Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування пов'язаного з втратою годувальника. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 17.10.2014 року близько о 21 год. 50 хв. на [ADDRESS] у м. Мелітополь Запорізької області, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] скоїв наїзд на пішохода [PERSON], [INFO] Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні, де помер [INFO] року. Вищевказаний транспортний засіб був зареєстрований в ПРАТ «УПСК». 11.01.2017 року до ПрАТ "УПСК" було подано заяву про відшкодування дружині загиблого [PERSON] витрат на поховання та моральної шкоди. 10.07.2017 ПрАТ "УПСК" виплатило 20 487,00 грн., страхового відшкодування. 03.08.2017 року до ПрАТ "УПСК" було подано заяву щодо доплати страхового відшкодування [PERSON], [INFO] - матері загиблого (пенсіонеру за віком) за шкоду, пов'язану із смертю годувальника у розмірі 43 848,00 грн. 19.08.2017 року ПрАТ "УПСК" у своїй відповіді вих. № 3177/18 на зазначену заяву, прийняло рішення про відмову доплати страхового відшкодування пов'язану із смертю годувальника у розмірі 43 848,00 грн. Рішення відповідача було обґрунтоване тим, що загиблий [PERSON] офіційно не працював, та підтвердити його доходи немає можливості, таким чином, у Страховика відсутня можливість розрахувати розмір відшкодування. Також відповідач зазначив що не повинен відшкодовувати 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, про які йдеться у п. 27.2. ст. 27. Закону України № 1961 - IV, так як сам розрахунок відшкодування, з огляду на ч. 2. ст. 1200 ЦК України, не може бути виконаний. 03.02.2013 р. між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОПОМІЧ» було укладено Договір про надання правової допомоги, предметом якого сторони визначили, що Виконавець зобов'язується надавати Замовнику правову допомогу по стягненню страхового відшкодування із ПрАТ «УТСК» по страховому випадку, що мав місце 07.10.2014 року близько 21 год. 50 хв. на [ADDRESS] у м. Мелітополь Запорізької обл., водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] скоїв наїзд на пішохода [PERSON], [INFO] Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні, ушкодження та був госпіталізований до лікарні, де помер [INFO] р. За надану правову допомогу, Позивач сплатив 4800.00 грн. що підтверджується квитанцією. Вказана правова допомога була надана з розрахунку вартості однієї нормо години фахівця в галузі права, що становить 600,00 грн.. Ця сума не перевищує гранично допустимий розмір компенсації витрат на правову допомогу, оскільки гранично допустимий розмір таких витрат на сьогодні становить 640,00 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи йому було повідомлено належним чином. В своєму відзиву на позовну заяву відповідач просить в задоволенні позову відмовити, оскільки правовідносини між сторонами не є деліктними, а випливають із полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1287899 від 14.08.2014 року. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного. Судом встановлено наступні обставини. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 11 грудня 2014 року кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме порушення Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть [PERSON] В постанові встановлено, що 17.10.2014 року близько о 21 год. 50 хв. на [ADDRESS] у м. Мелітополь Запорізької області, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] скоїв наїзд на пішохода [PERSON], [INFO] Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні, де помер [INFO] року. Автомобіль " ЗАЗ TF898K ", д/н [NUMBER], яким керував [PERSON] був забезпечений згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1287899 від 14.08.2014 року Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія». На адресу відповідача 03 квітня 2017 року надіслано заяву про страхове відшкодування, яка залишена без задоволення. Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(надалі Закон) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Статтею 20-1 Закону передбачено, що у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Як передбачено п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так, ст. 6. цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Стаття 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, так: - п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; - п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; - п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років. Згідно ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Позивачка по справі являється матір'ю загиблого, пенсіонеркою за віком, а тому відповідно до закону вона має право на відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника. Так як, померлий до загибелі не працював, тому відомості про його доходи отримати не можливо. У такому випадку розрахунок належної до виплати суми здійснюється виходячи з мінімального розміру заробітної плати, встановленої законом на день настання страхового випадку, що станом на серпень 2014 року складало 1218 грн.. Враховуючи вимоги позивача та ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров'ю потерпілого, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення в її користь шкоди, завданої у зв'язку із втратою годувальника слід задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 22 ч.1, ст.1166 ч. 1, ст. 1188 ч. 1 п. 1 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1, 4 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає стягненню в користь позивача 4800,00 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved