Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У квітні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNG0RB01181392 від 01.08.2003 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2.820,00 грн. строком на 18 місяців по 01.02.2005 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,25 % місячних - 27 % річних. Умовами кредитного договору передбачалось, що повернення кредиту здійснюється відповідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Відповідач не виконав умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснював належним чином, чим порушив зобов'язання, щодо щомісячної сплати процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У зв'язку з чим станом на 22.01.2014 року у відповідача існує заборгованість перед банком у розмірі 38.150,04 грн. з яких: заборгованість за відсотками за користування кредитом складає 4.530,64 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 33.619,40 грн. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по кредитному договору в розмірі 38.150,04 грн. та судовий збір у розмірі 381,50 грн. (а.с.1-2). Рішенням Красногвадійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2014 року в задоволені позовних вимог - відмовлено (а.с.30-32). В апеляційній скарзі (а.с.33-35) ПАТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки: - мало місце переривання строку позовної давності, а саме відповідачем були зроблені погашення кредиту; - з 13.07.2006 рік по 22.03.2012 року майже кожні два-три три місяці позичальник здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості за договором; - суд необґрунтовано не застосував положення ст.264 ЦК України. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду після спливу строку позовної давності. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2003 року між сторонами укладений договір про отримання кредиту в сумі 2.820,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,25 % місячних (27 % річних) строком на 18 місяців по 01.02.2005 року (а.с.4-5). Згідно з розрахунком банку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 22.01.2014 року становить 38.150,04 грн., в тому числі: заборгованість за відсотками за користування кредитом складає 4530,64 грн. та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 33.619,40 грн. (а.с.3). Згідно з наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2005 року у справі № 2-5510/05 з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" борг в сумі 4527,25 грн. та держмито в сумі 51,00 грн., а всього 4578,25 грн. (а.с.26). Платіжним дорученням № 1555 від 12.06.2007 року на підставі цього наказу Бабушкінським ВДВС перераховано банку 4578,25 грн. (а.с.27). Згідно зі стовбчиком " погаш. % " в розрахунку банку щодо розміру заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 22.01.2014 року зазначено, що банком від Бабушкінського ВДВС отримана сума 4578,25 грн., зарахована 13.06.2007 року на погашення відсотків (а.с.3). З наданого на вимогу апеляційного суду розрахунку заборгованості відповідача станом на дату подання заяви про видачу судового наказу та пояснень представника позивача вбачається, що в період з 02.02.2005 року по дату видачі судового наказу 08.09.2005 року заборгованість відповідача з кредиту становила 2735,09 грн., отже за судовим наказом з відповідача стягнуто кредит в сумі 2735,09 грн. та відсотки в сумі 1792,16 грн. з розрахунку: 4527,25 грн. - 2735,09 грн. = 1792,16 грн. (а.с.70,71-73). За період до виконання судового наказу та перерахування Бабушкінським ВДВС коштів на рахунок банку тобто станом на 12.06.2007 року відповідачу були нараховані відсотки в розмірі 4907,55 грн. (а.с.72), з яких за судовим наказом стягнуто відсотки в сумі 1792,16 грн. Станом на 12.06.2007 року отримані за судовим наказом грошові кошти мали бути зараховані в розмірі 2735,09 грн. на погашення боргу з кредиту та в розмірі 1792,16 грн. на погашення боргу з відсотків. У зв'язку з чим погашенням боргу з кредиту мали бути припиненими нарахування відсотків за користування кредитом і підлягали погашенню лише відсотки в сумі 4907,55 грн. - 1792,16 грн. = 3115,39 грн. Відмовляючи банку у задоволенні позову з підстав стягнення заборгованості за кредитом на підставі судового наказу, суд першої інстанції не врахував наявність у відповідача непогашеного боргу з відсотків в сумі 3115,39 грн. станом на 12.06.2007 року. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, та порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Як вбачається з розрахунку банку, отримана від ВДВС сума 4578,25 грн. безпідставно в повному обсязі зарахована 13.06.2007 року лише на погашення відсотків (а.с.3), в той час як частина цієї суми в розмірі 2735,09 грн. мала бути зарахована на погашення боргу з кредиту згідно судового наказу на підставі заяви банку про розмір заборговності. Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості з відсотків нараховані банком станом на 22.01.2014 року в розмірі 4530,64 грн. підлягають частковому задоволенню в розмірі 3115,39 грн. Згідно з позовними вимогами банку розмір пені, нарахованої банком на суму боргу з кредиту за період до погашення боргу з кредиту та на борг з відсотків сатном на 22.01.2014 року становить 33.619,40 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Збитки банку станом на 22.01.2014 року складаються з суми несплачених відсотків в розмірі 4530,64 грн. Положення ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14. Тому позовні вимоги банку про стягнення пені за неповернення заборгованості зі сплати відсотків підлягають задоволенню частково в розмірі 4500,00 грн. З огляду на це колегія суддів вважає, що в іншій частині позову банку слід відмовити. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 381,50 грн. (а.с.17). У зв'язку з викладеним і

Outcome: partial