Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 11 травня 2017 року [PERSON] запозичив у нього грошові кошти у сумі 185460,00 доларів США до 24 червня 2017 року . Як стверджував позивач, кошти, отримані в борг, у сумі 185460,00 доларів США, [PERSON] досі не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов`язань, взятих на себе за договором позики від 11 травня 2017 року. Оскільки відповідач прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов`язання щодо повернення позики, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 11 травня 2017 року у сумі 4827523,23 грн, витрати від інфляції у сумі 1084077,46 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 431913,18 грн та штрафні санкції у сумі 1302974,51 грн. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та відсутності її довірителя, позовні вимоги - задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 11 червня 2017 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 185460,00 доларів США (а. с. 10). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з умовами договору позики від 11 червня 2017 року позичальник зобов`язався повернути позику у термін до 24 червня 2017 року, проте належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, своєчасно не повернувши її. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивачем розраховано до стягнення борг, виходячи з курсу долара США до гривні станом на дату, коли виникло прострочення позичальника, тобто 25 червня 2017 року. Зважаючи на те, що [PERSON] заявлено до стягнення суму боргу в гривневому еквіваленті у сумі 4827523,23 грн, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства саме така сума підлягає стягненню з відповідача. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями п. 4 договору позики від 11 червня 2017 року передбачено, що у разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 1 % він несплаченої суми. Однак штраф не може нараховуватись за кожен день прострочення, а тому вимоги [PERSON] про його стягнення за договором позики від 11 червня 2017 року задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норма ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17). Зважаючи на те, що зобов`язання у договорі позики від 11 червня 2017 року визначене в іноземній валюті, позивач [PERSON] не вправі вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Зі змісту норми ч. 2 ст. 625 ЦК України вбачається, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 25 червня 2017 року до 17 червня 2020 року. Таким чином, три проценти річних за прострочення виконання [PERSON] зобов`язання за договором позики від 11 червня 2017 року становить 16599,94 доларів США (185460,00 доларів США х 3% х 1089 днів (з 25 червня 2017 року до 17 червня 2020 року) / 365 днів = 16599,94 доларів США), що еквівалентно 460980,34 грн (згідно з офіційним курсом НБУ гривні щодо долара США станом на 28 квітня 2021 року). [PERSON] заявлено до стягнення три проценти річних від простроченої суми у розмірі 431913,18 грн, а отже, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства саме така сума підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] компенсації підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 7229,03 грн (4827523,23 грн + 431913,18 грн) / 7646488,95 грн х 10510,00 грн = 7229,03 грн)

Outcome: partial