Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

16.06.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про стягнення суми страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.04.2013 року в м. Києві на перехресті вул. Червоноткацька та Пожарського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачеві на праві власності автомобіля [NUMBER] та автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Зазначив, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було завдано механічних пошкоджень. Згідно Договору добровільного комплексного страхування на транспорті №269001/4002/0000194 від 22.05.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем, було застраховано транспортний засіб «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER]. Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, представником позивача було проведено огляд транспортного засобу та встановлено вартість ремонтних робіт, яка складає 50 860,98 грн.. Водночас, 10.06.2013 року позивач отримав від відповідача повідомлення по відмову у виплаті страхото відшкодування, з тих підстав, що автомобіль перебуває по довіреності у власності іншої особи - громадянина [PERSON], та, оскільки вказане підвищує ступінь ризику, враховуючи, що про вказаний факт не було проінформовано страховика, що свідчить про порушення умов договору, наявні підстави для відмови у виплаті відшкодування. Позивач вказує, що довіреність [PERSON] була видана задля врегулювання формальних та документальних питань, без фактичного використання довіреною особою автомобіля. Таким чином, відмова у здійснення страхового відшкодування з даних підстав є неправомірною. З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 50 860,98 грн. страхового відшкодування, оскільки саме вказана сума визначена представником відповідача як вартість ремонтних робіт автомобіля. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Зазначив, що довіреність була видана нотаріусом згідно типової форми, в такій довіреності завжди зазначається про надання права на розпорядження транспортним засобом. Водночас, позивач надавав вказану довіреність для вирішення [PERSON] певних питань, не пов'язаних з розпорядженням автомобілем. Вказала також, що в протилежному випадку позивач би не ризикував, та повідомив відповідача про видачу довіреності, щоб запобігти несприятливим наслідкам. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що з заяви [PERSON] на виплату страхового відшкодування вбачається, що останній вказує себе як фактичного власника автомобіля, який придбаний ним по довіреності. У вказаній довіреності прямо зазначено про надання довіреній особі права на розпорядження транспортним засобом. Разом з тим, надання такої довіреності, та, в подальшому, неповідомлення про вказаний факт страховика, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування повинен містити, зокрема причини відмови у страховій виплаті. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Судом достовірно встановлено, що 22.05.2012 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №269001/4002/0000194, предметом страхування виступали майнові інтереси власника автомобіля [NUMBER]. На примірнику договору стоїть особистий підпис позивача, що свідчить, що останній прийняв та погодився з його умовами. Відповідно до п. 6.3.3 Договору №269001/4002/0000194 [PERSON] взяв на себе обов'язок під час дії договору протягом п'яти робочих днів письмово повідомити страховика про нові обставини, що впливають на ступніть страхового ризику, зокрема видачу довіреності з правом розпорядження транспортним засобом іншій особі. Відповідно до п. 11.1.6 Договору №269001/4002/0000194 підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є невиконання страхувальником умов договору. Судом також встановлено, що 19.04.2013 року в м. Києві на перехресті вул. Червоноткацька та Пожарського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачеві на праві власності автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. 23.04.2013 року [PERSON] звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" з заявою про виплату страхового відшкодування. 03.06.2013 року [PERSON] надав ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" пояснення з приводу дорожньо-транспортної пригоди та зазначив, що автомобіль [NUMBER] він придбав по довіреності. Як вбачається з копії довіреності від 11.04.2013 року, посвідченої приватним Київського міського нотаріального округу [PERSON], остання надана [PERSON] [PERSON] також з питань відчуження автомобіля [NUMBER]. Згідно положень вказаної довіреності вбачається, що вона є такою, що надається з правом розпорядження транспортним засобом. Вказане стало підставою для відмови у виплаті [PERSON] страхового відшкодування, згідно листа від 10.06.2013 року за вих.. №3145. Разом з тим, доказів того, що позивачем, в дотримання вимог п. 6.3.3 Договору №269001/4002/0000194, повідомлено відповідача про видачу також довіреності суду не надано, крім того, яку вбачається з позову, [PERSON] не заперечує той факт, що таке повідомлення не здійснювалося. Посилання представника позивача на той факт, що довіреність є типової форми, а при її видачі був відсутній намір власника передавати [PERSON] право на розпорядження автомобілем, не приймаються судом до уваги, оскільки умовами договору не передбачено винятків та особливих підстав для повідомлення про видачу довіреності з правом на розпорядження, сама наявність відповідного документу є підставою для здійснення повідомлення незалежно від сукупності дії, які необхідно вчинити на її підставі. Вказане підтверджується, зокрема, тим, що відповідно до п. 6.3.3 Договору №269001/4002/0000194 чітко зазначено про «видачу довіреності з правом розпорядження транспортним засобом іншій особі», а не про «передачу транспортного засобу у розпорядження іншій особі». Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Враховуючи обставини, на які посилався представник відповідача, як на підставу своїх заперечень, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed