Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 12865 грн. та витрат на юридичну допомогу у розмірі 4700 грн., стягнути з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» відшкодування витрат на лікування та медикаменти в сумі 13854,55 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 19.03.2012 р. близько 18:45 год. на пр. Постишева у м. Харкові сталася ДТП, в результаті якої автомобіль марки Шкода-Феліція, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2102, реєстраційний номер [NUMBER], під його керуванням . 15.02.2013 р. вироком Жовтневого районного суду м. Харкова [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 31.10.2013 р. ухвалою апеляційного суду Харківської області вирок суду першої інстанції в частині визнання винним [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишено в силі. В результаті ДТП йому нанесено тілесні ушкодження середньої тяжкості. При знаходженні в лікарні йому довелося перенести множинні операції. Весь важкий відновлюваний період основного загоєння ран, він на протязі 17 діб перебував на стаціонарному лікуванні . За період його лікування на медикаменти і ліки ним витрачено коштів на загальну суму 13854, 55 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на дату ДТП була застрахована у ВАТ «НАСК Оранта». В результаті протиправної поведінки відповідача [PERSON] йому завдані моральні та душевні страждання: в результаті отриманих в ДТП важких травм йому довелося пережити сильні, часом нестерпні фізичні болі - в перші дні сильний болючий шоковий стан, в подальшому він відчував постійні душевні розлади і переживання з приводу стану його здоров'я, оскільки він молода людина у нього все життя попереду, а отримані травми можуть негативно відбитися надалі на його здоров'ї; в результаті отриманих пошкоджень, він на тривалий період втратив можливість вільно переміщатися, тому в перебігу перших 17 діб після ДТП він лежав в реанімації і стаціонарі, і потім п'ять місяців до вересня 2012 р. після виписки з лікарні був обмежений у пересуванні, тому що для повного відновлення здоров'я необхідно було пересуватись за допомогою медичних милиць, дані обмеження і все що з цим пов'язано завдали йому впродовж п'яти місяців безліч незручностей, переживань і розладів у його особистому житті і у житті родичів, з якими він проживає; також в результаті отриманих ушкоджень він на тривалий період втратив працездатність, до моменту ДТП він проходив навчальне стажування в якості учня слюсаря на підприємстві ТОВ «Автотрейдсервіс» з подальшим плануванням працевлаштування на постійну роботу з 01.04.2012 р., однак в результаті отриманого від ДТП тривалого розладу здоров'я він не міг працювати, і до теперішнього часу не може працевлаштуватися за станом здоров'я, внаслідок чого відчуває постійні фінансові труднощі, змушений перебувати на утриманні у близьких родичів; йому належить перенести хірургічну операцію з видалення пластини з гомілкової кістки лівої ноги з 12 шурупами з подальшим реабілітаційним періодом. Нанесену моральну шкоду оцінює в загальному розмірі 12865 грн., яка ним обґрунтовується відповідно: моральний збиток від страждань отриманих травм в сумі 5000 грн.; - від обмеження руху протягом 5 місяців в сумі 2500 грн.; - від втрати працездатності протягом 5 місяців виходячи з встановленої законодавством мінімальної заробітної плати 1073 грн. на місяць у сумі 5365 грн. У зв'язку з необхідністю отримання юридичної допомоги, він для захисту своїх прав змушений скористатися юридичною допомогою, шляхом укладення відповідного договору на надання юридичної допомоги та оплати юридичних послуг у сумі 4700 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, надавши пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував проти його задоволення, суду пояснив, що винними у ДТП є вони обоє, тому відшкодовувати витрати він не повинен. , також має право звернутися до позивача з позовом. Представник відповідача ВАТ «НАСК «Оранта» у судовому засіданні пояснила, що винними у ДТП є і позивач, і відповідач. Ступінь вини кожного - 50%, відшкодуванню підлягають лише витрати належним чином доведені чеками та виписками. В супереч вимогам ст.. 24 ЗУ «Про обов,язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпіла особа не надала страховику заяву про страхову виплату та необхідні для врегулювання збитку документи. Не визнає вимоги щодо стягнення вартості набору імплантів для остеосинтезу кістки стегна, оскільки як вбачається із накладної придбана вона позивачем 07.06.2012 року. У той час як на лікуванні він знаходився з 19.03. 2012р по 02.04.2012 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та кримінальну справу, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.02.2013 р [PERSON] визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 4000 грн. без позбавлення права керування транспортним засобом. Стягнуто витрати на лікування потерпілого від злочину на користь держави у розмірі 3401,72 коп. та судові витрати за проведення авто-товарознавчої експертизи у розмірі 1823 грн. Позов потерпілого залишено без розгляду. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 31.10.2013 року вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову скасовано і направлено на новий розгляд у порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишено без змін. Як вбачається із вироку суду дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.п.11.2, 13.1. та 13.3. ПДР України і знаходилися у причинному зв,язку із ДТП (а.с. 10-14). У зв,зку із отриманими у ДТП ушкодженнями позивач знаходився на лікуванні у КЗоЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги» з 19.03.2012 року по 02.04.2012 року ( а.с.9). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] 13.04.2011 р. застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта», про що свідчить страховий поліс АА/0557324 від 13.04.2011 р. (а.с. 8). Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищаю права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами норми ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності,інше речове право, договір підряду,оренди тощо) володіє транспортним засобом. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадяни, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до пунктів 1.4.,1.6.,1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІУ (далі - Закон) особи, відповідальність яких застрахована,- це визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб: власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. Статтею 3 Закону передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 цього ж Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з нормами ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні засобами доказування,не можуть бути підтвердженні іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них,що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Задовольняючи позовні вимоги до ВАТ НАСК "Оранта" частково, суд виходить із того, що належним чином підтвердженими і доведеними є витрати , які понесені позивачем на лікування не за рахунок лікувального закладу лише на суму 3424 грн. 29 коп.. Дослідивши надану суду довідку про медичні препарати і засоби догляду за хворим, які придбавалися не за рахунок лікувального закладу (а.с.9) та оригінали чеків надані суду ( а.с. 22-26) встановлено, що вартість придбаних препаратів на засобів гігієни значно завищена. Не приймає до уваги суд і накладну про придбання набору імплантів для остеосинтезу кістки стегна, оскільки придбана вона позивачем 07.06.2012 року, а на лікуванні у медичному закладі він знаходився з 19.03.по 02.04.2012 року. Відповідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода,зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно положень п. З Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв'язку з порушенням нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Приймаючи до уваги, що вироком суду першої інстанції встановлено, що дії позивача також не відповідали вимог закону і знаходилися у причинному зв,язку із наслідками ДТП, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 6000 грн. 00 коп., задовольнивши вимоги в цій частині також частково. Суд враховує, що у зв'язку з ушкодженням здоров'ю позивач відчував біль, був порушений його звичний ритм життя та нормальні життєві зв'язки, йому потребувалися додаткові зусилля для налагодження звичного життя, та був змушений перебувати на утриманні осіб, з якими проживає. Суд вважає доведеними витрати позивача на правову допомогу, саме у заявленому ним розмірі, оскільки як вбачається із досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінальної справи, представник позивача, із яким укладено угоду, приймав участь у розгляді кримінальної справи у суді першої та апеляційної інстанції, складав позов та апеляційну скаргу. Згідно ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатом або іншим фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належить витрати на правову допомогу (ст.79 ч.3п.2 ЦПК України). Згідно ч.1.ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визначається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця у галузі права. Крім того, судові витрати, в тому числі на правову допомогу, повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. Під час розгляду даної справи інтереси позивача представляв адвокат за договором про надання юридичних послуг від 25.09.2012р. Матеріалах справи містять акт про надання юридичних послуг та квитанцію №013987 від 15.02.2013р., про сплату 4700 грн.00 коп ( а.с.21). Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Аналогічне застереження міститься і у Постанові Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 509 «про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якою затвердженні граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ. Питання про судові витрати визначено відповідно до вимог ст..88 ЦПК України,- На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial