Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

08.04.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який був до початку розгляду справи по суті уточнений та в якому позивач остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 23 915, 09 доларів США та 250,00 грн. за кредитним договором №CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року. Свій позов позивач мотивує тим, що відповідно до вказаного кредитного договору (далі - Договір) відповідач [PERSON] отримав кредит зі сплатою процентів за користування кредитом у строки та в порядку, встановлені Договором. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань перед позивачем за Договором було укладено окремі договори поруки із [PERSON] та [PERSON] . Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, а саме надав відповідачу [PERSON] вказаний у договорі кредит. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, тому що не повністю погасив заборгованість за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем. Відповідно до укладених із відповідачами договорів їм було направлено письмову вимогу позивача про необхідність виконання зобов`язань за Договором, однак, зобов`язання за Договором відповідачами не виконані, заборгованість за Договором не погашена, тому і подано даний позов до суду. Ухвалою суду від 22.02.2017 року призначено судову економічну експертизу. До отримання експертизи провадження у справі зупинено (а.с.147-150 т.3). Ухвалою суду від 30.11.2017 року відновлено провадження у справі (а.с.209 т.3). Ухвалою суду від 13.12.2018 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №699/967/18 за позовом [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору та іпотечного договору недійсними (а.с.65-66 т.4). Ухвалою суду від 20.04.2021 року поновлено провадження у справі (а.с.86 т.4). Представник позивача Попельнюх Т.І. позов підтримала та додатково пояснила, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір від 31.07.2007 року, до якого 27.04.2011 року було укладено додаткову угоду №1. Відповідно до кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 24 545 доларів США, а [PERSON] зобов`язався провести погашення кредиту, процентів та інших платежів в порядку, сумах і строки, передбачені Договором. Кредит наданий на строк до 31.07.2027 року, зі сплатою 0,92% щомісячно, розмір щомісячного платежу становить 249,08 доларів США. Згідно додаткової угоди збільшено розмір процентної ставки до 1,09 % щомісячно та збільшено щомісячний платіж до 316,55 доларів США. Також згідно додаткової угоди збільшено термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (штрафи, пеня) та встановлено тривалістю 50 років. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань перед позивачем за Договором було укладено договори поруки із [PERSON] та [PERSON] .. Щорічно банк збільшував тіло кредиту в рахунок страхування майна. Представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Попова Л.П. позов не визнала, вважаючи розрахунки позивача завищеними. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явився, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явилася, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] , якою була проведена судова економічна експертиза від 28.11.2017 року №296/1447/17-23, показала, що згідно умов договору та експертного висновку у справі страхові платежі враховані окремо в гривневому еквіваленті без нарахування відсотків (п.2.1.3.). П.2.2.7. був застосований у зв`язку з положенням п.2.13 Договору. Збільшена відсоткова ставка 13.08% була розрахована з урахуванням додаткової угоди від 27.04.2011 року. На момент проведення експертизи не було графіку погашення кредиту, а тому неможливо було визначити заборгованість по тілу кредиту, у зв`язку з чим і не була розрахована пеня. Штрафні санкції по договору перевищували 50%, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживача». Комісія розрахована експертом з урахуванням проведеного дослідження, а тому відрізняється від розрахунку банку. Розрахунок дійсної заборгованості проводився з розрахунку 11,04% з 31.07.2007 року по 26.04.2011 року, 13,08% річних з 27.04.2011 року по 26.01.2015 року. Фінансовий інструмент -це комісія банку (п.7.1.), яка була врахована в розрахунку заборгованості. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов підлягає до часткового задоволення на підставі наступного. У судовому засіданні встановлено, що 31.07.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CSK0GK00000192, до якого 27.04.2011 року було укладено додаткову угоду №1 (а.с. 14-16,55,123-126 т.1). Відповідно до п.1, 2 Статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 594, акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) є державним банком. Банк утворений відповідно до установчого договору від 7 лютого 1992 р. у формі товариства з обмеженою відповідальністю під найменуванням Комерційний банк "ПриватБанк" та зареєстрований Національним банком 19 березня 1992 р. за реєстраційним № 92. Відповідно до установчого договору від 6 липня 2000 р. та на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 6 липня 2000 р. Комерційний банк "ПриватБанк" був реорганізований шляхом зміни організаційно-правової форми у закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 р. було змінено тип Банку на публічне акціонерне товариство та його найменування на публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 р. № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "ПриватБанк". Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року № 514-VI зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, що діяла на момент видачі кредиту [PERSON] , тобто на 31.07.2007, кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статті 47 цього Закону визначені види банківських операцій. До суду надано копію банківської ліцензії № 22, виданої ЗАТ КБ «Приватбанк» на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.3-11 ч.2 ст.47 Закону, а також дозволу № 22-2 з додатком на право здійснення, крім інших, операцій з валютними цінностями ( т.1, а.с. 63,64, 65 ). З огляду на це позивач на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті і такий на законних підставах був виданий [PERSON] 16.10.2011 вступив у силу Закон України від 22.09.2011 року №3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Кредитний договір укладено сторонами 31.07.2007 року, а на час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п.7.1 кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 24 545 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, а [PERSON] зобов`язався провести погашення кредиту, процентів та інших платежів в порядку, сумах і строки, передбачені Договором (п.п. 1.1., 2.1.1., 2.2.2. - 2.2.4., 3.1., 3.2.). Відповідно до п.3.1. та п.3.2 Договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1. Договору. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп.1.1., 2.2.4, 2.3.3. Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п.7.4. Договору на місяць - 2,45 %, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п.1.1. суму щомісячного платежу за Договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу і установлення його суми в п.1.1). Відповідно до додаткової угоди від 27.04.2011 року до Договору викладено в новій редакції п.7.1 Договору і згідно вказаного пункту Договору в новій редакції банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 31.07.2007 року по 31.07.2027 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 27 343, 48 доларів США (20000 доларів США - на придбання житла, 7343,48 доларів США - на сплату страхових платежів) зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. Погашення заборгованості за Договором здійснюється щомісяця, починаючи з 22.04.2011 року у сумі по 316,55 доларів США на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії, в період з 21 по 28 число кожного місяця (а.с.55-62 т.1). Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (штрафи, пеня) за Договором встановлена сторонами тривалістю 50 років (п.7.1. Договору в новій редакції, а.с.55 т.1). Додаток 1 графік погашення кредиту викладено в новій редакції, який є невід`ємною частиною додаткової угоди (а.с.57-61 т.1). Додаткова угода підписана [PERSON] .. На а.с.64-65 т.3 міститься письмове повідомлення від 03.10.2008 року, направлене позивачем на адресу [PERSON] про зміну відсоткової ставки по укладеному кредитному договору, яка з 28.11.2008 року становитиме 13,08% на рік та додано копію реєстру про відправлення [PERSON] вказаного листа, але не додано підтвердження, що вказаний лист отриманий відповідачем. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного Договору відповідач [PERSON] 31.07.2007 отримав кредит у розмірі 20000 доларів США (у гривневому еквіваленті 101 000 грн), що підтверджується меморіальним валютним ордером № 5 від 31.07.2007 року, копію якого надано суду (а.с.17 т.1), на термін до 01.08.2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (щомісячний платіж становить 249,08 доларів США), розмір яких згідно додаткової угоди збільшено до 1,09 % на місяць (щомісячний платіж становить 316,55 доларів США). Відповідно до п.3.3. Договору погашення направляється насамперед на відшкодування збитків банку (п.2.2.9, 2.3.8), потім пені, згідно розділу 4 Договору, потім комісії по кредиту, потім простроченої винагороди, потім прострочених відсотків і лише потім простроченої заборгованості за кредитом. Відповідно до п.5.4. Договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань передбачених Договором більш ніж на 30 днів банк змушений звернутись до суду, а позичальник при таких обставинах зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 26.01.2015 року заборгованість по кредитному договору становить у загальній сумі 23 915, 09 дол. США, яка складається з наступного (а.с.39 т.1): 20 278, 61 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 232,18 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 131,04 доларів США - заборгованість з комісії за користуванням кредитом; 134,44 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором; а також штрафи відповідно до п.5.4. Договору: 1138,81 доларів США - штраф (процентна складова). 250 грн - штраф (фіксована частина). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 11.03.2021 року, яке набрало законної сили 12.04.2021 року у справі №699/967/18 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору та іпотечного договору недійсними. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування. Згідно п.п.2.3.3. Договору у разі порушення позичальником [PERSON] зобов`язань, передбачених Договором, позивач має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісій, відсотків за користування кредитом, виконання інших зобов`язань за Договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором. Оскільки відповідач [PERSON] мав прострочену заборгованість за кредитом, враховуючи приписи ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України, у зв`язку із порушенням відповідачами зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, позивач пред`явив вимогу про дострокове повернення суми кредиту. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі 310/11534/13ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). На а.с.11 т.1 міститься письмове повідомлення банку від 18.02.2015 року, адресоване відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про погашення заборгованості по кредитному договору, у зв`язку з чим припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку. Пунктом 7.3 кредитного договору визначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека домоволодіння по [ADDRESS] , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором. Крім цього, для забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань перед позивачем за Договором (з урахуванням внесених до нього змін) було укладено окремі договори поруки між банком із [PERSON] та [PERSON] від 27.04.2011 року, предметом яких є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року та додаткової угоди до кредитного договору від 22.04.2011 року, зокрема кредитор на вказану дату надав боржнику [PERSON] кредит у сумі 27 343,48 доларів США, які боржник повинен повернути з 31.07.2007 року по 31.07.2027 року включно з щомісячним погашенням такого згідно графіку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.09 % за місяць, у період: з 21 по 28 число кожного місяця, а також сплатити винагороду, пеню (а.с.18-21 т.1). За положеннями ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Однак, як вбачається із матеріалів справи, збільшення процентної ставки за кредитом в даному випадку (з 0,92% на місяць на 1,09% на місяць) відбулося шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору 27.04.2011 року та цього ж числа були укладені договори поруки. Відповідно до договорів поруки, укладених із [PERSON] та [PERSON] , останні, як поручителі відповідають перед банком за виконання зобов`язань за Договором в тому ж розмірі, що і боржник [PERSON] , включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п.2 договору поруки). У випадку невиконання боржником зобов`язань за Договором, боржник і поручитель (кожний окремо) відповідають перед банком як солідарні боржники (п.4 договорів поруки). У випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого Договором, банк направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання (п.5 договору поруки). Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі банку, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 договору поруки (п.6 договору поруки). Відповідно до п.12 вказаного Договорів поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Договором. Відповідно до ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У даних договорах поруки додаткова (субсидіарна) відповідальність не встановлена. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У даному випадку сторони визначили строки припинення обох порук , яким є закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Повідомлення про дострокове повернення кредиту, сплату інших платежів відповідно до кредитного договору та договорів поруки направлено відповідачам 18.02.2015 року (т.1, а.с.11), а з даним позовом позивач звернувся до суду 08.04.2015 року. Тобто, поруки, надані [PERSON] та [PERSON] не припинені і позивач вправі був пред`явити вказаний позов до обох поручителів,

Outcome: partial