Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

09 червня 2017 року до Золочівського районного суду Харківської області звернувся [PERSON] з відповідним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 4,75 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Золочівської селищної ради Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] що належав останньому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] в с. Синицине Кіровського району Автономної Республіки Крим помер [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке в тому числі складається із земельної ділянки площею 4,75 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Золочівської селищної ради Харківської області. На випадок своєї смерті 22 квітня 2008 року [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Івановим М.І., відповідно до якого вищезазначену земельну ділянку він заповів [PERSON]. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 28.03.2017 [PERSON] надано додатковий строк у два місяці на прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивач звернувся з приводу прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С.Ю. Розглянувши подані документи, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С.Ю. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину з прийняттям постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова мотивована тим, що спадкоємцем не подано документів передбачених підпунктом 1.3 пункту 1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5 (надалі - Порядок), які підтверджують місце відкриття спадщини, а також відомості про осіб, які проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вважає, що за таких обставин порушено право позивача на отримання у спадок заповіданої йому земельної ділянки, тому [PERSON] був змушений звернутися до суду, сплативши судовий збір. У судове засідання позивач, відповідач та представник третьої особи не з'явилися. Позивач через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача- Золочівської селищної ради Харківської області, також не з'явився на судове засідання. Надавши заява, згідно із якою визнає позовні вимоги у повному обсязі, просить суд слухати справу за відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С.Ю., не з'явився на судове засідання, надавши заяву, у якій він просив здійснити розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У ч.1 ст. 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень закріплено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER] виданого на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської селищної ради Харківської області від 15.01.2002 року №8, посвідчено право власності [PERSON], на земельну ділянку площею 4,75 га розташованої на території Золочівської селищної ради Харківської області та наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). Із наданих суду витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки № НВ-6304149812017 та НВ-№6304149882017 від 12.04.2017 року, наданих на підставі заяви [PERSON], вбачається, що [PERSON] має на праві приватної власності земельні ділянки загальною площею 4,75 га, кадастрові номери [NUMBER] і [NUMBER], що розташовані на території Золочівської селищної ради Харківської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державна реєстрація земельних ділянок проведена 15.02.2002 року та 10.12.2010 року. Документом, що посвідчує право приватної власності [PERSON] на вказані земельні ділянки є державний акт від 15.02.2002 року [NUMBER] (а.с.42-44, 45-47). 22.04.2008 року [PERSON], [INFO], мешканцем с. Синицино Кіровського району АР Крим, на випадок своєї смерті зроблено таке розпорядження: земельну ділянку площею 4,75 га, яка розташована на території Золочівської селищної ради Харківської області і належала йому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення виконкому Золочівської селищної ради Харківської області від 15.01.2002 року №8 і зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 15.02.2002 року за №2525 заповів [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №400, що вбачається із наданого суду заповіту (а.с.5). [INFO] у віці 78 років помер [PERSON], про що виконавчим комітетом Синицинської сільської ради Кіровського району Автономної Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис № 05 та 10 січня 2017 року Золочівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.6). З інформації, наданої на виконання ухвали Золочівського районного суду Харківської області від 19.06.2017 Золочівською державною нотаріальної конторою Харківської області вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], заяв про прийняття спадщини чи про відмову від неї тощо не надходило, спадкова справа не заводилась. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.36). Згідно із витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48199093 від 23.06.2017 року та №48199096 від 23.06.2017 року, після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилася, відомості про видачу свідоцтв про право на спадщину відсутні, наявний заповіт посвідчений 22.04.2008 року приватним нотаріусом Івановим М.І. складений [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №400 (а.с. 37,38). Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 28.03.2017 [PERSON] надано додатковий строк два місяці для прийняття спадщини. Після [PERSON], померлого [INFO]. Рішення набрало законної сили 08.04.2017 року (а.с.40-41). Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.05.2017 року №138/02-31, винесеною приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,75 га, що розташована на території Золочівської селищної ради Харківської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), після померлого [INFO] [PERSON], який на час відкриття спадщини постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відмова мотивована тим, що спадкоємцем не подано документів передбачених підпунктом 1.3 пункту 1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5 (надалі - Порядок), які підтверджують місце відкриття спадщини, а також відомості про осіб, які проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до Порядку (підпункт 2.1 пункту 2 глави 10 розділу II), спадкова справа заводиться за місцем відкриття спадщини, яке нотаріус має перевірити. Згідно з положеннями статті 1221 Цивільного кодексу України у редакції, чинній на дату звернення [PERSON] до нотаріуса за прийняттям спадщини, в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Таким особливим випадком Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначає випадок, коли останнім місцем проживання спадкодавця була тимчасово окупована територія. У такому разі відповідно до статті 11-1 вказаного Закону місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Стосовно надання інформації про місце проживання спадкодавця [PERSON] надав нотаріусу заповіт від 22.04.2008р., та державний акт на право власності на земельну ділянку, у яких вказано, що спадкодавець проживав в селі Синицино Кіровського району Автономної Республіки Крим, а також свідоцтво про смерть, у якому місцем смерті [PERSON] вказано це ж село Синицино. З огляду на надані документи, спадкодавець проживав на тимчасово окупованій території, через що, слідуючи приписам Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є місце подання першої заяви, яка свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини, про своє волевиявлення стосовно спадкового майна, до приватного нотаріуса за адресою: [ADDRESS]. Саме ця адреса і є місцем відкриття спадщини. Крім того, під час звернення із заявою про прийняття спадщини, позивач повідомляв нотаріусу, що наразі не існує осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON] та які визначені статтею 1241 Цивільного кодексу України. Надати цьому документального підтвердження [PERSON] не має можливості, оскільки органи державної влади чи місцевого самоврядування, створені відповідно до законодавства України, на тимчасово окупованій території (де проживав спадкодавець) не діють. У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відтак документи, видані на тимчасово окупованій території, але призначеними всупереч законам України органами чи службовими/посадовими особами, є недійсними і не можуть посвічувати юридичні факти та використовуватися жодними особами для вчинення будь-яких дій. Саме тому у позивача була відсутня змога надати нотаріусу додаткові документи, які б посвідчували місце проживання спадкодавця, а також документи, які б містили відомості про осіб, що постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і про відсутність тих осіб, які б могли мати право на обов'язкову частину у спадковому майні. Статті 1216,1217, 1218 ЦК України встановлюють, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із положеннями ст.ст. 1233, 1234, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелічує підстави для державної реєстрації прав, так, зокрема, Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин суд, вважаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, одночасно доходить висновку, що позивач, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини є таким, що прийняв спадщину після [PERSON], померлого [INFO]. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved