Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

15.09.2016 до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 06 листопада 2004 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який було розірвано 18.01.2011; від сумісного життя з відповідачем у них 04.05.2005 у них народилася донька [PERSON]. За період з 2009 року по час звернення позивача до суду з даним позовом [PERSON] не приймає участі в вихованні дитини, не спілкується з донькою та ухиляється від її утримання. Просила задовольнити позовні вимоги, позбавити [PERSON]батьківських прав відносно його малолітньої доньки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала доводи викладені в позовній заяві і просила її задовольнити. В обґрунтування позову навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про необхідність явки в судові засідання, призначені на 22.09.2016, 12.10.2016 відповідач повідомлявся належним чином у спосіб, визначений абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судових повісток відповідачу - фізичної особі, яка не має статусу підприємця, за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Згідно копії паспорта відповідача [PERSON] (а.с 33,34), останній зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 45,46). Судові повістки направлені за місцем реєстрації відповідача повернулись з відміткою поштового відділення "за зазначеною адресою не проживає". В судове засідання, призначене на 26.10.2016 відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст 74 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Краснолиманського міського суду Донецької області від 17.10.2016, не з'явився про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи та заперечень проти позову не надходило ( а.с.47). Ухвалою суду від 26 жовтня 2016 року прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON], який діє на підставі довіреності№3 від 02.08.2016 (а.с. 32) проти задоволення позову не заперечував. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши сторін і їх представників, свідків, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини. Судом встановлено, що 06.11.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області було зареєстроване шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] та змінено прізвище з "Гребенькова" на "Сотник"( а.с. 9 ). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 024711, виданого 13.05.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (а.с.10). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 18.01.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано; вищевказане рішення набрало чинності 31.01.2011 (а.с 11). Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] разом з дітьми - [PERSON], [PERSON] та батьками - [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.09.2016 виданої відділом реєстрації місця проживання осіб Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецька область (а.с. 13). 07.11.2015 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з "Сотник" на "Заскалько" що підтверджується свідоцтвом про шлюбсерії І-НО № 436194 від 07.11.2015, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області(а.с.12). Згідно громадської характеристики, позивач [PERSON] за місцем мешкання, а саме: вул. Пасічна, буд 22 м. Лиман Донецька область характерезується позитивно, займається вихованням та утриманням дітей (а.с. 28). Згідно характеристиці, виданої Краснолиманською [PERSON] ступенів № 2 від 14.09.2016, [PERSON], відвідує дану школу з 1 класу; батько дитини участь в вихованні не бере. За час перебування Крістіни у школі не відвідував заклад, не цікавився життям та здоровям дитини, не брав участі у батьківських зборах (а.с 15). Згідно довідки Краснолиманського центру первинної медико-санітарної допомоги ім.. [PERSON] дитина [PERSON] здорова на Д. обліку не перебуває (а.с 14). Відповідно до довідки виданої [PERSON] в Лиманському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] на виконанні не перебуває (а.с. 16). Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (стаття 51 Конституції України. Відповідно до ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року «…Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків». Згідно зі ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обовязків щодо виховання дітей…, захищає права сімї». «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили» (стаття 114). Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV при розгляді справ Суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколів до неї та практику Європейського Суду як джерело права. При вирішенні даної категорії справ про позбавлення батьківських прав Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) (Заява № 39948/06) від 18 грудня 2008 року в пунктах 47-51 в черговий раз зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 47) Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (п. 48) Суди повинні враховувати, що розірвання сімейних звязків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (п.49). Потрібно зясовувати наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоровя. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (п.50) Крім того, оцінюючи процес вирішення питання суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (п. 51). В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що незважаючи на те, що дитина потребує догляду, уваги та турботи, відповідач [PERSON] не приймає будь-якої участі у вихованні доньки; не провідує її, не цікавиться станом її здоров'ям, успіхами, морально та матеріально не підтримує. Аналізуючи письмові докази по справі, пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] суд встановив, що з 2009 року по теперішній час відповідач [PERSON] проживає окремо від [PERSON] та доньки [PERSON] та не приймає участі в вихованні дитини; з заявами до органу опіки і піклування, служби у справах дітей Краснолиманської міської ради, суду для вирішення питання участі в вихованні дитини не звертався (а.с.41). Відповідно до висновку виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON], відносно його малолітньої доньки [PERSON], 04.05.2005, так як він відсторонився від виховання дитини і виконання батьківських обовязків (а.с.50) Суд приходить до переконання що висновок органу опіки і піклування про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], ґрунтуються на достатній доказовій базі та батьки мали достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що при розгляді цього питання обєктивні обставини (вік дитини) не надавали можливість дитині висловити свою думку стосовно прихильності до батька та позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що за встановлених обставин дитина не зазнаватиме страждань через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки з боку відповідача. Суд приходить до такого висновку дослідивши всі обставини справи та встановивши, що відповідач тривалий час не приймає участі в вихованні доньки. При цьому суд доходить висновку, що втручання в особисте і сімейне життя сторін по справі здійснюється згідно із законом, відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і може вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved