Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS], що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключення відомостей про неї з особового рахунку на квартиру; зобов'язати третю особу ТОВ "Абонент ХХІ" внести відповідні зміни до особового рахунку на квартиру. В обґрунтування своїх вимог позивачі в позовній заяві зазначили, що вони є власниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є сестрою [PERSON], і зареєстрована в квартирі позивачів з 30.08.2011 року. Однак відповідач, з моменту реєстрації в їх квартирі не проживає, не приймає участі у витратах на утримання квартири. Будь-яких перешкод вони відповідачу в користуванні житловим приміщенням не створювали, та відповідач із відповідними заявами до ТОВ «Крона» і Дніпровського РВ не зверталася. На теперішній час місце проживання відповідача їм не відомо. У зв'язку з наведенимини обставинами вважають, що відповідач втратила право у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явилися, письмово просили суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Дніпровського РВ у місті Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без представника ГУ ДМС України у Дніпропетровській області. Представник третьої особи ТОВ "Абонент ХХІ", в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без їх представника. Відповідач в судові засідання у справі повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі по справі [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані позивачі з 15.06.1993 року та відповідач яка є сестрою [PERSON], з 30.08.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06.12.1994 р. (а.с. 12), особовим рахунком на квартиру № [NUMBER] (а.с. 13) та довідкою про склад сім'ї ТОВ "Інфо-Ком" (а.с. 14). З моменту реєстрації і до теперішнього часу відповідач у квартирі позивачів за адресою: [ADDRESS], не проживає, за місцем реєстрації до житлово-експлуатаційної організації чи міліції з приводу вчинення їй перешкод у проживанні чи користуванні житловим приміщенням не зверталася, що підтверджується актом про не проживання ТОВ "Крона-Сервіс 3" від 20.07.2015 року (а.с. 15), листом Дніпровського ВП Дніпродзержинського відділу ГУНП МВС України в Дніпропетровській області № 38.2/15-1386 від 04.12.2015 року (а.с. 25). З уразуванням викладеного суд вважає встановленим факт добровільного не проживання відповідача з моменту її реєстрації вквартирі позивачів, без будь-яких поважних причин, та за відсутності вчинення їй будь-яких перешкод у проживанні, вибувши на інше постійне місце проживання. На момент пред'явлення позову минуло більше 4-х років як відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації в квартирі позивачів, тому відповідно до ст.405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачем зберігається його право на користування квартирою позивачів. Інших домовленостей між відповідачем і позивачами, як власниками квартири, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК). Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням, суд визнає обґрунтованими, надані позивачами докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем її права на проживання у квартирі позивачів, тому позов підлягає задоволенню в цій частині в повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині встановлення порядку виконання рішення суду, а саме, де позивачі просять суд зазначити в резолютивній частині рішення, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Щодо позовних вимог позивачів про зобов'язання ТОВ "Абонент ХХІ" внести відповідні зміни до особового рахунку на квартиру, суд вважає їх необгрунованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду про визнання особи втратившою право у користуванні житловим приміщенням є підставою для внесення відповідних змін до особового рахунку на квартиру та додаткового зобов'язання судом ТОВ "Абонент ХХІ" не потребує. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача по справі на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial