Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до голови правління погрібного кооперативу "Заря" [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просив суд зобов`язати відповідача голову правління погрібного кооперативу "Заря" [PERSON] повернути його майно, шляхом надання доступу до льоху [NUMBER] у погрібному кооперативі «Заря», або стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] , місце проживання; [ADDRESS] ) його вартість в сумі 8000 грн.. В обґрунтування позову посилався на те, що у квітні 2008 року він купив у громадянина [PERSON] по рекомендації голови правління погрібного кооперативу "Заря" [PERSON] льох [NUMBER]. Про що свідчить відповідна розписка. З квітня 2008 року він став членом кооперативу «Заря», про що свідчить членська книжка з відміткою про сплату членських внесків. Позивач стверджував, що у льоху [NUMBER] ним був виконаний капітальний ремонт, з загальною побілкою приміщення, укладкою підлогової плитки, обладнання полиць, ремонт та облаштування вхідних дверей. Льох ним використовувався для збереження врожаю фруктів, овочів, консервації, спиртних напоїв та інших продовольчих запасів. В льоху також знаходяться будівельні матеріали та інвентар (відра, стільці, вапно, інструмент, тощо), які залишилися там після капітального ремонту. Позивач наголосив, що голова кооперативу [PERSON] тривалий час перешкоджає йому в доступі до належного йому льоху, не дає ключів до двох верей загального входу, чим позбавила його та його родину можливості користуватися льохом та усім майном, що в ньому знаходиться. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року задоволено клопотання позивача про допит в якості свідка [PERSON] та витребування з Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області матеріали справ за зверненням [PERSON] із заявами стосовно перешкоджання доступу до його майна, яке знаходиться у льоху № [NUMBER] кооперативу "Заря". В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Крім того позивач уточнив, що сума коштів в розмірі 8000 грн., яку він просив стягнути з відповідачки, складається з: вартості металевих стелажів, які він зробив в льоху, вартості консервації, яка в ньому зберігалася, а також зазначив, що в льоху знаходилися його особисті грошові кошти в сумі 7000 грн.. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. У відзиві на позов, який надійшов до суду 22.01.2021 року відповідач заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що з 31.05.2020 року [PERSON] виключений з членів СК «Заря», оскільки останній не виконував обов`язків члена кооперативу, відмовлявся сплачувати членські внески з 2014 року (заборгованість 1350 грн.). Відповідач наголосила, що льох не є безкоштовною камерою схову та позивачу ніхто не забороняв ним користуватися, але пропонувалося сплатити внески, після чого він одразу починав сварку з образами, погрозами та подальшими скаргами. Також відповідач спростовує твердження позивача про те, що він купив льох, посилаючись на те, що за Статутом льохи надаються кооперативом лише в користування після сплати внеску паю. Також відповідач наголосила, що позивач не робив ремонту льоху [NUMBER], та посилання на його витрати є неправдою. Після виключення [PERSON] з членів кооперативу, йому пропонувалося сплатити борг за останні 3 роки та відвідати льох, проте він відмовився. Після чого останній прийшов з трьома чоловіками, які силою примушували чергову [PERSON] (80 років) пустити їх в льох, знущалися та заламували руки, була викликана поліція. Крім того, відповідач наголошує, що позивачем не надано доказів на підтвердження: наявності в льоху [NUMBER] майна [PERSON] , а також проведення ремонту в льоху та понесенням у зв`яку з цим витрат. Крім того, 12.05.2021 року від відповідача надійшло клопотання, в якому, зокрема, відповідач просила провести судове засідання без її участі, та надала додаткові пояснення щодо заперечень проти позову. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступне. Статтею 2 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Згідно з з ч. 3 ст. 19 Закону України «Про кооперацію» кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Рішенням виконкому Фрунзенської районної Ради народних депутатів м. Харкова № 444/3 від 20 грудня 1988 року зареєстровано Статут споживчого кооперативу «Заря» (перереєстровано у виконкомі Харківської міської Ради народних депутатів Розпорядження № 535 від 01.07.1994 року, Реєстраційний № 09211 від 01.07.1994 року. Відповідно до копії членської книжки члена кооперативу «Заря» позивач [PERSON] вперше сплатив членський внесок 02.04.2008 року, що, з урахуванням наданих сторонами письмових пояснень, дає суду підстави вважати, що позивач у квітні 2008 року став членом кооперативу «Заря». Відповідно до Протоколу № 25 від 31.05.2020 року засідання Правління кооперативу «Заря», прийнято рішення про виключення [PERSON] з членів кооперативу на підставі пунктів 4.4., 4.5., 5.3., 5.11. Статуту. Доказів оскарження [PERSON] вищевказаного рішення Правління кооперативу «Заря» матеріали справи не містять. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, у позовній заяві посилався на те, що у льоху [NUMBER] знаходився врожай фруктів, овочів, консервації, спиртних напоїв та інших продовольчих запасів, а також, в ньому знаходилися будівельні матеріали та інвентар (відра, стільці, вапно, інструмент, тощо), які залишилися там після капітального ремонту, а через обмеження відповідачем доступу до льоху, вказане майно, що є власністю позивача, залишилося в льоху. В ході судового розгляду цієї справи позивач надав уточнення, відповідно до яких стверджував, що сума коштів в розмірі 8000 грн., яку він просив стягнути з відповідачки, складається з: вартості металевих стелажів, які він зробив в льоху, вартості консервації, яка в ньому зберігалася, а також зазначив, що в льоху знаходилися його особисті грошові кошти в сумі 7000 грн.. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. №-457/97-ВР, а також ст.1 Протоколу №-1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст. 80 ЦПК України. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Всупереч наведених норм діючого законодавства, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту знаходження в льоху № [NUMBER] , розташованому в погрібному кооперативі « Заря », врожаю фруктів, овочів, консервації, спиртних напоїв та інших продовольчих запасів, будівельних матеріалів та інвентаря (відер, стільців, вапна, інструменту, тощо), а також не надано суду доказів вартості вказаного майна. Крім того позивачем не доведено факту встановлення ним в льоху металевих стелажів та їхньої вартості, а також не доведено факту зберігання в льоху грошової суми в розмірі 7000 грн.. Також суд бере до уваги наданий відповідачем Акт про відкриття льоху [NUMBER] від 26.11.2020 року, складений комісією у складі: голови правління [PERSON] , бухгалтера [PERSON] , членів кооперативу [PERSON] та [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що при огляді льоху виявлено: велику кількість трухлявих ящиків дерев`яних та приблизно 20 банок старої консервації 2014 року та більше. За змістом Акту, оскільки льох перейшов з 01.01.2020 року в користування кооперативу та підлягає передачі іншій особі, весь вміст льоху підлягає утилізації. Крім того, позивач в судовому засіданні підтвердив той факт, що йому не надавався доступ до вищевказаного льоху [NUMBER] з 2015 року. Вказані обставини також підтверджуються наданою позивачем засвідченою копією Висновку, затвердженого начальником Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області 15.03.2017 року, про припинення перевірки за фактом звернення [PERSON] 09.03.2017 року до відділу поліції із заявою про вжиття заходів до голови правління кооперативу «Заря» гр. [PERSON] , яка впродовж 2-х років забороняє його доступ до його льоху [NUMBER]. Крім того, за клопотанням позивача судом витребувані з Відділу поліції № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області матеріали перевірок: ІТС ІПНП № 11381 від 31.05.2020 року та ІТС ІПНП № 27208 від 18.12.2020 року за фактом звернення [PERSON] до відділу поліції із заявами відносно голови правління кооперативу «Заря» гр. [PERSON] , яка не дає останньому користуватися його льохом. В ході проведення перевіркою відділом поліції була опитана [PERSON] , яка надала всі документи кооперативу, та повідомила, що зібранням членів кооперативу [PERSON] був виключений з кооперативу у зв`язку з тим, що не виконував статут кооперативу, а саме не вносив членські внески. Розгляд за даним фактом припинено. В жодному з матеріалів перевірки Відділу поліції № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області [PERSON] не зазначав, що в льоху [NUMBER] він зберігав грошові кошти в сумі 7000 грн., а також не надавав доказів вартості його майна, яке, за твердженням останнього, залишилося в льоху, доступ до якого не надає протягом тривалого часу відповідачка. Не надано таких доказів позивачем і в ході судового розгляду цієї цивільної справи. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позивачем не надано суду доказів знаходження у вказаному льоху № [NUMBER] його майна та грошових коштів в сумі 7000 грн., тобто на загальну суму 8000 грн., суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved