Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ПАТ "Дніпропетровькгаз", предмет якого складає вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди. Клопотався про покладення судових витрат на відповідача. Як на підставу задоволення позовної вимоги посилається на ст.ст. 22, 23, 1167, 1188, 386 ЦК України, а також п.28 "Правил надання населенню послуг з газопостачання" щодо безперервного отримання газу в порядку, передбаченому договором. Як на докази посилався на такі документи: акт на відключення (підключення) газових приладів та побутових лічильників газу (ПЛГ) - а.с.3; паспорт громадянина України на ім'я позивача з довідкою про присвоєння нкпп (а.с. 4-5); копія ухвали Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2006 року про закритя провадження в справі №2-13/2006 (а.с.6); лист в.о. прокурора Царичанського району (а.с.7); довідка про стан рахунку №7365 (а.с.8-9); копії платіжних документів (а.с.10-21). На обгрунтування позовних вимог пояснив наступне. 21.08.2014 року в період часу з 08-00 до 13-00 години працівниками Царичанської дільниці Новомосковського управління з експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації "Дніпропетровськгаз" було припинено газопостачання житлового будинку позивача по вулиці Чкалова, буд. №10 в селі Китайгород Царичаського району Дніпропетровської області шляхом опломбування крану на ввідному до будинку газогоні. Перекриття газогону здійснювалася під керуванням майстра [PERSON] та слюсаря Левченка в той час, коли були відсутні мешканці. Акт про відключення газових приладів, який був складений майстром [PERSON] з порушення вимог пункту №7 "Правил надання населенню послуг з газопостачання №2246" від 09 грудня 1999 року безпідставно, тобто без зазначення причини відключення мого будинку від мережі газопостачання, а сам акт було залишено у поштовій скринції біля будинку. Позивач зазначає, що в цей же день звернувся до керівництва Царичанської дільниці підприємства, де й дізнався, це було зроблено по причині існування непогашеної заборгованості за 1999 рік, коли надавалися державою пільги йому як працівникові МВС України згідно Закону України "Про міліцію" та Конституції України. Після цього позивач пояснив та надав юристові підприємства копію Ухвали Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2006 року, де вказано, що представник цього підприємства відмовився від позову, а справа була закрита. Але було заявлено, що борг не зник в сумі 1340 гривень 11 копійок і запропоновано було сплатити заборгованість та оплатити послуги з підключення до газогону, після чого можливе відновлення газопостачання. І лише за вказівкою юриста Полонського Р.С. надали довідку від 03.09.2014 року про щомісячну сплату за газоспоживання за період з 01.01.2013 року по 21.08.2014 року. Позивач стверджував, що в дійсності заборгованості в нього не існує, адже він щомісячно сплачував за використаний природний газ відповідно до показників лічильника, що й підтверджує видана довідка від 03.09.2014 року. Переконаний в тому, що газопостачання булло припинено з грубим очевидним порушенням вимог пунктів 6, 7, 10, 19 "Правил надання населенню послуг з газопостачання" №2246 від 09 грудня 1999 року, оскільки: не поінформовано споживача про причини і строки припинення газопостачання; про припинення газопостачання не складено акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача; не проводилося щороку станом на 01 січня перерахунок оплати вартості використаного природного газу та суми нарахованих пільг окремо щодо кожного споживача залежно від обсягу використання газу у попередньому році та деіеренційованих залежно від річних обсягів споживання роздрібних цін, що діяли в зазначеному році; порушено заборону відключати споживача від газопостачання в останній робочий день перед вихідними та святковими днями, крім випадків аварійних ситуацій в системах газопостачання. Також, переконаний в тому, що керівництво підприємства свідомо знехтувало положеннями п.39 "Правил надання населенню послуг з газопостачання", в якому зазначається, що у разі, коли між споживачем і газопостачальним (газотранспортним) підприємтсвом не досягнуто згоди про надання послуг з газопостачання, розміру їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються в судовому порядку. Позивач вважає, що замість вирішення спору в судовому порядку відповідач незаконно припинив газопостачання до його помешкання, сподіваючись таким протизаконним шляхом примусити його сплатити неіснуючу заборгованість за спожитий газ, не врахувавши строки давності заборгованості та ухвали Царичанського суду від 01.03.2006 року. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені ним позовні вимоги та просив задовольнити позов. Клопотань про допит позивача в якості свідка до суду не надходило. Представник відповідача заперечив проти задоволення пред'явленого позову, виходячи з наступного. По-перше, 29.07.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір №7365 ""Про надання населенню послуг з газопостачання, на момент укладення якого в п.26 Договору було внесено визнану позивачем величину заборгованості в сумі 928,21 грн. Посилаючись на приписи ст.ст. 527, 629, 638 ЦК України стверджував, що позиція позивача про відсутність заборгованості є необгрунтованою. По-друге, в 2006 році ВАТ "Дніпропетровськгаз" зверталися в суд про стягнення з позивача заборгованості за використаний природний газ в сумі 2044,24 грн. З посиланням на приписи ст. 264 ЦК України стверджував, що відповідачем було перервано перебіг строку позовної давності, так як ним було вчинено дії, що свідчили про визнання позивачем грошового зобов'язання. По-третє, відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України №123-XII споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону №3390-VI поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відсутність претензій до продукції, яка постачається за договором, а також доказів про наявність шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції вказує на безпідставність вимог позивача. Як на докази своїх заперечень представник відповідача посилався на такі документи: договір від 29.07.2011 року (а.с.43-49); відомості розрахунків за газ (а.с. 53-57); відомості про фінансовий стан абонента 7365 (а.с.58-59). Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши правову позицію відповідачів, перевіривши доводи сторін, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав. Суд вважає встановленими слідуючі обставини. Між сторонами існують відносини з постачання природного газу до помешкання позивача на підставі Договору №7365 про надання населенню послуг з газопостачання від 2907.2011 року (а.с.4349). 29.08.2014 року було припинено газопостачання з ініціативи відповідача (а.с.3), що призвело до виникнення спору. Відповідачем було порушено пункт перший укладеного договору, відповідно до якого ПАТ "Дніпропетровськгаз" зобов'язався безперервно надавати споживачеві, членам його сім'ї та іншим особам, зареєстрованим у приватному будинку, послуги з постачання природного газу. Спір про поновлення газопостачання вирішено сторонами без звернення до суду. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язхання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі відключення споживача від мережі газопостачання. Не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини: ст.ст. 22, 711, 714, 1209, 1210 ЦК України, ст.ст. 1, 4 Закону України "Про захист прав споживачів". Відмовляючи позивачеві в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн., суд виходив з того, що за правилами ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" право на відшкодування моральної шкоди виникає тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством, про що позивачем доводів не наведено, а існування такої шкоди - не доведено. Наявність обставин, зазначених у ст. 23 ЦК України, позивачем також не доведено. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed