Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ транспортного засобу, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позов обґрунтовано тим, що 14 травня 1994 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який, відповідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2016 року, було розірвано. В період шлюбу сторони за спільні сімейні кошти придбали у спільну сумісну власність автомобіль "CERRY TIGGO", 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. На даний час між сторонами існують напружені відносини і вони не можуть досягнути згоди щодо поділу цього автомобіля, який продовжує використовувати відповідач у власних цілях. В зв'язку з наведеним, позивач просила суд: визнати за нею право власності на цей автомобіль; стягнути з неї в користь відповідача 79825,00 грн., як компенсацію вартості належної відповідачу частки у праві спільної сумісної власності цього автомобіля; припинити право власності відповідача на цей автомобіль; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Зокрема відповідач визнав, що спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, однак категорично заперечив проти припинення його права власності на цей автомобіль та присудження в його користь вартості частки цього автомобіля. Просив відмовити в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, поділяючи позицію відповідача, визнала, що вказаний автомобіль є спільним майном подружжя. Однак в зв'язку з відсутністю згоди відповідача на грошову компенсацію його частки в цьому автомобілі, просила суд визнати за сторонами ідеальні частки сторін в спільному майні. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, з'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 травня 1994 року, який, згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2016 року, було розірвано. Дана обставина не заперечується сторонами по справі та підтверджується вказаним рішенням суду. За період шлюбу, сторони придбали в приватну сумісну власність автомобіль "CERRY TIGGO", 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який був зареєстрований на ім'я відповідача. Зазначена обставина підтверджується копією акта прийому-передачі автомобіля від 02.10.2009 року та повідомленням Територіального сервісного центру 0742 від 01.06.2016 року. Відповідач визнав, що вказаний автомобіль був придбаний за їх спільні з позивачем кошти та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з вимог ст. 60 СК України та враховуючи встановлені судом обставини, суд визнає, що зазначений вище автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо їх часток в спірному майні відсутні, а шлюбний договір не укладався. Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні встановлено, що відповідач категорично не погоджується на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль. Крім цього, позивачем не була внесена відповідна грошова сума на депозитний рахунок суду. При цьому слід наголосити, що ЦК України зазначених вище випадків у відношенні права спільної сумісної власності не передбачає. Більше того, у абзаці другому ч. 2 ст. 364 ЦК України, яка застосовується до відносин виділу частки із спільної сумісної власності згідно ч. 3 ст. 370 ЦК України, а за аналогією може бути застосована і до відносин поділу, підкреслюється, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Аналогічну позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (абзац перший пункту 25). Таким чином судом не вбачається законних підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання за нею права власності на цілий транспортний засіб та про стягнення з неї в користь відповідача грошової компенсації, а тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Як роз'яснено в зазначеній вище постанові Пленуму Верховного Суду України, у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин є слушним твердження представника відповідача з приводу визначення ідеальних часток сторін в спірному автомобілі, а тому суд, зважаючи на норми СК України, визнає за сторонами право власності на ? частку за кожним цього автомобіля без його реального поділу та присудження грошової компенсації. Крім цього суд, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача в користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені останньою при зверненні до суду, в сумі 798,25 грн.

Outcome: partial