Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Братської селищної ради Братського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Універсальна товарна біржа "Віконт-Т", про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В своєму позові позивач зазначає, що 22 вересня 1998 року універсальною товарною біржею "Віконт-Т" було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Договір в цей же день був зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за № 3-81. Згідно п. 2 Договору, вказаний житловий будинок з будівлями належав продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Братською державною нотаріальною конторою Миколаївської області за реєстровим № 30/97 від 18.06.1998 року, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за реєстром № 1533 від 19.06.1998 року. Між сторонами була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода була виконана. На виконання угоди [PERSON] передав [PERSON] обумовлену ними суму вартості будинку та вселився до будинку. За умовами правочину, згідно п. 10 вищезазначеного договору купівлі-продажу вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а тому в подальшому договір нотаріально посвідчений не був. В даний час виникло питання щодо оформлення субсидії на комунальні послуги і позивач дізнався, що вказаний договір купівлі-продажу, не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на житловий будинок, оскільки відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, посвідчити договір в нотаріальній конторі [PERSON] не має можливості, оскільки як йому відомо [PERSON] померла, тому вжити заходи досудового врегулювання спору неможливо. Позивач до суду звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 22 вересня 1998 року універсальною товарною біржею "Віконт-Т" було зареєстровано договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , договір в цей же день в журналі реєстрації біржових угод за № 3-81(а.с. 5). Право власності на вказаний житловий будинок [PERSON] зареєстрував в КП "Возенесенське МБТІ", реєстровий номер 1533, відповідно до реєстраційного напису від 23.09.1998 року (а.с. 6). Зобов`язання по договору позивачем було виконано в повному обсязі: він сплатив оговорену суму - 3000 грн. за купівлю вказаного майна, а відповідач віддав всі документи на будинок та ключі від нього. [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] (а.с. 19). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилася (а.с. 24-26). При оформлені субсидії позивач дізнався, що вказаний договір не оформлений нотаріально та не являється документом, який засвідчує право власності на житловий будинок. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу будинку було укладено 22 вересня 1998 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу № 3-81 від 22.09.1998 року, укладеним на універсальній товарній біржі "Віконт-Т"; крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved