Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 11299011000 від 14.02.2008 у розмірі 73 952,62 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.02.2008 між АКІБ " Укрсиббанк" та відповідачем було укладено кредитним договором № 11299011000 на загальну суму 101 242,00 грн. зі сплатою 12,50% річних. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 101 242,00 грн., проте відповідачем зобов`язання Договором виконанні не були, у зв`язку із чим станом на 13.06.2019 утворилася прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 89 572,72 грн., за відсотками на дату відступлення у розмірі 176 996, 76 грн., заборгованість по відсоткам з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості-8583, 60 грн. 08.12.2011 між АКІБ " Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором №11299011000 від 14.02.2008. 22.10.2018 між ПАТ "Дельта банк" та ТОВ "Вердикт Капітал" уладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ "Вердикт Капітал" набув право вимоги по кредитному договору № 11299011000 від 14.02.2008. З урахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача у порядку ст. 625 ЦК України три відсотки річних у розмірі 8061, 00 грн. та витрати від інфляції у розмірі 33964, 73 грн. за період з 13.06.2016 - 13.06.2019, а також пеню за обліковою ставкою НБУ за період з 12.06.2018-13.06.2019 у розмірі 31926, 89 грн. 01.07.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 19.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.09.2019 справу було призначено до розгляду у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву у якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позов підтримав та просив задовольнти, вразі неявки відповідача у судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у порядку. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялась на його адресу за зареєстрованим місцем проживання була отримана останнім . Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. 14.02.2008 між АКІБ " Укрсиббанк" та відповідачем було укладено кредитним договором № 11299011000 на загальну суму 101 242,00 грн. зі сплатою 12,50% річних. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 101 242,00 грн., Проте, відповідачем зобов`язання Договором виконанні не були, у зв`язку із чим станом на 13.06.2019 утворилася прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 89 572,72 грн., за відсотками на дату відступлення у розмірі 176 996, 76 грн., заборгованість по відсоткам з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості-8583, 60 грн. 08.12.2011 між АКІБ " Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором №11299011000 від 14.02.2008. 22.10.2018 мід ПАТ "Дельта банк" та ТОВ "Вердикт Капітал" уладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ "Вердикт Капітал" набув право вимоги по кредитному договору № 11299011000 від 14.02.2008. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 та частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є зобов`язанням і які зобов`язання є грошовими. Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті). Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем. Враховуючи неналежне виконання умов договору та не повернення грошових коштів, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 8061, 00 грн. та витрати від інфляції у розмірі 33964, 73 грн. за період з 13.06.2016 - 13.06.2019. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача пені на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 31926, 89 грн. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилається на ст. 1048 ЦК України. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що укладаючи кредитний договір, відповідач був ознайомлений та погодився з умовами щодо сплати пені чи відсотків на рівні облікової ставки НБУ, що визначені законом. Як вбачається з умов кредитного договору № 11299011000 від 14.02.2008 в ньому чітко передбачено порядок нарахування відсотків та штрафних санкцій, за порушення взятих кредитних зобов`язань. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає,що вимоги позивача в частині заявлених вимог про стягнення з відповідача 31926, 89 грн. , задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими. З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню частково. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial