Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

09 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Веселинівського району про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. На обґрунтування своїх вимог вказав, що 06 квітня 2015 року померла його матір [PERSON], смерть якої було зареєстровано 08 квітня 2015 року виконавчим комітетом Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 19. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, ввійшло її право власності на житловий будинок, розташований за адресою: провулок Сонячний (Стаханівський), 19 смт. Токарівка (Кудрявцівка) Веселинівського району. За життя спадкодавець склала заповіт, яким належний їй будинок заповіла синові, що підтверджується заповітом, посвідченого 14 березня 1997 року Кудрявцівською селищною радою Веселинівського району за номером № 28. Позивач у встановлений строк звернувся до Приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області, подавши заяву про прийняття спадщини, на підставі заяви та наданих документів нотаріусом 18.09.2015 року було заведено Спадкову справу №97/2015. Після витоку шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, позивач звернувся до Приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав того, що відповідно до п. Гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Причиною відмови зазначено, що наданий правовстановлюючий документ про належність спадкового майна спадкодавцеві не відповідає вимогам, встановленим у статті 47 ЗУ "Про наторіат"., а саме: свідоцтво на право приватної власності на житловий будинок № 211 від 19.04.1977 року видано на ім"я [PERSON]. Бажаючи оформити своє право власності на спадкове майно, позивач звернулася з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 06 вересня 2017 року підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити. На наступні судові засідання не з"явився , до суду надав заяву про розгляд справи в подальшому у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився, до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову, щодо задоволення позову не заперечуює. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених оставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06 квітня 2015 року померла [PERSON], смерть якої було зареєстровано 08 квітня 2015 року виконавчим комітетом Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району за актовим записом № 19 (а.с. - 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на належний їй житловий будинок, розташований за адресою: провулок Сонячний (Стаханівський),19 смт Токарівка (Кудрявцівка) Веселинівського району Миколаївської області. За життя спадкодавець склала заповіт, яким належний їй будинок заповіла синові [PERSON], що підтверджується заповітом, посвідченого 14 березня 1997 року Кудрявцівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області за номером 28. Відповідно до спадкової справи №97/2015 після смерті [PERSON], померлої 06 квітня 2015 року, позивач 18.09.2016 року подав заяву про прийняття спадщини. Постановою від 21.03.2017 року приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що наданий правовстановлюючий документ про належність спадкового майна спадкодавцеві не відповідає вимогам , встановленим у статті 47 ЗУ "Про наторіат". (а.с. 11). Таким чином, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Відповідно до довідки начальника [PERSON] філії Миколаївського МБТІ [PERSON] № 33 від 10.03.2017 року власником будинку станом на 28.12.2012 року була [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02.12.1977 року та зареєстровано в [PERSON] філії ММБТІ 11.05.1978 року реєстровий №212. (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02.12.1977 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: пров. Сонячний ( Стаханівський) смт. Токарівка (Кудрявцівка) [PERSON] ройону Миколаївської області дійсно належить [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки позивач прийняв спадщину в установленому законному порядку, то спадщина належить йому з часу її відкриття. Таким чином, виходячи з викладеного та показів свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили факт належності даного житлового будинку померлій [PERSON] та враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, однак, не може отримати свідоцтво про право на спадщину через невідповідність правовстановлюючих документів, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: approved