Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернулась в суд з цивільним позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,3982 га, яка складається з двох земельних ділянок № 1 площею 1,0152 га, та № 2 площею 0,3830 га, що розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належить [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі Державного акта на право власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 29.03.2002 року у Книзі записів державних актів на право власності на землю № 441, виданого на підставі розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 27.03.2002 року № 116. Також просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,56 в умовних кадастрових гектарах, що у Держгоспі «Звенигородський», с. Звенигород, Пустомитівського району Львівської області, належну [PERSON], яка померла [INFO] року у відповідності із Сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) серії [PERSON], зареєстрованого 11.04.2016 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 3193, виданого за рішенням Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 28.07.1995 р. № 21, в замін Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку серії [PERSON] від 03.03.1997 року). Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла її матір [PERSON]. У спадщині внаслідок її смерті залишилося вищевказані земельні ділянки. На випадок смерті [PERSON] своїм майном не розпорядилася, тому спадкування відбувається за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON], який помер [INFO] року та діти [PERSON], яка є позивачем по справі, та її рідна сестра [PERSON], яка на спадкове майно матері не претендує, про що подала відповідну заяву в суд. Зазначає, що на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом з матір"ю, доглядала її до дня смерті, проте не може реалізувати своє право на спадщину через нотаріальну контору, оскільки пропустила строк для прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не з'явилась, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача в судове не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід розглядати у відсутності представника відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Відповідно до вимог ст.197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 07.09.2015 року. Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,3982 га, яка складається з двох земельних ділянок № 1 площею 1,0152 га, та № 2 площею 0,3830 га, що розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 29.03.2002 року у Книзі записів державних актів на право власності на землю № 441. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 11.04.2016 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 3193, належить право на земельну частку-пай площею 1,56 в умовних кадастрових гектарах, що у Держгоспі «Звенигородський», с.Звенигород, Пустомитівського району Львівської області, виданого за рішенням Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 28.07.1995 р . № 21, в замін Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку серії [NUMBER] від 03.03.1997 року). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.06.1960 року позивач [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.07.1973 року, [PERSON] 28.07.1973 року зареєструвала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим змінила дівоче прізвище на "[PERSON]". Враховуючи наведене, судом встановлено, що в анкетних даних позивача існують розбіжності, а саме у свідоцтві про народження її ім'я вказане як "[PERSON]", а в інших документах, які знаходяться в матеріалах справи як "[PERSON]". Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів позовної заяви слідує, що спадкоємцем, який може претендувати на спадкове майно [PERSON] є її донька [PERSON], яка не була залучена до у часті у справі в якості відповідача, внаслідок чого можуть бути порушені її права як спадкоємця. Наявну в матеріалах справи її заяву про відмову від спадщини суд не приймає до уваги, оскільки згідно вимог ч.1 ст.1273 ЦК України така заява подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. З довідки виданої Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 30.03.2016 року № 417 слідує, що [PERSON] до дня смерті проживала і була зареєстрована в домогосподарстві [ADDRESS], яке належить [PERSON]. В даному домогосподарстві разом з нею проживала та була зареєстрована без реєстрації її дочка [PERSON], яка доглядала за нею до дня смерті. Згідно довідки виданої Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 30.03.2016 року № 417 слідує, що житловий будинок під [ADDRESS] значиться під [ADDRESS] Статтями 1268 та 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Як підставу для задоволення позовних вимог позивач покликається на те, що не може прийняти спадщину в нотаріальному порядку оскільки нею пропущений строк для її прийняття, проте в силу ч.3 ст. 1269 вона вважається такою, що прийняла спадщину. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат",підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування". Відповідно до ч.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З вище зазначеного слідує, що тільки в разі обґрунтованої відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному порядку. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину, що узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеною у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Даних про можливе звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суду не надано. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем не надано суду належних доказів відсутності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, не надано відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed