Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Артасівської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого 42,5 м2, житлова 10,8 м2, допоміжна 31,7 м2 з господарськими будівлями та спорудами. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилося наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] , який був зареєстрований за [PERSON] на праві колгоспного двору згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 29.06.1990 року. Відповідно до довідки Артасівської сільської ради від 17.01.2018 року № 25 станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору в [ADDRESS] були такі громадяни: [PERSON] , [PERSON] . Зазначає, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.02.2006 року, але права власності на житловий будинок вона після смерті чоловіка юридично не оформила. Враховуючи, що членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON] , їм в рівних частинах належало по 1/2 даного двору. Позивач зазначає, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але юридично не оформив, про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2018 року, видані Жовківською ДНК. Спадкоємцем майна [PERSON] є він, [PERSON] . Стверджує, що він звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі йому відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки [PERSON] такого права належним чином не оформив та не зареєстрував. А тому просить захистити його право власності на житловий будинок та задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти ухвалення рішення у його відсутності. Представник відповідача, Артасівської сільської ради Жовківського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак з Артасівської сільської ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Позиції щодо заявлених позовних вимог не висловили. Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що заперечень проти задоволення позовних вимог не має. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися, зважаючи на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, крім того подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд вважає, що наданих доказів достатньо для ухвалення правильного та законного рішення по справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку . Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії довідки № 25 від 17.01.2018 року, виданої виконкомом Артасівської сільської ради Жовківського району Львівської області, вбачається, що станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору в [ADDRESS] були такі громадяни: [PERSON] , 1928 року народження, голова двору, [PERSON] , 1928 року народження, його дружина. Відомостей про інших членів колгоспного двору станом на 15.04.1991 року з матеріалів справи не вбачається. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] були [PERSON] , 1928 року народження, голова двору, [PERSON] , 1928 року народження, його дружина, то відповідно їм належало по 1/2 частці двору. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Артасівською сільською радою Жовківського району Львівської області 22.02.2005 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей цього ж дня зроблено відповідний актовий запис за № 05. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яке видано Артасівською сільською радою 02.10.1979 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 23.09.1948 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 4. Після реєстрації одруження присвоєно прізвище чоловікові та дружині [PERSON] . З копії довідки № 152, яка видана виконкомом Артасівської сільської ради Жовківського району Львівської області 09.02.2006 року, вбачається, що гр. [PERSON] заповіту в даній сільській раді не посвідчувалось. Наведене та те, що що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався і в нотаріуса, підтверджується копією витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 3516958 від 09.02.2019 року. А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті [PERSON] відбувається за законом, так як заповіт від його імені не посвідчувався. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. А тому [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Із копії заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину від 09.02.2006 року після смерті [PERSON] , яка була подана в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області, вбачається, що факт прийняття спадщини стверджується проживанням заявниці з померлим згідно штампу в будинковій книзі. Крім того суд враховує, що спадкоємець, який прийняв частину спадщини за законом, є таким, що прийняв усю спадщину. [PERSON] державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області 09.02.2006 року видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , а саме на право на земельну частку площею 0,71 га, що перебуває у власності ТзОВ "Ранок", Жовківського району Львівської області та належало померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого Жовківською райдержадміністрацією 01.02.2006 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів 02.02.2006 року за № 2554, а 25.05.2007 року видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , а саме на майновий пай, який знаходиться у власності сільськогосподарського підприємства ТзОВ "Ранок", Жовківського району Львівської області. А тому суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , оскільки проживала з ним на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті та не заявила про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, крім того їй вже видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. З матеріалів справи не вбачається, що будь-хто інший прийняв спадщину після смерті [PERSON] . А тому суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично прийняла і спадщину, яка складається із права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . В той же час як вбачається із матеріалів справи [PERSON] юридично не зареєструвала право власності на даний житловий будинок. Наведене, зокрема, підтверджується і довідкою Комунального підприємства Львівської обласної ради "Червоноградське МБТІ", а саме те, що станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за колгоспним двором, голового якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Підлісненської сільської ради 29.06.1990 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 146 від 28.06.1990 року та записано 29.06.1990 року в реєстрову книгу за № 21. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Артасівською сільською радою Жовківського району Львівської області 20.02.2012 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 3. Ще протягом життя, а саме 13.02.2006 року, [PERSON] склала заповіт, із змісту якого вбачається, що вона на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, а також земельну ділянку, земельний пай, майновий пай, що належатиме їй на день смерті у ТзОВ «Ранок» с. Артасів заповіла у власність своєму сину [PERSON] , який проживає в селі Артасів. Даний заповіт посвідчений Нос Н. В., секретарем виконавчого комітету Артасівської сільської ради. Відомостей про зміну чи скасування даного заповіту немає. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю [PERSON] , батько- [PERSON] . Копією довідки, яка видана виконкомом Артасівської сільської ради, стверджується про те, що гр. [PERSON] дійсно проживав разом з померлою мамою [PERSON] до дня її смерті в [ADDRESS] і вели спільне господарство. А тому суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В той же час із матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що свідчить про те, що [PERSON] юридично прийняття спадщини не було оформлено. Наведене підтверджується і копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, з яких вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] є його брат [PERSON] . Спадщина складається із майна, яке належало [PERSON] , після смерті якої [PERSON] спадщину фактично прийняв, а юридично не оформив. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Артасівською сільською радою Жовківського району Львівської області 25.07.2013 року, стверджується, що [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідни актовий запис за № 08. З копії довідки, яка видана виконкомом Артасівської сільської ради 17.01.2018 року, вбачається, що від імені померлого [PERSON] заповіт в сільській раді не посвідчувався. Наведене, а також те, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався в нотаріуса підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50629070 від 22.01.2018 року. А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті [PERSON] відбувається за законом. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Тобто як у [PERSON] та [PERSON] спільні батьки, суд приходить до висновку, що вони є рідними братами. Як наслідок позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . Суд враховує, що [PERSON] звернувся в Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , земельні ділянки площею 0,8888 га, 0,6235 га, 0,4219 га, 0,2457 га, 0,0523 га, які розташовані на території Артасівської сільської ради (за межами населеного пункту) Жовківського району Львівської області. Факт прийняття спадщини позивачем після смерті брата, [PERSON] , підтверджується спільни проживанням на день смерті останнього згідно довідки Артасівської сільської ради № 23. Крім того суд враховує, що позивачу [PERSON] вже видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, [PERSON] , а саме на земельні ділянки площею 0,8888 га, 0,6235 га, 0,4219 га, 0,2457 га, 0,0523 га, які розташовані на території Артасівської сільської ради (за межами населеного пункту) Жовківського району Львівської області, які належали [PERSON] , після смерті якої [PERSON] спадщину фактично прийняв, а юридично не оформив. Як наслідо [PERSON] вважається таким, що прийняв усю спадщину після смерті свого брата [PERSON] . Внаслідок подання позивачем [PERSON] у Жовківську державну нотаріальну контору заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, [PERSON] , було зареєстровано спадкову справу № 39/2018. Суд бере до уваги, що позивачем не представлено правовстановлюючого документа на житловий будинок [ADDRESS] . В той же час суд враховує, що з матеріалів справи не вбачається інформації про те, що даний будинок перебуває в арешті, під забороною або в заставі. Суд звертає увагу, що позивачу [PERSON] листом Жовківської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області від 06.07.2018 року № 1586/01-16 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , який станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, головою якого являвся [PERSON] , померлий [INFO] , після смерті якого [PERSON] , померла [INFO] , являлася членом колгоспного двору, яка спадщину фактично прийняла, а юридично не оформила та склала заповіт на користь [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із неподанням ним оригіналу правовстановлюючого документа на житловий будинкок на померлих. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З копії технічого паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що загальна площа будинку [ADDRESS] становить 42,5 м2, житлова 10,8 м2, допоміжна 31,7 м2. При будинку є господарська будівля і споруда- літня кухня. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Слід зазначити, що діючою на час будівництва будинку постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності у громадян. Отже право власності на будинок [ADDRESS] було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого брата [PERSON] , прийняв після його смерті спадщину, оскільки проживав з ним на день його смерті. В той же час позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, який належав його братові, оскільки такий був фактично ним успадкований, що встановлено під час розгляду справи та дослідження доказів, саме через неподання правовстановлюючих документів на майно померлого. А тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого 42,5 м2, житлова 10,8 м2, допоміжна 31,7 м2 з господарською будівлею і спорудою- літньою кухнею. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] .

Outcome: approved