Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

31 січня 2017 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КП «Приватбанк») звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 10 січня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банку керувався п. 2.1.1.2.3, п.2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п п.2.1.2.4 Умов та Правил банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобовязання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач своєчасно не надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 13 грудня 2016 року складає 13044,76 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати - судовий збір у розмірі 1600,00 грн. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 13 грудня 2016 року у розмірі 13044,76 грн. та судовий збір у сумі 1600,00 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не визнала вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». Пояснила, що у 2008 році вона у ПАТ КБ «Приватбанк» отримала кредитну картку, на якій був встановлений кредитний ліміт і якою вона користувалася. 10 січня 2013 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт (далі-Генеральна угода). За її умовами вона отримала строковий кредит на суму 1022,39 грн. строком на 06 місяців в обмін на зобовязання, згідно з яким вона повинна повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі 0,001% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з "01" по "25" число кожного місяця і з 10 січня 2013 року по 31 липня 2013 року. У липні 2013 року вона у повній мірі сплатила заборгованість за генеральною угодою. З 2014 року вона почала працювати у м. Москві. Грошовими коштами, які покладені на кредитну картку вона не користувалася, оскільки кредитну картку у неї вкрали у м. Москві. До правоохоронних органів з приводу розшуку картки не зверталася. У березні 2014 року вона приїздила до своєї матері у м. Дружківка Донецької області, але до відділення ПАТ КБ «Приватбанку» не зверталася, грошові кошти не знімала. Вважає, що банк незаконно нарахував їй заборгованість за кредитним договором. Просить у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] з метою захисту цивільних прав та інтересів відповідача [PERSON] просив суд при стягненні заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2013 року застосувати до цивільно-правових відносин загальний строк позовної давності. Разом з тим, вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки [PERSON] в повному обсязі виконали умови Генеральної угоди, а іншого кредиту вона не оформлювала. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 10 січня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт (далі-Генеральна угода). За її умовами відповідач [PERSON] отримала строковий кредит на суму 1022,39 грн. на строк з 10 січня 2013 року по 31 липня 2013 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 1022,39 грн. взамін на зобовязання відповідача повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 0,001%на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені у Заяві, Умовах І правилах строках. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця відповідача [PERSON] надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 170,40 грн. для погашення заборгованості по кредиту. Дата останнього погашення заборгованості не повинні бути пізнішою 31 липня 2013 року. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою, боржник сплачує банку штраф в розмірі 920,43 грн. При порушенні боржником зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку пеню в розмірі, вказаному в Умовах та правилах за кожний день. Суд встановив, що станом на 13 грудня 2016 року [PERSON] не має заборгованості за Генеральною угодою. Відповідно до анкети-заяви [PERSON] від 10 січня 2013 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банку керувався п. 2.1.1.2.3, п.2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до ст. 526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, укладаючи договір, погодилася з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на оформлення кредитної картки, заява про відкриття рахунку і надання послуг з кредитування підписані ним, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, про що виразив свою згоду. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 витягу з умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів він зобовязаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених процентів та комісій. Станом на 13 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 10 січня 2013 року складає 13044,76 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом 747,18 гривень; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8673,21 гривень; - заборгованість за пенею та комісією 2800,00 грн., - штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) - 597,37 гривень. Цей розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та відповідачем не спростований. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто вимоги банку про повернення відповідачем кредиту, оскільки він прострочив строки виконання зобовязання, частини кредиту, що залишилася, сплати відсотків є такими, що ґрунтуються на законі. Згідно з розрахунком до суми заборгованості банк включив пеню, а також штраф - фіксовану частину та процентну складову. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до пункту якого було включено м. Дружківка Донецької області, де зареєстрований відповідач. На час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, тому суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування пені за прострочення сплати основної суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають, в даному випадку, у м. Дружківка Донецької області. Виходячи з цього, суд вважає, що нарахування позивачем пені та штрафу є безпідставним. Суд не погоджується з твердженням відповідача [PERSON]В, про те, що вона не користувалася платіжною карткою у березні 2014 року. Так, згідно з витягом ПАТ КБ «Приватбанк», зробленого за період з 01 січня 2013 року по 13 грудня 2016 року з основної картки відповідача 06 березня 2014 року було знято 400,00 грн., а 07 березня 2014 року на картку було зараховано 50,00 грн.; 07 березня 2014 року знято з картки 100,00 грн. У довідці від 29 травня 2017 року, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» вказано, що [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» має картку № 5211537403388759 (тип картки: картка Універсальна, валюта:UAH), на яку було здійснено перерахування коштів з картки «Приватбанку» через «Приват24»: 07 березня 2014 року на суму 50 грн., призначення платежу: зарахування перекладу з картки «Приватбанку» через «Приват24», одержувач Malova Anna Vitalevna; відправник [PERSON], з картки № 5168742063278729. Як пояснила відповідач [PERSON] в судовому засіданні, [PERSON] є її матір'ю. Всі ці докази свідчать про те, що [PERSON] користувалася кредитною карткою. На підтвердження своїх доводів та спростування доводів позивача відповідач не надала жодного доказу. Також, заявлене у суді клопотання представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності при стягненні заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню, оскільки позивачем відповідно до ст.ст. 256,257 ЦК України не пропущений строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги банку про стягнення суми заборгованості в такому розмірі: - заборгованість за кредитом 474,18 гривень; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8673,21 гривень. в загальній сумі 9147 грн. 39 коп. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (70%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 1120,00 грн. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial