Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу і додатковою угодою, стягнення пені, три проценти річних, один процент річних, зобов»язання відновити доступ до депозитних рахунків та зобов»язання нараховувати щомісячно відсотки відповідно до умов договору, посилаючись на те, що 24 грудня 2013 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», в особі голови правління Дубілета О.В. був укладений договір № SAMDNWFD0070043259100 вклад «Депозит плюс», відповідно до умов якого вона відкрила депозитний рахунок № [NUMBER], та вклала грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США під 95 % річних з періодичним нарахуванням - 1 місяць, строком 366 днів. Відповідно до умов додаткової угоди до договору № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року банк нараховував їй надбавку до вкладу в розмірі 1 % річних на рахунок «Бонус плюс» з періодом нарахування - 1 місяць, строком 366 днів. Протягом строку дії вказаного договору на депозитний рахунок № [NUMBER] внесла кошти в загальному розмірі 40 159,03 доларів США: 24 грудня 2013 року з карткового рахунку № [NUMBER] - 40 000,00 доларів США; 15 січня 2014 року з карткового рахунку № [NUMBER] - 140,00 доларів США; 04 лютого 2014 року з карткового рахунку № [NUMBER] - 19,03 доларів США. Відповідно до умов укладеного договору виплата відсотків повинна була здійснюватись, починаючи з наступного дня після зарахування коштів та зараховуватись на депозитний картковий рахунок № [NUMBER]. З 25 лютого 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» припинив нарахування процентів за договором, обмежив доступ до депозитного рахунку № [NUMBER] та картковому рахунку для сплати відсотків № [NUMBER] у відділеннях банку, системи Приват24, припинив надавати виписки з рахунків, чим порушив належне виконання своїх зобов'язань за договором. З березня 2014 року вона намагалася вирішити з банком дане питання шляхом переговорів через контакт-центр банку, у відділеннях банку м. Києва та м. Вишневе. З письмовими зверненнями вона зверталась до центрального офісу банку, однак позитивного результату не отримала. З 12 травня 2014 року вона є вимушено переміщеною особою з тимчасово окупованої території та проживає в м. Вишневе, у зв'язку з чим вона зверталась до відділень ПАТ КБ «Приватбанк» з проханням перевести її картковий і депозитний рахунки за місцем проживання, однак дана вимога також банком не виконувалась. ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав рекомендації Національного банку України, який своїм листом від 31 липня 2014 року № 47-604/41267 зобов'язав банки сприяти вимушеним переселенцям у частині розблокування їх рахунків. 24 липня 2014 року вона зверталась до банку із заявою про надання виписок з її рахунків, однак відповідь на заяву надана не була. 02 жовтня 2014 року вона надсилала банку претензію щодо нарахування та виплати відсотків за договором, яка також була проігнорована банком. 05 листопада 2014 року банк надав в системі Приват24 відповідь, зі змісту якої стало зрозуміло, що ПАТ КБ «Приватбанк» не має наміру виконувати зобов'язання за договором та привласнив її кошти. Станом на 16 січня 2015 року жодних дій щодо виплати відсотків, розблокування її рахунків банк не здійснив. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» у валюті вкладу за договором SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року за період з 25 лютого по 24 грудня 2014 року в сумі 3 147,99 доларів США, три відсотки річних від суми заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання в сумі 77,93 доларів США шляхом безготівкового перерахунку на її картковий рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 305299; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь надбавку за Додатковою угодою до депозитного договору № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року період з 25 лютого по 24 грудня 2014 року в сумі 3 147,99 доларів США, три відсотки річних від суми заборгованості у зв»язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання в сумі 77,93 грн. шляхом безготівкового перерахунку на її рахунок Бонус Плюс № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 305299; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» вчинити дії по виконанню зобов'язань по договору № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року, а саме: відновити доступ до депозитного рахунку № [NUMBER] в системі Приват24 та співробітникам банку для отримання інформації про стан рахунку, отримання виписок, довідок та т.п., зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» не чинити дії щодо обмеження її користування депозитними та картковими рахунками в ПАТ КБ «Приватбанк»; починаючи з 24 грудня року щомісячно нараховувати відсотки відповідно до умов договору № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року та додатковою угодою від 24 грудня 2013 року за стандартними умовами банку для пролонгованих договорів «Депозит Плюс строком на 1 рік» - за ставкою 11 % (10,5 % + 0,5 % за пролонгацію договору) річних шляхом перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] та надбавку 1 % річних на рахунок «Бонус плюс» № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 305299; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь відшкодування в сумі 20 000 грн. за завдану матеріальну і моральну шкоду. В подальшому позивач [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що на день розгляду справи збільшився період невиконання банком зобов'язань щодо нарахування відсотків за договором № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року та додатковою угодою від 24 грудня 2013 року. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець прострочує виконання надання послуг згідно з договором, за кожен прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Банк з 24 лютого 2014 року по 23 травня 2015 року затримав надання послуг по нарахуванню відсотків за договором банківського вкладу і повинен сплатити пеню в розмірі 3 % за кожний день прострочення. Також в первісній позовній заяві були допущені помилки при здійсненні розрахунку трьох відсотків річних від суми заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання на підставі положень ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладене, позивач просила зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» вчинити дії по виконанню зобов'язань за договором № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року та додатковою угодою від 24 грудня 2013 року; відновити їй та співробітникам банку доступ до депозитного рахунку № [NUMBER] в системі Приват24 для отримання інформації про стан рахунку, отримання виписок, довідок та т.п.; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» не чинити дії щодо обмеження її користуватися депозитними та картковими рахунками в ПАТ КБ «Приватбанк»; починаючи з 25 травня 2015 року щомісячно нараховувати відсотки відповідно до умов № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року за стандартними умовами банку для пролонгованих договорів «Депозит Плюс строком на 1 рік» - за ставкою станом на 24 грудня 2014 року 11 % (10,5 % + 0,5 % за пролонгацію договору) річних шляхом перерахування на її картковий рахунок № [NUMBER] та надбавку 1 % річних на її рахунок «Бонус плюс» № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 305299; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 25 лютого 2014 року по 24 травня 2015 року на її користь за договором № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року та додатковою угодою від 24 грудня 2013 року: згідно наданого розрахунку відсотки у валюті вкладу в сумі 4 816,34 доларів США, 3 % річних в сумі 81,04 доларів США на підставі положень ст. 625 ЦК України у зв»язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, пеню 3% в сумі 29 661,28 доларів США за кожен день прострочки надання послуг по сплаті відсотків згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що в загальному становить 34 558,66 доларів США; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» надбавку 1 % річних в сумі 481,69 доларів США, 3 % річних в сумі 8,40 доларів США на підставі положень ст. 625 ЦК України у зв»язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, пеню 3% в сумі 3 075,66 доларів США за кожен день прострочки надання послуг по сплаті відсотків згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що в загальному становить 3 565,75 доларів США, що еквівалентно 71 314,95 грн., шляхом перерахування на її рахунок «Бонус плюс» № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 305299; стягнути стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь відшкодування в сумі 20 000 грн. за завдану матеріальну і моральну шкоду. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк», в особі голови правління Дубілета А.В. та [PERSON]був укладений договір № SAMDNWFD0070043259100 вклад «Депозит Плюс», відповідно до умов якого [PERSON], як вкладник, розміщує в банку депозитний вклад. Відповідно до умов п. 2 вказаного договору нарахування процентів на суму вкладу починається з дня, наступного за днем надходження коштів до банку і здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються. Згідно умов п. 3 договору по закінченню кожного цілого місяця, який сплинув з моменту укладення, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00 нараховані проценти зараховуються на картку/рахунок № [NUMBER]. За вимогами п. п. 4, 6 договору дія договору закінчується з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами, нарахованими відповідно до умов договору. По закінченню строку вкладу банк перераховує кошти з депозиту на вклад «до вимоги». Відповідно до умов п. 7 договору сторони погодили автоматичну пролонгацію дії договору на той самий строк без необхідності підписання додаткових документів. Відповідно до умов п. 21 договору в разі порушення сторонами умов договору порушник несе відповідальність, передбачену діючим законодавством України. 24 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління Дубілета А.В. та [PERSON]була укладена додаткова угода до договору № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року, відповідно до умов п. 1.1. додаткової угоди до договору банк збільшив процентну ставку по вкладу на 1% річних. Відповідно до умов п. 2 додаткової угоди до договору [PERSON]доручила банку конвертувати в гривню по комерційному курсу банка, діючої на дату конвертації коштів і перераховувати на її бонусний рахунок «Бонус плюс» суму нарахованих процентів по надбавці, передбаченої п. 1 даної додаткової угоди до договору. Матеріалами справи підтверджується, що згідно платіжного доручення № null від 24 грудня 2013 року [PERSON] внесла на рахунок № [NUMBER] кошти в розмірі 40 000 доларів США, що також підтверджується квитанцією № 201312242888529. Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій по рахунку за № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 15 січня 2014 рокувнесла на рахунок № [NUMBER] суму в розмірі 140 доларів США., 04 лютого 2014 року внесла на рахунок № [NUMBER] суму в розмірі 19,03 доларів США. Згідно довідки від 03 листопада 2014 року № 3244000357 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, [PERSON] вважається особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України, і перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS]. У зв'язку із зміною місця проживання позивач зверталась до банку з проханням перевести її картковий і депозитний рахунки за місцем проживання, однак відповіді на своє звернення вона не отримала. 24 липня 2014 року [PERSON] зверталась із письмовою заявою до голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» Дубілета О.В. з проханням надати виписки за рахунками через Приват24, а також при зверненні у ВИП-віділення. 02 жовтня 2014 року [PERSON] зверталась до голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» Дубілет О.В. з претензією щодо нарахування та виплати їй відсотків за договором № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року. У відповідь на звернення [PERSON] відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідь за № 20.1.0.0.0/7-20141008/2527 від 05 листопада 2014 року, в якій зазначив, що згідно Постанови Правління НБУ від 06.05.2014 року № 260 ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність в Криму. Тобто фактично своєю відповіддю ПАТ КБ «Приватбанк» відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті їй відсотків за договором № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до положень ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За правилами ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вимоги ч. 2 ст. 1060 ЦК України встановлюють обов'язок банку незалежно від виду договору банківського вкладу видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно з правилами ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківськудіяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Згідно положень ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1.2. Положення від 03 грудня 2003 року № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03 грудня 2003 року № 516). За умовами договорів вкладу, у разі порушення сторонами умов договорів, вони несуть відповідальність, передбачену чиним законодавством України. В силу приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець прострочує виконання надання послуг згідно з договором, за кожен прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Умовами договору № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року, який укладався між позивачем та відповідачем, передбачена умова щодо зняття коштів з вкладного рахунку у будь-який момент протягом всього строку дії договору (без обмежень щодо кількості операцій та суми операції). Тобто, внесений позивачем вклад відповідно до вказаного договору є вкладом на вимогу. Отже, банк зобов'язаний повернути позивачу кошти протягом усього строку дії договору в будь-який момент на її вимогу. Вимога про виконання умов договорів позивачем, як зазначалося вище, булла направлена до банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. Відповідно до розрахунку нарахувань за період з 25 лютого 2014 року до 24 травня 2015 року сума нарахованих відсотків вкладу складає 4 816,34 доларів США, нарахована пеня 3% за кожен день прострочення за період з 25 березня 2014 року по 25 травня 2015 року становить у розмірі 29 661 доларів США, нарахована пеня 3 % за несвоєчасну сплату відсотків становить 81,04 доларів США. В загальному заборгованість становить 34 558,66 доларів США. За правилами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положення ст. 610 ЦК України закріплюють, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Норми ст. 611 ЦК України встановлюють такі наслідки порушення зобов'язання: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З викладеного вбачається, що банк не виконує свої зобов'язання за договором та не сплачує нараховані відсотки за договором № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року, що свідчить про порушення банком умов договору. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за Договором № SAMDNWFD0070043259100 і додатковою угодою від 24 грудня 2013 року необхідно стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за період з 25 лютого 2014 року по 24 серпня 2015 року за Договором № SAMDNWFD0070043259100 і додатковою угодою від 24 грудня 2013 року відсотки у валюті вкладу в сумі 5890,54 доларів США, 3% річних у зв»язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання в сумі 135,60 доларів США, пеню 3% за кожний день прострочення надання послуг по сплаті відсотків згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 5890,54 доларів США, а всього-11916,68 доларів США, та стягнути надбавку 1% річних в сумі 579,34 доларів США, 3% річних в зв»язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання в сумі 13,29 доларів США, пеню 3% за кожний день прострочення надання послуг по сплаті відсотків згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 579,34 доларів США, а всього-1171,97 доларів США, що еквівалентно за курсом конвертації ПАТ КБ «ПриватБанк» 25314,55 грн.. Щодо нарахованої позивачем пені 3 % за кожен день прострочення за договором № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року в розмірі 29661,28 доларів США суд дійшов висновку, що нарахована позивачем пеня значно перевищує суму нарахованих відсотків, які підлягають сплаті. Оскільки сума пені перевищує суму нарахованих відсотків, суд дійшов висновку про зменшення нарахованої пені, 3 % за кожен день прострочення. Оскільки в даному випадку своїми діями ПАТ КБ «ПриватБанк» порушує виконання своїх зобов'язань за договором, що в свою чергу призводить до порушень прав позивача, тому вимога позивача щодо зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» вчинити дії по виконанню зобов'язань за договором № SAMDNWFD0070043259100 від 24 грудня 2013 року та додатковою угодою від 24 грудня 2013 року, і щодо відновлення доступу до депозитного рахунку № [NUMBER] в системі Приват24 для отримання інформації про стан рахунку, отримання виписок, довідок є правомірною та підлягає задоволенню. Згідно ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування терроризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Відповідно до п. 5 вказаної постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ "ПриватБанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Щодо постанови правління Національного банку України № 260 від 06.05.2014 року та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», слід зазначити, що вказаний акт є підзаконним, а дія вказаного закону не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання ним умов договорів банківського вкладу та повернення депозитів за ними та суперечить ст.ст. 1058-1065,1066-1076 ЦК України та умовам укладених раніше сторонами договорів банківського вкладу. Крім того, в зазначеній Постанові НБУ не вказано про неповернення вкладів, або «замороження» рахунків клієнтів банків. Позивач [PERSON] також просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти у рахунок відшкодування завданої їй моральної та матеріальної шкоди у розмірі 20 000 грн., однак дана вимога не підлягає задоволенню оскільки є необґрунтованою і не доведеною. Вимога позивача щодо зобов'язання відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» починаючи з 24 грудня 2013 року щомісячно нараховувати їй відсотки по вкладу, то дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд позбавлений можливості зобов'язувати будь-яку із сторін виконувати зобов'язання в майбутньому. Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Вимогами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму, побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду, доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). З викладеного суд дійшов висновку, що відносини [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» виникли з приводу надання банком послуг щодо відкриття та ведення рахунків, зокрема, депозитного рахунку, відкритого позивачем. У зв'язку з наведеним суд дійшов висновку, що на відносини, що виникли між сторонами, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial