Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, директор Державної установи "Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" [PERSON], про скасування наказів про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги, підтримані в судовому засіданні, позивачка мотивує тим, що 02.01.2013 року її було прийнято на роботу до Державної установи «Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» (далі - ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ») в порядку переведення та згідно наказу відповідача від 02.01.2013 року №86-к призначено на посаду завідувача Надвірнянського міжрайонного структурного підрозділу (який вданий час переіменований в Надвірнянський міськрайонний відділ) Державної установи «Івано-Франківський ОБЦ ДСЕСУ». Наказом №124-к від 23.02.2016 року її було звільнено з роботи з посади завідувача Надвірнянського міськрайонного відділу Державної установи «Івано-Франківський ОЛЦДСЕСУ» на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України з 24.02.2016 року. В зв'язку з перебуванням позивачки на лікуванні в період з 24.02.2016 року по 14.03.2016 року, 15.03.2016 року адміністрацією відповідача було видано наказ №184-к, згідно якого пункт перший наказу №124-к від 23.02.2016 року викладено в новій редакції і датою її звільнення є 15.03.2016 року. Позивачка зазначає, що її звільнення є незаконним тому, що вона не була керівником структурного підрозділу в розумінні п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, в зв'язку з цим вона не могла бути звільнена з роботи з посади завідувача Надвірнянського міськрайонного відділу ДУ «Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. Крім того, під час її звільнення з роботи не було дотримано вимог ст.ст. 147, 148, 149 КЗпП України. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовує також тим, що із наказу №124-к від 23.02.2016 року вбачається, що цей наказ прийнято на підставі матеріалів службової перевірки щодо неналежного зберігання службового легкового автомобіля DAEWOO LANOS, [NUMBER], що полягало у порушенні нею, як завідувачем Надвірнянського міськрайонного відділу Державної установи, вимог пункту шостого наказу ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» від 17 червня 2015 року №26 «Про безпечну експлуатацію автотранспорту» та могло призвести до негативних наслідків (викрадення чи розукомплектування автомобіля), а також доповідної записки головного бухгалтера [PERSON], згідно якої позивачкою завдано збитків державному бюджету на суму 4445,31 грн. (чотири тисячі чотириста сорок п'ять гривень 31 копійка), внаслідок нецільового використання паливно-мастильних матеріалів при подоланні службовим легковим автомобілем маршруту від селища міського типу Делятин Надвірнянського району до міста Надвірна Івано-Франківської області та у зворотному напрямі, а також при подоланні маршруту від міста Надвірна Івано-Франківської області до села Перерісль Надвірнянського району Івано-Франківської області та у зворотному напрямі. Отже, із наказу №124-к від 23.02.2016 року вбачається, що її звільнено за два порушення: неналежне зберігання службового легкового автомобіля DAEWOO LANOS, д.н.з. [NUMBER], та завдання збитків державному бюджету на суму 4445,31 грн. внаслідок нецільового використання паливно-мастильних матеріалів під час використання службового легкового автомобіля. Таке порушення, як неналежне зберігання службового легкового автомобіля є не одноразовим, а триваючим, систематичним, поскільки адміністрації відповідача про зберігання автомобілів поза межами гаражних боксів було відомо ще з 17.06.2015 року із її листа, адресованого керівнику установи. Про те, що так зване порушення трудових обов'язків є триваючим (систематичним) також вбачається з змісту акта про результати службової перевірки від 22.02.2016 року, який послужив підставою звільнення. Із вказаного акту про результати службової перевірки вбачається, що виконуючим обов'язки директора ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» [PERSON] 31 січня 2016 (неділя) виявлено факт зберігання службового легкового автомобіля DAEWOO LANOS, д.н.з. [NUMBER], переданого у користування Надвірнянського міськрайонного відділу ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ», на території приватного будинку водія [PERSON] Наказом в.о. директора Державної установи «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» [PERSON] №26 від 17.06.2015 року «Про безпечну експлуатацію автотранспорту» завідувачів районних, міськрайонного та міжрайонних структурних підрозділів призначено відповідальними за організацію безпечної роботи службового автотранспорту відповідних структурних підрозділів ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» та зобов'язано зберігання автотранспорту установи проводити в гаражах відповідних структурних підрозділів. Позивачка зазначає, що на виконання наказу №26 від 17.06.2015 року «Про безпечну експлуатацію автотранспорту» нею 17.06.2015 року було надіслано лист за вих. №457/12-6-8 виконуючій обов'язки директора ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» [PERSON] про те, що у Надвірнянському міжрайонному структурному підрозділі відсутні гаражі; що автомобілі зберігаються у гаражах, які належать ГУ Держсанепідслужби області на вул.Коновальця, 20а, в м.Надвірна; що охорона там відсутня, гаражні ворота аварійні; що періодично машини тримають на Укрпошті, де є сторожі та відео спостереження. Вказаний лист позивачка надсилала з метою вирішення питання неналежного зберігання автотранспорту та врегулювання майнових питань. Таким чином, відповідач в день видання наказу №26 від 17.06.2015 року «Про безпечну експлуатацію автотранспорту» був повідомлений про те, що автомобілі не зберігаються в гаражному боксі по вул.Коновальця, 20а, в м.Надвірна, який належать ГУ Держсанепідслужби області. Проте, жодних вказівок чи розпоряджень від адміністрації відповідача з приводу надісланого нею 17.06.2015 року листа №457/12-6-8 не надходило ні в усній, ні в письмовій формі. Позивачка також зазначає, що згідно наказу №26 від 17.06.2015 року «Про безпечну експлуатацію автотранспорту», зберігання автотранспорту установи наказано проводити в гаражах відповідних структурних підрозділів. Але, гаражів за їхнім підрозділом закріплено не було, автомобілів за підрозділом закріплено також не було. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №744-р від 03.10.2012 року та додатку до нього, цілісний майновий комплекс Надвірнянської районної санітарно-епідеміологічної станції Івано-Франківської області підлягав передачі із сфери управління Міністерства охорони здоров'я до сфери управління Державної санітарно-епідеміологічної служби. Позивачкою, як головою ліквідаційної комісії Навідрнянської районної СЕС передано заступникові начальника ГУ Держсанепідслужби України в Івано-Франківській області оригінали свідоцтв на право власності на гаражні бокси та приміщення лабораторного корпусу. Таким чином, гаражні бокси були передані до Головного управління Держсанепідслужби України в Івано-Франківській області, а з Головного управління Держсанепідслужби України в Івано-Франківській області вказані гаражні бокси не були передані Надвірнянському міськрайоннному відділу ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ». Позивачка ствердила, що автомобіль DAEWOO LANOS, д.н.з. [NUMBER] з Головного управління Держсанепідслужби в Івано-Франківській області до Надвірнянського міськрайонного відділу ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» передано не було. Вказаний автомобіль від Головного управління Держсанепідслужби в Івано-Франківській області був переданий особисто водію Надвірнянського міськрайонного відділу ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» [PERSON] 24.09.2015 року на підставі наказу №891-К від 22.09.2015 року, а тому вона була позбавлена можливості виконати наказ № 26 від 17.06.2015 року, оскільки ні автомобілів, ні гаражних боксів за Надвірнянським міським відділом закріплено не було. Однак, вона вживала всіх заходів щодо збереження автомобіля DAEWOO LANOS, д.н.з. [NUMBER], що унеможливило викрадення паливо-мастильних матеріалів з вказаного автомобіля, викрадення чи розукомплектування самого автомобіля. Крім того, під час звільнення позивачки з роботи, на порушення вимог ст.149 КЗпП України, директор ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» [PERSON] не взяв у неї письмових пояснень. Позивачка вважає, що якщо б їй була надана можливість надати письмові пояснення вона б довела директору ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» [PERSON] те, що зберігання автомобіля DAEWOO LANOS, д.н.з. [NUMBER], поза межами гаражу Головного управління Держсанепідслужби України в Івано-Франківській області на вул.Коновальця, 20а, в м.Надвірна не завдало та не могло завдати шкоди ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ», а навпаки, посприяло тому, що вказаний автомобіль не розукомплектований, не викрадений, а збережений в належному стані, поскільки зберігався або по місцю проживання водія Надвірнянського міськрайонного відділу [PERSON] або на території УДППЗ «Укрпошта», де є відеокамери та охоронці. Зберігання автомобіля DAEWOO LANOS, д.н.з. [NUMBER], поза межами гаражів Головного управління Держсанепідслужби області на вул.Коновальця, 20а, в м.Надвірна по суті було не дисциплінарним порушенням, зокрема порушенням наказу №26 від 17.06.2015 року, а крайнім заходом, вчиненим з метою збереження майна установи. Також під час її звільнення директором ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» [PERSON] не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких він був вчинений, її попередня робота, зокрема, те що в грудні 2015 року її було премійовано за результатами роботи за 2015 рік. Такі порушення вимог ст.149 КЗПП України призвели до незаконного застосування щодо неї дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Позивачка ввважає, що її звільнення з роботи з надуманої підстави було сплановане у зв'язку із упередженим ставленням до неї зі сторони директора ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» [PERSON] Позивачка також зазначає, що відповідач незаконним звільненням з роботи завдав їй моральної шкоди. Завдана їй моральна шкода полягає в тому, що відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості утримувати свою сім'ю, вона втратила душевний спокій, нормальний сон, постійно перебуває у роздратованому стані. Внаслідок стресу, пов'язаного із незаконним звільненням, вона перебувала на лікуванні в період з 24.02.2016 року по 14.03.2016 року. Незаконне звільнення з роботи призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, вона втратила авторитет серед рідних, друзів, знайомих, колег по роботі, від неї відвернулося багато людей. У зв'язку із її звільненням з роботи суттєво погіршився матеріальний стан її сім'ї, в якій виховується дочка-студентка. Дочка, яка навчалася університеті на стаціонарній формі навчання, змушена була перевестися на заочну форму навчання через неможливість оплачувати навчання. Заробітна плата позивачки була основним видом доходів її сім'ї. Тому після звільнення позивачки з роботи, позивачка була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім'ї. Завдану їй моральну шкоду позивачка оцінює в 10 000 грн., які просить стягнути з відповідача. Ураховуючи вищенаведене, позивачка просить скасувати наказ №124-к від 23.02.2016 року про звільнення її з роботи з посади завідувача Надвірнянського міськрайонного відділу Державної установи «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» на підставі п. 1 ч.1 ст.41 КЗпП України, скасувати наказ №184-к від 15.03.2015 року «Про зміну дати звільнення [PERSON].»; поновити її на посаді завідувача Надвірнянського міськрайонного відділу Державної установи «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ»; стягнути з Державної установи «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з Державної установи «Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на її користь 10 000 гривень завданої моральної шкоди. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача Євченко І.Г. пояснила, що Державною установою «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» при звільненні позивача з роботи дотримано усіх вимог чинного трудового законодавства України. Пунктом 1 статті 41 КЗпП передбачено перелік працівників, з якими за одноразове грубе порушення трудових обов'язків може бути розірвано трудовий договір. Розділом 8 Статуту Державної установи «Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» передбачено наявність відокремлених структурних підрозділів. Структура Державної установи серед відокремлених структурних підрозділів містить Надвірнянський міськрайонний відділ. Пунктом 1.1. посадової інструкції завідувача Надвірнянського міськрайонного відділу передбачено, що завідувач відділу є керівником Надвірнянського міськрайонного відділу. Таким чином, Надвірнянський міськрайонний відділ є відокремленим структурним підрозділом Державної установи, що також підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а [PERSON] була завідувачем Надвірнянського міськрайонного відділу, тому могла бути звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України. Порушення трудової дисципліни, яке стало підставою для звільнення позивачки з роботи, полягало у невиконанні [PERSON] вимог пункту шостого наказу в.о. директора Державної установи від 17 червня 2015 року №26 «Про безпечну експлуатацію автотранспорту». Одноразовий характер вказаного проступку проявився у тому, що в.о. директора Державної установи [PERSON] один раз 31 січня 2016 року (у неділю) було виявлено факт зберігання службового легкового автомобіля DAEWOO LANOS, [NUMBER], переданого у користування Надвірнянського міськрайонного відділу, на подвір'ї приватного будинку водія [PERSON] Таке зберігання автомобіля суперечить вимогам пункту шостого наказу в.о. директора Державної установи від 17 червня 2015 року №26 «Про безпечну експлуатацію автотранспорту», відповідно до якого службові легкові автомобілі слід зберігати у гаражах відокремлених структурних підрозділів Державної установи, які перебувають в оренді згідно Договору від 03.09.2015 року. Оцінюючи характер проступку, Державною установою визначено, що грубість порушення позивачем трудових обов'язків полягає у тому, що маючи можливість зберігати автомобіль у гаражі, як це передбачено відповідним наказом, позивач дозволила його зберігання всупереч вимогам наказу на подвір'ї приватного будинку [PERSON], що не заперечується позивачкою. Державною установою враховано обставини, за яких вчинений проступок. Зокрема, взято до уваги, що позивачка умисно, свідомо, безпідставно не виконала вимоги посадової інструкції та знехтувала наказом № 26 від 17.06.2015 року. Державною установою враховано реальну та потенційну шкоду, яку заподіяно та могло бути заподіяно внаслідок дій позивача. Зокрема, зберігання автомобіля на території приватної садиби [PERSON] могло призвести до негативних наслідків (викрадення чи розукомплектування автомобіля). При обранні виду дисциплінарного стягнення адміністрацією було враховано дані акту службової перевірки, згідно якої з боку позивачки мало місце нецільове використання паливно-мастильних матеріалів, що завдало державному бюджету збитків на суму 4445, 31 грн. Зважаючи на наведене позовні вимоги вважає безпідставними і в їх задоволенні просить відмовити. Представник відповідача Гуфчак Й.Г. заперечив позовні вимоги з аналогічних підстав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, директора Державної установи "Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" [PERSON] - [PERSON], вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Пунктами 4.4 і 4.5 Посадової інструкції Завідувача Надвірнянського міськрайвідділу ДУ передбачено, що завідувач відділу веде облік переданих матеріальних цінностей відділу, раціональне використання та списання, а також несе відповідальність за збереження переданого майна, його раціональне використання. 22.02.2016 року за результатами проведеної службової перевірки винесено Акт, в якому зафіксовано допущені порушення своїх посадових обов'язків [PERSON] 01.04.2013 року між директором ДУ «Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» [PERSON] та завідувачем Надвірнянського структурного підрозділу ДУ [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого [PERSON] прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за всі матеріальні цінності. Згідно п. 10 даного Договору, термін дії договору визначається часом роботи [PERSON] на посаді завідувача Надвірнянського структурного підрозділу. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року « Про практику розглядів судами трудових спорів», вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд враховує характер проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, яку ним завдано (або могло бути завдано). Під дію п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП підпадають такі порушення, в яких ознакою грубості вважаються і характер дій або бездіяльності працівника, і суттєвість наслідків порушення (наприклад, проступок, який заподіяв або міг заподіяти значної матеріальної або моральної шкоди, зокрема невиконання вимог трудового законодавства), й особливості причин, що зумовили порушення та його наслідок, і форма вини. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення (правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року (справа №6-33 цс 14). Таким чином, порушення в контексті п.1 ч.1 ст.41 КЗпП стосується трудових обов'язків працівника, які прямо передбачені в посадовій інструкції, положенні, статуті, трудовому договорі (контракті) тощо. Допущене позивачкою одноразове грубе порушення трудових обов'язків необхідно оцінювати як неналежне виконання нею своїх посадових обов'язків щодо раціонального використання матеріальних цінностей відділу, а також збереження переданого майна та експлуатацію службових автотранспортних засобів, (п.4.4, 4.5, 4.8 Посадової інструкції). Тобто, одноразовість в даному випадку, це дії або бездіяльність посадової особи- позивачки, уповноваженої вживати заходів щодо збереження та експлуатацію службових автотранспортних засобів. ( п. 6 наказу в.о. директора ДУ «Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» від 17.06.2015 року №26 «Про безпечну експлуатацію автотранспорту»). Позивачка мала реальну і об'єктивно підтверджену можливість виконати покладені на неї посадові обов'язки щодо збереження та експлуатації службових автотранспортних засобів. Згідно умов договору оренди гаражних боксів від 03.09.2015, Головне управління Держепідемслужби України а Івано-Франківській області передало у строкове користування ДУ «Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» гаражні бокси, розташовані за адресою: м. Надвірна, вул. Коновальця, 20а, загальною площею 199 кв.м. Свідоме, умисне порушення позивачкою своїх посадових обов'язків могло призвести до негативних наслідків, адже автомобіль знаходився в приватному господарстві, міг перебувати в користуванні сторонніх осіб, бути пошкодженим або стати об'єктом неправомірних дій. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази і оцінюючи досліджені докази в сукупнсті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працювала завідувачем Надвірнянським міськрайонним відділом Державної установи "Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України". Підставами для звільнення з роботи у наказі №124 від 23.02.2016 року зазначено: неналежне зберігання службового легкового автомобіля DAEWOO LANOS АТ 8013 АЕ, що полягало у порушенні завідувачем Надвірнянського міськрайонного відділу Державної установи [PERSON] вимог пункту шостого наказу ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» від 17 червня 2015 року №26 «Про безпечну експлуатацію автотранспорту» та могло призвести до негативних наслідків (викрадення чи розукомплектування автомобіля), а також, як вбачається з доповідної записки головного бухгалтера [PERSON], завдало збитків державному бюджету на суму 4445,31 грн. (чотири тисячі чотириста сорок п'ять гривень 31 копійка), внаслідок нецільового використання паливно-мастильних матеріалів при подоланні службовим легковим автомобілем маршруту від селища міського типу Делятин Надвірнянського району до міста Надвірна Івано-Франківської області та у зворотному напрямі. Підставою винесення наказу зазначено Акт про результати проведення службової перевірки за фактом порушення вимог пункту шостого наказу №26 від 17 червня 2015 року. Статтею 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Пунктом 1 ч. 1 указаної статті передбачено, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків, зокрема, керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками тощо. Звільнення неможливе за п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер. Зокрема, у п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України йдеться про разове грубе порушення трудових обов'язків, а не про тривале, системне, що може бути підставою для звільнення за інших підстав. Розірвання трудового договору на підставах, зазначених у п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП, передбачає визначення кола порушень трудових обов'язків, під які підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад - це і характер дії або бездіяльності працівника, й істотність наслідків порушення трудових обов'язків, і особливості причинного зв'язку між порушенням і його наслідками, і форми вини. Виходячи зі змісту п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а не триваюче, зокрема неналежне зберігання майна установи, порушення встановленого порядку зберігання такого майна. Однак, як вбачається з змісту наказу про звільнення, підставою для звільнення позивачки за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України послужили факти невиконання позивачкою передбачених посадовою інструкцією обов'язків протягом певного часу. Зокрема, неналежне зберігання службового легкового автомобіля DAEWOO LANOS, [NUMBER] всупереч вимог пункту шостого наказу ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ ДСЕСУ» від 17 червня 2015 року №26 «Про безпечну експлуатацію автотранспорту», що могло призвести до негативних наслідків (викрадення чи розукомплектування автомобіля), а також згідно доповідної записки головного бухгалтера [PERSON] завдало збитків державному бюджету на суму 4445,31 грн. (чотири тисячі чотириста сорок п'ять гривень 31 копійка), внаслідок нецільового використання паливно-мастильних матеріалів при подоланні службовим легковим автомобілем маршруту від селища міського типу Делятин Надвірнянського району до міста Надвірна Івано-Франківської області та у зворотному напрямі, а також при подоланні маршруту від міста Надвірна Івано-Франківської області до села Перерісль Надвірнянського району Івано-Франківської області та у зворотному напрямі. Із матеріалів справи, зокрема доповідної записки головного бухгалтера [PERSON] вбачається, що вищезазначений розрахунок збитків в сумі 4445, 31 грн., який виник з вини [PERSON], здійснено за період 2013 -2014 року. Отже, позивачку звільнено з роботи за порушення посадових обов'язків, які вчинені протягом певного періоду, не мали разового характеру, частина з них мала місце в 2013 - 2014 роках і відносно яких строк накладення дисциплінарного стягнення закінчився, адже статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Неналежне зберігання позивачкою службового легкового автомобіля DAEWOO LANOS, [NUMBER] та нецільове використання паливно-мастильних матеріалів при подоланні службовим легковим автомобілем маршруту від селища міського типу Делятин Надвірнянського району до міста Надвірна Івано-Франківської області та у зворотному напрямі, а також при подоланні маршруту від міста Надвірна Івано-Франківської області до села Перерісль Надвірнянського району Івано-Франківської області та у зворотному напрямі, не свідчить про одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке б було підставою для звільнення по п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення за порушення, яке має ознаку одноразовості. Наказ про звільнення має містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення. Проте, наказ №124 від 23.02.2016 року не містить чіткого формулювання одноразового порушення , яке стало підставою звільнення. Тому суд не приймає до уваги твердження представників відповідача про те, що підставою звільнення позивачки є начебто тільки факт зберігання автомобіля за місцем проживання водія в його господарстві, який мав місце 31.01.2016 року, і має разовий характер, оскільки про це не зазначено в наказі про звільнення, а підставою звільнення згідно наказу були також інші порушення трудових обов'язків. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Пунктом 27 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Під п.1 ст. 41 КЗпП України підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості є усі факти, що характеризують їх склад. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14. Проте, при звільненні з роботи позивачки відповідачем не було враховано відсутність негативних наслідків внаслідок зберігання автомобіля в господарстві водія 31.01.2016 року, що виключає кваліфікацію дій позивачки як грубе порушення трудових обов'язків у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Виходячи з того, що зазначені в наказі про звільнення дії позивачки, які стали підставою звільнення, не мають характеру одноразового грубого порушення трудових обов'язків, суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивачки з підстав, передбачених саме за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП. Відносно частини із вказаних дій сплив строк накладення дисциплінарного стягнення, а тому звільнення відбулося також з порушеням вимог ст.148 КЗпП України. Частина шоста ст.43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Зважаючи на наведене суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог про скасування наказу про звільнення з роботи та наказу про зміну дати звільнення з роботи позивачки за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України та поновлення на роботі. Також до задоволення підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Згідно наданих суду довідок про заробітну плату позивачки середньодення заробітна плата позивачки становить 233,87 грн., отже середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки становить 21 282,17 грн. ( заробітна плата за березень 2016 року - 233,87 грн.*13 робочих днів=3040,31 грн., заробітна плата за квітень 2016 року -- 233,87 грн.*21 робочий день=4911,27 грн., заробітна плата за травень 2016 року -- 233,87 грн.*19 робочих днів=4443,53 грн., заробітна плата за червень 2016 року-- 233,87 грн.*20 робочих днів=4677,40 грн., заробітна плата за липень 2016 року -- 233,87 грн.*18 робочих днів=4209,66 грн.). Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди, яку позивачка оцінює в 10 000 грн., суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом указаного положення закону, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи, що відповідачем було порушено право позивачки на працю і таке порушення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки вона залишилася без роботи, що потягло за собою переживання, нервові стреси, пригнічення, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки та стягнення на її користь 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах платежу за місяць належить звернути до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та ст.43 Конституції України, п.1 ч.1 ст.41, ст. ст. 148, 235, 236, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial