Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

В травні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 22701,97 грн. та судові витрати по справі. Позов мотивовано тим, що згідно договору № б/н від 09.07.2007 року відповідачу було надано кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 02.05.2018 заборгованість за кредитним договором склала - 22701,97 грн., з якої 6566,79 грн. - тіло кредиту, 3494,60 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 11083,34 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1057,24 грн. - штраф (процентна складова). 03.10.2019 відповідач надала до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що вона дійсно користувалась карткою «Приватбанка», але в травні 2016 сплатила всю суму заборгованості, станом на 01.06.2016 її заборгованість по кредиту була - 0, що підтверджується розрахунком позивача. 12.05.2016 вона повернула в «Приватбанк» банківську картку № [NUMBER] та отримала довідку № 160512 /514 про те, що всі технічні рахунки за зазначеною карткою закриті. Більше рахунки в «Приватбанку» вона не відкривала, банківські картки не отримувала, та не користувалась кредитними коштами. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість з 01.06.2016 по 30.09.2016 відсутня, яким чином починаючи з 01.10.2016 може здійснюватись витрачання коштів враховуючи закриття картки та рахунків їй не відомо. Позивач надав відповідь на відзив, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказав, що відповідач підписав анкету-заяву та приєднався до Умов та Правил що разом становить договір про надання банківських послуг. Зазначив, що відповідно до Умов та Правил, які є додатком до заяви відповідача передбачено пролонгація кредитного договору кожні 12 місяців, тому він є чинним, передбачено зміни кредитного ліміту, нарахування неустойки, щодо подвійної відповідальності вказав, що пеня та штраф є різновидом цивільно-правової відповідальності. Вважають, що позивачем не надано суду доказів того, що кредитна картка № [NUMBER] та всі технічні рахунки за зазначеною карткою закриті, та більше за зверненням клієнта не відкривались. Позов просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач 11.12.2018 надала письмові заперечення відповідно до яких в позові просить відмовити та зазначає, що відповідачем надано належний та допустимий доказ закриття кредитної картки № [NUMBER] та всіх технічних рахунків, а саме довідку, видано позивачем відповідно до п. 20.6 глави 20 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженою постановою НБУ від 12.11.2003 № 492 зі змінами. Позивачем, в свою чергу, не надано доказів користування кредитними коштами саме відповідачем після закриття рахунків банком, а все, що зазначено у відповіді на відзив є припущеннями. 23.01.2019 позивачем надано письмові пояснення, відповідно до яких позивач ще раз зазначив, що відповідачем не надано суду доказів того, що кредитна картка № [NUMBER] та всі технічні рахунки за зазначеною карткою закриті, та більше за зверненням клієнта не відкривались, вважають, що надана банком довідка не підтверджує того, що відповідач не мав змоги звернутись до банка ще раз, зазначає, що заборгованість відповідача була переведена на сервіс «Оплата частинами за купівлю товару», вважають що правовідносини між банком та відповідачем тривають. Відповідач, представник відповідача надали заяви про розгляд справи без їх участі, в позові просять відмовити з підстав викладених в заявах по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві та в наданих заявах просив суд розглянути справу за відсутності представника банку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.07.2007 відповідач звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, а саме грошових коштів, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву № б/н згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У анкеті-заяві відповідача зазначені: вид та номер кредитної картки, бажаний ліміт, розмір процентів, не зазначені: умови, порядок і підстави зміни процентної ставки, розміри пені, штрафів. З вищевказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" (без дати та номеру)між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано кредитні картки № [NUMBER] ( термін дії 07/15), [NUMBER] (термін дії до 03/19) (а.с. 77). Згідно з довідкою АТ КБ "ПриватБанк" № 160512/514 від 12.05.2016 [PERSON] повідомлено, що її картка № [NUMBER] і всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи, закриті. За розрахунком позивача станом на 02.05.2018 заборгованість за кредитним договором склала - 22701,97 грн., з якої 6566,79 грн. - тіло кредиту, 3494,60 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 11083,34 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1057,24 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частинпершої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк») Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві відповідача зазначені: вид та номер кредитної картки, бажаний ліміт, розмір процентів, не зазначені: умови, порядок і підстави зміни процентної ставки. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (09.07.2007 ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентів, збільшення розміру сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтовуючи позов, позивач послався й на Тарифи банку, однак надана банком довідка про умови кредитування кредитних карт «Універсальна» також не підписана відповідачем. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані ПАТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Таким чином, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виглядісплату збільшених процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином матеріалами справи встановлено та належними доказами підтверджено наступне. Дійсно позивачем був відкритий розрахунковий рахунок на ім`я відповідача за кредитною карткою № [NUMBER] за заявою відповідача від 09.07.2007 та відповідач користувалась кредитними коштами (обставини визнаються сторонами) та підтверджуються витягом по руху коштів за рахунками відповідача (а.с. 78-87) Станом на 07.05.2016 заборгованість за наданим кредитом за карткою № [NUMBER] в сумі 172,25 грн. була погашена, та заборгованість за наданим кредитом за карткою № [NUMBER] склала - 0, що підтверджується витягом по руху коштів за рахунком відповідача № [NUMBER] (а.с. 85 зворот, 86), також зазначене повністю узгоджується з розрахунком банка (а.с. 9), де зазначено борг станом на 01.05.2016 - 172,25 грн., сплачено 172,25 грн. 07.05.2016, та станом на 01.06.2016 заборгованість - 0. Згідно з довідкою АТ КБ "ПриватБанк" № 160512/514 від 12.05.2016 [PERSON] повідомлено, що її картка № [NUMBER] і всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи, закриті. В поясненнях від 28.01.2019 банк не заперечує закриття картки № [NUMBER] і всі технічних рахунків, але зазначає, що дана довідка не підтверджує того, що зазначені рахунки більше за зверненнями клієнта не відкривались. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк посилається на можливе використання картки та рахунку відповідачем повторно після його закриття, але зазначене є припущенням банку, та не підтверджено жодними належними та допустимими доказами (заява про відкриття рахунку, заява про отримання картки, доказ відкриття, отримання карткового рахунку відповідачем після 12.05.2016, довідки банка про поновлення чи відкриття рахунку № [NUMBER] після його закриття, інше). Таким чином, суд вважає встановленим факт закриття картки № [NUMBER] і всі технічних рахунків за договором № б/н від 09.07.2007 відповідачем та відсутністю боргу станом на 01.06.2016, та позивачем не надано доказів використання відповідачем кредитних коштів за договором № б/н від 09.07.2007 (заява а.с. 10) після закриття 12.05.2016 виданої на підставі зазначеного договору картки № [NUMBER] і всіх технічних рахунків. З витягу по руху коштів за рахунком № [NUMBER] не можливо встановити факт використання коштів саме відповідачем після 12.05.2016, не можливо встановити як, коли та на якій підставі виникла заборгованість після 12.05.2016, на яку банк нараховував проценти, пені та штрафи. Так, відповідно до витягу по руху коштів за рахунком № [NUMBER] після 12.05.2016 рух коштів розпочався 22.08.2016 зазначено - «оплата частями 5 покупка товара» сума 359,22 грн. (а.с. 86) та 27.02.2017 «пересчет договора» сума 818,34 грн. та борг 4396,72 грн. (а.с. 85 зворот), при цьому зазначені дані не узгоджуються з розрахунком банка (а.с. 9), де зазначено відсутність будь-якого руху коштів та боргів в період з 01.06.2016 по 30.09.2016, та заборгованість виникає 01.10.2016 в сумі 718,44 грн. З огляду на вищевикладене слід дійти висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed