Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Новоград-Волинський завод сільгоспмашин» про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. Позивач зазначив, що з січня 2007 року по 14 жовтня 2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. З 2012 року відповідач почав порушувати законодавство про оплату праці в звязку з чим з відповідача за рішенням суду було стягнуто недонараховану заробітну плату. В день звільнення відповідач не провів повний розрахунок та не виплатив середній заробіток. Оскільки дії відповідача щодо невиплати належної йому заробітної плати є неправомірними, то позивач вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, в зв'язку з перенесеними ним душевними стражданнями, яку він оцінює у розмірі 20000 грн. Ухвалою суду від 27.05.2015 року за заявою позивача закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги в частині стягнення моральної шкоди з підстав викладених у позові та просив задовольнити позов в цій частині. Представник відповідача позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не визнав вважав їх безпідставними та просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з 11.01.2007 року по 14.10.2014 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ "Новоград-Волинський завод сільгоспмашин", що підтверджується записами в трудовій книжці (копія а. с. 4). При звільненні відповідачем не виплачено належну йому заробітну плату. За рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11.12.2014 року на користь позивача було стягнуто недонараховану заробітну плату, крім того за рішенням цього ж суду від 07.08.2014 року було стягнуто ненараховану заробітну плату (а. с.3, 28-29 ). Таким чином, оскільки позивачем в судовому засіданні доведено факт порушення відповідачем проведення розрахунку у визначені законом строки суд, виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України, вважає, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, а тому вважає, що є підстави для стягнення компенсації цієї шкоди. В той же час, враховуючи принцип розумності та справедливості, обставини справи, суд вважає, що достатнім розміром на відшкодування компенсації моральної шкоди є 500 грн.

Outcome: partial