Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

В вересні 2021 року адвокат Леонтенко В.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 212, вчинений 28 грудня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторінгс" заборгованість у розмірі 244213,46 грн. В обґрунтування вказали, що 28.12.2020 року приватним нотаріусом Виноградовою В.Ю. за заявою відповідача ТОВ "ФК "Факторінгс" було вчинено виконавчий напис № 212 про стягнення боргу з позивача [PERSON] у сумі 244213,46 грн. за Договором "Кредитування комерційного транспорту" № 8/2007/980-677226-МБ22-21КА від 08.10.2007 року, який укладено між [PERSON] та АТ "Комерційний банк "Надра". 16.02.2021 року приватним виконавцем Важною О.В. відкрито виконавче провадження № 64536364 з примусового стягнення заборгованості з [PERSON] за вищезазначеним виконавчим написом. Вважають, що виконавчий напис вчинений з порушеннями, а саме: на момент звернення до приватного нотаріуса, передбачений законом строк позовної давності сплив; перед зверненням до нотаріуса відповідач не звертався до боржника з вимого про погашення боргу; нотаріусу не було надано документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Крім того, виконавчий напис складено за борговим документом за яким існував спір між [PERSON] та ПАТ "Комерційний банк "Надра". Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області розглянуто цивільну справу за позовом ПАТ "Комерційний банк "Надра" та ухвалено рішення про солідарне стягнення з позивача та її чоловіка [PERSON] на користь ПАТ "Комерційний банк "Надра" заборгованості за кредитним договором № 8/2007/980-677226-МБ22-21КА від 08.10.2007 року в сумі 618386,63 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 03.04.2015 року та фактично виконане за рахунок реалізації предмета застави. Також зазначає, що виконавчий напис вчинено без дотримання Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та всупереч ст.87,88 Закону України "Про нотаріат", викладений повністю на спеціальному бланку, а не на оригіналі документа чи його дублікаті, що встановлює заборгованість. З урахуванням наведеного просили стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви - 908 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 26000 грн. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Сторони отримали ухвалу про відкриття провадження у справі, однак відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, треті особи не надали письмові пояснення. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.10.2007 року між ВАТ Комерційний банк "Надра" та [PERSON] укладено Договір "Кредитування комерційного автотранспорту" № 8/2007/980-677226-МБ22-21КА (а.с.11-15). Відповідно до п.1.1. Договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 193 500 грн. в порядку і на умовах, визначених Договором. Відповідно до п.1.1.4. Договору банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 07.10.2012 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2014 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-677226-МБ22-21КА від 08.10.2007 року в сумі 618386,63 грн. Рішення суду не оскаржено та набрало законної сили 03.04.2015 року (а.с.25-27). 08 травня 2020 року між ПАТ Комерційний банк "Надра" та ТОВ "ФК "Факторінгс" було укладено договір № GL2N78546 про відступлення прав вимоги, згідно якого, до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8/2007/980-677226-МБ22-21КА від 08.10.2007 року (а.с. 17-19). 28.12.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 212 яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Факторінгс" заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-677226-МБ22-21КА від 08.10.2007 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.01.2018 року по 20.12.2020 року, сума заборгованості складає 244213,46 грн. в тому числі: 178258 грн. основного боргу та 65955,46 грн. - проценти. Розмір плати, сплачений стягувачем у розмірі 2442,13 грн. підлягає стягненню з боржника. (а.с.8). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжаю О.В. від 16.02.2021 року було відкрито виконавче провадження № 64536364 з виконання виконавчого напису № 212, виданого 28.12.2020 року приватним нотаріусом Виноградовою В.Ю. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Факторінгс" заборгованості у розмірі 246655,59 грн. (а.с. 23-24). Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Виходячи з положень ст.87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі». Відповідач ТОВ "ФК "Факторінгс" своїм правом на подання відзиву не скористалися, а отже доводи позивача щодо відсутності безспірності заборгованості не спростовані, а тому слід вважати, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису існувала спірна заборгованість перед стягувачем. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки. Відповідно до Договору "Кредитування комерційного автотранспорту" № 8/2007/980-677226-МБ22-21КА від 08.10.2007 року строк погашення кредиту - 07.10.2012 року, а як вбачається з виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться з 20.01.2018 року по 20.12.2020 року, тобто поза межами строку позовної давності. Крім того, наявність судового рішення від 22.12.2014 року, яким вже було стягнуто заборгованість за цим же кредитним договором, в тому числі за тілом кредиту, за відсотками, пенею та штрафами на загальну суму 618386,83 грн., свідчить про те. що нотаріус не переконався у наявності заборгованості саме у заявленому розмірі, а також у її безспірності. З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржуваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору № 100921 від 10.09.2021 року, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом Леонтенко В.В., згідно умов якого вартість послуг становить 26000 грн., авансовий платіж становить 13000 грн. Позивачем також надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 39 від 10.09.2021 року, згідно якої [PERSON] сплатила адвокату грошові кошти у сумі 13 000 грн. (а.с.31-33). Всупереч ст.137 ЦПК України, позивачем до суду не надано будь-яких інших доказів на підтвредження понесених витрат на оплату послуг адвоката, зокрема детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved