Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та підтримав зустрічний позов. [PERSON] пояснив, що після укладення шлюбу із позивачкою, він їздив на заробітки. [PERSON] визнав, що передав суми які вказує позивачка, а також привіз ще 1000 доларів США. Автомобіль „Мерседес", який був куплений ним до шлюбу із позивачкою, [PERSON] продав за 13900 доларів США. Автомобіль „Рено" [PERSON] купив під час шлюбу з позивачкою за 14000 доларів США, з них 12000 доларів США були отримані від продажу автомобіля „Мерседес", а 2000 доларів США [PERSON] позичив у [PERSON] і повернув цей борг після продажу автомобіля „Рено". [PERSON] продав автомобіль „Рено" за 13900 доларів США. На автомобілі „Рено" [PERSON] надавав послуги з перевезення вантажів. Перед продажем автомобіля „Мерседес" [PERSON] проводив ремонт цього автомобіля загальною вартістю 800 доларів США і розрахувався за цей ремонт за рахунок коштів отриманих від продажу автомобіля. На заробітках [PERSON] заробляв біля 1000 доларів на місяць. Під час спільного проживання сторін їм також давала гроші мати [PERSON] [PERSON] після продажу автомобіля „Мерседес" позичив 6000 доларів США отриманих від продажу цього автомобіля [PERSON] і останній повернув їх для купівлі автомобіля „Рено". Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відсутні докази, які б підтверджували , що сторони мали спільні кошти. [PERSON] мав автомобіль „Мерсердес", який купив до шлюбу за власні кошти. Після продажу автомобіля „Мерседес" [PERSON] зберігав ці кошти і за них купив автомобіль „Рено". За час спільного життя сторін [PERSON] не міг заробити 15000 доларів США. Сім'я сторін не мала таких доходів. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що у [PERSON] до шлюбу із нею був автомобіль „Мерседес", який [PERSON] продав у жовтні 2015 року. За яку суму був проданий цей автомобіль [PERSON] не знає. [PERSON] був винен кошти за ремонт цього автомобіля. Після продажу автомобіля „Мерседес" залишилось від 6000 до 8000 доларів США. За ці гроші сторони вирішили посадити полуниці, ремонтували майстерню і проводили ремонт будинку. В кінці січня 2016 року [PERSON] виїхав за межі України на заробітки і повернувся в липні 2016 року. [PERSON] перераховував позивачці кошти на банківську картку. Всього [PERSON] перерахував трьома сумами біля 4400 - 4700 доларів США. Крім того, [PERSON] привіз кошти з собою коли повернувся додому. В подальшому [PERSON] на заробітки не їхав. Сторони витрачали кошти на лікування дитини і ремонт житла. У вересні 2016 року сторони купили автомобіль „Рено" за 15000 - 15300 доларів США. Для купівлі цього автомобіля [PERSON] позичав ще 2700-2800 доларів США. Цей борг вони повернули під час шлюбу. При народженні дитини [PERSON] отримала матеріальну допомогу в сумі 10300 гривень і в подальшому отримувала по 860 гривень на місяць. Від продажу автомобіля „Мерседес" [PERSON] подарував 3000 доларів США брату і 1500 доларів США заплатив за ремонт автомобіля. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що сторони за спільні кошти купили автомобіль „Рено". Відповідач у 2015-2016 роках працював і заробив кошти на цей автомобіль. Позивачка доглядала за дитиною і тому не мала самостійного заробітку. Автомобіль „Рено" купили за 15000 доларів США. Після розірвання шлюбу між сторонами відповідач намагався продати цей автомобіль за 13900 доларів США. [PERSON] продав цей автомобіль без згоди позивачки. Тому представник позивачки вважає, що з [PERSON] на користь позивачки слід стягнути 187040 гривень. Представник позивачки визнає, що [PERSON] мав автомобіль „Мерседес" який належав йому особисто, але кошти отримані від продажу автомобіля „Мерседес" сторони витратили, а автомобіль „Рено" купили за інші кошти. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 лютого 2014 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказані обставини стверджуються копію рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2017 року по справі №723/36/17, копією свідоцтва про народження [PERSON] виданого 08 липня 2014 року. До укладення шлюбу [PERSON] купив автомобіль „MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI" 2008 року виготовлення, державний номер [NUMBER], який був його особистою приватною власністю. Після 08 жовтня 2015 року [PERSON] продав цей автомобіль і отримав не менше 6000 доларів США. Цю обставину визнала позивачка. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що кошти отримані від продажу автомобіля „MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI", державний номер [NUMBER], були витрачені сторонами. У вересні 2016 року [PERSON] придбав автомобіль „RENAULT MAGNUM 400" 2005 року виготовлення , державний номер [NUMBER]. Для придбання цього автомобіля [PERSON] витратив 6000 доларів США отримані від продажу автомобіля „MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI". Решта коштів які були витрачені для придбання цього автомобіля були спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Після розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] продав автомобіль „RENAULT MAGNUM 400", державний номер [NUMBER], і отримав від продажу 13900 доларів США. Вказана обставина визнана сторонами. