Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

25.01.2018 заявник [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області, з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту належності довідок про підтвердження наявного трудового стажу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що свій трудовий стаж розпочав з 01.09.1988 з навчальних курсів в ПТУ № 106 Радянського району, м. Макіївка, крім того з 14.06.1999 по 08.04.2001 працював в ОП «Шахта ім. Кірова» ДП «Макіїввугілля», а також з 18.07.1989 по 03.09.1989 на шахті «Ясиновська - Глибока» ДП «Макіїввугілля». 26.01.2017, згідно наказу № 55 його було звільнено із служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" у зв'язку з захворю\-ванням - за рішенням медичної комісії про непридатність для служби в по\-ліції. У січні 2017 заявник звернувся в управління пенсійного фонду з ме\-тою оформлення пенсії, для чого йому необхідно було пред'явити усі необхідні документи разом з трудовою книжкою. За час роботи за місцем колишнього проходження служби в м. Макіївка, усі документи знаходилися безпосередньо в цьому населено\-му пункті, але у зв'язку із загостренням обстановки в зоні АТО і у зв'язку з тим, що м. Макіївка була захоплена непідконтрольній Україні військовими формуваннями, заявник вимушений був покинути своє місто, де і залишилися усі документи, що знаходяться в його особистій справі за місцем про\-ходження служби. Заявником частково були відновлені документи, які пі\-дтвердили трудовий стаж, навчання, також перебування в ОВС МВС України. Однак до теперішнього часу не підтверджено факт того, що він дійсно працював з 14.06.1999 по 08.04.2001 в ОП «Шахта ім. Кірова» ДП «Макіїввугілля» та з 18.07.1989 по 03.09.1989 на шахті «Ясиновська - Глибока» ДП «Макіїввугілля». При цьому у нього залишилася завірена належним чином копія трудової книжки та довідки, які видані обособленим підрозділом «Шахта Ясиновська - Глибока» ДП «Макіїввугілля», обособленим підрозділом «Шахта ім. Кірова» ДП «Макіїввугілля», тобто видані невизнаною Україною " ДНР". Так до теперішнього часу йому так і не нарахова\-на пенсія, з урахуванням його трудового стажу. У зв'язку з викладеним, він вимушений звернутися до суду, щоб встановити юридичний факт належності цих довідок. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив встановити факт належності довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії (а.с. 35). Заінтересована особа: Державне підприємство " Макіїввугілля"було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; заінтересованою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні; заперечень проти задоволення заяви, клопотань про розгляд справи у їх відсутності заінтересованою особою висловлено не було (а.с. 34). Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON], відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] народився [INFO] року в м.Макіївка Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS](а.с.8-9), взятий на облік як особа, що переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення фактичне місце перебування якого за адресою: [ADDRESS] Донецької області, про свідчить копія довідки від 25.10.2016 № 28300(а.с.10). Відповідно до записів в трудовій книжці, виданої 18.07.1989 на ім'я заявника [PERSON], 18.07.1989 він зарахований на посаду електрослюсаря чергового з ремонту обладнання 111 розряду на поверхні шахти Ясиновська-Глубока; 14.06.1999 гірничим робітником ДВАТ шахти ім. С.М. Кірова(а.с.11-16). З копії довідки № 117 від 17.02.2017, яка видана обособленим підрозділом «Шахта Ясиновська - Глибока» ДП «Макіїввугілля», вбачається, що [PERSON] працював з 18.07.1989 року по 03.09.1989 року на шахті «Ясиновська - Глибока» ДП «Макіїввугілля» на посаді електрослюсаря чергового з ремонту обладнання 111 розряду на поверхні шахти «Ясиновська- Глибока» та копії довідки № 76 від 22.02.2017, яка видана обособленим підрозділом «Шахта ім. Кірова» ДП «Макіїввугілля», відповідно до якої [PERSON] працював з 14.06.1999 року по 08.04.2001 року на «Шахті ім. Кірова» ДП «Макіїввугілля» на посаді гірничого робітника очисного забою «Шахта ім. Кірова»(а.с.18,20). Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією України та законами України. Зокрема, на право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, що передбачено ст.46 Основного закону України. З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2017 заявник звернувся до Управління Пенсійного фонду України Донецької області в м. Красний Лиман з заявою стосовно зарахування стажу. Згідно відповіді Управління № 42/П-19-01-06 від 15.05.2017, у пенсійного фонду відсутні законні підстави для врахування стажу на призначення пенсії на пільгових вимогах, оскільки на документах, а саме в довідках № 11 від 17.02.2017 та № 76 від 22.02.2017 надані [PERSON] до заяви, зазначена адреса: м. Макіївка, тобто вони видані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження(а.с.17). Вирішуючи питання встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності заявнику довідок № 117 від 17.02.2017, яка видана обособленим підрозділом «Шахта Ясиновська - Глибока» ДП «Макіїввугілля» та № 76 від 22.02.2017, яка видана обособленим підрозділом «Шахта ім. Кірова» ДП «Макіїввугілля», суд виходить з наступного. Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року(згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно доЗакону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Місто Макіївка віднесено до населених пунктів, у яких тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а, відтак, і до тих, які визнано тимчасово окупованими територіями. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77,78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності документу, виданого на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту, що має юридичне значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України, щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 315 ЦПК України. З огляду на викладене та ту обставину, що для оформлення та отримання пенсії на території України є об'єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить встановлення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, на підставі ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності йому довідки № 117 від 17.02.2017, яка видана обособленим підрозділом «Шахта Ясиновська - Глибока» ДП «Макіїввугілля» та довідки № 76 від 22.02.2017, яка видана обособленим підрозділом «Шахта ім. Кірова» ДП «Макіїввугілля», що передбачено ч.1 ст. 315 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved