Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом до суду та просить зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] , шляхом демонтування газопроводу, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" припинити подачу природного газу та забезпечити заходи безпеки на час проведення робіт з демонтажу газопроводу, який проходить через її земельну ділянку до житлового будинку [PERSON] , розташованого по [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] , на її користь судові витрати по сплаті, зокрема сплачений судовий збір в сумі 243,60 гривень. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 2015 року, вона є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,249 га, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36879480 від 28 квітня 2015 року. Бажаючи здійснити будівництво житлового будинку на цій земельній ділянці, виникла необхідність її виділення та встановлення на місцевості меж даної земельної ділянки. Після встановлення межових знаків працівниками землевпорядної організації "Західземпроект" виявилося, що в порушення земельного законодавства через належну їй земельну ділянку відповідачкою [PERSON] , земельна ділянка якої є суміжною земельній ділянці позивачки, було прокладено газову трубу середнього тиску до будинку [PERSON] без згоди на те її, позивачки, та попереднього власника даної земельної ділянки - [PERSON] . Такі неправомірні дії відповідачки [PERSON] позбавляють її можливості використовувати земельну ділянку за призначенням, що призводить до порушення її прав, мирне врегулювання спору бажаного результату не дало, тому вона вимушена звертатися з позовом до суду. В процесі розгляду справи від позивачки [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої, вона просить зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] , шляхом демонтування вигрібної каналізаційної ями, яка побудована на земельній ділянці та приведення її у відповідний стан, оскільки згідно п.3.26 ДБН-92 визначено, що очисні споруди, каналізації повинні знаходитись на відстані не ближче 15 м від вікон жилих будинків, в тому числі і сусідських вікон. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася жодного разу, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Представник позивачки [PERSON] , адвокат - Курись О.П., в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених в поданій позовній заяві. Пояснив, що з початком використання земельної ділянки позивачка отримала межові знаки, які відповідають тим, що зазначені в земельному кадастрі, а відповідачка, в свою чергу, не перевіривши розміри і межі земельної ділянки, розпочала будівництво будинку, яке є самочинним будівництвом, на яке не набула права власності згідно ст.376 ЦК України. Зазначив також, що при укладанні договору купівлі-продажу в технічних документах продавця накладок чи будь-яких обмежень не було, а після того, як позивачка почала виносити межі в натурі, виявилось, що наявною є накладка, тому є підстави перенести газопровід і септик із земельної ділянки позивачки. Вважає позов обґрунтованим, доведеним належними доказами, тому просить його задоволити. Відповідачка [PERSON] , подала до суду заперечення, в якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 006060, виданого 04 серпня 2004 року, Рівненським районним управлінням (відділом) земельних ресурсів, вона є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею - 0,250 га, що знаходиться по [ADDRESS] , кадастровий номер 56 246 889 00 01 006 0004, яку вона отримала на підставі договору дарування № 1492 від 11 червня 2004 року. Межі даної земельної ділянки закріплено межовими знаками між сусідніми земельними ділянками, що підтверджується протоколом обстеження і погодження меж земельної ділянки, наданої у приватну власність від 27 квітня 2004 року. У 2012 році на підставі робочого проекту та технічної документації ПАТ "Рівнегаз" було проведено газопостачання до її житлового будинку по належній їй земельній ділянці. Тому твердження позивачки про необхідність отримання дозволу на прокладення газопроводу є необґрунтованими, а позовна вимога про усунення перешкод шляхом демонтажу газопроводу, який нібито проходить через земельну ділянку позивачки є порушенням її права щодо володіння користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, в зв`язку з чим, вона просить в позові відмовити повністю. В судовому засіданні [PERSON] позов не визнала, пояснила, що в 2004 році отримала в подарунок дану земельну ділянку, після чого вона її приватизувала із встановленням межі даної земельної ділянки і лише після цього відбулося прокладення газової труби. Впевнена була, що трубу прокладає на власній земельній ділянці. В 2013 році прийшла сусідка з проханням погодити межі її земельної ділянки з підписанням відповідного акту. До підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачка користувалася даною земельною ділянкою і знала про наявність як септика, так і про наявність прокладеної газової труби. Зазначила, що при приватизації земельних ділянок, всі прив`язки робилися з центру села, а Трофимчук - власник крайньої земельної ділянки, прив`язку робив від краю села, тому і вийшло зміщення всіх земельних ділянок по всій вулиці. Позивачка приватизувала три метри її земельної ділянки, в результаті чого септик і труба опинилися нібито на її земельній ділянці. На її думку, помилки допустили землевпорядні організації при виготовленні документів, і ці помилки мають бути ними виправлені. Вважає позов безпідставним, не доведеним належними доказами, тому просить відмовити в його задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] , адвокат - Троцька Л.Д., в судовому засіданні підтримала пояснення [PERSON] зазначила, що в даній ситуації винні землевпорядні установи, які допустили помилки. Вважає позов безпідставним, межа орієнтується на телеграфні стовпи, технічна документація складалася спеціалістами, а не сторонами, ПАТ "Рівнегаз" порушень не помітив, тому і провели газову трубу. Наразі будинок [PERSON] зданий в експлуатацію, земельна ділянка зафіксована, а тому в позові просить відмовити повністю. Від представника відповідача ПАТ "Рівнегаз" Крука А.Ю. до суду надійшло заперечення на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позовних вимог щодо припинення подачі природного газу та забезпечення заходів безпеки на час проведення робіт з демонтажу газопроводу, розташованого по [ADDRESS] відмовити повністю, виходячи з того, що ПАТ "Рівнегаз" було видано технічні умови на ім`я [PERSON] та проведено газопостачання до житлового будинку на підставі поданих нею необхідних документів та на виконання рішення виконавчого комітету Тайкурівської сільської ради. Тобто проведення газопостачання до будинку відповідачки відбулося правомірно та без порушень прав позивачки. В судовому засіданні представник ПАТ "Рівнегаз" Середа О.В. заявила, що позов товариство не визнає, оскільки підключення відбувалося відповідно до норм чинного законодавства. Інший представник ПАТ "Рівнегаз" [PERSON] також вважає, що прокладення газової труби відбувалося згідно встановлених норм, однак за необхідності можуть перенести трубу. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні підтримала пояснення відповідачки [PERSON] Показала, що вона купила земельну ділянку, отримала на неї технічну документацію і Державний акт. При придбанні належної їй земельної ділянки у 2004-2005 році, [PERSON] уже була її сусідкою. Чітких меж земельних ділянок на той час не було, розмежування проводилося по електричних стовпах. Межі підписувалися за місцем проживання, після чого виїжджали спеціалісти і встановлювали межі земельних ділянок, проставляючи кілочки. Показала також, що через помилку в кадастровому плані, всі 6 сусідів не вміщаються в межі своїх земельних ділянок, а її земельна ділянка, яка має уже кадастровий номер і межує з [PERSON] і [PERSON] , опинилася десь у іншому місці. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що придбав земельну ділянку в 2005 році, після чого з сільської ради прийшли і показали межі належної йому земельної ділянки. Межі земельних ділянок невірно встановлені у кадастровій карті по всій вулиці Сагайдачного. Ці помилки сталися з вини землевпорядних організацій, тому вони мають це виправити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 квітня 2015 року, укладеного між нею та [PERSON] , представником якої була [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Чубаєм О.С. і зареєстрованого в реєстрі за № 418, є власником земельної ділянки площею 0,249 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - 5624688900:01:005:0083, яка знаходиться в с.Порозове, Рівненського району Рівненської області. Право власності на дану земельну ділянку [PERSON] зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36879480 від 28 квітня 2015 року. Рішенням виконавчого комітету Тайкурівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 20 травня 2015 року № 44 вищезгаданій земельній ділянці присвоєно тимчасову адресу до моменту введення будинку в експлуатацію, а саме: [ADDRESS] . Власником сусідньої до вищезгаданої земельної ділянки є ділянка, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,250 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 56 246 889 00 01 006 0004, яка на підставі договору дарування № 1492 від 11 червня 2004 року належить [PERSON] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії РВ № 006060 від 04 серпня 2004 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Межі даної земельної ділянки встановлені протоколом обстеження і погодження меж земельної ділянки, наданої у приватну власність від 27 квітня 2004 року, який підписаний сусідніми землекористувачами, відповідними посадовими особами, землевласником і погоджений директором ППФ "Рельєф" - Ю.Юнусовим. На підставі рішення виконавчого комітету Тайкурівської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 19 від 29 лютого 2012 року, [PERSON] надано дозвіл підключити природній газ до свого будинку та дати дозвіл на безкоштовну передачу у власність ВАТ "Рівнегаз" газопроводу низького тиску за адресою: [ADDRESS] . [ADDRESS] , рекомендовано [PERSON] передачу у власність газопроводу здійснити відповідно до чинного законодавства. Як стверджує позивачка та її представник, газопровід відповідачкою [PERSON] прокладено на земельній ділянці належній саме позивачці, крім того на її земельній ділянці знаходиться і септик, належний відповідачці [PERSON] . З Плану земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (а.с.58, 59, 117) вбачаються розбіжності у межах земельних ділянок згідно даних державного земельного кадастру з фактичними межами земельних ділянок і запропоновані змінами, які необхідно внести у державний земельний кадастр у порівнянні з фактичними межами усіх земельних ділянок по [ADDRESS] , в тому числі і земельної ділянки позивачки, відповідачки та земельних ділянок третіх осіб. Із зазначених планів земельних ділянок вбачається, що газопровід і септик знаходяться у фактичних межах земельної ділянки [PERSON] . У зв`язку з виявленнями розбіжностями кадастрових даних та неналежним чином виконаних топографо-геодезичних робіт землевпорядною організацією, враховуючи спір, який виник між власниками земельних ділянок по [ADDRESS] інспекція сільського господарства в Рівненській області для подальшого вирішення даного питання по суті вважає за необхідне звернутися до землевпорядної організації, яка виготовляла документацію із землеустрою та проводила геодезичну зйомку земельної ділянки [PERSON] та ділянки [PERSON] для приведення у відповідність даних Державного земельного кадастру, про що зазначила у своєму листі № 0-174.2015/192 від 02 жовтня 2015 року, який знаходиться у матеріалах справи (а.с.55-56). З метою врегулювання спору і ухвалення рішення у справі, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року клопотання [PERSON] про призначення по справі судово-технічної експертизи задоволено і по справі призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено спеціалістам ПП "Експерт-Рівне", витрати за проведення експертизи покладено на відповідачку [PERSON] . Проте такої експертизи проведено не було, висновку експерта суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дійсно між сторонами існує спір щодо визначення меж належних їм земельних ділянок. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, про що вказано в ч.1 ст.317 ЦК України. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 6 вищезгаданої статті визначено, що держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Це також закріплено і в ст.79 Земельного кодексу України. Проте з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що при захисті прав позивачки шляхом задоволення позову, можуть бути порушені права як відповідачки, так і права третіх осіб, оскільки відбудеться зміщення меж земельних ділянок, що в майбутньому може призвести до породження нових позовів і звернень до суду. А ст.103 Земельного кодексу України встановлює, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Згідно ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. В судовому засіданні було встановлено, що межі земельної ділянки [PERSON] не були зміщені. Її земельна ділянка фактично знаходиться в тих межах, які були встановлені протоколом погодження меж земельної ділянки від 27.04.2004 року. Тому суд вважає, що дана ситуація могла виникнути у зв`язку з тим, що при приватизації земельних ділянок, всі прив`язки робилися з центру села, а Трофимчук - власник крайньої земельної ділянки, прив`язку робив від краю села, тому і вийшло зміщення, в результаті чого септик і газова труба відповідачки опинилися нібито на земельній ділянці позивачки. Є можливим, що помилки допустили землевпорядні організації при виготовленні документів. Оскільки наявними є зміщення меж земельних ділянок по всій вулиці, ця технічна помилка ДЗК виникла при здійсненні реєстрації земельних ділянок, в т.ч. і земельної ділянки [PERSON] , оскільки публічно-кадастрові карти виготовлялися значно пізніше, ніж була приватизована земельна ділянка відповідачкою, тому необхідно привести у відповідність межі всіх земельних ділянок, що по [ADDRESS] . Для цього необхідно звернутися до Державного земельного кадастру (Держгеокадастру), як це зазначено у листі Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області № 0-174.2015/192 від 02 жовтня 2015 року для приведення у відповідність даних Державного земельного кадастру, і це буде в інтересах цих же власників земельних ділянок, в тому числі і позивачки. І ці повноваження Держгеокадастру передбачені нормами Земельного кодексу України (ст.15-1 ЗК України). Однак, ні позивачка, ні відповідачка, ні інші власники земельних ділянок, що по [ADDRESS] .Порозове не вчинили жодних дій для виправлення технічних помилок ДЗК і приведення у відповідність даних Державного земельного кадастру з фактичними межами їх земельних ділянок. Вирішення цього питання сторони поклали на суд, не надавши суду відповідних належних доказів. А відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 зазначеної статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки судом встановлено, що відповідачка жодним чином не чинить перешкод позивачці у користуванні її земельною ділянкою, а в даному випадку наявною є технічна помилка в документах ДЗК, яку необхідно виправити в позасудовому порядку, то суд вважає, що позивачкою вибрано неналежний спосіб захисту. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши всі наявні і допустимі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування газопроводу і септика до задоволення не підлягає. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню і сплачена сума судового збору.

Outcome: dismissed