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що 2000 доларів США [PERSON] позичив у [PERSON] і повернув цей борг після продажу автомобіля „RENAULT MAGNUM 400". В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] подарував 3000 доларів США брату і 1500 доларів США заплатив за ремонт автомобіля, а також докази того, що сторони витрати 6000 доларів США отримані від продажу автомобіля „MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI" на поточні потреби , а не на придбання автомобіля „RENAULT MAGNUM 400", державний номер [NUMBER]. Враховуючи визнані сторонами обставини, а саме що від продажу автомобіля „MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI" [PERSON] отримав 6000 доларів США, під час шлюбу [PERSON] заробив 5700 доларів США, 2000 доларів США для придбання автомобіля [PERSON] взяв у борг, а внаслідок продажу автомобіля „RENAULT MAGNUM 400", державний номер [NUMBER] , [PERSON] отримав 13900 доларів США, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. Зокрема статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, суд вважає, що кошти в сумі 6000 доларів США витрачені сторонами на придбання автомобіля „RENAULT MAGNUM 400" 2005 року виготовлення, державний номер [NUMBER] були особистими коштами [PERSON] і відповідно частка цього автомобіля вартістю 6000 доларів США була особистою приватною власністю [PERSON] Решта коштів за які був приданий вищевказаний автомобіль були спільною сумісною власністю подружжя і відповідно кошти отримані від реалізації цієї частки є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Таким чином, враховуючи, що [PERSON] продав автомобіль „RENAULT MAGNUM 400" 2005 року виготовлення , державний номер [NUMBER] та не передав позивачці 1/2 частину коштів отриманих від продажу частини такого автомобіля, яка була їх спільною сумісною власністю, відповідач порушив права позивачки. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 1/2 частку коштів отриманих ним від реалізації частки автомобіля „RENAULT MAGNUM 400" 2005 року виготовлення, яка була спільною сумісною власністю сторін. Офіційний курс гривні щодо долара США станом на 13 лютого 2018 року становить 2684,0367 гривень за 100 доларів США. Згідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином, кошти отримані від реалізації частки автомобіля, яка була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], становлять 7900 доларів США (13900-6000=7900). 1/2 частина від цієї суми становить 3900 доларів США, тобто 106019 гривень 46 копійок за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення суду (3900 Х 2684,0367 гривень за 100 доларів США=106019 гривень 46 копійок). Суд вважає, що зустрічний позов слід задовольнити частково. Суд вважає, що особистою приватною власністю [PERSON] слід визнати грошові кошти в сумі 6000 доларів США, як отримані ним внаслідок реалізації частки вартості автомобіля „Renault Magnum 400", 2005 року випуску, яка була особистою приватною власністю [PERSON] Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, пропорційно розміру задоволених позовних вимог на [PERSON] слід покласти судовий збір в сумі 1060 гривень 19 копійок. Пропорційно розміру задоволених зустрічних позовних вимог на [PERSON] слід покласти судовий збір в сумі 1544 гривні 68 копійок. Внаслідок зустрічного зарахування сума судового збору, яку слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], становить 484 гривні 49 копійок. Суд відхиляє як докази покази свідків [PERSON] та [PERSON] виходячи із наступного. Згідно до ч.1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Отже, якщо договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] повністю не виконувався сторонами у момент його вчинення, такий договір належало вчинити у письмовій формі. Договір купівлі-продажу укладений при продажу автомобіля „MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI" також належало вчиняти у письмовій формі. Таким чином, рішення суду в частині обставин, що стосуються цих договорів, не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Суд відхиляє як доказ вартості автомобіля „Renault Magnum 400" копію договору купівлі - продажу автомобіля „Renault Magnum 400" від 03 травня 2017 року, оскільки сторони визнали, що ринкова вартість автомобіля „RENAULT MAGNUM 400" 2005 року виготовлення , державний номер [NUMBER] на момент його продажу [PERSON] склала 13900 доларів США. На підставі ст.ст. 57, 60 СК України, ст. ст. 206, 218, 533 ЦК України,

Outcome: partial