Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON], 25 серпня 2009 року позичила відповідачу [PERSON] один мільйон шістсот десять тисяч гривень, що стверджується договором позики та повинен був їх повернути до 01 вересня 2012 року. На її усні звернення до відповідача, щодо повернення отриманої позики позитивного результату не дали, відповідач відмовився добровільно погасити існуючий борг перед нею. У зв'язку з цим звертається до суду про стягнення з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 1 610 000 гривень. В ході судового розгляду справи представником позивача [PERSON] - [PERSON] подана заява про уточнення позовних вимог та просить задоволити позовні вимоги позивача шляхом звернення стягнення на нежилі приміщення літ. "И" та літ. "З-з'", що розташовані по [ADDRESS], визнавши за нею право власності на дані приміщення. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та повідомив, що на даний час виконати свій обов'язок по поверненню боргу не має можливості через відсутність коштів. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідно до Договору позики від 25 серпня 2009 року [PERSON] (Позикодавець) передала у власність [PERSON] (Позичальнику) грошові кошти в сумі 1 610 000 (один мільйон шістсот десять тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 200 000 (двісті тисяч) доларів США, встановленим на момент укладення даного договору та зобов'язався останній повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів не пізніше ніж через три роки з моменту укладення даного договору, тобто до 01 вересня 2012 року, а відповідно до п.10 цього Договору сторони домовились, що у випадку неповернення Позичальником суми позики визначено в п.1 даного договору, Позикодавець має право звернути стягнення на майно Позичальника, а саме: незакінчені будівництвом нежитлові приміщення [ADDRESS] (а.с.2). З копії Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно наданого КП "Мукачівське МБТІ та ЕО" [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить нежитлова будівля за адресою [ADDRESS] (а.с.25, 26). Відповідно до технічного паспорту на нежитлові будівлі за адресою [ADDRESS] знаходяться офісно - складські приміщення та компресорна - склад (а.с.27-33). -2- Правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, статтею 509 ЦК України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України), а статтею 546 цього Кодексу передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Приписами статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» абз. 3, 5, 7, 8, 9, 10 ст. 1: іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, а з абз. 1, 2, 3 ст. 33 цього Закону вбачається, що уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, 25 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 1 610 000 (один мільйон шістсот десять тисяч) гривень 00 копійок, які зобов'язався повернути до 01 вересня 2012 року. На даний час кошти відповідач не повернув, свій обов'язок по даному зобов'язанню виконати не має можливості, оскільки у нього відсутні кошти, що підтверджується його заявою поданою до суду від 24.02.2014 року. При укладанні Договору позики між сторонами в п.10 даного Договору було зазначено, що у випадку неповернення відповідачем суми позики -3- визначено в п.1 Договору, позивач має право звернути стягнення на майно Позичальника, а саме: незакінчені будівництвом нежитлові приміщення [ADDRESS], тобто таким чином відповідачем було надано вищевказане нерухоме майно в іпотеку, як вид забезпечення виконання зобов'язання, що залишається у його володінні і користуванні як іпотекодавця. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав умови Договору позики від 25 серпня 2009 року, а тому уточнені позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved