Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державної Казначейської Служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний виконавець Павлоградського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої державним виконавцем, уточнивши позовні вимоги при розгляді справи по суті, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 56070,48 грн., як залишок боргу за виконавчим листом, та в рахунок моральної шкоди 100\~000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до постанови від 10.09.2001 року державним виконавцем відділу ДВС Павлоградського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-1677 виданого 04 вересня 2001 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] загальної суми 87\~612,44 грн., та на даний час зазначене виконавче провадження продовжує знаходитися на примусовому виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у державного виконавця Кошеварової О. А. До теперішнього часу державним виконавцем рішення суду не виконано в повному обсязі. Тому залишок боргу за виконавчим листом повинен бути стягнутий з держави. Крім того, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.02.2016 року була визнана незаконною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] щодо невиконання ним вищезазначеного виконавчого листа та зобовязано державного виконавця здійснити перевірку майнового стану боржника. Внаслідок незаконної бездіяльності державного виконавця позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях і переживаннях, так як тривалий час він був позбавлений можливості користуватися грішми, які стягнуті за рішенням суду. Спричинену моральну шкоду він оцінює в 100\~000,00 грн. У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення до суду, відповідно до яких вважав, що відповідач не може відповідати за борговими зобовязаннями інших осіб, а також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, так як не передбачені діючим законодавством. Державний виконавець у судовому засіданні також просив у задоволення позову відмовити на підставі наданих письмових запереченнях, до змісту яких вважав, що примусові виконавчі дії за вищезазначеним листом здійснюються відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови від 10.09.2001 року державним виконавцем відділу ДВС Павлоградського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-1677 виданого 04 вересня 2001 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] загальної суми 87\~612,44 грн., та на даний час вищезазначене виконавче провадження продовжує знаходитися на примусовому виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у державного виконавця Кошеварової О.А. Сторонами не заперечується той факт, що на час розгляду справи вищезазначене рішення суду виконано частково на суму 22\~121,43 грн. Доводи представника позивача про те, що залишок боргу за виконавчим листом повинен бути стягнутий з держави суд вважає безпідставними, так як наявне стягнення стосується боржника за виконавчим листом - [PERSON], та не може бути перекладено на Державну Казначейську Службу України, як на боржника за цими правовідносинами. Тому, у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 56070,48 грн., як залишок боргу за виконавчим листом, слід відмовити. Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Оскільки, заявляючи позовні вимоги, позивач посилається на завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу». Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України підставою для застосування відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Як вбачається з ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.02.2016 року судом була визнана незаконною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] щодо невиконання ним вищезазначеного виконавчого листа та зобовязано державного виконавця здійснити перевірку майнового стану боржника. З\~\~урахуванням роз'яснень передбачених п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",\~\~відповідно\~\~до\~\~якого\~\~розмір відшкодування\~\~моральної (немайнової) шкоди має визначатись судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності та справедливості (ст. 23 ЦК).\~\~\~\~\~\~ Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.\~\~\~\~ З урахуванням конкретних обставин справи, глибини та тяжкості моральних страждань позивача, наслідків незаконної бездіяльності державного виконавця, суд вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача є сума 1 000,00 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial