Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю посилаючись на те, що з 05 жовтня 2007 року зареєстрований та проживає у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно [PERSON] за усною домовленістю купив у [PERSON] , який помер [INFO] . Враховуючи, що починаючи з 2007 року [PERSON] безперервно та відкрито володіє житловим будинком, є добросовісним набувачем нерухомого майна, у зв`язку з чим, на його думку, він має право отримати майно у власність за набувальною давністю. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву, відповідно до якої позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно даних комунального підприємства Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації за вих.№107/04-02-03 від 16 березня 2021 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року по даних паперових носіїв інформації бюро наявний запис про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Маломечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 05 листопада 2008 року. Крім того, переходів права власності до 31 грудня 2012 року не здійснювалося(а.с.27). Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено даними свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Маломечетняської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 14 жовтня 2012 року(а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із спадкової справи №36/2013(а.с.31-55), [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини(а.с.32). Даними довідки, виданої Маломечетнянською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області встановлено, що [PERSON] продав житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , в 2007 році [PERSON] без документів на право власності(а.с.14). [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , з 05 жовтня 2007 року по теперішній час, що підтверджено даними довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Маломечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 05 жовтня 2007 року(а.с.5). За даними технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого відділом технічної інвентаризації ДП "Еверест" 23 вересня 2020 року на замовлення [PERSON] , житловий будинок побудований у 1991 році(а.с.7-11). Відповідно до положення ч.4 ст.41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положення ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з її власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги до його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять років з часу спливу позовної давності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав". При вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Аналізуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що [PERSON] відкрито та добросовісно володіє нерухомим майном, а саме - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 05 жовтня 2007 року, тобто більше 14 років. Зазначене нерухоме майно позивач за усною домовленістю придбав у [PERSON] , однак письмового договору купівлі-продажу не було складено. У зв`язку з відсутністю письмової угоди та її нотаріального посвідчення, право власності на дане нерухоме майно не зареєстроване за позивачем. На даний час [PERSON] помер. Згідно заяви, яку надіслав відповідач [PERSON] встановлено, що він не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] .. Зважаючи на доведеність факту добросовісності, відкритості та безперервності володіння позивачем протягом 14 років нерухомим майном, відсутність попереднього власника або його правонаступника, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги про визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю.

Outcome: approved