Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~В вересні 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом до відповідачів , в якому просили стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь [PERSON] 516 доларів США ( 14 741 грн. за курсом НБУ) процентів за користування коштами , 71 долар США (1890 грн. за курсом НБУ) 3% річних , а всього 16631 грн.; на користь [PERSON] 29385 грн. процентів за користування коштами. В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, що з 11 травня 2016 року, коли слідчим суддею скасовано арешт грошових коштів та зобов'язано слідчого у кримінальному провадженні забезпечити повернення грошових коштів в сумі 516450 грн. та 9580 доларів США директору ТОВ "Аграрна зона" або особі за її дорученням, кошти безпідставно не поверталися до 18 серпня 2016 року долари США та до 12 вересня 2016 року гривні. Таким чином, за час безпідставного зберігання у себе зазначених коштів за час з 11.05.2016 року у доларах США, і за період з 11.05.2016 року по 12.09.2016 року у гривні України - відповідачі повинні сплатити на користь позивачів проценти за користування цими коштами на підставі ст.ст. 536, 625 , 1212 ЦК України. Заслухавши у засіданні суду, пояснення представника позивачів, який просив про задоволення позову з викладених в позовній заяві підстав; представників відповідачів [PERSON] Миколаївської області, Головного управління ДФС України в Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області - які просили відмовити у позові за безпідставністю позовних вимог, перевіривши обставини справи , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. [PERSON] зі статтею\~1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Відповідно до змісту\~статті 1212\~ЦК України\~зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. [PERSON] зі ст.\~78 Бюджетного кодексу України\~Державне казначейство України веде облік усіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, погоджених з відповідними місцевими фінансовими органами, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Повернення надміру сплачених до місцевих бюджетів коштів проводиться з того бюджету, до якого кошти фактично були зараховані. Пунктом 7 ст.\~45 Бюджетного кодексу України\~визначено, що перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України. [PERSON] з\~постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» № 106 від 16.02.2011 року, органи Державного казначейства України здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів за поданням уповноваженого органу. Повернення помилково або надмірно сплачених коштів до бюджету відбувається на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого\~наказом Мінфіну від 03.09.2013 № 787. В п. 5 зазначеного Порядку вказано, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Жоден зі співвідповідачів не направляв подання до казначейства з питання повернення коштів позивачам чи третій особі. Крім того, Державна казначейська служба як центральний орган виконавчої влади здійснює безспірне списання коштів з державного та місцевого бюджетів. Однак, на думку суду, списання коштів та стягнення останніх є різними за своєю природою, а тому не можуть ототожнюватись. Позивачі не заявляли позов про відшкодування шкоди внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, отже\~ст.25 Бюджетного кодексу України\~не може бути застосована при вирішенні заявленого позову. Приймаючи до уваги вищезазначене та положення ч. 1 ст.\~3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд доходить до висновку про те, що хоча Державне казначейство України (через свої територіальні органи) і здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, проте, в даному випадку, останнє не вчинила жодних дій, які б призвели до порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивачів. Безпідставним є і заявлення вимог до прокуратури Миколаївської області, адже здійснення процесуального керівництва і контролю за діями органів досудового розслідування - не передбачає обов'язкової солідарної відповідальності за дії чи бездіяльність цих органів. Відповідно до ч. 2 ст.\~19\~Конституції України\~органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією України\~та законами України. [PERSON] зі ст.\~124 Конституції України, ст.\~13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»\~судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.05.2016 року задоволено клопотання ТОВ "Аграрана зона", скасовано арешт, накладений постановою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 17.07.2015 року , на вилучені під час проведеного 15.07.2015 року обшуку, грошові кошти в сумі 516450 грн. та 9850 доларів США. Слідчому у кримінальному провадженні забезпечити повернення цих коштів директору ТОВ "Аграрна зона" або особі за дорученням. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.06.2016 року скаргу [PERSON] в інтересах ТОВ "Аграрна зона" на бездіяльність слідчого задоволено частково. Зобов'язано слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області капітана податкової міліції [PERSON] забезпечити повернення грошових коштів в сумі 516450 грн. та 9580 доларів США директору ТОВ "Аграрна зона", або особі за дорученням, відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.05.2016 року. Як вбачається з тексту цієї ухвали, 14.05.2016 року заявником подано клопотання слідчому про повернення коштів відповідно до ухвали суду від 11.05.2016 року та надано оригінал ухвали. 19.05.2016 року слідчий надала лист яким вимагала надати копію про призначення директора ТОВ "Аграрна зона", копію паспорта та картки фізичної особи-платника податків директора ТОВ "Аграрна зона", довідки про відкриття рахунків, в тому числі валютного, на які необхідно перерахувати грошові кошти, заяву директора ТОВ "Аграрна зона" в якій зазначені розрахункові рахунки, на які необхідно перерахувати грошові кошти. 19.05.2016 року заявником повторно подано клопотання про повернення коштів, та роз'яснено, що повернути кошти необхідно готівкою. До теперішнього часу грошові кошти не повернуто. Заявник вважав, що слідчий безпідставно утримує кошти, в порушення Інструкції "Про порядок вилучення, зберігання та передачі речових доказів" затвердженої наказом Генеральної прокуратури, МВС, Верховного суду №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року не приймає належних процесуальних дій по поверненню коштів. \~\~\~\~ Слідчий у судовому засіданні пояснила, що заперечує проти задоволення скарги, оскільки приймала усіх можливих заходів для повернення майна за ухвалою суду, для чого 23.05.2016 року винесла постанову про доручення співробітникам Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Одеській області організувати виконання ухвали суду та повернути директору ТОВ "Аграрна Зона" вилучені грошові кошти готівкою. Зазначила, що на теперішній час грошові кошти власнику не повернуто. [PERSON] п. 4 ч. 1\~статті 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту. 23.05.2016 року слідчим з ОВС контрольно-методологічного відділу СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області [PERSON] було винесено постанову про доручення співробітникам Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Одеській області організувати виконання ухвали суду та повернути директору ТОВ "Аграрна Зона" вилучені грошові кошти готівкою. 15 липня 2016 року директор [PERSON] звертався з заявою до ГУ ДФС в Одеські області про повернення коштів. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.07.2016 року у задоволенні клопотання слідчого СУ ФР ГУ ДфС в Миколаївської області Олійникової В.Р. \~\~про визначення порядку виконання ухвали суду, ухвалення додаткового рішення, яким вказати конкретне прізвище особи, якої повернути грошові кошти, зобов'язати таку особу надати необхідні для виконання рішення документи, а також зобов'язати фінансовий підрозділ ГУ ДФС в Одеської області перерахувати грошові кошти до фінансового підрозділу ГУ ДФС в Миколаївської області - відмовлено.\~\~ Як вбачається з даної ухвали суду, \~в судовому засіданні слідча пояснила, що грошові кошти, повернення яких вона повинна забезпечити, за матеріалами кримінального провадження були здані до фінансового підрозділу ГУ ДФС в Одеської області. На виконання ухвали слідчого судді вона направила копію ухвали для виконання до вказаної установи. У відповідь отримала лист про необхідність додати заяву директора ТОВ "Аграрна зона", а бо іншої особи за дорученням, та завірені копії паспорту, ідентифікаційного коду та реквізити банку, на який рахунок перерахувати грошові кошти. Однак адвокат [PERSON] відмовився надавати вказані документи та бажає отримати грошові кошти готівкою. Оскільки в телефонному режимі було з'ясовано що на отримання готівки є обмеження по сумі встановленні НБУ, то просить зобов'язати перерахувати грошові кошти до фінансового підрозділу ГУ ДФС в Миколаївської області, щоб видавати готівку по частинам в м. Миколаєві. Особливо наполягала визначити конкретну особу, якої повернути грошові кошти та зобов'язати її надати документи для отримання грошових коштів, які передбачені банківськими нормативними актами, оскільки не зрозуміло хто на даний час є директором підприємства. Адвокат [PERSON] пояснив, що вважає що гроші вже розкрадені, а всі дії ГУ ДФС в Одеської та Миколаївської області є незаконними та спрямованим на не повернення грошових коштів. Дійсно підприємство бажає грошові кошти отримати готівкою, оскільки вони були вилучені саме готівкою. Забезпечити повернення грошових котів у тому вигляді, в якому вони були вилучені, це є проблема слідчого та прокурора. Крім того, частина грошових коштів була в валюті, повернення грошових коштів безготівковим шляхом потребує відкриття валютного рахунку. Крім того відмовився пояснити чи є [PERSON] на даний час директором ТОВ "Аграрна зона". [PERSON] приймання-передачі готівкових коштів в м.Одеса від 18 серпня, 19 серпня та 22 серпня 2016 року на виконання Ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.05.2016 року та Постанови про проведення процесуальних дій на іншій території від 23.05.2016 року щодо повернення вилучених коштів директору ТОАВ "Аграрна зона" та згідно заяви про поверненя вилучених коштів готівкою Директора ТОВ "Аграрна зона " [PERSON] довіреній особі [PERSON] були повернуті грошові кошти у загальній сумі 9850 доларів США. [PERSON] приймання-передачі готівкових коштів в м.Одеса від 12 вересня 2016 року - довіреній особі Директора ТОВ "Аграрна зона " [PERSON] [PERSON] К.В. були повернуті грошові кошти у загальній сумі 516 450 грн. Статтею\~625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.\~1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.\~2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття\~625 ЦК розміщена в розд.\~І «Загальні положення про зобовязання» кн.\~5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. При цьому важливим виявляється питання, які зобовязання є грошовими. За такого, грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст.\~625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею\~625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.\~5 ст.\~11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.\~625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.\~11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Судам потрібно враховувати, що передбачена ст.\~625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позову, про стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України слід відмовити за безпідставністю вимог і помилковим визначенням позивачем правової підстави позову. До того ж, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.\~536 ЦК, виключає застосування ст.\~625 ЦК у тому випадку, коли ст.\~536 ЦК застосовується за прямою вказівкою законодавця як спеціальна міра відповідальності за порушення грошового зобовязання. Така вказівка, зокрема, міститься у ч.\~3 ст.\~693 (нарахування процентів на суму попередньої оплати товару у разі прострочення продавцем передачі товару), ч.\~4 ст.\~694 (у разі прострочення покупцем оплати товару), ч.\~2 ст.\~1214 (у разі безпідставно одержання чи збереження грошей) ЦК. Що стосується вимог про стягнення процентів на підставі ст.ст. 536, 1212 ЦК України, то проценти, визначені статтями\~536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. \~За положеннями ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). За ст. 536, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.\~ Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Розраховуючи розмір відсотків позивач застосував положення ст.1048 ЦК України - на рівні облікової ставки НБУ, який застосовується, якщо договором не встановлено розмір процентів. Проте, ця стаття регулює розмір та сплату "процентів за договором позики". Але, як зазначено вище - між сторонами у даній справі не існувало жодних зобовязальних відносин і застосування до них за аналогією матеріального права положень щодо регулювання позикових договірних правовідносин - безпідставне. Отже, позивач [PERSON] ( який ймовірно є родичем директора ТОВ "Аграрана зона" [PERSON] - третьої особи у справі), та позивачка [PERSON] , яка як довірена особа просто отримувала кошти після скасування арешту за дорученням від директора Товариства, відповідно до фактів, викладених в позовній заяві , посилаються на неправомірну тривалу бездіяльність відповідачів в неприйнятті заходів по поверненню їм грошових коштів за ухвалою слідчого судді по кримінальному провадженні, вважають, що відповідачами безпідставно утримувалися грошові кошти , за час користування якими вони повинні сплатити проценти. При цьому, в якості правової підстави заявленого позову посилаються на приписи ст.\~1212\~Цивільного кодексу України. Статтею\~1212\~Цивільного кодексу України\~визначені загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Зобов'язання щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, є наслідком збагачення однієї із сторін за рахунок іншої у разі незаконного володіння чужим майном, що в даному випадку не відбулося. За характером правовідносин вищезазначені кошти не є безпідставно набутою сумою, яка і не поверталася володільцю на підставі статті\~1212 ЦК України, і несвоєчасне повернення цих коштів на виконання ухвали слідчого судді - також не є безпідставним їх утриманням в розумінні цієї статті ЦК України, оскільки спірні відносини не регулюються\~Цивільним кодексом України, а врегульовані спеціальним законом - КПК України та відповідними Інструкціями. Правовідносини, що виникають у кримінальному провадженні між органом досудового розслідування та особою, у приміщенні якої проведено обшук та вилучено певне майно , є процесуальними та регламентовані кримінально-процесуальним законодавством, оскільки орган досудового розслідування у своїй діяльності може діяти лише в межах, чітко визначених\~КПК УКраїни, та іншими підзаконними нормативно\~правовими актами, що регулюють ці правовідносини. Отже, дії чи бездіяльність відповідачів , не охоплюється ст.\~1212 ЦК України. А відтак, вимоги позивачів за своєю суттю є оскарженням дій органів досудового розслідування і має розглядатися в рамках кримінально-процесуального законодавства, який є спеціальним законом. До того ж , суд враховує, що той факт, що кошти в заначених сумах , які позивач просить стягнути в солідарному порядку з усіх відповідачів у вигляді процентів за час безпідставного користування належним їм грошима , є недоведеним. Як зазначено в ухвалах слідчих суддів Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2016 року та від 15 червня 2016 року встановлений обов'язок слідчого у кримінальному провадженні забезпечити повернення коштів , вилучених під час обшуку 15 липня 2015 року в офісному приміщенні ТОВ "Аграрна зона" , директору цього товариства або його довіреній особі. За такого, кошти зобов'язано повернути уповноваженій особі (директору тощо) саме ТОВ "Аграрна зона", а не позивачам. З позовної заяви взагалі не вбачається, чому кошти слід повертати позивачам, на якій правовій підставі кошти їм належали, а отже як наслідок чому саме ним слід сплати проценти за безпідставне ( на їх думку) користування цими коштами. До того ж, як зазначено у вищезгаданій ухвалі слідчого судді від 08.07.2016 року, не можливо вказати прізвище особи, якої необхідно повернути грошові кошти, оскільки встановлено що грошові кошти були вилучені у підприємства та мають бути повернені саме ТОВ "Аграрна зона". Оскільки підприємство представляє директор, то мають повертатися директору або особі, яка на це від підприємства отримає доручення. Оскільки за цей час може бути призначений новий директор, він може бути змінений вже після розгляду вказаного клопотання, то конкретне прізвище особи для отримання грошових коштів може визначити лише ТОВ "Аграрна зона". Таким чином, обраний позивачами спосіб судового захисту не відповідає специфіки порушеного права, характеру правопорушення та можливості його захисту стягненням коштів на підставі\~т. 625 та ст.1212, 1214 ЦК України, а також недоведено порушення саме їх прав внаслідок утримання відповідачами коштів, які вилучені у третьої особи.

Outcome: dismissed