Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору без номеру від 26.02.2007р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, станом на 26.01.2015р. обсяг невиконаних зобов'язань відповідача складає 17314,26 грн., в тому числі борг за кредитом - 3751,49 грн., борг за нарахованими процентами - 7155,28 грн., борг по комісії - 5106,81 грн., а також штрафи відповідно до умов договору: 500,00 грн. - фіксована частина, 800,68 грн. - процентна складова, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по оплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до умов договору кінцевий термін повернення кредиту - серпень 2008 року, відповідач здійснив останній платіж у квітні 2007 року, тому позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, у зв'язку з чим просить застосувати позовну давність та відмовити у позові. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" і [PERSON] укладений кредитний договір без номера від 26.02.2007р. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки (кредитка "Подія"). Підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Подія", базова процентна ставка 2%, комісія за кредитне обслуговування щомісячна 1,5% від загальної суми трат, розмір щомісячних платежів - 7% від загальної суми трат, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 1% від заборгованості, штраф при порушення платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, - 250 грн. плюс 5% від ціни позову. В Умовах та правилах надання банківських послуг зазначені основні терміни і поняття, умови обслуговування, обов'язки та права Банку і клієнта, правила користування платіжною карткою. Як вбачається з розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку, відповідач отримав 26.02.2007р. кредитні кошти в межах встановленого кредитного ліміту у сумі 3996,40 грн. На виконання умов договору відповідачем було здійснено всього два платежі - 12.04.2007р. та 20.04.2007р. на загальну суму 490,00 грн. Згідно розрахунку, заборгованість за кредитом становить 3751,49 грн., заборгованість по процентам за період з 20.04.2007р. по 26.01.2015р. - 7155,28 грн. Також згідно розрахунку, у період з 20.04.2007р. по 30.06.2009р. щомісячно нараховувалася комісія та пеня у сумі 59,94 грн. і 37,51 грн., у період з липня 2009 року по січень 2015 року - у сумі 37,51 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до п. 1.2 Умов і правил надання банківських послуг вони регулюють відносини між Банком і Клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, зазначених у заяві. Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Тобто, п. 9.12 Умов передбачає автоматичне пролонгування не терміну дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, визначеному у заяві, а лише умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом відносно відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Умови продовження строку дії карти визначені у розділі 3 Правил користування платіжною картою. Зокрема, передбачено, що строк дії карти зазначений на лицьовому боці карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця. По закінченню строку дії відповідна карта лонгується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. Карта [NUMBER] видана відповідачу 26.02.2007р., встановлений умовами договору термін дії картки - 19 місяців, тобто до вересня 2008 року. Представник позивача стверджував, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки [NUMBER] - грудень 2009 року, при цьому доказів на підтвердження цього не надав. Як встановлено судом, останній раз платіж на погашення заборгованості за кредитним договором здійснено відповідачем 20.04.2007р., після чого подальшого надходження коштів на платіжну карту не відбувалося. У зв`язку із ненадходженням письмової заяви відповідача про закриття картрахунку, Банк мав у відповідності до п. 3.1.3 розділу 3 "Користування карткою" право продовжити відповідачу Карту на новий строк. Разом з тим, матеріалами справи встановлено і визнається сторонами, що після спливу строку дії картки [NUMBER], відповідач не отримував карту з продовженим строком дії. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Проаналізувавши умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа 6-95цс14). За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки відповідно до умов договору (термін дії картки 19 місяців) строк погашення кредиту настав у вересні 2008 року із закінченням строку дії платіжної карти, а нова платіжна карта з подальшим строком дії відповідачу не надавалась, то строк позовної давності почав збігати з жовтня 2008 року. Однак Банк звернувся до суду із даним позовом лише 04.02.2015р., тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Висновок суду, що банк звернувся до суду із даним позовом після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, не спростовують доводи представника позивача про те, що строк дії виданої відповідачу платіжної карти закінчується у грудні 2009 року. Тому за наявності відповідної заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід відмовити банку в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed