Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що він після смерті своїх батьків успадкував спадкове майно, а саме: майнові паї колективного сільськогосподарського підприємства СВК "Агрофірма Маріампольська" Петрівського району Кіровоградської області вартістю 19 984 гривні та 21 336 гривень, що належать позивачу на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства: серії [NUMBER], виданого Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 10.04.2007 року, та серії [NUMBER], виданого Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 09.06.2008 року. Тобто, загальна вартість майна пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства СВК "Агрофірма Маріампольська", яка належить позивачу, визначена в розмірі 41 350 гривень, тому 29.04.2013 року позивач звернувся з письмовою заявою до директора СВК "Агрофірма Маріампольська" [PERSON] з проханням сплатити вартість майнових паїв, однак, відповіді не отримав, в зв'язку з чим 27.09.2013 року позивач направив рекомендованим листом заяву на ім'я загальних зборів співвласників майнових паїв СВК "Агрофірма Маріампольська" з проханням вирішити питання про сплату вартості майнових паїв, але СВК "Агрофірма Маріампольська" жодним чином не реагує на звернення позивача, тому він змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача вартість майнових паїв на суму 41 350 гривень та стягнути судовий збір на користь держави. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача СВК "Агрофірма Маріампольська" позов не визнав, мотивуючи це тим, що протоколом № 2 загальних звітних зборів робітників та пайщиків СВК "Агрофірма Маріампольська" від 28.02.2014 року, було вирішено видати позивачу майновий пай згідно статуту СВК "Агрофірма Маріампольська" та структури розпаювання майна господарства. Суд заслухавши сторони, покази свідка та дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що після смерті своїх батьків позивач успадкував спадкове майно, а саме: майнові паї колективного сільськогосподарського підприємства СВК "Агрофірма Маріампольська" Петрівського району Кіровоградської області вартістю 19 984 гривні та 21336 гривень, що належать позивачу на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства: серії [NUMBER], виданого Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 10.04.2007 року, та серії [NUMBER], виданого Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 09.06.2008 року. Тобто, загальна вартість майна пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства СВК "Агрофірма Маріампольська", яка належить позивачу, визначена в розмірі 41 350 гривень (а. с. 12,13,15). Позивач звернувся із заявами від 29 квітня 2013 року та від 26 вересня 2013 року до відповідача про сплату вартості майнових паїв, яка зазначена у вказаних свідоцтвах, на загальну суму 41 350 грн (а.с. 16-19). Відповіді СВК "Агрофірма Маріампольська" матеріали справи не містять. В п. 3.2 договору про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться в спільній частковій власності від 18 лютого 2000 року, дія якого на час розгляду справи закінчилася, укладеного між [PERSON], [PERSON] та відповідачем строком на п'ять років, вбачається, що сторони, як співвласники мають право самостійно розпорядитись належними їм частками у праві спільної часткової власності на майно, крім права виділення їх в натурі під час дії договору оренди. Пунктом 7.2 цього договору передбачено, що у випадку переходу частки до іншого співвласника в результаті успадкування, купівлі тощо умови даного договору є обов'язковими для набувача права на частку. Голова зборів [PERSON] звертався до комісії по розпаюванню майна про затвердження основних засобів та оборотних активів для першочергового виділення окремому власнику чи групі власників для передачі їх в разі виходу співвласника з членів агрофірми, що підтверджується протоколом загальних звітних зборів робітників та пайщиків СВК "Агрофірма Маріампольська" від 28 лютого 2014 року № 2 (а.с.46-54). За змістом ст. ст. 5, 7 - 9 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ "Про колективне сільськогосподарське підприємство" майно го підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства, частка майна члена коллективного підприємства є частиною майна коллективного підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження). Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов'язків членів сільськогосподарського підприємства щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правомочності членів підприємств є похідними від правового статусу, завдань і функцій цих підприємств та правомочностей останніх як юридичних осіб, то і право громадянина вимагати своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини члена ого підприємства з КСП щодо передачі отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення також повинні ґрунтуватись на принципі рівності прав і обов'язків зазначених сторін. Отже, право члена КСП вимагати видачі майнового паю, право цього підприємства вирішувати питання складу і структури майнового паю, способу і терміну його виділу, при здійсненні яких (прав) повинні враховуватись інтереси обох сторін. Спосіб забезпечення цих прав і інтересів члена КСП та підприємства визначений п. 3 ст. 9 вказаного Закону № 2114-ХІІ , згідно з яким у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій за згодою сторін, формі. Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід з цих підприємств із майновими паями з метою створення на основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянський (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 3 грудня 1999 року № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки". Крім того, слід урахувати, що з метою реалізації прав і інтересів КСП та членів цих підприємств у правовідносинах виділення-отримання майнового паю Міністерством сільського господарства і продовольства України та Інститутом аграрної економіки України 1 січня 1996 року розроблені методичні рекомендації про порядок отримання майнового паю при виході із ективного сільськогосподарського підприємства його членів, які не є нормативно-правовим актом у розумінні Указу Президент України від 3 жовтня 1992 року "Про державну реєстрацію нормативно правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади". Але враховуючи, що в них закладені аналогічні ст. 9 Закону № 2114-ХІІ та ст. 1 Указу принципи і підходи щодо порядку і способу виділення майнового паю, вони можуть враховуватись підприємствами при затвердженні власних статутів і положень про паювання та судами при вирішенні спорів в частин, які не суперечать Закону, зокрема у п. 4.3 цих рекомендацій зазначено, що спосіб одержання майнових паїв пайовиками (натурою, грішми або цінним паперами) обирається в кожному конкретному випадку з урахуванням і побажань пайовика, так і можливостей підприємства. У п. 4.4. вказаних рекомендацій зазначено, що для одержання паю його власник звертається з відповідною заявою до правління підприємства і зазначенням способу вилучення паю. Правління підприємства розглядає заяву і разом із заявником визначає спосіб вилучення паю, його натуральні склад, порядок згідно з статутом підприємства або Положенням про паювання майна та можливостями підприємства. Заяви щодо одержання паю для створення підприємств на базі структурних підрозділів розглядають загальні збори пайовиків. Термін розгляду заяви з часу її надходження не може перевищувати 30 днів. Згідно п.п. 5.4, 5.5 Статуту сільськогосподарського виробничого кооперативу "Агрофірма Маріампольська" від 29 лютого 2000 року членство у [PERSON] припиняється у разі смерті члена [PERSON], а основними правами члена [PERSON] є одержання майнового паю і земельної ділянки в натурі в разі виходу з [PERSON]. Одержання паю, в разі виходу з [PERSON] проводиться після затверджень фінансового звіту за рік, в якому він вийшов з [PERSON] і в строк до 12 місяців з дня виходу, натурою, грішми, цінними паперами, а земельні ділянки в натурі. Також, згідно п. 7.2 цього Статуту загальні збори мають право приймати будь-які рішення, пов'язані із статутною діяльністю [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні, а також підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідка [PERSON], позивач звернувся до загальних зборів робітників та пайщиків СВК "Агрофірма Маріампольська" про видачу йому майнового паю, де було одноголосно прийнято рішення видати майновий пай (а.с.53). Але незважаючи на рішення зборів, яке прийняте 28 лютого 2014 року відповідачем майновий пай не видано та не вирішено як видавати майновий пай натурою, грішми, цінними паперами, що грубо порушує право позивача на отримання майнового паю. Довідки відповідача (ас.183-184) про мільйонні збитки, суд не приймає як докази, так як відомості, які зазначені у цих довідках відповідач не підтвердив відповідними документами з податкової інспекції. Суд вважає, що стягнення з відповідача вартості вказаних майнових паїв суттєво не вплине на ведення господарської діяльності відповідача, не порушить інтереси обох сторін та інших власників паїв. Суд не приймає як належні та допустимі докази договір про спільне володіння і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 26 лютого 2010 року та аналогічний договір від 11 лютого 2005 року (ас.181-182), так як договір від 26 лютого 2010 року підписаний не уповноваженою особою, тобто як вбачається з договору співвласники делегували [PERSON], який помер 28 серпня 2014 року (а.с. 199), а договір підписано Дядечко, повноваження якої на час укладення та підписання договору відсутні в матеріалах справи. Крім того до договору не надано підписів учасників договору, як це було зроблено при укладанні аналогічного договору 18 лютого 2000 року (ас.60-63). Договір від 11 лютого 2005 року взагалі не містить підпису сторін. Суд також не приймає як докази довідки надані відповідачем про сплату позивачеві коштів за оренду майнового паю, та як позивач заперечує отримання цих коштів, а відповідачем не надано відповідних відомостей, де міститься підпис позивача про отримання вказаних коштів. На підставі викладеного, суд вважає, що позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved