Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ "Будівельний центр "Добробуд" про виконання договору, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що 24 квітня 2007 року між ним та ТОВ "Будівельний центр "Добробуд" був укладений договір №47 про резервування приміщень для передачі у власність. У відповідності з умовами договору йому необхідно було провести інвестування будівництва однокімнатної квартири у 16-ти поверховому будинку по [ADDRESS]. Запланований термін введення будинку в експлуатацію: 4 квартал 2008 року. Свої обов'язки відносно інвестування в будівництво квартири ним виконані своєчасно та в повному обсязі до 18 вересня 2008 року, так як ним було сплачено 167166 грн. Його звернення до відповідача щодо виконання умов договору відповідачем проігноровані. 30 грудня 2011 року на підставі сертифікату, виданого інспекцією ДАБК у Черкаській області, секція будинку де знаходиться його квартира була здана в експлуатацію, і громадяни, які інвестували кошти в будівництво, одержали квартири, в яких проживають на даний час. Оскільки відповідач не передав йому у власність квартиру, як це передбачено договором, відповідач порушує його права як споживача і не виконує взяті на себе обов'язки. Крім цього, йому, як споживачу була завдана моральна шкода, оскільки йому доводилося звертатися із скаргами на відповідача в прокуратуру м. Черкаси, прокуратуру Черкаської області та Черкаську ОДА. Зневага відповідача до нього відображається на його авторитеті в сім'ї, серед знайомих та сусідів. Крім того, невиконання договору відповідачем затягує поліпшення його житлових умов. Просить суд зобов'язати відповідача виконати умови договору шляхом передачі йому у власність квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідача пеню в розмірі 10501368 грн. 12 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачем здійснювалися всі дії, направлені на передачу позивачу квартири [ADDRESS]. Крім того вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами не регулюються законом «Про захист прав споживача», оскільки сторони, уклавши договір, стали учасниками інвестиційного процесу й виниклі між ними правовідносини регулюються спеціальним законом - Законом України «Про інвестиційну діяльність». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 24 квітня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Будівельний центр "Добробуд" був укладений договір №47 про резервування приміщень для передачі у власність. Пунктом 1.1. договору передбачено, що виконавець зобов'язується закріпити (здійснити резервування) за замовником житлове приміщення, яким є окрема квартира у шістнадцятиповерховому житловому будинку по вулиці Пушкіна, 31/2 у м. Черкаси, характеристики якого наведені у п.1.2. цього договору, для наступної передачі його у власність замовника. Як вбачається з п.1.2. договору, об'єкт, що резервується виконавцем відповідає наступним характеристикам: поверх: сьомий; будівельний номер квартири: 3с37; кількість кімнат: одна; загальна площа за проектом: 36,4 кв.м. В об'єкті виконуються наступні роботи: встановлення і скління вікон згідно проекту, встановлення вхідних дверей, розведення інженерних мереж до місця підключення сантехнічних приладів, системи опалювання згідно проекту, цементна стяжка підлоги в усіх приміщеннях, розведення та підключення електромережі та встановлення внутрішньої електроарматури згідно проекту. Відповідно п.1.3. договору, запланований термін введення будинку в експлуатацію: четвертий квартал 2008 року. Пунктом 1.4. договору передбачено, що право на отримання у власність житлового приміщення за адресою: м. Черкаси, вул. Пушкіна, 31/2 виникає у замовника виключно за умови володіння замовником на праві власності повним Пакетом облігацій у відповідності до умов договору купівлі-продажу цінних паперів №26-Б від 24 квітня 2007 року. Підтвердження права власності на Пакет облігацій є виписка зберігача з рахунку у цінних паперах покупця. 21 грудня 2010 року у відповідності до інформації про випуск облігацій ТОВ «БЦ «Додробуд» опублікованої 11 грудня 2006 року в офіційному виданні ДКЦПФР «Вісник «Цінні папери» №285-286 (1979), а також умов договору про резервування приміщення, між позивачем та відповідачем було підписано акт пред'явлення облігацій до погашення, відповідно до якого, позивач передав, а відповідач прийняв до погашення пакет облігацій. На підставі Сертифікату про відповідність закінченого будівництвом об'єкта, який видано інспекцією ДАБК у Черкаській області 30 грудня 2011 року серії ЧК №1641120197 будинок [ADDRESS] введено в експлуатацію. Відповідно до розділу 2 договору про резервування приміщення для передачі у власність, виконання предмету цього договору здійснюється шляхом передачі виконавцем об'єкту у власність замовника при умові здійснення виконавцем погашення належного замовнику повного Пакету акцій. Подання замовником облігацій виконавцю для погашення оформлюється актом пред'явлення облігацій до погашення. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором №47 про резервування приміщень для передачі у власність від 24 квітня 2007 року, передав відповідачу пакет акція до погашення та набув право на отримання у власність житлового приміщення - квартири, якій після прийняття будинку в експлуатацію був наданий номер 150. Пунктом 3.3. договору про резервування приміщення для передачі у власність передбачено, що замовник має право: вимагати від виконавця документи, необхідні для оформлення ним права власності на об'єкт; отримати від виконавця об'єкт в порядку, визначеному цим договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» передбачено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Стаття 526 ЦК України вказує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В судовому засіданні встановлено, що після введення будинку [ADDRESS] в експлуатацію, ТОВ «БЦ «Добробут» не виконало взяте на себе зобов'язання за договором №47 про резервування приміщення для передачі у власність від 24 квітня 2007 року, не передало позивачу у власність квартиру [ADDRESS], право на отримання якої він набув після передачі відповідачу до погашення пакету облігацій. У зв'язку з невиконанням умов договору, позивач, 28 травня 2014 року звернувся до відповідача за заявою, в якій просив відповідача виконати умови договору та передати йому документи для набуття права власності на житло. Листом від 18 червня 2014 року відповідач повідомив позивача про те, що ТОВ «БЦ «Добробут» вживаються заходи, щодо передачі йому за актом приймання-передачі квартири за укладеним договором. Щодо підписання акту приймання-передачі квартири його буде додатково повідомлено в телефонному режимі. Статтею 16 ЦК України передбачено, що к ожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов'язку в натурі Враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором №47 про резервування приміщення для передачі у власність від 24 квітня 2007 року, суд вважає за необхідне зобов'язати ТОВ "Будівельний центр "Добробуд" виконати умови договору про резервування приміщення для передачі у власність №47 від 24 квітня 2007 року, шляхом передачі у власність [PERSON] квартири [ADDRESS] з укладання відповідного акту приймання -передачі. При цьому суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на те, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність» оскільки відповідно преамбули Закону України «Про інвестиційну діяльність» цей Закон визначає загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України. В статті 1 Закону уточнюється, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Однак, укладаючи договір про резервування приміщення для передачі у власність, [PERSON] ставив собі за мету набути у власність квартиру в цьому будинку, а не створити прибуток (доход) чи досягти соціального ефекту. За таких обставин його участь у будівництві будинку не є інвестиціями в розумінні зазначеного Закону. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 21 листопада 2012 року розглянув справу № 6-101 цс 12, при розгляді якої зробив правовий висновок, відповідно до якого участь особи у будівництві багатоквартирного будинку з метою набуття права власності на квартиру в ньому не є інвестицією в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» і у разі виникнення спору щодо виконання зобов'язань за договором про таку участь у будівництві зазначений Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь пені в розмірі 10501368 грн. 12 коп., виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. А згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вказано на те, що судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Як вбачається з п.6.1. т п.6.2. договору, він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань передбачених умовами договору. Виконання сторонами своїх зобов'язань відповідно до умов даного договору оформлюється актом виконання цього договору. Оскільки відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» підставою для сплати виконавцем пені є прострочення виконання робіт саме з вини виконавця, а укладений між сторонами договір не містить строків його дії, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені з відповідача за несвоєчасне виконання зобов'язання. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно із ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Договором №47 про резервування приміщення для передачі у власність від 24 квітня 2007 року не було передбачено відшкодування моральної шкоди. За законом «Про захист прав споживачів» відшкодування моральної шкоди передбачено лише за п.5 ч.1 ст.4 Закону,- в зв'язку з спричиненням такої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У справі не встановлено обставин, з якими закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позовної заяви, суд вважає, що судовий збір, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути в сумі 121 грн. 80 коп. на користь держави з відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 509,526,527,610 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial