Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

25 січня 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 12 жовтня 2011 року в сумі 25 630,97 грн. та 1762,00 грн. судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного 12 жовтня 2011 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] кредитним договором відповідач отримав кредит в розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку", а також "Тарифами Банку" складає договір про надання банківських послуг. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач зобов'язань з погашення кредиту не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2017 року у [PERSON] виникла заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" за договором №б/н від 12 жовтня 2011 року в розмірі 25630,97 грн., яка складається з наступного: 499,00 грн. - заборгованість за кредитом, 19693,18 грн. - заборгованість за процентами, 3742,08 грн. - нарахована комісія, 1696,71 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. Любешівським районним судом Волинської області 18 травня 2018 року було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково та постановлено стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 жовтня 2011 року в розмірі 23934,26 грн. та судові витрати в сумі 1762,00 грн.. Ухвалою Любешівського районного суду від 02 липня 2018 року заочне рішення від 18 травня 2018 року ухвалене по цивільній справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано та справа призначена до підготовчого судового засідання. У липні 2018 року представник відповідача звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що на день укладення кредитного договору між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк", той був неповнолітньою особою, а тому не мав повної цивільної дієздатності на укладення кредитного договору. Його батьки згоди на укладення вказаного договору не надавали. З урахуванням наведеного, просила визнати недійсним кредитний договір №б/н від 12 жовтня 2011 року, укладений між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк", з підстав передбачених статтями 203, 215 ЦК України. 29 жовтня 2018 року ухвалою суду первісний позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором об'єднаний в одне провадження із зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним. Під час судового розгляду представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом Бурець Н.С. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги за первісним позовом підтримала, не визнала зустрічного позову, прохала задовольнити заявлені вимоги позивача за первісним позовом, а в зустрічному позові просила відмовити. На її думку особистий підпис [PERSON] в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку свідчить про його згоду на укладення між ним та Банком договору на отримання кредиту у розмірі 500,00 грн. та те, що [PERSON] був ознайомлений та погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" про що свідчить його підпис. Однак, через неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачем за первісним позовом [PERSON] виникла заборгованість на загальну суму 25630,97 гривень. [PERSON] та його представник [PERSON], у поданому через канцелярію суду клопотанні, повідомили, що позивач [PERSON] не визнає позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" за первісним позовом та підтримує свої позовні вимоги за зустрічним позовом. [PERSON] в задоволенні первісного позову АТ КБ "ПриватБанк" просила відмовити, а зустрічний позов [PERSON] - задовольнити з підстав зазначених в зустрічній позовній заяві; стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу; розгляд справи проводити за відсутності позивача за зустрічним позовом та його представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про те, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом пункту 1 частини 1 статті 31 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків , зокрема, є договори та інші правочини. Пунктом 2 частини 1 статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч.1 ст.34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла 18 років (повноліття). Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 12 жовтня 2011 року відповідач за первісним позовом [PERSON] підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, проте у вказаній Анкеті не зазначено яку саме карту отримав відповідач за первісним позовом та який ліміт коштів було встановлено. Натомість у Анкеті-Заяві де мають бути внесені відомості про серію та номер паспорта вказано серію та номер свідоцтва про народження виданого Любешівським районним управлінням юстиції Волинської області. Відповідач за первісним позовом [PERSON] народився 16 липня 1996 року, тобто станом на день укладення оспорюваного кредитного договору йому виповнилось 15 років. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] ознайомився з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку та отримав кредитну картку 12 жовтня 2011 року, станом на цей день йому виповнилось 15 років, а тому він не мав повної цивільної дієздатності. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2 статті 203 ЦК України). За положеннями частини 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки договір було укладено з відповідачем за первісним позовом, який не мав повної цивільної дієздатності. Разом з тим наведені обставини є підставою для задоволення зустрічного позову та визнання кредитного договору недійсним. Доводи представника позивача за первісним позовом АТ КБ "ПриватБанк" про те, що кредитний ліміт було установлено на платіжну карту відповідача після досягнення ним повноліття не мають правового значення, оскільки кредитний договір, складовими якого є заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, був укладений в 2011 році, коли [PERSON] не мав повної цивільної дієздатності. Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Безпідставними також є посилання банку на положення п.4 ч.1 ст.32 ЦК України, яким передбачено укладання неповнолітньою особою договору банківського вкладу та розпорядження коштами, які знаходяться на вкладному рахунку, оскільки нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів. Не є переконливими доводи представника позивача за первісним позовом Бурець Н.С. про те, що у 2011 році особу позичальника, ідентифіковано під час укладання ним заяви-анкети, що в подальшому стало підставою встановлення йому у 2014 році кредитного ліміту, оскільки беззаперечною підставою для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним є саме укладення його особою яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, тобто ідентифікуючи особу [PERSON] банк зобов'язаний був переконатись у тому, що укладає договір з особою, яка має повну цивільну дієздатність. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов'язок позичальника регулярно в обов'язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Крім всього іншого, самим же позивачем за первісним позовом по справі не надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача за первісним позовом на укладення кредитного договору від 12 жовтня 2011 року. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановивши, що позичальник [PERSON] уклав кредитний договір із АТ КБ "ПриватБанк" у віці 15 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч.2 ст.203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Будь-яких доказів протилежного, заперечення на зустрічний позов АТ КБ "ПриватБанк" не надав. Аналіз вищезазначеного переконує суд в тому, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати в сумі 3704,80 грн., які складаються з: судового збору в розмірі 704,80 грн. та 3000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved