Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

21 червня 2016 року позивач подала до суду позовну заяву до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, обгрунтовуючи її тим, що позивач [PERSON], почала працювати у Жовтневій допоміжной школі-інтернату, згідно наказу № 98 від 31.08.2002 року вихователем дітей закладу. Відповідно до Наказу № 4 від 15.01.2007 року позивач переведена на посаду вчителя інформатики, зазначеного закладу. 01.09.2008 року згідно наказу № 91 призначена на посаду заступника директора по виховної роботі, 24 грудня 2012 року за рішенням Дніпропетровської обласної ради назва закладу була остаточно змінена і на теперішній час повна назва закладу, де працює позивач [PERSON] заклад освіти, «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглібленим професійно-трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради. За весь час роботи позивач сумлінно і щиро виконувала власні професійні обов'язки, про що свідчить її призначення на відповідальні посади і довіру з боку керівництва закладу, а також Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної ради. За весь час роботи на посадах у позивача склалися взаємоповажні, добрі і відповідальні стосунки з колективом робітників закладу, будь яких зауважень або доган [PERSON] не мала, користувалась відповідною повагою і взаєморозумінням у співробітників. До кінця 2015 року директором закладу працював [PERSON], під час роботи, якого позивач була прийнята на работу в заклад і була призначена на вищезазначену посаду. Після звільнення директора з 04 січня 2016 року в якості виконуючій обов'язки директора була призначена [PERSON], яка раніше була заступником директора з навчальної роботи. В той же час 04 січня 2016 року позивач наказом №4 Департаменту освіти і науки була призначена на посаду виконуючої обов'язки заступника директора з навчальної роботи. Після призначення виконуючою обов'язки директора відносини між нею і позивачем склалися невизначеними, відстороненими і незрозумілими для позивача. Кожен з них виконував власні обов'язки згідно встановлених службових правил, однак взаємодопомоги і спільного вирішення виникаючих труднощів в роботі не відбувалось. Разом з тим будь-яких взаємних претензій і відкритої ворожнечі не ставалося і кожен займався своєю справою відповідно до функціональних повноважень. На початку травня 2016 року [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що до Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної ради надійшла заява анонімного характеру, в якої нібито було зазначено, що вона і її помічники ведуть аморальний образ життя, не займаються вихованням дітей, розкрадають майно інтерната, діти тікають з закладу, курять і крадуть. За висновками анонимної заяви [PERSON] не має право бути директором закладу і з погрозами далі звернутися до вищіх інстанцій. 05 травня 2016 року т.в.о. директора закладу [PERSON] згідно розпорядження перебувала у Департаменті освіти і науки Дніпропетровської обласної ради в м. Дніпропетровськ. 06 травня 2016 року виконуюча обов'язки директора [PERSON] скликала нараду при директорі, на яку були запрошені позивач , заступник директора по виховної роботі [PERSON], вихователі-Крюкова [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На початку наради [PERSON] повідомила усіх прісутніх про те, що вона отримала 05.05.2016 року в Департаменті освіти і наукі в м. Дніпропетровськ вже дві анонімних заяви, потім нагадала про зміст першої заяви і повідомила усіх і про зміст другої заяви, за якою в закладі продовжується розкрадання майна, рідна сестра директора ( працює в закладі) постійно запізнюється на роботу і директор ії прикриває, графік роботи працівників нібито зроблений директором під власну сестру, яка якімось чином пройшла чергову атестацію, однак готова до неї не була, заклад живе в борг, директор не відповідає займаної посади. Позивач була впевнена про те, що вказана нарада проводилась для того, щоб розгянути обидві заяви і підготуватися до можливої перевірки Департаментом роботи закладу і перевірки викладених в вказаних заявах фактів.Однак несподіванно для [PERSON]Б, директор закладу у присутності усіх запрошених на нараду звинуватила саме позивача в тому, що нібито вона підготувала і направила обідві вказані заяви до Департаменту. Таким чином вона, за словами [PERSON], ще з часу призначення ії виконуючій обов'язки директора заздрила цьому призначенню, всіма засобами намагалась створити штучні прорахунки в роботі закладу. Також [PERSON] заявила про те, що позивач веде себе таким чином «нібито у неї на голові корона», «копає під неї яму», в розуміні позивача, вона намагається усіма засобами скласти негативний образ [PERSON], як керівника і директора закладу, обізвала кар'єристкою за складом характеру. Крім того [PERSON] звинуватила позивачку в діях, які за словами директора слід розуміті як "підсижування [PERSON] на її посаді і все це робить [PERSON] для того, щоб зайняти місце директора і звільнити [PERSON] з займаної посади. Разом з тим [PERSON] безпідставно звинуватила позивача в аморальної поведінці, а саме в стосунках інтимного характеру з водієм закладу, в тому що вона займається сексуальними втіхами з ним на теріторії закладу, а також під час службових відряджень, коли вона виїзджає з ним за межі закладу. На всі зауваження позивача про безпідставність звинувачень директора на її адресу, остання ніяким чином не реагувала і продовжувала принижувати її честь і гідність, обмовляти, поширюючи недостовірну, нічим не підтверджену інформацію про [PERSON] При цьому [PERSON] зовсім не намагалась провести будь-яку перевірку, викладених в заявах звинувачень її роботи і діяльності закладу, чи провести хоча б невеличке дослідження мотивів, обґрунтувань, часу і встановлення можливого автора заяв. Позивач вважає, що т.в.о. директора закладу [PERSON] безпідставно, необгрунтовано і бездоказово звинуватила [PERSON] в діях спрямованих проти директора КЗО «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр поглибленим професійно-трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради, намаганнях зайняти посаду директора шляхом оговору і поплюження репутації [PERSON] В, складанням анонімних заяв на адресу керівництва Департаменту, штучного погіршення стану з виховною і учбовою роботи в закладі, станом дісципліни і жахливими умовами перебування в закладі учнів, погіршення економічного стану закладу і його фінансового стану. Особливе приниження [PERSON] отримала після небгрунтовних і безпідставних звинувачень директора в її аморальної поведінці і сексуального зв'язку з водієм закладу [PERSON]. Через декілька днів після проведеної наради [PERSON] звернулась до голови профспілкового комітету закладу з вимогою проведення зборів закладу і звільнення позивачки з займаної посади за аморальну повідінку. Таким чином своїми діями вже вийшла за рамки, проведеної наради і продовжила власні необґрунтовані домисли, розповсюдження недостовірної інформації і в самому колективі закладу. Неправомірні дії і висловлювання тимчасово виконуючій обов'язки директора КЗО «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр погибленим професійно-трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради, які містилися в проведені незапланової наради у директора,. безпідставних звинувачень, погрозах, приниженням і наклепу з боку [PERSON], як посадової особи закладу, поширення нею бездоказової, неперевіреної інформації, істотним образом була принижена честь, гідність і ділова репутація як заступника директора по навчальній роботі [PERSON]. Честь і гідність позивача як людини , жінки і матері була безпідставно принижена [PERSON] в очах співробітників закладу, її чоловіка і близких, яким стало відомо про зинувачення директора. Змусили позивача намагатися спростувати ці наклепницькі висловлювання, перед власною сім'єю і жінкою водія закладу, що певним чином відобразилось на стані здоров'я позивача. Також діями директора значним чином була принижена і ділова репутація позивача, як заступниці директора, тобто посадової особи, яка має сумлінно і відповідально виконувати власні службові обов'язки. Відносини в колективі з частиною робітників стали напруженими, відстороненими, що певним чином принизило честь і гідність позивача, як фахівця і одного з керівників закладу. Тому позивач змушена звернутися до суду для захисту власної честі, гідності і ділової репутації, як насамперед порядної людини і фахівця, який сумлінно виконує свої посадові обов'язки. В результаті поширення [PERSON] необгрунтованих і безпідставних відомостей позивач зазнала значне погіршення психичного та психологічного стану і власного здоров'я після чого була госпіталізована до лікарні з діагнозом загострення вегето-сосудистої дістанії. 16 травня 2016 року [PERSON] була поміщена до лікарні на стаціонарне лікування до терапевтичного відділення На лікуванні позивача перебувала 16 днів до 31 травня 2016 року. За час лікування була змушена купувати ліки, на що було витрачено 1003 гривні, що підтверджується квитанціями доданими до матеріалів позовної заяви. Позивач просить зобов'язати [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію, яка принижує честь , гідність та ділову репутацію [PERSON] а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]матеріальну шкоду в розмірі 1003 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 26 серпня 2016 року відповідач [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, обгрунтовуючи її тим, що вона заперечує проти задоволення вищезазначеного позову та вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не відповідають вимогам діючого законодавства України, з наступних підстав. З 04.01.2016 року [PERSON] була призначена виконуючою обовязки директора КЗ «Жовтневий реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради. В той же час виконуючою обов'язки заступника директора зазначеного закладу було назначено позивача по справі. Відносини з [PERSON] за час роботи в них склалися ділові. Відповідач завжди відносилася до неї як до працівника, який сумлінно виконує свої обов'язки. Жодних конфліктних ситуацій між ними не виникало. Кожен виконував свої функціональні обов'язки. На початку травня відповідачу стало відомо, що до Департаменту освіти та науки Дніпропетровської обласної ради надійшли заяви анонімного характеру На нараді були присутні позивач, заступник директора по виховній роботі [PERSON], вихователі - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначена нарада була скликана для вирішення робочих питань, а не приниження честі та гідності окремих працівників закладу. Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач ніби то принижувала честь і гідність [PERSON] в матеріалах справи не міститься. В описовій частині позовної заяви позивач зазначає, що обставини, на які вона посилається можуть підтвердити свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просить суд їх допитати. Проте належним чином клопотання про допит свідків вона не заявляє, ані окремим документом, ані в прохальній частині позову. Щодо твердження позивача про те, шо відповідач безпідставно звинуватила її в аморальній поведінці, то це не відповідає дійсності, оскільки це питання виникло у звязку із заявами, які надійшли до нашого закладу. Саме через те, що відповідач як виконуючий обов'язки директора повинна була відреагувати на інформацію, яка надійшла, тому змушена була звернутися до профспілкового комітету для вирішення питання згідно ст. 152 Кодексу законів про працю України. Факт того, що зазначене питання вирішувалося на засіданні профспілкового комітету підтверджується протоколом від 15.06.2016 року. 17 листопада 2016 року відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, обгрунтовуючи її тим, що в проваджені Софіївського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Департамент освіти та науки Дніпропетровської облдержадміністрації про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В середині червня 2016 року [PERSON] стало відомо, що [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації. В зазначеному позові вона звинуватила [PERSON] у розповсюджуванні недостовірної інформації, приниження її як людини, жінки, матері. Однак, вказані нею обставини не відповідають дійсності, про що [PERSON] виклала у запереченні на позов. Звістка про звернення до суду [PERSON], необхідність виправдовуватись, захищатись в суді, вплинуло не лише на ділову репутацію [PERSON] як виконуючого обовіязки директора КЗ «Жовтневий реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради, а й призвело до погіршення самопочуття. Це було викликано тим, що факт подачі відносно [PERSON] позову до суду обговорювалося колегами, підлеглими. Це вплинуло на авторитет [PERSON] серед учнів закладу. На початку травня до Департаменту освіти та науки Дніпропетровської обласної ради надійшли заяви анонімного характеру 05.05.2016 року згідно розпорядження Департаменту освіти та науки Дніпропетровської обласної ради [PERSON] прибула в м. Дніпро для розгляду питань пов'язаних з зазначеними заявами. 06.05.2016 року, повернувшись з м. Дніпро, [PERSON] скликала неофіційну нараду, на якій довела до відомо присутніх працівників інформацію щодо виниклої ситуації. На нараді були присутні позивач, заступник директора по виховній роботі [PERSON], вихователі - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Під час наради розглядалися сугубо робочі питання, однак [PERSON] прийняла всі недоліки роботи вказаного закладу лише на свою адресу, сприйняла зауваження як образу її честі та гідності. Після зазначеного. відповідач за зустрічним позовом усіляко намагалася звинуватити [PERSON] в неналежному виконанні своїх посадових обов'язків, підбурювала колег, про що [PERSON] стало відомо від [PERSON], [PERSON]. [PERSON] є порядною людиною, позитивно характеризуюся за місцем проживання та роботи, в той час як [PERSON] своїми діями негативно впливає на ділову репутацію [PERSON], принижує честь та гідність. Таким чином [PERSON] своїми діями принизила честь і гідність [PERSON] та негативно вплинула на її ділову репутацію. Крім зазначеного, дії відповідача за зустрічним позовом негативно вплинули на стан психологічного та фізичного здоровя [PERSON], в зв'язку з чим, позивач неодноразово була госпіталізована до лікарні з діагнозом: «гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, інфаркт головного мозку, легкий правосторонній геміпарез», що підтверджується виписками та відповіддю КЗ «Софіївська центральна районна лікарня» ДОР №542 від 20.09.2016 року. На лікування [PERSON] було витрачено 15 235, 61 грн., що підтверджується рахунком-накладною №53 від 23.05.2016 року виданою РКП «Софіївська районна аптека, №100» на суму 1510,85 грн., рахунком-накладною №54 від 04.06.2016 року виданою РКП «Софіївська районна аптека№100» на суму 5561,20 грн., рахунком-накладною №55 від 13.06.2016 року виданою РКП «Софіївська районна аптека №100» на суму 4638,76 грн., рахунком-накладною №56 від 29.07.2016 року виданою РКП «Софіївська районна аптека №100» на суму 3524,80 грн. Відповідач-за зустрічним позовом позивач просить суд зобов'язати [PERSON] Н,Б. вибачитись перед [PERSON] при свідках за приниження її честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 15235,61 грн та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач-за зустрічним позовом відповідач та її представник позовні вимоги по первісному позові підтримують. Проти задоволення зустрічного позову заперечують. Відповідач-за зустрічним позовом позивач та її представник проти задоволення позовних вимог по первісному позові заперечують. Зустрічний позов просять задовольнити. Свідки в судовому засіданні підтвердили, що між [PERSON] та [PERSON] були неприязні відносини, які створювали нагнітаючу обстановку в колективі. Дослідивши докази, та заслухавши пояснення позивача - за зустрічним позовом відповідача та її представника, відповідача - за зустрічним позовом позивача та її представника, свідків суд вважає, що в задоволенні позовних вимог по первісному та зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до листа №5181/0/211-16 від 04.08.2016 року Департаменту освіти і науки України Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якому вказано, що до департаменту освіти і науки Облдержадміністрації надійшло звернення без підписів батьківського комітету дитячого садка "Веселка" від 20.03.2016 року. У зверненні містилась негативна інформація наклепницького характеру щодо виконуючої обов'язки директора комунального закладу освіти "Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням" Дніпропетровської обласної ради"[PERSON]. Адреси відправників та підписи авторів у зверненні були відсутні. Як адреса відправника на конверті звернення містилась вигадана адреса: ДНЗ "Веселка", вул.Перова,44, м.Кривий Ріг, Саксаганський район. Департаментом освіти і науки було прийнято рішення вказане звернення залишити без розгляду, оскільки анонімні звернення розгляду не підлягають(а.с.55-56). Відповідно до протоколу №9 від 15.06.2016 року засідання профспілкового комітету "Жовтневий реабілітаційний центр з поглибленмим професійно-трудовим навчанням", на черзі денній якого було поставлено питання про розгляд заяви [PERSON], де вона просить розібратися в ситуації, яка виникла на робочому місці між працівниками [PERSON] та [PERSON](а.с.71-72). За засіданні профспілкового комітету "Жовтневий реабілітаційний центр з поглибленмим професійно-трудовим навчанням" було вирішено написати подання в.о. директора Жовтневого НРЦ [PERSON] щодо побудови трудового розпорядку дня [PERSON] та [PERSON] таким чином, щоб у подальшому не виникали підстави для їх спільного вирішення робочих моментів. Цивільно-процесуальний кодекс України на кожну сторону покладає обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.3 ст. 10, 60 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд приходить до висновку, що викладенні в первійсній та зустрічній позовних заявах вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не були доведені. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем і саме таке завдання викликає найбільше труднощів на практиці. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто, будь-які письмові докази чи інформація про свідків, покази яких можуть підтвердити неправдивість поширених відомостей про особу та/або сприяти встановленню судом складу правопорушення, неодмінно мають бути надані суду. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність ії сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів ії сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Проаналізувавши всі докази по справі, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд прийшов до висновку, що викладенні в первійсній та зустрічній позовних заявах вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не були доведені. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON]\~ про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі як необгрунтованих, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування матеріальної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі, як необгрунтованих. \~Відповідно до ст.3 Закону України "Про судовий збір" за подачу до суду позовної заяви сплачується судовий збір. При подачі позовної заяви про захист честі, гідності і ділової репутації необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1378 грн. [PERSON] при подачі зустрічної позовної заяви сплатила 1102,42грн. Суд вважає, що необхідно стягнути з [PERSON] недоплачений судовий збір в розмірі 275,58грн. На підставі вишевикладеного та у відповідності до ст. 3, 11, 15, 123, 124 ЦПК України, ст. 23, 201, 270, 277, 280, 297 ЦК України, ст. 10 Конвенції з прав людини, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, суд,-

Outcome: approved