Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (далі ПАТ ІнГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 25.02.1987 року він працював машиністом бурової установки в цеху Карєр ПАТ "ІнГЗК". Він отримав професійне захворювання, оскільки за час роботи підпадав під дії виробничого пилу, якого перевищувало ГДР та ГДК через недосконалість робочого місця. Відповідно до акту № 8 форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.02.2012 року йому встановлено діагноз: - Радикулопатія шийна С6, С7 і попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФС другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів, ПФС першого-другого ступеню (М54.1). - Хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеня (пиловий бронхіт решок ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого ступеню. Позивач пропрацював на машиністом бурових установок на підприємстві відповідача 24 роки 11 місяців в шкідливих умовах виробництва. Наслідками його роботи у шкідливих умовах стало призначення йому ІІІ групи інвалідності та встановлення 50 відсотків стійкої втрати професійної працездатності, а потім 45 відсотків. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м.Кривому Розі йому виплачується компенсація за спричинену шкоду здоров"ю у сумі 1737,36 грн щомісячно, а також позивач отримав одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності. Завдана підприємством моральна шкода - йому не відшкодовується. Він змушений тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили його звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнає внаслідок хвороб та переносить і на сьогоднішній день. Відчуває себе неповноцінною людиною, обмеженим у реалізації своїх життєвих планів забезпечення своєї сімї. Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди із розрахунку 25% мінімального розміру заробітної плати станом на 01.01.2015 року за кожен відпрацьований ним місяць у шкідливих умовах праці, що складає (299 місяців х (1218 грн.-розмір мінімальної зарплати : 4) = 91045,50 грн. Просив стягнути з ПАТ ІнГЗК вказану суму моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні 23.03.2015 року підтримав свої позовні вимоги та викладені в позові обставини в повному обсязі. Пояснив, що він працював на ПАТ ІнГЗК та отримав професійне захворювання, у звязку з чим потребує постійного і тривалого лікування. Первинно 11.04.2012 року йому встановлено третю групу інвалідності та професійне захворювання з 26.01.2012 року, ступінь втрати професійної працездатності становив - 50 відсотків. Кошти, які він отримує як страхові виплати від Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі він витрачає на лікування. У звязку з наявним захворюванням йому завдана і моральна шкода, яка йому відповідачем ПАТ ІнГЗК добровільно не відшкодовувалася. Моральна шкода полягає у фізичному болю, внаслідок отриманого професійного захворювання - він змушений постійно лікуватися. Все це призвело до зміни його життєвого укладу, через що він морально страждає. Зазначив, що хворіє з 1998 року. Завдану йому моральну шкоду у зв'язку з професійним захворюванням він оцінює в розмірі 91045,50 грн. Від відповідача по справі він не отримав ні відшкодування спричиненої моральної шкоди за профзахворювання, яку він несе внаслідок втрати здоров'я, ні в частині компенсації санаторно-курортного лікування чи надання путівок на оздоровлення, хоча і став інвалідом ІІІ групи, працюючи у роботодавця, первинно з 09.04.2012 року на 50 % втратив професійну працездатність від профзахворювань, а з 01.05.2013 року на 45 % втратив професійну працездатність від профзахворювань. Просить його позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання 22.04.2015 року позивач не з"явився, його інтереси в судовому засіданні 22.04.2012 року представляла представник [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені у позові. Суду пояснила, що позивач переніс тяжкі моральні страждання внаслідок отримання професійного захворювання, потребує санаторно-курортного лікування, відчуває дискомфорт при проходженні щорічного рентгенологічного медичного огляду, отримує додаткове опромінення. Коли позивач почав працювати на підприємстві відповідача, йому не повідомили про шкідливі умови праці та можливість стати інвалідом. Зараз позивачу встановлено 45 % втрати працездатності, оскільки він вже не працює і його здоров"я покращилося. Позивач уникає людей, проживає у приватному секторі, оскільки через хворобу часто кашляє, не може спокійно сидіти на лавочці, їздити у ліфті. Пояснила, що позивач, працюючи у шкідливих умовах виробництва, не звільнявся з роботи, оскільки підприємство його заохочувало. У санаторій "Алмаз" у м. Трускавець позивач їздив не для лікування бронхіту, а для лікування інших захворювань. Просить позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] надала письмові заперечення на позов та пояснила, що в період роботи позивач користувався додатковою оплачуваною відпусткою, мав право на пільгову пенсію, протягом всього часу роботи на підприємстві мав змогу отримувати путівки до санаторно-курортних закладів та інші пільги. Таким чином, позивач під час роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров"я. Зазначає, що факт виявлення у працівника професійного захворювання не може бути безумовним підтвердженням заподіяння йому моральної шкоди з боку підприємства. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 21 Закону України "Про загальнообов"язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлено перелік виплат та соціальних послуг, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Зазначила, що при влаштуванні на роботу позивач був попереджений про шкідливі та небезпечні умови праці, наслідком яких може стати професійне захворювання. Останній свідомо обрав собі таку роботу, завідомо знаючи про важкі умови праці і шкідливі виробничі фактори, які можуть негативно вплинути на його здоровя. Позивач міг звільнитися, перевестися на іншу спеціальність, однак продовжував працювати на підприємстві навіть після встановлення актом розслідування від 16.02.2012 року професійного захворювання, звільнився лише 30.04.2012 року за власним бажанням згідно з ст. 38 КЗпП України у зв"язку з виходом на пенсію. Зазначила, що посилання представника позивача, що люди цураються позивача - це припущення. Додала, що у позивача за один рік відбулося покращення здоров"я на 5 %. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПАТ ІнГЗК про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області - у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Судом ухвалено про розгляд справи без участі третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 25.02.1987 року [PERSON] прийнятий на рудник Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату бурильником свердловин верстатами в карєрі 3 розряд; 01.08.1987 року переведений на руднику бурильником свердловин верстатами шарошечного буріння в кар"єрі - 4-го розряду; 01.04.1988 року переведений машиністом бурової установки при бурінні самохідними верстатами в кар'єрі 3-го розряду; 03.05.1991 року переведений машиністом бурової установки при бурінні самохідними верстатами в кар'єрі 5-го розряду; 16.09.2005 року переведений машиністом бурової установки в кар'єрі 6-го розряду на бурову дільницю; 30.04.2012 року звільнився за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію (а.с. 17-20, 82-83, 84). З тяжкими та шкідливими виробничими факторами був ознайомлений 13.09.2005 року, що підтверджується підписом працівника [PERSON] (а.с. 83). Відповідно до виписки з історії хвороби від 08.08.2008 року позивачу рішенням ЛЕК НДІ від 05.08.2008 року встановлено діагноз - радикулопатія попереково-крижова, помірно виражена, фаза загострення (а. с. 36). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини № 217 від 26.01.2012 року [PERSON] встановлено професійні захворювання: - Радикулопатія шийна С6, С7 і попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФС першого-другого ступеню; - Хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеня (пиловий бронхіт першого ступеню, емфізема легень першого ступеню), ЛН першого ступеню (а.с. 25-26). Відповідно до акту № 8 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.02.2012 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON], а саме: - Радикулопатія шийна С6, С7 і попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФС другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів, ПФС першого-другого ступеню; - Хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеня (пиловий бронхіт першого ступеню, емфізема легень першого ступеню), ЛН першого ступеню. (Захворювання професійні 26.01.2012 року). Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 26.01.2012 року. Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи машиністом бурової установки цеху Кар"єр, виконував важку працю, підпадав під дію виробничого пилу, показники яких перевищували ГДР та ГДК через недосконалість робочого місця. Причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу при: - потужності зовнішньої роботи 121,8 Вт при ГДР 41-90; - масі піднімання та переміщенні вантажу - 70 кг при гранично допустимій - до 30 кг ; - концентрації пилу в повітрі робочої зони - 12,2 мг/куб.м при допустимому - 2 мг/куб.м (а.с.21-22). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. При огляді МСЕК 11.04.2012 року [PERSON] первинно встановлена третя група інвалідності по профзахворюванню з 09.04.2012 року по 01.05.2013 року, а також 50 % втрати професійної працездатності (а.с. 90-91). При повторному огляді МСЕК 20.05.2013 року позивачу повторно встановлено 45 % втрати профпрацездатності з 01.05.2013 року по 01.05.2015 року, підтверджена 3 група інвалідності (а.с. 27). [PERSON] зі скаргами на постійні, тупі, ниючі, періодично стріляючі болі у попереко-крижовому відділі хребта, що посилюються при фізичному навантаженні, з іррадіацією в праву ногу, по задній поверхні, оніміння в ній, пальцях обох стоп, більше зліва, біль і обмеження рухів в шийному відділі хребта, болі в плечових і ліктьових суглобах, оніміння дистальних відділів рук, підвищену чутливість кісток до холоду, кашель сухий, помірний, задишку при незначному фізичному навантаженні, загальну слабкість, головний біль, запаморочення, біль за грудниною, коливання артеріального тиску тощо знаходився на стаціонарному лікуванні в: - поліклініці № 4 ТОВ "Медиком" в період з 08.06.2011 рок по 24.06.2011 року, - в період з 16.01.2012 року по 30.01.2012 року проходив стаціонарне лікування в ТОВ "МЕДИКОМ", - в амбулаторії № 1 ЦПМСД № 7 - з 06.08.2012 року по 20.08.2012 року, з 06.03.2013 року по 20.03.2013 року, з 07.05.2014 року по 21.05.2014 року. Відповідно до останнього виписного епікризу діагнозом зазначено: - Радикулопатія шийна С6, С7 і попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФС першого-другого ступеню, фаза загострення; - Хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеня (пиловий бронхіт першого ступеню, емфізема легень першого ступеню), фаза загострення, ЛН першого ступеню (а. с. 28-35). [PERSON] відповідачем надавалися путівки до санаторію "Алмаз" (Трускавець): у 2011 році (2путівки) та у 2013 році (1 путівка) (а. с. 65). Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області № 0407/20966.1/2 від 25.06.2012 року зареєстровано страховий випадок "профзахворювання "[PERSON] з датою реєстрації 16.02.2012 року та з датою початку виплат 09.04.2012 року (а. с. 89). Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області від 25.06.2012 року № 0407/20966.1/3 [PERSON] призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 74392 грн (а. с. 87). Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області від 25.06.2012 року № 0407/20966.1/4 [PERSON]П.) призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 3231,82 грн на період з 09.04.2012 року до 30.04.2013 року. Зобов"язано провести донарахування щомісячних виплат за квітень 2012 року в розмірі 2370 грн, травень 2012 року в розмірі 3231,82 грн (а.с. 88). Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області від 30.01.2015 року № 0407/20966.1/17 [PERSON] призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: виплати на лікарські засоби (самостійне придбання) в розмірі 251,72 грн (одноразово) (а. с. 86). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності: первинно 50 відсотків, з яких - 40% по радикулопатії, 10 % по ХОЗЛ з 09.04.2012 року по 01.05.2013 року та повторно 45 %, з яких - 35 % по радикулопатії та 10 % по ХОЗЛ з 01.05.2013 року по 01.05.2015 року. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: потужність зовнішньої роботи, маса піднімання та переміщення вантажу, концентрація пилу в повітрі робочої зони перевищували гранично допустимі показники, і причиною цього була саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство - відповідач. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін в житті. Відповідно до наданих виписних епікризів позивач в результаті отримання професійних захворювань неодноразово в зв'язку з погіршенням стану здоровя знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Суд також враховує, що згідно з пунктом 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 8 від 16.02.2012 року встановлено, що причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням первинно 50 відсотків, повторно в розмірі 45 відсотків, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання. З урахуванням вищевказаного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 18000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з погіршенням здоров"я, у задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 18000 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці, та

Outcome: partial