Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину та зобов'язання вчинити дії, де просив суд: визнати договір про надання споживчого кредиту № 11168488000 від 12.06.2007 року, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 11168488001, та додаткові угоди до нього, укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], недійсними з моменту їх вчинення; визнати договір про надання споживчого кредиту № 11168493000 від 12.06.2007 року та додаткові угоди до нього, укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], недійсними з моменту їх вчинення; визнати договір іпотеки № 56718 від 12.06.2007 року на житловий будинок загальною площею 82,9 кв.м, житловою площею 48,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрований у реєстрі за №№ 3532, 3533 - недійсним та правовідносини припиненими за іпотечним договором; визнати договір іпотеки № 3730-3 від 12.06.2007 року на земельну ділянку загальною площею 0,0926 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрований у реєстрі за №№ 3534, 3535 - недійсним та правовідносини припиненими за іпотечним договором; визнати договір поруки № 120504 від 12.06.2007 року та додаткові угоди до нього, укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], недійсними з моменту їх вчинення; визнати договір поруки № 120505 від 12.06.2007 року та додаткові угоди до нього, укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], недійсними з моменту їх вчинення; зобов'язати Реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області зняти заборону на відчуження об'єктів нерухомого майна іпотеки шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключення з Державного реєстру іпотек реєстраційних записів щодо обтяження об'єктів нерухомого майна та заборони їх відчуження іпотеки майна, внесених на підставі договорів іпотеки № 56718 та № 3730-3 від 12.06.2007 року, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], вчинивши відповідні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» подати до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, а останню спонукати зняти обтяження вказаних об'єктів нерухомого майна та заборони їх відчуження; провести реституцію з урахуванням всіх платежів за оскаржуваним кредитним договором та надати позивачу розстрочку в оплаті до 12.06.2019 року включно. У подальшому [PERSON] змінював підстави своїх вимог та збільшував їх обсяг, остаточно просив суд: визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та додаткові угоди до нього № 1 від 28.02.2009 року та № 2 від 31.03.2009 року, застосувавши наслідки недійсності цих правочинів та зобов'язавши публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняти від [PERSON] суму залишкової заборгованості з урахуванням вже сплачених грошових коштів по даному договору рівними платежами щомісячно до 12.06.2019 року включно; визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 111698493000 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»; визнати недійсним договір іпотеки № 56718 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3532, відповідно до якого предметом іпотеки є жилий будинок загальною площею 82,9 кв. м, житловою площею 48,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], застосувавши наслідки недійсності цього правочину та зобов'язавши Реєстраційну службу Києво-Святошинського РУЮ Київської області припинити заборону відчуження жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладену відповідно до договору іпотеки від 12.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3532, та внесену 12.06.2007 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним записом № 5121025, а також припинити іпотеку жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], внесену 12.06.2007 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою до Державного реєстру іпотек за реєстраційним записом № 5120994 у зв'язку з посвідченням приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] договору іпотеки від 12.06.2007 року за реєстровим № 3532; визнати недійсним договір іпотеки № 3730-3 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3534, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка загальною площею 0,0926 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], застосувавши наслідки недійсності цього правочину та зобов'язавши Реєстраційну службу Києво-Святошинського РУЮ Київської області припинити заборону відчуження земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладену відповідно до договору іпотеки від 12.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3534, та внесену 12.06.2007 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним записом № 5121077, а також припинити іпотеку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], внесену 12.06.2007 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою до Державного реєстру іпотек за реєстраційним записом № 5121047 у зв'язку з посвідченням приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] договору іпотеки від 12.06.2007 року за реєстровим № 3534; визнати недійсним договір поруки № 120504 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та додаткові угоди до нього № 1 від 28.02.2009 року та № 2 від 31.03.2009 року; визнати недійсним договір поруки № 120505 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та додаткові угоди до нього № 1 від 28.02.2009 року та № 2 від 31.03.2009 року. Свої остаточні позовні вимоги позивач мотивував тим, що 12.06.2007 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11168488000. Відповідно до п. 1.1 даного договору йому АКІБ «УкрСиббанк» було надано кредит у сумі 140 000 доларів США, що станом на час отримання кредиту відповідно до курсу НБУ складало 707 000 грн. З огляду на п. 1.2.2 згаданого правочину кредит було надано йому на термін до 12.06.2018 року. Як визначено у п. 1.4 договору, цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на споживчі цілі та заставу власного майна заставодавця. 28.02.2009 року позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було підписано додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11168488000, якою було визначено кінцевий термін повернення кредиту - 12.06.2019 року та погоджено новий графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. Також позивачем та банком було погоджено у даній додатковій угоді, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме № 11168488000, так і реєстраційний номер договору у системі обліку Банку, а саме № 11168488001. 31.03.2009 року позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» знову було підписано додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001), якою було перенесено строки сплати процентів за договором. На виконання вказаного кредитного договору [PERSON] банку було за весь період перераховано 57 690,93 доларів США та 99 348,28 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Також на виконання вимог п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», було укладено договір іпотеки № 56718 від 12.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3532, відповідно до якого предметом іпотеки є жилий будинок загальною площею 82,9 кв. м, житловою площею 48,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. У зв'язку з посвідченням такого договору іпотеки приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] було накладено заборону відчуження предмету іпотеки за реєстровим № 3533, а також Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було внесено про це 12.06.2007 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний запис за № 5121025, контрольна сума Б3ВГД881Г5, та до Державного реєстру іпотек реєстраційний запис № 5120994, контрольна сума 37238594БО. Окрім цього, на виконання вимог п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», було укладено договір іпотеки № 3730-3 від 12.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3534, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка загальною площею 0,0926 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. У зв'язку з посвідченням такого договору іпотеки приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] було накладено заборону відчуження предмету іпотеки за реєстровим № 3535, а також Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було внесено про це 12.06.2007 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний запис за № 5121077, контрольна сума 017Г447Е22, та до Державного реєстру іпотек реєстраційний запис № 5121047, контрольна сума АДГД206БЕ7. Окрім вказаного, на виконання пунктів 1.2.7 вище вказаних договорів іпотеки 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 111698493000, згідно з яким банк зобов'язався надати йому, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (кредитні кошти) у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 1 556,66 грн. та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, зазначених у договорі. При цьому транш надається позивачу кожного календарного року, починаючи з наступного року з дати укладання договору для страхування предметів іпотеки. За використання кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі траншу, процентна ставка становить 18,5 %, після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Знову ж таки, зазначений договір про надання споживчого кредиту № 111698493000 від 12.06.2007 року було забезпечено вже вказаними вище договорами іпотеки від 12.06.2007 року. Поруч із цим, на виконання вимог п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», було укладено договір поруки № 120504 від 12.06.2007 року. У подальшому 28.02.2009 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 120504 від 12.06.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що сума кредитного договору - 119 591,45 доларів США, що дорівнює еквіваленту 920 854,17 грн. за курсом НБУ, процентна ставка - 13% річних, кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 12.06.2019 року. 31.03.2009 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 120504 від 12.06.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що сплата процентів, нарахованих згідно з умовами договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01.02.2009 року по 28.02.2009 року здійснюється позичальником в період з 01.03.2011 року по 12.03.2011 року згідно з умовами Договору. Також на виконання вимог п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», було укладено договір поруки № 120505 від 12.06.2007 року. У подальшому 28.02.2009 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 120505 від 12.06.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що сума кредитного договору - 119 591,45 доларів США, що дорівнює еквіваленту 920 854,17 грн. за курсом НБУ, процентна ставка - 13% річних, кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 12.06.2019 року. 31.03.2009 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 120505 від 12.06.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що сплата процентів, нарахованих згідно з умовами договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01.02.2009 року по 28.02.2009 року здійснюється позичальником в період з 01.03.2011 року по 12.03.2011 року згідно з умовами Договору. Відповідно до вказаних договорів поруки з урахуванням додаткових угод до них поручителі [PERSON] та [PERSON] зобов'язались перед банком відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов'язань перед банком, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року. У момент укладання договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року та договору про надання споживчого кредиту № 111698493000 від 12.06.2007 року позивач вважав, що положення, вказані у них не являються завідомо невигідними йому, так як повністю довіряв банку як професіональному надавачу споживчих послуг у сфері кредитування, проте у січні 2014 року ним від Києво-Святошинського районного суду Київської області було отримано пакет документів, серед яких були позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод у здійсненні права власності, виписка по його кредитному рахунку та розрахунок заборгованості. З вказаних документів [PERSON] дізнався, що зарахування платежів іде за такою схемою, що він, як позичальник, після внесення протягом 58 місяців кредитних коштів залишився винним банку у 1,4 рази більше суми самого кредиту. На даний час, як стверджує позивач, він взагалі не розуміє, чи йшли сплачені ним раніше кошти і на погашення кредиту за договором про надання споживчого кредиту № 111698493000 від 12.06.2007 року, чи вони були спрямовані лише на погашення кредиту за договором про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року. Зі слів [PERSON], до моменту звернення банку з позовом до нього він не міг про це знати, оскільки всупереч вимогам законодавства банком не було йому повідомлено сукупні вартості вказаних кредитних договорів, внаслідок чого він невірно уявляв умови та порядок погашення кредиту та вважав, що місячні платежі, які вносились ним, банк розподіляв в рівних частках як на погашення суми кредиту, так і на відсотки, при чому по обом договорам. На даний час позивач має глибоке переконання, що умови зазначених кредитних договорів є несправедливими по відношенню до нього, а також такими, що призводять до істотного порушення його прав та обов'язків, з огляду на наступне. Так позивач вказує, що, дійсно, при укладенні кредитних договорів на його думку вони відповідали його інтересам, укладалися ним з метою досягнення певної мети та з врахуванням його інтересів. Проте, [PERSON] переконаний, що з огляду на вимоги законодавства, умови кредитування, які були реально встановлені в договорі про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року, не відповідали його реальному волевиявленню та вимогам закону, так як банк приховав від нього під час укладення кредитного договору повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів його в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку він сплатив би йому, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Більш того, його не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе саме він. Стосовно договору про надання споживчого кредиту № 11168493000 від 12.06.2007 року, то у ньому взагалі не було повідомлено йому, як стверджує позивач, кінцеву сукупну вартість кредиту. На думку позивача, у Законі України «Про захист прав споживачів» чітко визначено, що обов'язкові для споживача умови договору, з якими він не був ознайомлений перед укладанням правочину, є у будь-якому разі несправедливими. Отож, як посилається [PERSON], законодавцем прямо передбачено, що у разі ненадання споживачу необхідної для здійснення свідомого вибору інформації під час пропонування продукції підприємницька практика у будь-якому разі є такою, що вводить в оману. При цьому позивач зіслався на визначення в Українському тлумачному словнику (http://ukrainian_explanatory.academic.ru/108151/%D0%BE%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D0%B0), де «омана» означає, в тому числі, стан людини, коли вона помилково сприймає що-небудь уявне за дійсне. З урахуванням всього зазначеного вище [PERSON] вважав, що договір про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року є недійсним, оскільки його положення є несправедливими, а дії банку до його укладання були такими, що ввели його в оману та призвели до помилки з його боку щодо обсягу його прав та обов'язків за кредитним договором, так як всупереч вимогам законодавства банком не була надана йому повна, доступна та розгорнута інформація щодо сукупної вартості кредиту, щодо методики, яка використовується для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення ним заборгованості за кредитом, отриманим в іноземній валюті, та процентами за користування ним, а також не було його попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе він, а не банк. Більш того, на думку позивача, даний кредитний договір в частині сукупної вартості кредиту та графіку платежів, який являється невід'ємною частиною цього правочину, не відповідає вимогам законодавства (п.п. 3.1, 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808). З аналогічних підстав [PERSON] вважав недійсним і договір про надання споживчого кредиту № 111698493000 від 12.06.2007 року. Поруч із цим, на думку позивача, так як згадані договори про надання споживчого кредиту є недійсними, то в силу ст. 216 ЦК України є недійсними і додаткові угоди до них. Також [PERSON] стверджував, що так як основне зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року є недійсним, то є й недійсними договори іпотеки та поруки, якими було забезпечено його виконання, а також додаткові угоди до них. На цій підставі позивач вважав, що з огляду на недійсність кредитного договору та договорів, укладених для забезпечення його виконання, слід застосувати наслідки недійсності цих правочинів: здійснити перерахунок отриманих ним від банку коштів в кредит та сплачених ним сум в рахунок погашення кредиту, а також зняти всі заборони, накладені у зв'язку з укладанням договорів іпотеки, що буде гарантувати забезпечення прав власника відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України. З огляду на вимоги законодавства позивач вважав, що реалізацію застосування наслідків недійсності договорів іпотеки жилого будинку та земельної ділянки, які знаходяться: [ADDRESS], слід покласти на Реєстраційну службу Києво-Святошинського РУЮ Київської області. Окрім зазначеного, [PERSON], посилаючись на 217 ЦПК України, стверджував, що, так як сума, яку необхідно йому буде повернути у зв'язку з реституцією, буде для нього у разі одноразового платежу непосильною, тому змушений просити суд розстрочити її виплату рівними платежами до 12.06.2019 року включно, як і було передбачено оспорюваним ним договором, що буде відповідати часовим очікуванням банку. Окрім цього, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.02.2014 року було об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: Реєстраційна служба Києво-Святошинського РУЮ Київської області, [PERSON], [PERSON], про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину та зобов'язання вчинити дії та цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], Державної реєстраційної служби України, третя особа: [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод у здійсненні права власності. Так, у грудні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], Державної реєстраційної служби України, третя особа: [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод у здійсненні права власності. Свої вимоги ПАТ «Дельта Банк» обґрунтувало тим, що 12.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11168488000, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 140 000 доларів США, який він зобов'язався повернути у повному обсязі у строк до 12.06.2018 року або достроково зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. 28.02.2009 року позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11168488000, якою було визначено кінцевий термін повернення кредиту - 12.06.2019 року та погоджено новий графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. Також позивачем та банком було погоджено у даній додатковій угоді, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме № 11168488000, так і реєстраційний номер договору у системі обліку Банку, а саме № 11168488001. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 82,9 кв.м, житловою площею 48,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку загальною площею 0,0926 га, що знаходиться за цією ж адресою (договори іпотеки № 56718 та № 3730-3 від 12.06.2007 року). Вказані предмети іпотеки належать іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 05.10.1978 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4192 та Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 087298, виданого Софіївсько-Борщагівською сільською радою 03.10.2000 року. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у порядку, визначеному законом, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав на зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк». 08.12.2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «УкрСиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 26.06.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 177 900,25 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 1 421 956,70 грн. На думку ПАТ «Дельта Банк», з огляду на вимоги законодавства та наявність заборгованості [PERSON] є всі підстави для визнання права власності за банком на предмети іпотеки, припинення права власності на них за іпотекодавцем та зобов'язання Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ здійснити реєстрацію цих прав за ПАТ «Дельта Банк». Також ПАТ «Дельта Банк» вважало, що у зв'язку з тим, що власник спірного майна втратив право користування ним та право володіння, усі мешканці та члени сім'ї власника також втратили таке право, що є підставою для їх виселення. З огляду на наведене та посилаючись на норми закону, ПАТ «Дельта Банк» просило суд: у рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 177 900,25 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 1 421 956,70 грн., за договором про надання споживчого кредиту № 11168488001 від 12.06.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанком» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок загальною площею 82,9 кв.м, житловою площею 48,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку загальною площею 0,0926 га, що знаходиться за цією ж адресою, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмету іпотеки у власність та визнання за ним права власності на це майно на підставі договорів іпотеки № 56718 та № 3730-3 від 12.06.2007 року, укладених між АКІБ «УкрСиббанком» та [PERSON]; зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на будинок загальною площею 82,9 кв.м, житловою площею 48,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку загальною площею 0,0926 га, що знаходиться за цією ж адресою, за ПАТ «Дельта Банк», припинити право власності іпотекодавця [PERSON] на будинок загальною площею 82,9 кв.м, житловою площею 48,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку загальною площею 0,0926 га, що знаходиться за цією ж адресою; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]; виселити з будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою. Поруч із цим, у квітні 2014 року треті особи у справі за позовом [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - звернулись до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: Реєстраційна служба Києво-Святошинського РУЮ Київської області, [PERSON], про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину. Свої вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтували посиланнями та доводами, аналогічними тим, які були викладені у позові [PERSON]. З огляду на наведене та посилаючись на норми закону, [PERSON] та [PERSON] просили суд: визнати недійсним договір іпотеки № 56718 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3532, відповідно до якого предметом іпотеки є жилий будинок загальною площею 82,9 кв. м, житловою площею 48,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], застосувавши наслідки недійсності цього правочину та зобов'язавши Реєстраційну службу Києво-Святошинського РУЮ Київської області припинити заборону відчуження жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладену відповідно до договору іпотеки від 12.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3532, та внесену 12.06.2007 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним записом № 5121025, а також припинити іпотеку жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], внесену 12.06.2007 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою до Державного реєстру іпотек за реєстраційним записом № 5120994 у зв'язку з посвідченням приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] договору іпотеки від 12.06.2007 року за реєстровим № 3532; визнати недійсним договір іпотеки № 3730-3 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3534, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка загальною площею 0,0926 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], застосувавши наслідки недійсності цього правочину та зобов'язавши Реєстраційну службу Києво-Святошинського РУЮ Київської області припинити заборону відчуження земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладену відповідно до договору іпотеки від 12.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3534, та внесену 12.06.2007 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним записом № 5121077, а також припинити іпотеку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], внесену 12.06.2007 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою до Державного реєстру іпотек за реєстраційним записом № 5121047 у зв'язку з посвідченням приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] договору іпотеки від 12.06.2007 року за реєстровим № 3534; визнати недійсними договір поруки № 120504 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та додаткові угоди до нього № 1 від 28.02.2009 року та № 2 від 31.03.2009 року; визнати недійсними договір поруки № 120505 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та додаткові угоди до нього № 1 від 28.02.2009 року та № 2 від 31.03.2009 року. Представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовим клопотання розглядати справу без участі його та його довірителя, позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив позов задовольнити, а в позові ПАТ «Дельта Банк» відмовити, у судових засіданнях, у яких брав участь, стосовно задоволення вимог [PERSON] та [PERSON] не заперечував. Представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання теж не з'явився, звернувся до суду з письмовим клопотання розглядати справу без його участі, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підтримав, просив позов задовольнити, попередньо звертався до суду з письмовим запереченням проти позовів [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON], а також із заявою про застосуванням строків позовної давності до вимог [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання свого представника не направило, про день, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, причини неявки свого представника та позицію щодо позовів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду не повідомило. Представник Державної реєстраційної служби України у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, подав суду письмові заперечення проти позову ПАТ «Дельта Банк», де зазначив про передчасність вимог, так як договори та/або рішення суду являються підставами для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим просив відмовити у позові ПАТ «Дельта Банк» до Державної реєстраційної служби України. [PERSON], який також являється представником [PERSON], в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовими клопотаннями розглядати справу без участі його та [PERSON], свої позовні вимоги, а також вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити, а в позові ПАТ «Дельта Банк» відмовити. Представник Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ в судове засідання теж не з'явився, подав суду письмові заперечення проти позову [PERSON], де зазначив, що його вимоги не вмотивовані та не мають правового обґрунтування, у зв'язку з чим просив відмовити у позові [PERSON] в частині вимог до Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ, а також клопотав про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, які були надані протягом розгляду справи, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] повинні бути задоволені частково, а вимоги ПАТ «Дельта Банк» - не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11168488000, відповідно до п. 1.1 якого йому АКІБ «УкрСиббанк» було надано кредит у сумі 140 000 доларів США, що станом на час отримання кредиту відповідно до курсу НБУ складало 707 000 грн. З огляду на п. 1.2.2 згаданого правочину кредит було надано на термін до 12.06.2018 року. Як визначено у п. 1.4 договору, цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на споживчі цілі та заставу власного майна заставодавця. 28.02.2009 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було підписано додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11168488000, якою було визначено кінцевий термін повернення кредиту - 12.06.2019 року та погоджено новий графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. Також [PERSON] та банком було погоджено у даній додатковій угоді, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме № 11168488000, так і реєстраційний номер договору у системі обліку Банку, а саме № 11168488001. 31.03.2009 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» знову було підписано додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001), якою було перенесено строки сплати процентів за договором. З урахуванням наданих суду копій меморіальних ордерів та заяв на видачу готівки позичальнику [PERSON] за кредитним договором № 11168488000 від 12.06.2007 року, банком було видано готівкових коштів на суму 138 496,86 доларів США. З огляду на надані суду платіжні документи, на виконання спірного кредитного договору [PERSON] банку було за весь період перераховано 57 690,93 доларів США та 99 348,28 грн., що з урахуванням курсу НБУ на час здійснення [PERSON] проплат у загальній сумі становить 11 738,07 доларів США. А отже, на даний час [PERSON] згідно зі спірним кредитним договором було сплачено банку у загальному 69 429,00 доларів США. Також на виконання вимог п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 56718 від 12.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3532, відповідно до якого предметом іпотеки є жилий будинок загальною площею 82,9 кв. м, житловою площею 48,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. У зв'язку з посвідченням такого договору іпотеки приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] було накладено заборону відчуження предмету іпотеки за реєстровим № 3533, а також Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було внесено про це 12.06.2007 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний запис за № 5121025, контрольна сума Б3ВГД881Г5, та до Державного реєстру іпотек реєстраційний запис № 5120994, контрольна сума 37238594БО. Окрім цього, на виконання вимог п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 3730-3 від 12.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3534, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка загальною площею 0,0926 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. У зв'язку з посвідченням такого договору іпотеки приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] було накладено заборону відчуження предмету іпотеки за реєстровим № 3535, а також Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було внесено про це 12.06.2007 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний запис за № 5121077, контрольна сума 017Г447Е22, та до Державного реєстру іпотек реєстраційний запис № 5121047, контрольна сума АДГД206БЕ7. Окрім вказаного, на виконання пунктів 1.2.7 вище вказаних договорів іпотеки 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 111698493000, згідно з яким банк зобов'язався надати йому, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (кредитні кошти) у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 1 556,66 грн. та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, зазначених у договорі. При цьому транш надається позивачу кожного календарного року, починаючи з наступного року з дати укладання договору для страхування предметів іпотеки. За використання кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі траншу, процентна ставка становить 18,5 %, після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Документальне підтвердження щодо надання [PERSON] кредитних коштів за договором № 111698493000 від 12.06.2007 року та повернення їх позичальником у матеріалах справи відсутнє. Зазначений договір про надання споживчого кредиту № 111698493000 від 12.06.2007 року було забезпечено вже вказаними вище договорами іпотеки від 12.06.2007 року. Поруч із цим, на виконання вимог п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 120504 від 12.06.2007 року. У подальшому 28.02.2009 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 120504 від 12.06.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що сума кредитного договору - 119 591,45 доларів США, що дорівнює еквіваленту 920 854,17 грн. за курсом НБУ, процентна ставка - 13% річних, кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 12.06.2019 року. 31.03.2009 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 120504 від 12.06.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що сплата процентів, нарахованих згідно з умовами договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01.02.2009 року по 28.02.2009 року здійснюється позичальником в період з 01.03.2011 року по 12.03.2011 року згідно умов Договору. Також на виконання вимог п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 120505 від 12.06.2007 року. У подальшому 28.02.2009 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 120505 від 12.06.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що сума кредитного договору - 119 591,45 доларів США, що дорівнює еквіваленту 920 854,17 грн. за курсом НБУ, процентна ставка - 13% річних, кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 12.06.2019 року. 31.03.2009 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» уло укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 120505 від 12.06.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що сплата процентів, нарахованих згідно з умовами договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01.02.2009 року по 28.02.2009 року здійснюється позичальником в період з 01.03.2011 року по 12.03.2011 року згідно умов Договору. Відповідно до вказаних договорів поруки з урахуванням додаткових угод до них поручителі [PERSON] та [PERSON] зобов'язались перед банком відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов'язань перед банком, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав на зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк». 08.12.2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «УкрСиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. Зважаючи на листи ПАТ «Дельта Банк» від 21.10.2013 року та список згрупованих рекомендованих відправлень з поштовою відміткою 13.02.2013 року, у лютому та жовтні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» надсилало [PERSON] та [PERSON] повідомлення про заборгованість. Доказів отримання вказаних листів суду надано не було. Як вбачається з матеріалів справи, а точніше з поштового повідомлення про вручення, [PERSON] та [PERSON] отримали позов ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмети іпотеки з вказівкою на заборгованість та її розрахунок 08.01.2014 року. Станом на 26.06.2013 року за розрахунками банку за спірним кредитним договором у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 177 900,25 доларів США. З огляду на визначення в Українському тлумачному словнику (http://ukrainian_explanatory.academic.ru/108151/%D0%BE%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D0%B0), «омана» - стан людини, коли вона помилково сприймає що-небудь уявне за дійсне. Відповідно до висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 1/7 від 16.01.2015 року, проведеної на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2014 року: - надання банком АКІБ «УкрСиббанк» попередньої інформації споживачу [PERSON] про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладанням договорів про надання споживчого кредиту № 11168488000 від 12.06.2007 року та № 111698493000 від 12.06.2007 року документально не підтверджується; - надання банком АКІБ «УкрСиббанк» інформації споживачу [PERSON] про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту під час укладання договорів про надання споживчого кредиту № 11168488000 від 12.06.2007 року та № 111698493000 від 12.06.2007 року документально не підтверджується; - графік погашення кредиту (який є невід'ємною частиною договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 від 12.06.2007 року) та графік погашення кредиту, який наведено у додатковій угоді № 1 від 28.02.2009 року (до договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 від 12.06.2007 року) не відповідають вимогам, встановленим Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, щодо надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; - розмір щомісячного платежу по сплаті відсотків за користування кредитом, враховуючи умови договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 від 12.06.2007 року ( щодо сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних) та вимоги Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, який позичальник [PERSON] повинен сплачувати банківській установі наведено у додатку № 1 до даного висновку, згідно з яким, у свою чергу, щомісячний платіж за графіком погашення кредиту, встановленим у спірному кредитному договорі, значно відрізняється (заменшений) від реального, так як у ньому не враховано та не показано суму відсотків, а також інші платежі, які повинен споживач сплачувати за користування отриманим ним кредитом; - підрахунок визначення кількості днів за рік для сплати відсотків за користування кредитом чинним законодавством України прямо не регулюється. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17.05.1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (пункти 9, 13, 14 преамбули зазначеної Директиви). Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядкуукладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України (в редакції на час укладання спірних правочинів): зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зважаючи на ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зважаючи на зміст ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до статті 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Зважаючи на п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Згідно з ч. 2 ст. 593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З огляду на ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ст. 1052 ЦК України передбачено, що у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт. Арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобов'язання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно. Арешт на майно, накладений відповідно до частини другої цієї статті, підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом. Визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. З огляду на ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. У ст. 11 Закону України «Про іпотеку» вказано, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Стаття 33 даного Закону визначає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі № 6-124цс13). За правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в кредитному договорі повинно зазначатися: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Як визначено ч. 1, п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно з ч.ч. 5-7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Зважаючи на ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. У ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. З огляду на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Пунктом 74 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. У відповідності до пп. 1 п. 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. З огляду на п.п. 2.1-2.4, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). У разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну. Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Відповідно до п.п. 3.1-3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808, Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. У п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808, визначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. З врахуванням правової позиції Верховного суду України (постанова Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»), до відносин, що виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг (зокрема, про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг) для задоволення власних побутових потреб громадян, яким і є Позивач, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на висновки Верховного Суду України, вказані у п. 11 Постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як вбачається з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). У відповідності до рекомендацій, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається зі змісту висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 1/7 від 16.01.2015 року, надання банком АКІБ «УкрСиббанк» попередньої інформації споживачу [PERSON] про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладанням, а також під час укладання договорів про надання споживчого кредиту № 11168488000 від 12.06.2007 року та № 111698493000 від 12.06.2007 року документально не підтверджується, графік погашення кредиту (який є невід'ємною частиною договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 від 12.06.2007 року) та графік погашення кредиту, який наведено у додатковій угоді № 1 від 28.02.2009 року (до договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 від 12.06.2007 року) не відповідають вимогам, встановленим Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, щодо надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, розмір щомісячного платежу за графіком погашення кредиту, встановленим у спірному кредитному договорі, значно відрізняється (заменшений) від реального, так як у ньому не враховано та не показано суму відсотків за користування кредитом, які повинен споживач сплачувати за користування отриманим ним кредитом. Докази на підтвердження банком повідомлення необхідної інформації споживачу [PERSON] перед та під час укладання спірних кредитних договорів судом у ході розгляду даної справи забезпечувалось, проте необхідна документації для підтвердження правомірності дій банку так і не була надана. З огляду на ці висновки, а також законодавство, яке регулює правовідносини у сфері захисту прав споживачів та надання споживчих кредитів, суд приймає доводи [PERSON] про те, що умови кредитування, які були реально встановлені в договорі про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року, не відповідали його реальному волевиявленню та вимогам закону, так як банк не надав йому під час укладення кредитного договору повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів його в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку він сплатив би йому, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, а також не попередив, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе саме споживач. Щодо договору про надання споживчого кредиту № 11168493000 від 12.06.2007 року, то суду взагалі не було надано доказів того, що у ньому було повідомлено [PERSON] про кінцеву сукупну вартість кредиту. Дійсно, законодавцем чітко визначено, що обов'язкові для споживача умови договору, з якими він не був ознайомлений перед укладанням правочину, є у будь-якому разі несправедливими. Поруч із цим, законодавцем прямо передбачено, що у разі ненадання споживачу необхідної для здійснення свідомого вибору інформації під час пропонування продукції підприємницька практика у будь-якому разі є такою, що вводить в оману. А отже, суд вважає, що договори про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року з додатковими угодами до нього та № 111698493000 від 12.06.2007 року є недійсними, оскільки їх положення є несправедливими, а дії банку до його укладання були такими, що вводили [PERSON] в оману та спонукали до помилки з боку споживача щодо обсягу його прав та обов'язків за кредитним договором, так як всупереч вимогам законодавства банком не була надана повна, доступна та розгорнута інформація щодо сукупної вартості кредиту, щодо методики, яка використовується для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом, отриманим в іноземній валюті, та процентами за користування ним, а також не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе саме споживач. Більш того, кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року в частині сукупної вартості кредиту та графіку платежів, який являється невід'ємною частиною цього правочину, не відповідає вимогам законодавства (п.п. 3.1, 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808). Щодо застосування до позовних вимог [PERSON] наслідків спливу строку позовної давності, заявленого ПАТ «Дельта Банк», то суд зважає, що єдиним беззаперечним доказом того, що його було повідомлено про його розмір заборгованості по кредиту, є поштове повідомлення про отримання кореспонденції ним від суду з позовом, де дана заборгованість вказана, датоване 08.01.2014 року. Інших належних доказів того, що [PERSON] дійсно дізнався або реально міг дізнатися про порушення своїх прав з боку банку за спірним кредитним договором, у ході розгляду справи надано не було, а тому суд не може вважати, що трирічний строк позовної давності по вимогам [PERSON] закінчився на момент його звернення до суду у січні 2014 року. У зв'язку з цим в силу ст.ст. 216, 1057-1 ЦК України суд застосовує наслідки недійсності договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року та визначає грошову суму, яка має бути повернута банку. Так, [PERSON] від ПАТ «УкрСиббанком» було отримано у кредит грошові кошти у сумі 138 496,86 доларів США. Згідно з пред'явленими суду квитанціями [PERSON] банку було повернуто по спірному кредитному договору 69 429,00 доларів США. Тобто, на час розгляду даної справи різниця між отриманими та повернутими коштами, яку ще повинен повернути банку [PERSON] складає: 138 496,86 доларів США - 69 429,00 доларів США = 69 067,86 доларів США, що станом на 24.02.2015 року за курсом НБУ становить 1 954 013,88 грн. З огляду на визнання спірного правочину недійсним, зміст ст. 217 ЦПК України та прохання [PERSON] про розстрочення повернення банку залишкової заборгованості суд приходить до висновку про можливість такої розстрочки та визначає повернення [PERSON] банку коштів у сумі 69 067,86 доларів США, що станом на 24.02.2015 року за курсом НБУ становить 1 954 013,88 грн., рівними платежами щомісячно до 12.06.2019 року включно, що відповідає кінцевому терміну повернення спірного кредиту. Стосовно договору про надання споживчого кредиту № 111698493000 від 12.06.2007 року, то суду не було надано доказів отримання [PERSON] від банку коштів за ним, а також повернення позивальником коштів банку в рахунок його погашення, у зв'язку з чим неможливо застосувати реституцію внаслідок недійсності цього правочину. Так як суд визнав основне зобов'язання недійсним, то відповідно до вимог ст. 548 ЦК України є недійсними й правочини щодо його забезпечення, а саме: договір іпотеки № 56718 від 12.06.2007 року, договір іпотеки № 3730-3 від 12.06.2007 року, договір поруки № 120504 від 12.06.2007 року, укладені між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», а також договір поруки № 120505 від 12.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», а також додаткові угоди до них. Виходячи з того, що спірні договори іпотеки є недійсним, на підставі ст. 216 ЦК України суд змушений застосувати наслідки недійсності цих правочинів та припинити заборони відчуження предметів іпотеки та самі іпотеки. Оскільки кредитодавець, як це конкретно визначено у ст. 1057-1 ЦК України, не зробив заяви про накладення арешту на майно, яке було предметом іпотеки, суд не в змозі з власної ініціативи зробити це, так як це не передбачено законом. У зв'язку з тим, що судом було встановлено, що спірні договори є недійсними, то вимоги ПАТ «Дельта Банк» не підлягають задоволенню знову ж таки з огляду на вимоги ст. 216 ЦК України, оскільки недійсні правочини не породжують ніяких наслідків, крім тих, які пов'язані з їх недійсністю. Поруч із цим, суд зважає, що спірними договорами іпотеки та поруки права та інтереси [PERSON] не були порушені, так як він не являється ні учасником цих правовідносин, ні власником заставленого майна, у зв'язку з чим задовольняє вимоги про визнання цих правочинів недійсними лише за позовом [PERSON] та [PERSON], а позов [PERSON] в цій частині залишає без задоволення. Також суд не в змозі задовольнити вимоги як [PERSON], так і [PERSON] та [PERSON] в частині щодо зобов'язання Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ вчинити дії щодо припинення заборон та іпотек, пов'язаних зі спірними договорами іпотек, так як вказаний орган і так в силу вимог п.п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчинить дії стосовно припинення обтяжень речових прав на спірне нерухоме майно на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на це нерухоме майно, що і має місце у даному випадку. Більш того, Реєстраційна служба Києво-Святошинського РУЮ не була залучена позивачами до числа відповідачів, а з власної ініціативи з огляду на процесуальні норми суд обмежений притягувати осіб до участі у справі у якості відповідачів чи співвідповідачів. Позовні вимоги як [PERSON], так і [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» по спірним договорам іпотеки, поруки та по кредитному договору про надання споживчого кредиту № 11168488000 (реєстраційний номер в системі обліку банку 11168488001) від 12.06.2007 року суд вважає неналежними, оскільки за цими договорами учасниками правовідносин є ПАТ «Дельта Банк», як правонаступник. Належним же відповідачем за позовними вимогами [PERSON] щодо договору про надання споживчого кредиту № 111698493000 від 12.06.2007 року є саме ПАТ «УкрСиббанк», так як суду не було надано доказів того, що даний банк уступив право вимоги за цим правочином ПАТ «Дельта Банк». Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] були частково доведеними в ході судового розгляду, у зв'язку з чим підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» на цій підставі не можуть бути задоволені. З огляду на результат розгляду справи суд вирішує питання щодо судових витрат у справі відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Так, за забезпечення доказів у справі [PERSON] було сплачено судовий збір 121,80 грн., а за проведення судово-економічної експертизи у даній справі - 5 910,60 грн., що вбачається з квитанцій та договору № 122 від 31.07.2014 року. За подачу позову до суду [PERSON] та [PERSON] було сплачено судовий збір 243,60 грн. кожним, що підтверджується відповідними квитанціями. З урахуванням того, що [PERSON] звертався до суду з позовом про захист його прав як споживача, в силу вимог Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів» він був звільнений від сплати судового збору, однак з огляду на те, що його позов є майновим в частині позовних вимог до ПАТ «Дельта Банк», а в частині вимог до ПАТ «УкрСиббанк» є немайновим, і суд прийшов до висновку про його часткове задоволення, слід стягнути на користь держави з ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 654 грн., а з ПАТ «УкрСиббанк» - 243,60 грн. А отже, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Дельта Банк» судові витрати: на користь [PERSON] - у розмірі 6 032,40 грн., на користь [PERSON] та [PERSON] - по 243,60 грн. кожному, на користь держави - 3 654 грн., а з ПАТ «УкрСиббанк» на користь держави - 243,60 грн. Зважаючи на вищевикладене, з огляду на рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Хартії захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17.05.1973 року № 543, Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики, ст.ст. 13, 41 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), ст.ст. 3, 15, 16, 203, 215, 216, 217, 229, 236, 514, 526, 527, 546, 548, 553, 554, 572, 575, 593, 625, 626, 628, 639, 1049, 1050, 1052, 1054, 1057-1 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 3, 11, 12, 17, 33, 35, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11, 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, п.п. 2.1-2.4, 3.1-3.2, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808,

Outcome: partial