Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

У травні 2016 року Банк через свого представника за довіреністю № 277-О від 11 листопада 2013 року /ас.15/ Сафір Федіра Олеговича звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] 11165,46 грн. кредитної заборгованості та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що 15 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № ABH0RX112380117, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 4655,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана Заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте [PERSON] у порушення статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та умов Договору свої зобов'язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед Банком, яка станом на 12.04.2016 становить 11165,46 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4451,58 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 0,00 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 962,81 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 4743,19 грн., а також із штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі507,88 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував /ас. 22/. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України /ас. 32-33,36/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197, 224 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За матеріалами справи судом встановлено, що 15 грудня 2013 року [PERSON] подав до відділення Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заяву позичальника № ABH0RX112380117, чим підтвердив, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і банком кредитно - заставний договір, відповідно до якого відповідач отримав строковий кредит на купівлю товарів народного споживання та сплату комісії банку та компанії в сумі 4655,10 гривень на строк 24 місяців по 14.12.2015 включно, з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «25» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 310,12 гривень для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов /копії ас. 6-12/. Відповідно до заяви позичальника № ABH0RX112380117, банк відкриває позичальнику рахунок № 29097063367255 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем заяви позичальника № ABH0RX112380117, додатками до якої є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані нормами Цивільного кодексу України /далі ЦК України/. Відповідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статтей. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частиною першою статті 612 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, як убачається з матеріалів справи, між сторонами спору виникли відносини на підставі Кредитного договору № ABH0RX112380117від 15.12.2013 року, який укладено між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON], що складається із заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), При зверненні до суду позивачем долучено до позовної заяви копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), де пунктом 3.2.7. передбачено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеній в повідомленні Банку, передбаченому п.п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3 даних Умов. Пунктом 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У справі, що розглядається, суд звертає увагу на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктами 5.1 та 5.3 яких при порушенні Позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором, Позичальник зобов'язаний сплатити пеню та штрафні санкції , не містять підпису відповідача. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили таку відповідальність при порушенні договірних зобов'язань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобов'язання, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника від 15 грудня 2013 року також відсутні дані про те з якими саме Умовами був ознайомлений [PERSON] Верховний Суд України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв'язку із цим, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 15 грудня 2013 року. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не могла бути перешкодою для врахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору. За заявленими вимогами позивач зазначає, що станом на 12.04.2016 року наявна заборгованість відповідача на загальну суму у розмірі 11165,46 грн., яка включає заборгованість за кредитом у розмірі 4451,58 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 0,00 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 962,81 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 4743,19 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг у виді фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та процентної складової частини штрафу у розмірі 507,88 грн. /ас. 4/. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] у частині вимог про стягнення пені в розмірі 4743,19 грн. та штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина), 507,88 грн. (процентна складова), що безпосередньо передбачено Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), оскільки позивачем не доведено той факт, що долучені до позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) дійсно є складовою частиною укладеного 15 грудня 2013 року між сторонами правочину, так як вони не містять підпису позичальника та відсутні достовірні дані про те, що [PERSON] був ознайомлений саме з цими Умовами, якими визначено відповідальність щодо стягнення неустойки за порушення умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статтей 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні лише в частині заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом, у зв'язку з чим підлягають задоволенню частково. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір у розмірі 668,19 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial