Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

У серпні 2016 р. житлово-будівельний кооператив «Молодіжний-20» (далі по тексту- ЖБК «Молодіжний-20», позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі по тексту [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачі) про солідарне стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 6970,94 грн., індексу інфляції в сумі 4858,91 грн. та трьох процентів річних в сумі 627,39 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. ЖБК «Молодіжний-20» надає житлово-комунальні послуги для будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобов'язань по сплаті вартості спожитих житлово-комунальних послуг станом на 27.07.2016 утворилась заборгованість в розмірі 6970,94 грн. Оскільки зобов'язання відповідачів є грошовими, на ці правовідносини поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. Під час розгляду справи представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог. Посилаючись на те, що вимоги ЖБК «Молодіжний-20» про стягнення з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період до 31.05.2011 вже були предметом судового розгляду, просив стягнути з відповідачів заборгованість, яка виникла за період з 01.06.2011 по 06.06.2016, в загальному розмірі 6992,86 грн., що включає основну заборгованість в сумі 3791,61 грн., індекс інфляції в сумі 2870,72 грн. та три проценти річних в сумі 330,53 грн. Представник позивача [PERSON] подав заяву про підтримання позовних вимог письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] подала письмові заперечення на позов і теж клопотала про розгляд справи у її відсутність. На обґрунтування заперечень послалася на сплив позовної давності до частини вимог про стягнення заборгованості, яка виникла більше ніж за три роки до подачі позову. Пояснила, що за останні три роки відповідачами не було сплачено лише вартість житлово-комунальних послуг за грудень 2013 р. в сумі 434,68 грн., за березень 2014 р. в сумі 1275,48 грн. та за березень 2016 р. в сумі 216,83 грн., а відтак загальний розмір заборгованості становить 1926,99 грн., і саме цю суму відповідачі визнають. В іншій частині вимоги вважала необґрунтованими і просила у їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем її проживання, проте в судове засідання вона повторно не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ЖБК «Молодіжний-20» як балансоутримувач належного йому будинку [ADDRESS] забезпечує надання для вказаного будинку комплексу житлово-комунальних послуг. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Стаття 1 Закону № 1875-IV покладає на балансоутримувача будинку обов'язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном. Зазначений Закон дає визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що ЖБК «Молодіжний-20» до червня 2015 р. забезпечував надання для будинку [ADDRESS] всього комплексу житлово-комунальних послуг (окрім послуг з електропостачання), включаючи послуги з утримання будинку і прибудинкової території, централізованого опалення, водовідведення та постачання холодної і гарячої води, а з липня 2015 р. надає лише послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Окрім [PERSON] у вищевказаній квартирі зареєстровані та проживають повнолітні члени її сім'ї, а саме: чоловік [PERSON] та дочка [PERSON], а також малолітні діти дочки (онуки) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і при будинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Обов'язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статті 162 Житлового кодексу України, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2006 р. № 45, та пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що зобов'язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а отже відсутність оформленого письмового договору на надання комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати таких послуг. З рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2012 (а.с. 79-81) вбачається, що з грудня 2005 р. відповідачі не виконували належним чином покладений на них законом обов'язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг. Водночас зазначеним судовим рішенням було відмовлено у задоволенні позову ЖБК «Молодіжний-20» до відповідачів про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, яка утворилася станом на 1 червня 2011 р., за спливом строку позовної давності. Як встановив суд, і після червня 2011 р. відповідачі продовжували порушувати зобов'язання по щомісячному внесенню плати за спожиті житлово-комунальні послуги, що обумовило виникнення заборгованості. На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідку про нарахування та сплату по особовому рахунку відповідача [PERSON] (а.с. 8-9) та розрахунок основної заборгованості за період з 01.06.2011 по 06.06.2016, згідно з яким загальний розмір заборгованості відповідачів станом на 06.06.2016 становить 3791,61 грн. (а.с. 124-125). Зазначені довідку та розрахунок суд приймає до уваги вважаючи їх належними доказами вартості наданих відповідачам послуг на утримання будинку та прибудинкової території, послуг з централізованого опалення, водовідведення, гарячого та холодного водопостачання, сплачених відповідачами сум та дат здійснення платежів, оскільки вони містять усі необхідні для встановлення обставин справи відомості, здійснені на основі затверджених у встановленому законом порядку тарифів і повністю узгоджуються з наданими представником відповідачів рахунками на сплату за комунальні послуги, які формувалися КП ГІОЦ і виставлялися відповідачам для оплати в період з червня 2013 р. по червень 2016 р. (а.с. 93-117). Водночас за результатами здійснених судом математичних розрахунків встановлено, що позивач невірно визначив розмір заборгованості відповідачів за оплату житлово-комунальних послуг. Так, шляхом простого додавання сум, зазначених у графах «Нараховано» та «Сплата» суд встановив, що за період з червня 2011 р. по червень 2016 р. включно відповідачам було надано послуг на загальну суму 30 518,29 грн., а сплачено відповідачами за вказаний період на рахунок позивача - 27 433,29 грн., а відтак загальний розмір заборгованості відповідачів станом на 1 липня 2016 р. (а не на 6 червня 2016 р., як зазначено у позові) становить 3 085 грн. Доводи представника відповідачів про сплив строків позовної давності суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а статтею 257 цього Кодексу встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Підтвердженням переривання строку позовної давності є та обставина, що з 2011 р. відповідачі вносили на рахунок позивача платежі на оплату наданих житлово-комунальних послуг в сумах, які перевищують розмір нарахованих їм в тих чи інших місяцях сум. Так, зокрема, у вересні 2011 р. від відповідачів на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 1971,95 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано лише 549,82 грн., у листопаді 2011 р. від відповідачів на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 1127,46 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано лише 685,69 грн., у червні 2012 р. від відповідачів на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 1761,76 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 434,68 грн., у липні 2012 р. від відповідачів на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 608,96 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 434,68 грн., у вересні 2012 р. від відповідачів на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 706,79 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 434,68 грн., у січні 2013 р. від відповідачів на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 1008,05 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 651,68 грн., у березні 2013 р. від відповідачів на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 1131,86 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 434,68 грн., у вересні 2013 р. від відповідачів на рахунок позивача надійшов платіж в загальному розмірі 869,36 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 629,16 грн. Та обставина, що оплата житлово-комунальних послуг здійснювалась відповідачами за раніше виставленими рахунками без зазначенням сум у графі «борг» не має значення для вирішення цієї справи, оскільки платежі здійснювались з порушенням встановлених законом строків, а відтак оплачуючи такі рахунки відповідачі тим самим визнавали борг. Оскільки надані стороною відповідача альтернативні розрахунки (а.с. 93-94, 133-134) не узгоджуються з даними банківських квитанцій, а відомості про дати здійснення платежів у них взагалі відсутні, суд їх відкидає як необ'єктивні. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З урахуванням встановлених обставин та вищенаведених положень закону суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ЖБК «Молодіжний-20» про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 3 085 грн. з усіх відповідачів у солідарному порядку, оскільки солідарний обов'язок випливає із суті зобов'язання. Окрім основного боргу позивачем також заявлено вимоги про стягнення втрат від інфляції та трьох процентів річних, які ґрунтуються на приписах частини 2 статті 625 ЦК України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Водночас судом встановлено що позивач невірно здійснив розрахунок основної заборгованості, а відтак є невірними і надані суду розрахунки нарахованих на підставі положень частини 2 статті 625 ЦК України штрафних санкцій. Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина 1 статті 11, статті 10, 60 ЦПК України), розмір вимог про стягнення втрат від інфляції та трьох процентів річних суд вважає недоведеними і підстав для їх задоволення не вбачає. Вирішуючи відповідно до положень статті 88 ЦПК України питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач поніс витрати на сплату судового збору розмірі 1378 грн. (а.с. 3, 16), а ціна заявленого ним позову становить 6992,86 грн. Оскільки позов задоволено на 3 085 грн., тобто на 44/100 частин (3 085 х 100 : 6992,86), присудженню з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 606,32 грн. (1378 х 44%). На підставі викладеного,

Outcome: partial