Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

В травні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до військової частини [NUMBER] , третя особа: квартирно-експлуатаційний відділ про визнання недійсним рішення житлової комісії про зняття з квартирного обліку та зобов`язання поновлення на квартирному обліку, мотивуючи тим, що 13.05.2021 року вона отримала виписку з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 12.05.2021 року, згідно якої було вирішено зняти її з квартирного обліку у зв`язку з тим, що вона була звільнена з лав Збройних сил України по закінченню контракту. Вона не погоджується з даним рішенням, вважає його незаконним. Вона, старший солдат в запасі, має вислугу 29 років 00 місяців 04 днів, на квартирному обліку перебувала в загальній черзі з 29.05.1995 року та першочерговій черзі (учасник бойових дій) з 11.01.2016 року в складі 3-х осіб. У неї вислуга в Збройних силах України понад 20 років. Отримує пенсію з 29.12.2020 року. Вид пенсії: за вислугу років. Згідно з наказом командира в/ч [NUMBER] від 28.12.2020 року № 282 РС вона звільнена з військової служби у запас відповідно до підпункту «а», пункту 2 частини 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «к» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 28.12.2020 року за № 340 її було виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік до Білоцерківського ОМВК Київської області. Житловою площею за рахунок МОУ не забезпечена. Отже, позивач, вислуга на військовій службі якого більше 20 років, учасник бойових дій, має право на одержання житла для постійного проживання, повинен перебувати на квартирному обліку. Просила суд визнати рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] м. Біла Церква, яке оформлено протоколом № 8 від 12.05.2021 року про зняття [PERSON] та членів її сім`ї з квартирного обліку недійсним та зобов`язати\~ військову частину [NUMBER] м. Біла Церква поновити [PERSON] та членів її родини на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] м. Біла Церква в загальну чергу з 29.05.1995 року, в першочергову чергу з 11.01.2016 року (а.с. 1-3). Ухвалою судді від 21 травня 2021 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання\~ на 17 червня 2021 року (а.с. 20-2 ). 16 червня 2021 року за вх. № 28243 судом отримано відзив, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви [PERSON] до військової частини [NUMBER] відмовити у повному обсязі (а.с. 25-2 ). Ухвалою суду від 17 червня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 липня 2021 року (а.с. 36-37). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача, надав пояснення аналогічні викладеним в ній, просив вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Відповідач в/ч [NUMBER] в судове засідання свого представник не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, яке отримано 07.07.2021 року про розгляд справи\~ в Білоцерківському міськрайонному суді 21.07.2021 року о 10 годині 00 хвилин. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, враховуючи неведене, суд приходить до висновку, що відповідач в/ч [NUMBER] про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином та завчасно. Заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Липовенко Ю.О. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та просила відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Згідно з наказом командира в/ч [NUMBER] від 28.12.2020 року № 282 РС [PERSON] звільнена з військової служби у запас відповідно до підпункту «а», пункту 2 частини 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «к» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Наказом командира військової частини [NUMBER] від 28.12.2020 року за № 340 [PERSON] \~ було виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік до Білоцерківського ОМВК Київської області (а.с. 7). З Витягу з послужного списку старшого солдата військової служби за контрактом [PERSON] , остання призвана на військову службу за контрактом Білоцерківським ОМВК Київської області\~ 24.12.1991 року (а.с. 8). З Витягу з протоколу № 39 від 11.01.2016 року засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] вбачається, що старший солдат [PERSON] була зарахована першочергову чергу з 11.01.2016 року, як учасник бойових дій, склад сім`ї 2 особи (а.с. 6). Крім того, в вищевказаному Витягу зазначено про перебування [PERSON] в загальній черзі з 29.05.1995 року. З Витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 12.05.2021 року за № 8, вирішено зняти [PERSON] старшого солдата з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням по закінченню строку контракту (а.с. 4). Звертаючись до суду з виказаною позовною заявою позивач [PERSON] вважає, що такі діє відповідача є незаконними, тому повинена бути поновленою на квартирному обліку, так як має вислугу на військовій службі більше 20 років, є учасником бойових дій, а тому має право на одержання житла для постійного проживання. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтями 34, 37 ЖК УРСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання. Встановлено, що позивач [PERSON] житловою площею за рахунок МОУ не забезпечена. Згідно Довідки про місце проживання та склад сім`ї від 16.12.2020 року, виданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради [PERSON] , остання проживає і місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 35,2 кв.м, складається з однієї кімнати житловою площею 17,7 кв.м. В даному приміщенні зареєстровано 3 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1941 року народження (а.с. 9). Отже, як встановлено вище, вислуга років позивача в Збройних силах України понад 20 років, та вона являється учасником бойових дій. Перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій\~ громадян ГУПФУО в Київській області і отримує пенсію за вислугу років з 29.12.2020 року призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених в військової служби, та деяких інших особі» (а.с. 10). Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою. Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з абзацом 1 частини першої статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок. Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (пунктом 9 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"). Аналогічні положення закріплені також і в пункті 29 Порядку. При цьому дія пункту 9 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку. Пунктом 30 Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. Пунктом 3 Порядку встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Відповідно до абзацу 1 пункту 2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла. Згідно з пунктом 2.19 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, які не зазначені в абзаці 1 пункту 2.17 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.18 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, наведені норми цієї Інструкції також передбачають підстави для залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, з огляду на його звільнення у запас у зв`язку з закінченням строку дії контракту та наявністю у нього більше 20 років календарної вислуги. Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК Української РСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 10 вересня 2020 року в справі № 359/5527/19 (провадження № 61-9539св20). Вказане також узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06 червня 2018 року в справі № 752/5881/15-ц (провадження № 14-169цс18). Така ж правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 683/2271/18, провадження № 61-17465св19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки позивача було поставлено на квартирний облік в загальній черзі з 29.05.1995 року, та постановка на квартирний облік відбувалася згідно з чинним законодавством на той час і дане рішення не було оскаржено, а отже рішення відповідача про зняття позивача з квартирного обліку з підстави його звільнення у запас по закінченню строку контракту є безпідставним. При проходженні позивачем служби та при постановці її на квартоблік діяв Наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до\~\~ Положення про порядок забезпечення жилою площею Збройних Силах України», відповідно до п. 37 військовослужбовці,\~ які перебувають\~ на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла. Якщо такий військовослужбовець обирає для проживання після звільнення з військової служби, з урахуванням існуючого порядку прописки, інший населений пункт, відповідний командир військової частини, за проханням військовослужбовця за 3 роки до звільнення у запас або у відставку за віком, подає до військового комісаріату і квартирно-експлуатаційної частини району необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання житла. На підставі повідомлення КЕЧ району про зарахування такого військовослужбовця до черги на отримання житла у військовому комісаріаті він знімається з квартирного обліку за останнім місцем служби. Він, також, може скористатися правом отримати житло після звільнення з військової служби від виконавчих комітетів місцевих Рад народних депутатів відповідно до чинного законодавства. Зазначений Наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до\~\~ Положення про порядок забезпечення\~\~ жилою площею Збройних Силах України»\~ втратив чинність 10.11.2006 року. В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99 зазначено, зокрема, що за загальновизнаним принципом права, закони та\~ інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити про те, що положення вищезазначеної Інструкції\~ порушують конституційні права позивача, визначені частиною 3 статті 22 та частиною 1 статті 58 Конституції України. Частиною 3 статті 22 Конституції України визначена вимога, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частиною 1 статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Так, аналізуючи правовідносини між позивачем та військовою частиною [NUMBER] , а також законодавство, що їх регулювало та регулює, суд робить висновок, що відповідач\~ по відношенню до позивача, при вирішенні питання про зняття її з квартирного\~ обліку, застосував Закон, яким звужено зміст та обсяг існуючих прав і свобод військовослужбовця старшого солдата [PERSON] , та була допущена зворотна дія закону у часі. Окрім цього, у Витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 12.05.2021 року за № 1475 «Про затвердження протоколу житлової комісії військової частини від 12 травня 2021 року № 8», яким виключено з квартирного обліку старшого солдата [PERSON] у зв`язку зі звільненням по закінченню строку контракту,\~ містяться посилання на Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ від 31.07.2018 року. Згідно п. 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ від 31.07.2018 року військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. У розділі 6 пункту 2 вищевказаної Інструкції, військово службовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР. В пункті 21 зазначеного розділу, зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Тобто, Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ від 31.07.2018 року також передбачає, що військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Як встановлено та вищезазначено, на час звільнення позивача зі служби після закінчення строку контракту, остання мала вислугу більше 20 років, тому остання мала право залишитися на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] до одержання житла.\~\~\~\~\~\~\~ Отже, з врахуванням приписів вищенаведених правових норм, суд вважає за можливе визнати недійсним рішення житлової комісії В/Ч А-2167 від 12.05.2021 року про зняття позивача з квартирного обліку, оскільки вона зареєстрована у м. Біла Церква, перебуває на військовому обліку в Білоцерківському ОМВК, житлом для постійного проживання не забезпечена, має вислугу більше 20 років, тому підстави для зняття її з квартирного обліку, на які послався відповідач, були відсутні. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved