Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що вона народилася 05 квітня 1971 року в с.Зелена Надвірнянського району Івано-Франківської області і проживає в даному населеному пункті. По сусідству з нею проживає відповідач по справі [PERSON], з яким вона починаючи з 2001 року таємно зустрічалась та вступала в близькі стосунки. Весною 2015 року вона завагітніла від відповідача, про що його повідомила. Останній обіцяв створити з нею повноцінну сімю, розлучившись з дружиною. Однак своєї обіцянки не дотримав і відмовився в добровільному порядку визнати своє батьківство відносно сина [PERSON], якого вона народила 11 січня 2016 року. 21 січня 2016 року нею було зареєстровано народження дитини у виконкомі Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у відповідності до вимог ст.135 ч.1 Сімейного кодексу України, про що складено відповідний актовий запис за № 5, хоча біологічним батьком її є відповідач по справі. На даний час відповідач не визнає своє батьківство відносно вказаної дитини, припинив з нею будь-які стосунки та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO], а також стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки повністю визнав, не заперечивши проти визнання його батьком дитини та стягнення з нього 1/4 частки зі всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та судових витрат по справі згідно доданих квитанцій. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, висновок молекулярно-генетичної експертизи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 вищевказаної постанови розяснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до пункту 17 даної постанови, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1228 грн., а для дітейвід 6 років до 18 років - 1531 грн. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] народилася 05 квітня 1971 року в с.Зелена Надвірнянського району Івано-Франківської області і проживає в даному населеному пункті (а.с.6). По сусідству з нею проживає відповідач по справі [PERSON], з яким вона починаючи з 2001 року таємно зустрічалась та вступала в близькі стосунки. Весною 2015 року [PERSON] завагітніла від відповідача, про що його повідомила. Останній обіцяв створити з нею повноцінну сімю, розлучившись з дружиною. Однак своєї обіцянки не дотримав і відмовився в добровільному порядку визнати своє батьківство відносно сина [PERSON], якого вона народила 11 січня 2016 року. 21 січня 2016 року позивачкою було зареєстровано народження дитини у виконкомі Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у відповідності до вимог ст.135 ч.1 Сімейного кодексу України, про що складено відповідний актовий запис за № 5, хоча біологічним батьком її є відповідач по справі, в зв'язку з чим вона звернулась з даним позовом в суд (а.с.5). Вирішуючи питання про визнання [PERSON] батьком неповнолітнього [PERSON], суд виходить з дослідженого в судовому засіданні висновку експерта за № 305 від 11.10.2016 року, згідно якого встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Hummel K at all Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden Stuttgart, 1971., біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с.46-49). Таким чином є всі правові підстави визнати [PERSON], [INFO] батьком [PERSON], [INFO], якого народила [PERSON], [INFO]. Крім цього в актовий запис про народження [PERSON], [INFO] № 5, складеного 21.01.2016 року виконавчим комітетом Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області слід внести зміни, де змінити прізвище дитини з "Кернаджук" на "Мелих", а в графі "батько" [PERSON] - на [PERSON], [INFO], уродженець і житель [INFO], громадянин України. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є фізично здоровою людиною, на утриманні немає нікого, має постійне місце роботи, що стверджується довідкою «Прикарпатського управління бурових робіт ПАТ «Укрнафта» за №10-2024 від 09.11.2016 року, згідно якої він працює на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту й газ 4-го розряду Західної РІТС (м.Долина), має регулярний заробіток, з врахуванням того, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років, матеріальне становище сторін, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, на переконання суду, в змозі сплачувати аліменти в частці, тобто в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття (а.с.55). У відповідності до ст.ст. 79, 84, 86, 88 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути судові витрати повязані наданням їй адвокатом правової допомоги в сумі 500 грн., витрати повязані з проведенням судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи в сумі 6620 грн. 70 коп., а також витрати повязані з проїздом до м.Київ та у зворотньому напрямку для проведення зазначеної експертизи в сумі 398 грн. 71 коп., а всього 7519 грн. 41 коп., згідно доданих квитанцій та проїзних документів. Також з [PERSON] в користь держави слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved