Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] року, померла громадянка [PERSON], яка являлася матір"ю дитини - [PERSON], [INFO]. Батьком дитини - [PERSON] являється відповідач [PERSON]. Фактично, з часу народження неповнолітьного сина покійна мати ним не опікувалася, а дитина проживала у її сім"ї. Відповідач, будучи батьком дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, хоча дитина є інвалідом з дитинства, батько не дбає про нормальний розвиток сина. Крім того, службою у справах дітей 22.05. 2015 року винесено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON]. На підставі наведеного, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO] Винести рішення по стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] в розмірі по 800 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні, позивачка [PERSON], позовні вимоги змінила, позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав підтримала, від позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання сина - відмовилася. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні, позов в частині позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] визнав. Представник третьої особи без самостйних вимог - Органу опіки та піклування Рахівської РДА, - Чубатько Н.М., вказала суду, що Орган опіки та піклування Рахівської РДА вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав, про що викладено у висновку від 22.05. 2015 року. Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150, 164 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 14.02. 2001 року, стверджено, що відповідач [PERSON], являється батьком неповнолітьного - [PERSON], [INFO]. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 22.05. 2015 року № 03-18/376, в службу у справах дітей Рахівської РДА звернулася позивачка [PERSON], щодо позбавленя відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO], інваліда з дитинства, який на даний час проживає у тітки - [PERSON]. Дитина проживає у даній сім"ї з моменту смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Неповнолітній [PERSON] навчається в Богданській ЗОШ І-ІІІ ступенів у восьмому класі на індивідуальній формі начання. Батько дитини - [PERSON] від часу народження сина, дитиною не цікавиться, не приймає жодної участі у вихованні сина, не забезпечує його матеріально. У зв'язку з чим, висловлено доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини. В матеріалах справи наявний акт обстеження з якоговбачається, що дитина - [PERSON] проживає в сім"ї позивачки, дитина проживає в задовільних умовах. Зі своїм батьком - відповідачем [PERSON], дитина ніколи не проживала. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, слабоумство, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не являється інвалідом, психічно хворою чи слабоумною людиною, натомість є особою молодого віку, працездатною, отже очевидна свідома умисна поведінка останнього щодо ухилення від обов'язку належного виховання сина, тобто не піклування про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, відсутність інтересу її вихованням, не забезпеченням необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надання дитини доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявлення інтересу до її внутрішнього світу, що є причиною для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з цим, відповідачем в судовому засіданні позов в частині позбавлення батьківських прав визнано,тому враховуючи встановлене в судовому засіданні та диспозитивне волевиявлення відповідача як батька дитини, та доведення матеріалами справи, суд вважає, що змінений позов підлягає задоволенню. Питання про стягнення судових витрат позивачкою не ставилося. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved