overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що він народився [INFO] року, є сином [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 15 серпня 1957 року, де в графі батько вказано «[PERSON]» та в графі мати «[PERSON]» російською мовою. Він звернувся до Чаплинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з проханням внести зміни до актового запису № 44 від 15.08.1957 р., змінити по батькові "[PERSON]" на "[PERSON]", так як запис було зроблено помилково. Йому було відмовлено. Вважає, що під час внесення запису до свідоцтва про народження була зроблена помилка, замість запису про батька "[PERSON]" було вписано "[PERSON]" російською мовою. Просив суд встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що він, [PERSON], є сином [PERSON]. Заявник в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Чаплинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви заперечень не має . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.05.1972 року, [PERSON], народився [INFO] року. Батьком у свідоцтво зазначений російською мовою «[PERSON]». Матір'ю записана на російській мові «[PERSON]». Проте, згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Чаплинським РВ УМВС України в Херсонській області 20.08.1997 року, по-батькові батька заявника [PERSON] записане - «[PERSON]». Враховуючи викладене, суд вбачає розбіжності в написанні по-батькові батька заявника - [PERSON]» в його паспорті з по-батькові, яке зазначене в графі про батька в свідоцтві про народження заявника [PERSON] Пунктом 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно роз'яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, в судовому засіданні доведений факт родинних відносин між [PERSON] та його сином [PERSON]. Судом під час судового засідання були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявником в своїй заяві, крім того, вказані факти ніким не заперечуються. Враховуючи вище наведені обставини суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона у 1982 році закінчила Ворошиловградський сільськогосподарський інститут та розпочала свою трудову діяльність з радгоспу "Ленінський" на посаді "учетчик-зоотехнік". 05.09.1982 року їй було видано трудову книжку серії БТ-І №6284959. З 01.04.1983 року вона була переведена на посаду заступника головного бухгалтера радгоспу, а у 1989 році звільнилася зі штату радгоспу за переводом. З метою оформлення пенсії у лютому 2016 року вона звернулася до УПФУ в Білокуракинському районі та надала для огляду та перевірки необхідні документи. Але при цьому спеціалісти управління виявили, що на початку її трудової діяльності на першій сторінці її трудової книжки під час її заповнення спеціалістом радгоспу "Ленінський" було допущено грубу помилку - не було проставлено печатку радгоспу. Згідно історичної довідки радгоспу "Ленінський", виданої 11.03.2016 року, радгосп "Ленінський" у травні 1994 року було реорганізовано в КСП "Дружба", яке з серпня 2001 року повністю припинило свою діяльність. З метою впорядкування розбіжностей та подальшого приведення документів у належний стан для оформлення призначеної пенсії, їй необхідно встановити факт належності трудової книжки. Звернувшись до УПФУ в Білокуракинському районі їй було роз'яснено, що це питання можливо вирішити лише судом. Просить встановити факт належності їй трудової книжки серії БТ-І № 6284959, яка видана 05.09.1982 року, на першій сторінці якої не проставлено печатку. В судове засідання заявниця не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що на заявлених вимогах наполягає. В судове засідання представник зацікавленої особи управління Пенсійного фонду України в Білокуракинському районі Луганської області, не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, вказав, що заяву визнають, підтримують та просив задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], 28.07.1982 року розпочала свою трудову діяльність в радгоспі "Ленінський" обліковцем-зоотехніком. 05.09.1982 року на її ім'я було видано трудову книжку серії БТ-І № 6284959. Надалі заявниця 01.04.1983 року була переведена на посаду заступника головного бухгалтера радгоспу, а 08.06.1989 року звільнена за переведенням зі штату радгоспу "Ленінський". Всі записи з цього приводу в трудовій книжці засвідчувалися печатками. Однак, перша сторінка трудової книжки не засвідчена печаткою, що повинно було б бути зроблене ще при її заповненні. Відповідно до історичних довідок радгоспу "Ленінський", виданих 11.03.2016 року, радгосп "Ленінський" згодом у травні 1994 року було реорганізовано в КСП "Дружба", яке з серпня 2001 року повністю припинило свою діяльність. Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи заявниці знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та слід задовольнити вимоги заявниці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 24 грудня 2010 року [PERSON] близько 6-ї години, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю шляхом нанесення ударів молотом, умисно пошкодив банкомат № САVІ8452, що належить ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" який розташований за адресою в смт. Сутиски, вул. Гагаріна, буд. 4. Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 09.06.2011 року вину [PERSON] було доведено в повному обсязі. В результаті даних дій відповідача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було завдано матеріальні збитки на загальну суму 86208 грн. Просить стягнути з [PERSON] суму завданої матеріальних збитків Банку в розмірі 86208 грн. Судові витраті покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача Піх О.П. позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, мотивуючи тим, що він - інвалід другої групи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з слідуючих підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України (відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, мас право на їх відшкодування: збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 24.12.2010 року о 5 годині 40 хвилин [PERSON] проник до заводу ЗАТ «Автоелектроапаратура» в смт Сутиски, Тиврівського району, де грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, шляхом нанесення ударів молотом, умисно пошкодив банкомат. Відповідно до постанови Тиврівського районного суду від 09.06.2011 р. за вказане діяння до [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування у психіатричній лікарні із загальним режимом нагляду (а.с.9-10) Відповідачем [PERSON] ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було завдано матеріальні збитки на загальну суму 86208 грн., що стверджується постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 09.06.2011 р. та довідкою Центральної процесингової компанії №2а/12-1 від 24.12.2010 р. (а.с.5) Доказів про недієздатність відповідача суду не надано. Суд вважає, що відповідач [PERSON] має відшкодувати завдану ним шкоду майну позивача, а тому позов задовільняє. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України суд присуджує судові витрати з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Рішенням Чорнобаївського районного суду від 04 жовтня 2016 року позовні вимоги Товариства\~ з обмеженою відповідальністю "Силікат-1" задоволено. Не погодившись з таким рішенням відповідачем ТОВ "Зелена Нива 2013" було подано апеляційну скаргу. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу ТОВ "Зелена Нива 2013" було задоволено частково. Рішення Чорнобаївського районного суду від 04.10.2016 року в частині визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав обтяжень на земельну ділянку скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено ТОВ "Силікат-1" в задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 103-112). Разом з тим, у вказаному рішенні судом апеляційної інстанції, як і в рішенні суду першої інстанції, не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Сторони в судове засідання не з"явились, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що по даній справі необхідно ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат з наступих підстав. Згідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Зі змісту ч.1 ст. 141 ЦПК України вбачається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ у № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК. У разі якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі статті 220 ЦПК або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи. Таким чином, оскільки, рішенням Апеляційного суду Черкаської області в задоволені двох позовних вимог відмовлено, а лише одну задоволено, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378 грн., пропорційно до задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

08.01.2014 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення суми страхового відшкодування. Свої вимоги мотивує тим, що 18.12.2013 року Солом»янським районним судом м. Києва було винесено по даній справі рішення, якими вимоги позивача були задоволені частково. Зазначає, що в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження № 021/13 від 30.05.2013 року в розмірі 700,00 грн., Разом з тим, судом не було вирішено питання щодо даної позовної вимоги. Сторони в судове засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони давали докази і давали пояснення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Рішенням суду від 18.12.2013 року позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" було задоволено частково та стягнуто з ПАТ «СК «Провідна» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 29958,31 грн. та судовий збір у розмірі 299,58 грн. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 07.10.2013 року по даній справі за клопотанням відповідача було призначено судову автотоварознавчу експертизу, яка була оплачена відповідачем (а.с.129, 137). В обґрунтування розміру матеріальної шкоди , судом було прийнято до уваги висновок судової експертизи №10556/13-54 від 26.11.2013 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Renault Kangoo" д/н [NUMBER] станом на 12.12.2012р., складала - 43302,52 грн. Оскільки рішення суду ґрунтувалося на висновку судової експертизи №10556/13-54 від 26.11.2013 року, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по оплаті експертного дослідження № 021/13 від 30.05.2013 року в розмірі 700,00 грн., відсутні. Відповідно до ч.5 ст. 220 ЦПК України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. З огляду на викладене та враховуючи вимоги ст. 220 ЦПК України, суд не знаходить підстав для постановлення по справі додаткового рішення за вказаною вище вимогою, а тому заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою в якій просить суд встановити факт належності її бабусі - [PERSON] рішення Власівської селищної ради міста Світловодська Кіровоградської області від 12 липня 2002 року № 50 "Про надання поштової адреси" з присвоєнням її домоволодінню адреси : вулиця Приморська, 12-А. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що при винесенні зазначеного рішення допущені технічні помилки, а саме: замість прізвища бабусі заявниці "Систєрова" та імені "Ганна" було зазначено прізвище "Систерова" та ім'я "Галина". Після смерті 27 липня 2006 року [PERSON], заявниця звернулась до Світловодської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, при оформленні відповідних документів спадкової справи в нотаріальній конторі у заявниці виникла необхідність у встановленні в судовому порядку факту належності померлій [PERSON] рішення Власівської селищної ради міста Світловодська Кіровоградської області від 12 липня 2002 року № 50 "Про надання поштової адреси" з присвоєнням її домоволодінню адреси : вулиця Приморська, 12-А. Встановлення факту належності [PERSON] даного рішення необіхно заявниці для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Від заявниці надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Від заінтересованої особи надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори, щодо задоволення заяви покладається на розсуд суду. З підстав ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх єдності та сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок та копії рішення Власівської селищної ради міста Світловодська Кіровоградської області від 12 липня 2002 року № 50 "Про надання поштової адреси" з присвоєнням домоволодінню адреси: вулиця Приморська, 12-А, вбчається, що [PERSON] є власницею будинку № 12-А по вул. Приморська в м. Світловодськ. Згідно копії свідоцтв про народження, про шлюб та про смерть прізвище бабусі заявниці [PERSON], імя по батькові [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження заявниці та копії рішення суду від 25 квітня 2013 року, померла [PERSON] є рідною бабусею [PERSON]. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 259 ЦПК України, - суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі вищевикладеного вбачається, що належить встановити факт належності [PERSON] рішення Власівської селищної ради міста Світловодська Кіровоградської області від 12 липня 2002 року № 50 "Про надання поштової адреси" з присвоєнням її домоволодінню адреси: вулиця Приморська, 12-А, виданого на імя [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася із заявою про встановлення факту належності документа, в якій вказує, що їй 02.02.1982 в колгоспі ім. Свердлова була видана трудова книжка колгоспника [NUMBER] , де її прізвище було помилково зазначено як " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ", т.я. вона на час видачі трудової книжки проживала з співмешканцем [PERSON] . Згодом в трудовій книжці запис прізвища " [PERSON] " було закреслено і зроблено напис "Виправленому вірити. Секретар сільської ради. Підпис", але не завірено печаткою. Просила встановити, що зазначена трудова книжка в дійсності належить їй. Встановлення даного факту необхідно для призначення пенсії. Заявник надала телефонограму, в якій повідомила, що в судове засідання з`явитися не може у зв`язку з карантином, заяву підтримала і просила її задовольнити, а справу розглянути в її відсутності. Заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, надало пояснення, в якому просило розглядати справу без участі їхнього представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Встановлено, що 02.02.1982 [PERSON] була видана трудова книжка колгоспника [NUMBER] , де прізвище заявника зазначено як " [PERSON] ". Запис в трудовій книжці прізвища заявника як " [PERSON] ", яка мала прізвище " [PERSON] ", зроблений у зв`язку з тим, що заявниця з 1980 р. та на час видачі трудової книжки проживала з співмешканцем [PERSON]. , від якого має дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згодом, з метою приведення запису у її трудовій книжці стосовно прізвища до її фактичного прізвища, в трудовій книжці запис прізвища " [PERSON] " було закреслено і зроблено напис "Виправленому вірити. Секретар сільської ради. Підпис", але дане виправлення не було завірено печаткою. Про підставність вимог заявника свідчать тотожність запису прізвища, імені, по-батькові в документах, котрі стосуються особи заявника, а саме в паспорті, картці платника податків, свідоцтві про народження заявника та її дітей, в яких запис прізвища, імені по-батькові заявника співпадає з записом у трудовій книжці, з приводу встановлення факту належності якої він звернувся до суду, за винятком неправильного запису прізвища, яку заявник обґрунтовує помилкою органу, який видавав трудову книжку, що дає зробити висновок про належність цієї книжки одній і тій же особі. Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка, видана на ім`я [PERSON] , в дійсності належить [PERSON] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що в 1973 році він розпочав свою трудову діяльність в колгоспі "Нове життя". В зв'язку з цим на його ім'я була заповнена та видана трудова книжка колгоспника [NUMBER], в якій його прізвище було записано на російській мові "[PERSON]". Таке ж написання його прізвища вказано і в архівні довідці трудового архіву Скадовського району Херсонської області №01-24/1461 від 28.10.2016р., про підтвердження періоду роботи заявника в колгоспі ім.. Гірського. На невідповідність записів прізвища у вказаних документах та паспорті громадянина України було звернуто увагу працівниками пенсійного фонду. В зв'язку з ліквідацією колгоспів можливість виправлення помилок відсутня, а тому заявник просить суд встановити факт належності йому трудової книжки та архівної довідки, що матиме для нього юридичне значення, оскільки надасть можливість на оформлення пенсійного забезпечення. В судове засідання [PERSON] не з'явився. Від його представника надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності. Заявлені вимоги підтримують на наполягають на їхньому задоволенні. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні з заявленими вимогами погодився та не заперечував проти їхнього задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 1974 року на російській мові на ім'я "[PERSON]", було заповнено трудову книжку колгоспника. На першій сторінці даного документу міститься запис про виправлення року народження та зазначено 19.11.1956 рік згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Однак, перевіривши особові дані [PERSON], які зазначені в його паспорті громадянина України, (прізвище, ім'я, по батькові, дату та місце народження), суд не знайшов будь-яких відмінностей порівняно з тими ж відомостями, які містяться в трудовій книжці колгоспника, а тому приходить до висновку про належність останнього зазначеного документу заявнику по справі. З тих самих міркувань суд виходить стовно заявлених вимог в частині належності заявнику архівної довідки трудового архіву Скадовського району Херсонської області №01-24/1461 від 28.10.2016р, оскільки в даному документі також зазначено, що по архівному фонду СТОВ ім.. Гірського с. Шевченко Скадовського району Херсонської області по відомостям нарахування заробітної плати колгоспу ім.. Гірського значиться [PERSON]. Таким чином, виходячи з встановлених в судовому засіданні відомостей, суд вважає, наявні дані належними та достатніми доказами для встановлення факту про приналежність трудової книжки та архівної довідки [PERSON]. На підставі викладено,

Outcome: approved