Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із позовом до [PERSON] із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 11 вересня 2007 року вони уклала шлюб з [PERSON] та мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний сторони проживають окремо, позивач має іншу сім'ю та проживає у цивільному шлюбі з чоловіком, від якого народила дитину. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільних малолітніх дітей і вони перебувають на утриманні позивача. Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та отримує допомогу, однак цих коштів не вистачає для забезпечення належного утримання двом дітям. Відповідач має задовільний стан здоров'я, має можливість працевлаштіватись, однак про місце його роботи їй невідомо, тому позивач вважає, що він має змогу та повинен сплачувати аліменти на утримання спільних дітей. У зв'язку із цим, позивач просила суд ухвалити рішення, стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів (заробітку) на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] , починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, при цьому розмір аліментів на кожну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; сплату судового збору покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з'явилась, заявивши клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Ураховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Позивач звільнена від сплати судового збору в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача в дохід держави. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved