Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

24.04.2017р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] в якому просять суд усунути їх перешкоди в користуванні житловою квартирою [ADDRESS], шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування нею, у зв'язку із його відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин більше одного року. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що спірна квартира належить їм на праві спільної власності внаслідок приватизації і в такій квартирі зареєстровані як позивачі так і відповідач. Відповідач, який є чоловіком та батьком позивачів не проживає у цій квартирі, однак самостійно зняти себе із реєстраційного обліку не бажає, що вимусило їх звернутися до суду. 14.06.2017р. до суду із зустрічним позовом звернувся [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить суд усунути йому перешкоди у користуванні житловою квартирою [ADDRESS] шляхом його вселення у цю квартиру та зобов'язати відповідачів за зустрічним позовом не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою та підсобними приміщеннями, які відносяться до неї. Обґрунтовуючи свій зустрічний позов [PERSON] зазначає, що він із [PERSON] перебуває у шлюбі з 24.01.1986р. і від шлюбу у них є син - [PERSON] Після ліквідації колгоспу в якому він працював, у 2006р. йому та його сім'ї, яка складалась із сторін по справі було передано у приватну власність спірну квартиру по ? частині кожному. Вказав, що відносини у нього з дружиною погіршилися, і одного разу вона забрала від нього ключі від вхідних дверей, у зв'язку із чим, він не може потрапити до квартири та проживає у знайомих. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON], яка одночасно є представником [PERSON], а також позивач [PERSON] первісні вимоги підтримали, а проти зустрічних заперечила зіславшись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісних вимог заперечили, а зустрічні підтримали у повному обсязі посилаючись на обставини, які в ньому викладені. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як видно з витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 07.06.2017р., а також свідоцтва про укладення шлюбу від 25.01.1986р. серії [NUMBER], 24.01.1986р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у виконавчому комітеті Бурштинської міської ради Івано-Франківської області. Із пояснень сторін по справі та з матеріалів справи встановлено, що від вказаного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] Як видно зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.02.2006р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2006р., квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному. Із довідки про склад сім'ї від 23.12.2016р. видно, що у кв. [ADDRESS] зареєстровані всі співвласники - сторони по справі. Із акту обстеження наявності місця проживання [PERSON], який складено комісію у складі голови ОСББ "Ялинка-5" та сусідів, [PERSON] не проживає у кв. [ADDRESS] з серпня 2007р. і не здійснює оплати комунальних послуг. Із пояснень сторін по справі судом встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає у спірній квартирі тривалий час, а причиною такого не проживання є конфліктні відносини у сім'ї. Причому позивачка [PERSON] не заперечила, що вона не впускає до квартири її чоловіка [PERSON] мотивуючи це тим, що він проживає із іншою жінкою. Оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити виходячи із наступних міркувань та положень закону. Вирішуючи питання про те, які норми норм матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК, а не ЖК, на які посилаються позивачі. У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У пункті 34 Постанови Пленум ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014р. (надалі - Постанова ВССУ від 07.02.2014р.) зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що право спільної часткової власності сторін по справ на даний час ніким не спростовано, спільне майно подружжя не розподілено, а тому відповідач [PERSON] є законним співвласником спірної квартири, так як має в ній частку розміром ? частина на рівні із іншими співвласниками. Суд відзначає, що право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами. Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачу як, співвласнику спірного майна, належить право володіння, користування та розпорядження цим майном, що становить зміст його права власності, а тому, позбавлення одного з трьох складових цього права є незаконним, так як право власності є непорушним (ст. 321 ЦК). Суд також відзначає, що не може бути правовою підставою для задоволення позову ст. 405 ЦК України, оскільки така регулює питання втрати права користування осіб, які не є власниками і не надає права на позбавлення права користування житлом самого власника (співвласника). Посилання позивачів за первісним позовом на той факт, що відповідач не проживає у спірному будинку більше одного року не свідчить про підставність позову, так як за приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, проаналізувавши всі обставини суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити повністю. Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом суд виходив із наступного. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено у п. 33 Постанови ВССУ від 07.02.2014р. відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Враховуючи той факт, що [PERSON] довів суду своє законне право спільної власності на спірну квартиру, а також те, що ніхто зі сторін, в т.ч. [PERSON] не заперечують той факт, що вони не допускають позивача за зустрічним позовом до такої квартири, то суд дійшов до висновку, що в даному випадку має місце порушення права користування майном [PERSON] і таке право підлягає судовому захисту. Вирішуючи питання про шлях усунення перешкод у здійсненні права користування [PERSON] суд враховує, що останній окрім того, що є співвласником спірної квартири також є зареєстрований у ній відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а тому підставно просить суд вселити його у таку квартиру та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою. Водночас суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні підсобними приміщеннями, які відносяться до квартири, так як судовим розглядом таких не встановлено. Окрім того суд при вирішенні даного спору вважає за необхідне відзначити, що відповідач [PERSON] у віці 60 років іншого житла не має, тимчасово проживає у іншій сім'ї, а в процесі розгляду справи написав заповіт на ім'я свого сина - позивача [PERSON], що на думку суду через призму такої засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, додатково вказує на необхідність часткового задоволення вимог за зустрічним позовом. Розподіляючи судові витрати, суд бере до уваги факт оплати судового збору за зустрічним позовом у розмірі 640,00 грн., а також факт перебування позивача [PERSON] у складі Збройних Сил України, який відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а тому такий судовий збір слід покласти порівну на відповідачів за зустрічним позовом та компенсувати за рахунок держави щодо [PERSON]

Outcome: partial