Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Видавничий дім «Кручі Дніпра», головного редактора «Журнал Гордону» [PERSON] про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] вийшов черговий номер газети «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO]. У рубриці «Криминал» на сторінках 14 та 15 газети, надрукована стаття з заголовком: «Внимание, розыск! Разыскиваются члены организованной преступной группировки «ОПГ [PERSON]» [PERSON], [PERSON] и [PERSON]». Позивачка зазначила, що у даній статті міститься негативна, недостовірна, а також така, що принижує її честь, гідність і ділову репутацію інформація, а саме інформація, що викладена у вказаній статті містить ганебні з точки зору людської моралі, несправедливі висловлювання, намагання спотворити в суспільстві думку та уявлення про людські та професійні якості й здібності позивачки. Вказала на те, що розмістивши інформацію про діяльність позивача у рубриці «Криминал» та з зазначенням, що вона є організатором злочинного угрупування, відповідач створює у суспільстві думку, що позивачка є злочинцем. Також [PERSON] зазначає про те, що негативною і неправдивою є викладена на сторінці 15 газети в описі [PERSON] наступна інформація: «Орнанизовала и возглавила грязный бизнес на человеческом горе, мошенническим путем обманула сотни граждан Украины, России, Испании, Польши, Норвегии, Турции. До поры до времени ОПГ [PERSON] безнаказанно процветала, но после ее "гастролей" по городам Кузбасса (Новокузнецку, Междуреченску, и другим) правоохранительные органы России забили тревогу… Семейно-клановый бизнес [PERSON] и ее многочисленных подручных озолотил. Будучи организатором и идейным вдохновителем разветвленной сети гадалок, под именем [PERSON] обирала доверчивых граждан в Херсоне, Николаеве, Херсонской и Николаевской областях, а когда в Украине запахло жареным, под другим именем [PERSON] отправилась окучивать Россию, Испанию и другие страны…». Також позивачка вказує, що поширення неправдивої інформації через газету завдало їм моральної шкоди, через доступ великої кількості читачів до цієї інформації (тираж газети 570 000) та за обставин, що склались, позивачці доведеться докласти значних зусиль, щоб очистити своє ім'я та ділову репутацію. Крім того, у позові зазначила, що без їх згоди відповідачем було опубліковано її персональні дані, а саме: дата та місце народження, освіта, адреса проживання, місце та адреса роботи. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію щодо причетності її до організованого злочинного угрупування, розміщену в газеті «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO] в рубриці «Криминал» на сторінках 14 та 15 газети: «Внимание, розыск! Разыскиваются члены организованной преступной группировки «ОПГ [PERSON]» [PERSON], [PERSON] и [PERSON]». Зобов'язати головного редактора газети «Бульвар Гордона» [PERSON] та ТОВ «Видавничий дім «Кручі Дніпра», опублікувати в черговому друкованому номері газети «Бульвар Гордона» спростування наступного змісту: «Газета «Бульвар Гордона» спростовує інформацію, що була опублікована у статті газети «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO] в рубриці «Криминал» на сторінках 14 та 15 газети під заголовком «Внимание, розыск! Разыскиваются члены организованной преступной группировки «ОПГ [PERSON]» [PERSON], [PERSON] и [PERSON]» відносно причетності [PERSON] до організованого злочинного угрупування та висловлюють вибачення [PERSON] за допущені у вищезгаданій статті некоректні висловлювання, наклепи та образи на її адресу». Крім того, позивачка просила стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду у розмірі 25 тис. грн. 00 коп. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав його необґрунтованості. Пояснив, що стаття містить оціночні судження та надав висновок експертного дослідження, що вказані висловлювання представлені у формі оцінних суджень. Крім того, зазначив, що позивачкою не доведено та не підтверджено доказами у чому саме їй була завдана моральна шкода. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у газеті «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO] в рубриці «Криминал» на сторінках 14 та 15 газети міститься стаття: «Внимание, розыск! Разыскиваются члены организованной преступной группировки «ОПГ [PERSON]» [PERSON], [PERSON] и [PERSON]» (а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Згідно положень статті 277 ЦК України та роз'яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 46 справи «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Так, оціночним судженням є висновок, отриманий в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації. У ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» вказано, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст. 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Крім того, згідно роз'яснень у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 18 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Ураховуючи вищевикладене та з огляду на характер поширеної інформації, суд вважає, що така інформація не є оцінкою певних фактів, оскільки поширена у формі подачі фактів, первинним джерелом поширення цієї інформації є сам відповідач, а оцінка інших людей ґрунтується на інформації, яку вони отримували від нього. Відповідачі у статті не виражали суб'єктивну думку, тому текст статті неможливо інтерпретувати як оціночні судження. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач вчиняла дії, про які повідомляє відповідачі, тому не можна говорити про їх оцінку. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ згідно вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України висновок експертного дослідження № 056/236 від 12 травня 2014 року, оскільки зазначений висновок не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведенні судових експертиз та експертних досліджень. Крім того, згідно роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтоватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що інформація, викладена у рубриці «Кримінал» на сторінках газети «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO] в рубриці «Криминал» на сторінках 14 та 15 газети: «Внимание, розыск! Разыскиваются члены организованной преступной группировки «ОПГ [PERSON]» [PERSON], [PERSON] и [PERSON]» є недостовірною, носить в собі образу, порочить честь та гідність, порушує особисті немайнові права позивачки, тому є всі підстави для їх спростування та відновлення порушених прав [PERSON] відповідно до вимог ст. 277 ЦК України. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що необхідно зобов'язати ТОВ «Видавничий дім «Кручі Дніпра» та головного редактора "Журнал Гордрну" [PERSON] у черговому друкованому номері газети „Бульвар Гордона" опублікувати спростування відомостей під заголовком „Спростування" на тому ж місці, шпальти, де містилась оспорювана позивачем стаття спростування наступного змісту: «Газета «Бульвар Гордона» спростовує інформацію, що була опублікована у статті газети «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO] в рубриці «Криминал» на сторінках 14 та 15 газети під заголовком «Внимание, розыск! Разыскиваются члены организованной преступной группировки «ОПГ [PERSON]» [PERSON], [PERSON] и [PERSON]» відносно причетності [PERSON] до організованого злочинного угрупування». Як вбачається з позовних вимог позивач також просив зобов'язати відповідача вибачитися, однак дані вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» удам слід мати на увазі, що у справах про спростування відомостей, поширених засобами масової інформації (в пресі, по радіо і телебаченню), як відповідачі до участі притягаються автор, орган засобу масової інформації, що їх поширив, а у передбачених законом випадках, і відповідна службова особа цього органу, які й несуть обов'язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди відповідно до ступеня вини кожного з них. Якщо позивач не бажає притягати когось з них до відповідальності, на решту заподіювачів моральної шкоди покладається обов'язок по відшкодуванню тієї її частини, яка відповідає ступеню їх вини. В разі, коли орган масової інформації не називає автора, суд виходить з того, що вину за поширення зазначених відомостей цей орган взяв на себе. У разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Таким чином, враховуючи глибину душевних страждань позивачки, ступінь вини кожного з відповідачів, яка полягає у поширенні відомостей, які принижують та порочать честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а також,

Outcome: partial