Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

14.06.2013 р. ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», в особі Харківської Обласної Дирекції АБ «УКРГАЗБАНК», звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просили в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року позичальника [PERSON] у розмірі 3 664 801,99 дол. США та 23 800 945,13 грн. пені, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту у сумі 2 382 796,72 дол. США , простроченої заборгованості по процентах - 1 282 005,27 дол. США, пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 16 956 872,78 грн., заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів - 6 844 072,35 грн. на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», в особі Харківської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК», звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] яка належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. 27.10.2009 року, за реєстровим № 5637, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону. Також просили стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 114 грн. 70 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та гр. [PERSON] 26 грудня 2007 року був укладений Кредитний договір № 20 (далі Кредитний договір) на суму 2644000,00 дол. США на строк з 26 грудня 2007 року по 25 грудня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами із 12,5% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 р., відповідно до п.2.1.1. якого, предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв. м., житловою площею 2285,6 кв. м. (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у [ADDRESS]. З дозволу банку квартири № 17, 29, 32, 36, 40, 50, 55-56, 58-59, 65-66, 68, 71, 84,88-90, 92-93, 95, 104-106, 108, 114 житлового будинку літ. В-5 [ADDRESS] було виведено з іпотеки та відчужено власником. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний № 7356523, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 19045058 від 09.06.2008 р. На відчуження предмету іпотеки накладено заборону, реєстраційний № 7356237, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 19044890 від 09.06.2008 р. Пунктом 3.2.8 кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки. Згідно приписів пункту 3.1.6. Договору іпотеки визначено, що «Іпотекодержатель/банк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 року, яке набрало чинності, договір іпотеки № 16/9-Б, укладений 09.06.2008 р., визнаний недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек. 04 квітня 2012 року апеляційним судом Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 р. по справі № 2-9061 скасоване, в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, реєстраційний номер 12489264, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 36009183 від 14.05.2012 р. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний номер 12488862, що підтверджено Витягом від 14.05.2012 р. № 36008860. Як стало відомо позивачу, квартира [ADDRESS] була відчужена декілька разів,останніми власниками якої стали [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. 27.10.2009 р. за № 5637. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-ІV передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, тому відповідачі [PERSON] та [PERSON] стали іпотекодавцями квартири № 122, а тому позивач вважає, що має право звернути стягнення на цю квартиру в рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] по кредитному договору. Вимога банку про повернення заборгованості по кредиту від 06.08.12 р. № 2227 отримана [PERSON] 10.08.2012р. особисто, що підтверджено повідомленням про вручення поштовому відправлення. Судовий збір за позов майнового характеру сплачено у судовій справі Московського районного суду м. Харкова № 2-1404/10 у сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу . Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.04.2014 року позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі. 14.07.2014р. по справі винесено додаткове рішення. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.11.2014р. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.04.2014 та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014р. залишені без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.04.2015р. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.04.2014 та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014р. та Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04.11.2014р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 01.03.2016 р. ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», в особі Харківської Обласної Дирекції АБ «УКРГАЗБАНК», звернулося до суду з заявою про уточнення позовних вимог до [PERSON], [PERSON], в якій просили в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року позичальника [PERSON] у розмірі 3664801,99 доларів США, що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2382796,72 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 1282005,27 доларів США та 23800945,13 грн. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 16956872,78 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 6884072,35 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 122, що розташована у літ. «В-5», будинку [ADDRESS], що є частиною житлового будинку [ADDRESS] та яка належить на праві власності [PERSON], [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В., 27.10.2009 року, за реєстровим номером 5637. Реалізацію предмета іпотеки - квартири № 122, що розташована у літ. «В-5», будинку [ADDRESS] що є частиною житлового будинку [ADDRESS] та яка належить на праві власності [PERSON], [PERSON], провести шляхом надання ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 322 000,00 грн. з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому рахунку права отримання у нотаріуса дублікату Договору купівлі-продажу,посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. , 27.10.2009 року за реєстровим номером 5637. . В обґрунтування своїх позовних вимог також зазначили, що відповідно до Висновку про вартість майна, що міститься в Звіті про оцінку майна предмету іпотеки, виготовленого 11.12.2015 року суб'єктом оціночної діяльності ПП «Академія Оцінки та Права» вартість квартири № 122, що розташована у літ. «В-5», будинку [ADDRESS] складає 322 000,00 грн. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, до його початку подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги вона повністю підтримала, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Треті особи: приватний нотаріус ХМНО Глуховцева Н.В., [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час слухання справи булі повідомлені належним чином і суд розглянув справу у їх відсутності, на підставі наданих доказів. Суд, ознайомившись із заявою представника позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] 26.12.2007 був укладений Кредитний договір № 20, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 2644000,00 дол. США на строк з 26.12.2007 по 25.12.2012 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,5% річних. [PERSON], [PERSON] взяті зобов'язання не виконував з грудня 2008 року. Тому рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 по справі № 2-1404/10 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2010 по справі № 22-ц-10856/2010 на користь банку стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 1664543,02 грн., 2630252,33 дол. США, а також судові витрати у сумі 1700,00 грн. та 120,00 грн. . Постановою ВП № 31363558 від 22.02.2012 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 дол. США . Постановою ВП № 29965421 від 11.11.2011 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 дол. США . Рішення суду на даний час не виконане. Проценти за користування кредитними коштами та пеня продовжують нараховуватись, тому заборгованість [PERSON] по кредитному договору станом на березень 2016 р. становить 4 539 595,58 дол. США ,що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2 382 796,72 дол. США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 2 156 798,86 дол. США та 120 125 824,52 грн. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 70 653 760,00 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 49 472 064,52 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та іпотекодавцями [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 . Відповідно до п. 2.1.1. Договору, предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м, (в житловому будинку розташовано 123 квартири серед яких є і спірна квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний № 7356523, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 19045058 від 09.06.2008. На відчуження предмету іпотеки накладено заборону, реєстраційний № 7356237, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 19044890 від 09.06.2008. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 р. договір іпотеки № 16/08-Б від 09 червня 2008 року було визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Реєстру іпотек . Квартира [ADDRESS] була неодноразово відчужена,останніми власниками стали [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. 27.10.2009 року, за реєстровим № 5637. У подальшому, 04.04.2012 судовою колегією судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду від 11.09.2009 по справі № 2-9061 скасоване. В задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до банку про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено . Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, реєстраційний номер 12489264, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 36009183 від 14.05.2012. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний номер 12488862, що підтверджено Витягом від 14.05.2012 № 36008860. Так, пунктом 3.2.8 Кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених, цим договором, відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки. Відповідно до приписів п.п. 3.1.5., 3.1.6. договору іпотеки "Іпотекодержатель/Банк" має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», в особі Харківської Обласної Дирекції АБ «УКРГАЗБАНК», 06.08.2012 р. за № 2227,2229 звертався до [PERSON], [PERSON] з вимогою про повернення заборгованості по кредиту але це не дало позитивного результату. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотеко держателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотеко держателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на цей майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частинами четвертою та п'ятою ст. 3 Закону України Про іпотеку передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору, строк його дії до 25 грудня 2012 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з частинами першою та другою ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави вразі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 23 Закону України Про іпотеку визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Матеріали справи свідчать про те, що спірну квартиру продано відповідачам [PERSON], [PERSON] без згоди іпотекодержателя. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинна на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотеко держателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 41(втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 передбачено, що рішення суду щодо обтяження права на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Таким чином, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису у Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положеннями статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема у зв'язку зі скасуванням судового рішення, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Відтак, ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права і обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Згідно з ч.3, 4 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його при належностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. На момент укладення іпотечного договору банк та іпотекодавець не могли визначити окремі квартири в якості предмету договору, оскільки квартири не були виділені в натурі, не було оформлено майнові права на них. Тобто в іпотеку передавався весь житловий будинок (включаючи усі 123 квартири, з яких він складався) та приналежності. В договорі іпотеки предмет іпотеки був описаний, як житловий будинок літ. В-5, [ADDRESS] (в будинку розташовано 123 квартири), без деталізації та опису кожної окремої квартири. Пізніше квартира № 122, що належить [PERSON], [PERSON] на праві власності, стала самостійний об'єктом нерухомого майна, не змінивши при цьому статусу за договором іпотеки. В розумінні ст. 5 Закону України «Про іпотеку» на момент укладання договору іпотеки спірна квартира була складовою частиною предмету іпотеки, а після її виділення в натурі стала самостійним предметом іпотеки, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок та договорами купівлі-продажу та дарування квартири. Викладене свідчить про тотожність складової частини житлового будинку, що існувала до виділення квартири в натурі та спірної квартири № 122, як окремого об'єкту цивільних прав, оскільки співпадають адреси нерухомого майна, а саме: [ADDRESS], літ. В-5, площа квартири, що зазначена в технічному паспорті , кількість квартир, що значаться в технічному паспорті та в договорі іпотеки. Також, після скасування судового рішення про визнання недійсним договору іпотеки, до Державного реєстру іпотек було внесено запис про іпотеку та відповідне обтяження не на увесь будинок в цілому, а на його складові частини, що свідчить про те, що спірна квартира дійсно є предметом іпотеки. З Витягу з Державного реєстру іпотек від 14.05.2012 року та Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14.05.2012 року вбачається, що об'єктом обтяження є квартири, розташовані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], літ. В-5, в тому числі і спірна квартира № 122. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 6.6. Договору іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року передбачено, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до Висновку про вартість майна, що міститься в Звіті про оцінку майна предмету іпотеки, виготовленого 11.12.2015 року суб'єктом оціночної діяльності ПП «Академія Оцінки та Права» вартість квартири № 122, що розташована у літ. «В-5», будинку [ADDRESS] складає 322 000,00 грн. Пунктом 2.8. Договору іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року визначено, що шляхом підписання цього Договору Іпотекодавці надають свою згоду на обов'язкове укладення довіреності у випадку прострочення сплати вимог за кредитним договором, відповідно до якої Іпотекодержатель отримує право: реалізувати предмет застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою третьою особою (особами); представляти інтереси у всіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності з питань здійснення всіх необхідних дій та отримання всіх необхідних документів для реалізації майна; здійснювати всі необхідні дії, пов'язані з реалізацією майна підписувати правочин, подавати заяви, скарги, отримувати грошові кошти, довідки та інші документи. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд вважає, що відповідачами не надано доказів, які б довели безпідставність вимог позивача. Таким чином, суд вважає можливим позовні вимоги позивача задовольнити та в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року позичальника [PERSON] у розмірі 3664801,99 доларів США, що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2382796,72 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 1282005,27 доларів США та 23800945,13 грн. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 16956872,78 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 6884072,35 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 122, що розташована у літ. «В-5», будинку [ADDRESS], що є частиною житлового будинку [ADDRESS] та яка належить на праві власності [PERSON], [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В., 27.10.2009 року за реєстровим № 5637; реалізацію предмета іпотеки - квартири № 122, що розташована у літ. «В-5», будинку [ADDRESS] що є частиною житлового будинку [ADDRESS] та яка належить на праві власності [PERSON], [PERSON] , провести шляхом надання ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 322 000,00 грн. з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому рахунку права отримання у нотаріуса дублікату Договору купівлі-продажу,посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В., 27.10.2009 року за реєстровим № 5637, реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В., 27.10.2009 року, за реєстровим № 5637, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору .

Outcome: approved