Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. В обгрунтування заяви зазначив, що 17.10.1997 року судовою колегією по кримінальним справам Донецького обласного суду був засуджений до вищої міри покарання - розстрілу. В подальшому, судовою колегією по кримінальним справам Донецького обласного суду, 16.06.2000 року вища міра покарання - розстріл була замінена на пожиттєве позбавлення волі. На теперішній час відбуває покарання у Державній установі "Херсонська виправна колонія (№61) Міжобласна спеціалізована туберкульозна лікарня" при ДУ "Херсонський слідчий ізолятор. Вказав, що народився [INFO] в м. Слов`янськ Донецької області. У 2013 році відбував покарання в Установі виконання покарань (№8) УДПтС України в Житомирській області, працівником якої у нього було вилучено паспорт старого зразка для паспортизації. В подальшому, вказаний документ було втрачено. Ним 08.08.2017 року отримано повторне свідоцтво про народження. 30.08.2018 року начальнику Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області адміністрацією Державної установи "Херсонська виправна колонія (№61)" направлено матеріали для документування його паспортом громадянина України (замість втраченого), однак, отримано лист, у якому повідомлено, що за результатами перевірки не встановлено його належність до громадянства України. Крім того, у листі вказано про те, що на підствердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно рішення суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 вересня 2020 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання заяви, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд. 19 січня 2021 року представником Управління державної міграційної служби у Херсонській області подано до суду письмові пояснення, згідно яких інформовано, що УДМС покладається на розсуд суду при вирішенні справи по суті. Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи всудовому засіданні поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши вступні слова представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] народився [INFO] у місті Слов`янськ Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про народження виданим повторно 08.08.2017 року серії [NUMBER] (арк. справи 8). Вироком судової колегії по кримінальним справам Донецького обласного суду від 17.10.1997 року [PERSON] визнано винним по ст. 93 п.п. "б, г, е", 206 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді найвищої міри покарання - розстріл. У вступній частині вироку вказано, що [PERSON] народився [INFO] , та є громадянином України (арк. справи 11-15). 16.06.2000 року ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Донецького обласного суду вирішено вважати [PERSON] у відповідності до ст. 25-2 КК України засудженим по ст.ст. 93 п.п. "б, г, е", 206 ч.2, 4а КК України до пожиттєвого позбавлення волі (арк. справи 15-16). 27.12.2016 року [PERSON] складено заяву, у якій просив надати дозвіл на направлення запиту в УИН №8 м. Житомир, де він раніше знаходився для перенаправлення його паспорта (старого зразку), який був вилучений з його особової справи начальником майором [PERSON] (листопад-грудень 2013 р.) для заміни на новий. Після звільнення [PERSON] , його питанням займався востаннє (вересень-жовтень 2014 р.) до його етапування в ХВК №61 начальник отряду [PERSON] . Затримка з заміни паспорта була через відсутність копії свідоцтва про розірвання шлюбу. Вказану заяву начальником Херсонської виправної колонії УДПтС України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (№61) МСТЛ 27.12.2016 року надіслано на адресу Начальника Житомирської установи виконання покарань (№8) УДПтС України в Житомирській області (арк. справи 4-5). Згідно листа начальника Житомирської установи виконання покарань (№8) УДПтС України в Житомирській області №5/8/9-349 від 25.01.2017 р., повідомлено, що майор внутрішньої служби [PERSON] , який займався питанням паспортизації засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] був звільнений з органів державної кримінально-виконавчої служби України. Надати інформацію з приводу наявності та місця знаходження паспорту старого зразка засудженого [PERSON] адміністрацією установи не має можливості, через відсутність матеріалів особової справи засудженого (арк. справи 6). Житомирською місцевою прокуратурою за вих. №НП-234с/17 від 13.03.2017 р. на звернення [PERSON] щодо виготовлення паспорту громадянина України під час відбуття покарання повідомлено, що [PERSON] відбував покарання в ДУ "Житомирська установа виконання покарань (№8)" з 23.12.2001 року на підставі вироку Донецького обласного суду від 17.10.1997 року та ухвали Донецького обласного суду від 16.06.2000 р., відповідно до якої вважається засудженим за ст.ст. 93 п. "б, г, е", 206 ч. 2, 42 КК України 9 в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі. Крім того, прокуратурою встановлено, що у зв`язку із необхідністю проведення лікування 28.12.2014 р. вибув до лікарняного закладу при ДУ "Херсонська виправна колонія (№ 61)". Роз`яснено право на звернення до уповноважених службових осіб установи (арк. справи 7). 30.08.2018 року начальнику Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області адміністрацією Державної установи "Херсонська виправна колонія (№61)" за вих. №27/2/3504/Брг направлено матеріали для документування [PERSON] паспортом громадянина України (замість втраченого) (арк. справи 9). 11.02.2020 року за вих. №6512-493/6512-9-20 Начальником Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області на заяву [PERSON] щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку з втратою повідомлено, що за результатами проведення перевірки не встановлено належність до громадянства України, на підставі чого відмовлено в оформленні паспорта громадянина України. Роз`яснено право на подання додаткових документів (арк. справи 10). Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. В ході судового розгляду справи повністю знайшов підтвердження факт, що заявник до 24.08.1991 року постійно проживав на території України, приналежність до громадянства Ураїни встановлена у вироках судів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. З урахуванням того, що заявника було звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 29 січня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved