Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовним вимог позивач посилається на те, що йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрована його колишня дружина, відповідач по справі, яка за зазначеною адресою не проживає з травня 2017 року. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоду у реалізації його прав користування та розпорядження належним йому майном. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 грудня 2020 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3340, належить квартира [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно /а.с.9,10/. Згідно довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 86/13.01.2021 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та відповідач по справі [PERSON] , [INFO] . На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, судом встановлено, що відповідач за місцем реєстрації не проживає. Так, згідно довідки-характеристики виданою виконкомом Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON] з середини 2017 року проживає в [ADDRESS] /а.с.34/ . Факт проживання [PERSON] в [ADDRESS] підтверджуються копією акту обстеження матеріально-побутових умов від 04 січня 2018 року, складеного комісією у складі Василівської сільської ради та висновком Органу опіки та піклування Василівської сільської ради від 16 липня 2018 року, відповідно до якого [PERSON] разом із сином [PERSON] проживає в [ADDRESS] . У висновку зазначено, що [PERSON] вирішила змінити місце проживання на с.Андріївка /а.с.35,36/. Крім того, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] /а.с.32/, тобто у відповідача є власне житло в якому вона проживала з 2017 року. Той факт, що [PERSON] змінила адресу проживання на [ADDRESS] , підтверджується копією заяви поданою нею 11 грудня 2018 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі №183/4826/17 /а.с.37/. З копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 10 грудня 2018 року, складеного комісією у складі Василівської сільської ради, вбачається, що [PERSON] разом із сином [PERSON] проживає в [ADDRESS] /а.с.38/. Копію акту №145 від 19 січня 2021 року складеного старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради в присутності свідків про те, що [PERSON] не проживає з травня 2017 року по теперішній час по [ADDRESS] , суд не приймає до уваги, так як в акті не зазначено населений пункт в якому було зафіксовано не проживання [PERSON] /а.с.7/. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормами ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У судовому засіданні знайшло підтвердження той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2017 року, а лише зареєстрована в ній. Зважаючи на вищевикладені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні вимог про зняття з реєстраційного обліку суд виходить з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації, у задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстрації за судовим рішенням слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1816 грн. Оскільки судом задоволено одну вимогу немайнового характеру, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial