Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія", [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування по 1/8 частки квартири [ADDRESS]. Свою заяву мотивували тим, що вони являються дітьми [PERSON], який помер 07.01.2008 року. З 02 квітня 1997 року [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], під час якого ним у 2001 році були придбані дві квартири №7 та №8 в будинку №80 по вул. Карпатській в смт. Воловець, які пізніше були переплановані та об?єднані в одну трьохкімнатну квартиру за №8. Даний будинок з 1996 року будувався та знаходився на балансі ТзОВ "Мрія", через відсутність коштів в якого для завершення будівництва, між товариством та [PERSON] укладено договір про дольову участь, згідно якого сім?я позивачів вносила кошти на будівництво квартири. Через відсутність коштів на виготовлення технічної документації ні батько позивачів, ні [PERSON] не зареєстрували право власності на квартиру. Позивачі як і відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за померлим [PERSON] Однак, свідоцтво про прийняття спадщини видати неможливо, так як відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав, щодо їх задоволення заперечив зазначивши, що померлий [PERSON] не був власником квартири [ADDRESS], документи, які б підтверджували, що саме [PERSON] належала квартира відсутні, тому за даних підстав в задоволенні позову слід відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в дане судове засідання не зявилась, в судових засіданнях, що відбулися позовні вимоги не визнала, щодо їх задоволення заперечила зазначивши, що в 2012 році у провадженні Воловецького районного суду перебувала аналогічна справа про той самий предмет спору, однак спір вирішено не було, оскільки позивачі подали заяву про залишення позову без розгляду, про що судом винесено відповідну ухвалу, яка набрала законної сили, тому представник вважає, що в даній справі необхідно застосувати строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову. Представник відповідача директор ТзОВ "Мрія" [PERSON] в суд не з?явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Заслухавши та обміркувавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, в квітні 1996 року акціонерами ЗАТ Електрон - Воловець було створено житловий кооператив у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія з метою завершення будівництва пятиповерхового будинку в смт. Воловець по вул. Карпатська, 80 та передано недобудований будинок на баланс ТОВ Мрія шляхом укладення договору від 25.11.1996 року. Відповідно до договору та акту прийому-передачі від 25.11.1996 року між ЗАТ Електрон - Воловець та ТОВ Мрія на баланс відповідача було передано з метою завершення будівництва 25-ти квартирний житловий будинок в смт. Воловець по вул. Карпатська, 80. Актом державної приймальної комісії від 17.02.2004 року даний будинок прийнято в експлуатацію, який затверджено розпорядженням голови Воловецької РДА від 06.04.2004 року №143 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом 25 квартирного житлового будинку. Згідно договору про дольову участь з ТзОВ "Мрія",\~позивачка [PERSON] отримала квартиру №7 та квартиру [ADDRESS]. Згідно ст.15 Закону України Про власність, що був чинним на момент укладення договорів між позивачами та відповідачем, член житлового, житлово-будівельного кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Як підтверджено протоколом №15 зборів засновників ТзОВ "Мрія" від 03.12.2001 року надано дозвіл на перепланування одно+двохкімнатної квартири №7,8 по вул Карпатська, 80 в смт.Воловець та об?єднання їх \~в одну квартиру ( а.с.13 ). Через відсутність коштів на виготовлення технічної документації право власності на квартиру зареєстровано не було. [PERSON] повністю виконала свої зобов?язання в частині внесення пойових внесків в будівництво 25-ти квартирного житлового будинку №80 по вул. Карпатській в смт. Воловець, що підтверджується довідкою ТзОВ "Мрія" №4 від 03.10.2013 року. Дані обставини також підтверджені в рішенні апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року, в якому зазначено, що [PERSON] 02.04.1997 р. по 07.01.2008 р. перебувала у шлюбі з [PERSON] Спірне майно було набуте [PERSON] за час перебування у шлюбі з [PERSON], тому згідно ст. 60 СК України є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Даним судовим рішенням також встановлено, що спірні квартири були виділені [PERSON] згідно з протоколом спільного засідання профкому адміністрації ЗАТ "Електрон-Воловець" та правління ТзОВ "Мрія" №5 від 26.11.1999 року. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільих і кримінальних справі від 22.07.2015 року (а.с. 18 ). Згідно вимог ч.3 ст. 61 ЦПК УКраїни обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідач [PERSON] має право на 1/2 частину квартири як дружина померлого, як на сумісно нажите майно подружжя, оскільки квартиру вона придбала разом з чоловіком в шлюбі, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ №267671 від 02.04.1997 року (а.с. 6). Крім цього, вона успадкувала 1/8 частину спадкового будинку після смерті чоловіка, що складає всього: 1/2+1/8= 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом після смерті їхнього батька, мають право кожен з них окремо на 1/8 частину спадкової квартири. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтями 1261, 1226 ЦК України визначено, що першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як вбачається із листа Воловецької державної нотаріальної контори №561/01-16 від 21.11.2013 року, позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за померлим спадкодавцем [PERSON] ( а.с.15). Отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі позивачі не мають можливості через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Доводи представника відповідача про застосування у даному спорі встановленого ст.257 ЦК України 3-річного строку позовної давності не заслуговують на уваги, оскільки у відповідності до ч.1ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи ту обставину, що позивачам стало відомо про порушення їхнього права після отримання відмови у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2013 року, а з позовною заявою позивачі звернувся до суду 12.07.2016 року, то загальний 3-річний строк позовної давності позивачами не пропущено ( а.с.15 ). Застосування положень ч.4 ст.267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності) не підлягають. Крім цього, спірні правовідносини вирішувались в судовому порядку протягом 2015 року. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved