Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №А32NRG107690431 від 16.05.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 10944,10 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав належним чином. У зв'язку з цим, станом на 17.06.2016 року виникла заборгованість в сумі 16306,19 гривень, з яких: 9797,44 гривні - заборгованість за кредитом; 5,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1963,38 грн. - заборгованість по комісії; 3287,37 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 752,68 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача до суду не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання про слухання справи у відсутність їх представника та підтримання позову. Відповідач до суду не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просить відмовити. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості станом на 17.06.2016 року; копію заяви позичальника №А32NRG107690431 від 16.05.2013 року; Умови надання споживчого кредиту фізичним особам; копію рахунку-фактури №8709; копію паспорту на ім'я [PERSON], [INFO]; виписку з рахунку; копію повідомлення ПАТ "Акцент-Банк" від 14.08.2013 року; копію банківської ліцензії; копію витягу з статуту), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 16.05.2013 року між сторонами було укладено угоду (заява позичальника №А32NRG107690431 - а.с.5), згідно умов якої відповідачу надається кредит в розмірі 10944 грн. 10 коп. (п.1 заяви), строком на 12 місяців (п.2 заяви) з відсотковою ставкою 0,12% річних (п.3 заяви) та щомісячною сплатою винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 327,23 грн. (п.5 заяви). Відповідачем мало місце порушення умов даної угоди щодо повернення суми кредиту та сплати пов'язаних з ним платежів, в результаті чого станом на 17.06.2016 року відповідач має заборгованість в сумі 16306,19 гривень. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 553, 1050, 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Доводи відповідача, викладені в запереченні (а.с. 30-31) стосовно того, що він фактично не отримував кредит, суд не приймає до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Згідно п.9 заяви позичальника №А32NRG107690431 від 16.05.2013 року (а.с.5) кредит надається позичальнику (відповідачу) для сплати страхового платежу та оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок СПД [PERSON] Наявні в матеріалах справи копія рахунку фактури №8709 (а.с.13), виписки по рахунку [NUMBER] (а.с.41, 80) підтверджують перерахування коштів [PERSON] Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що за рахунком-фактурою №8709 визначено не його платником, а іншу особу -"[PERSON]", оскільки даний документ, як доказ оцінюється в сукупності з іншими доказами, зокрема п. 16 заяви позичальника №А32NRG107690431 від 16.05.2013 року (а.с.5) та виписками по рахунку [NUMBER] (а.с.41, 80), із змісту яких вбачається, що саме відповідач є платником по рахунку-фактурі №8709 від 16.05.2013 року. З урахуванням наведених письмових доказів суд вважає, що вищевказані доводи позивача є спростованими та недоведеними (виходячи з вимог належності та допустимості доказів, передбачених ст.ст. 58,59 ЦПК України). Також суд вважає безпідставними висновки відповідача в запереченні (а.с. 30-31) на пропущення позивачем строку позовної давності. Із змісту ст.ст. 256, 257,258, 267 ЦК України слідує, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В свою чергу, ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п.15 заяви позичальника (а.с.5) позичальник (відповідач) погодився, що ця заява разом з запропонованими ПАТ "Акцент-Банк" Умовами та правилами, Тарифами складає між собою та Банком кредитно-заставний договір. З пункту 5.5 наявної в матеріалах справи копії Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с. 6-12) вбачається, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Таким чином, сторонами мало місце укладання угоди щодо збільшення позовної давності, що у всякому випадку виключає можливість пропуску строку позовної давності по спірним правовідносинам сторін. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved