Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

У жовтні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості в сумі 13265,40грн. та судові витрати в сумі 1378,00грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач [PERSON], з метою отримання кредитних послуг, підписала 13.01.2015р. заяву без номеру, згідно якої остання отримала кредит у сумі 5600грн. на картковий рахунок (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку) зі сплатою за користування кредитом 34,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач стверджує, що виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, відповідач свої зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті процентів не виконує, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2016р. виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5374,55грн., заборгованості за відсотками в сумі 5882,97грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 900,00грн., а також штрафи у сумах 500грн. та 607,88грн. Відповідач [PERSON] у письмових запереченнях проти позову, а також додаткових запереченнях вважає позовні вимоги банку незаконними та необгрунтованими, вказує, що копія анкети позичальника не підтверджує існування боргу, оскільки є лише пропозицією укласти договір (офертою) і для укладення договору обов'язковою умовою є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджена матеріалами справи, а саме, що договір між сторонами не укладено. Зокрема, в заяві взагалі відсутня сума кредиту і річна відсоткова ставка, відсутній строк на який надається кредит, та на яку кредитну картку, а також відсутні суттєві умови користування і повернення кредитних коштів. Вказує, що без будь-якого обговорення з нею, Банком був встановлений річний відсоток 34,8%, який безпідставно без її відома і без попередження з 01.04.2015р. був збільшений до 43,2%. Окрім того, додатково вказує, що 13.03.2015р. звернулася в Доманівське відділення банку позивача, щоб відкрити картковий рахунок для отримання соціальних виплат на дитину, тоді ж підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та отримала картку для виплат; мова про отримання кредиту не йшла, крім того Анкета-заява не містила ніякої інформації про видачу кредитної картки та встановлення кредитного ліміту, а тому вважає, що відкриття кредитної лінії встановлення та надання кредитного ліміту було особистою ініціативою позивача, як і збільшення кредитного ліміту, встановлення та збільшення річних відсотків. Посилаючись на ЗУ "Про захист прав споживачів", ст.ст. 638, 202, 203, 205, 207, 1056-1 ЦК України, ст.55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність", на правову позицію ВСУ у справах №6-698цс15, №6-16цс15, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Крім того, у додаткових запереченнях від 01.02.2017р. позивачка вказує, що користувалась кредитними коштами, отримавши виписку із банківського рахунку, виявила, що [PERSON] безпідставно збільшив їй тіло кредиту на суму 3466,70грн., які ніби-то витрачені на придбання товару із розстрочкою платежу, проте стверджує, що нею було витрачено лише 666,65грн. Також з 26.01.2015р. по 02.03.2015р. нею було використано кредитних коштів в сумі 5516,65грн., отже овердрафт не виникав, оскільки вона не перевищувала розмір ліміту кредитування, а тому списання відсотків в розмірі 149,87грн. - є незаконним. Вказує, що за період з 13.01.2015р. по 20.03.2015р. внесла готівкою на картковий рахунок 1246грн., та з 20 березня 2015р. Банк автоматично списав в рахунок погашення заборгованості ще 5892грн., таким чином отримавши за період з 13.01.2015р. по 30.11.2015р. всього в рахунок кредитної заборгованості Банку - 7138грн., вважає, що повністю розрахувалася з позивачем за виданий без її згоди кредит. У поясненнях на заперечення та додаткові заперечення проти позову представник позивача за довіреністю [PERSON] не погоджується із доводами відповідачки [PERSON], наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явився, направив суду письмове клопотання, у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі у зв'язку з сімейними обставинами, та врахувати її письмові пояснення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних, з урахуванням заперечення на позов, додаткового заперечення, письмового пояснення [PERSON], а також пояснень на заперечення проти позову представника позивача [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 13 січня 2015р. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої вона не висловила бажання оформити на своє ім'я будь-яку кредитну картку, не вказала кредитний ліміт, та не погодилася з тим, що ця анкета-заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", а також тарифами становить між нею та банком договір про надання їй кредиту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 вересня 2016р. у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5374,55грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5882,97грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 900,00грн., а також зі штрафів у сумі 500,00грн. і 607,88грн., проте, позивачем не надано суду доказів того, що між сторонами все-таки укладено кредитний договір. Так, ч.1 ст.3 ЦПК визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Сторони не заперечували, що [PERSON] зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» 13.01.2015 р. та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку №б/н від 13.01.2015року (а.с.10). Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк посилається на те, що згідно укладеного договору б/н від 13.01.2015 року відповідач отримала кредит в розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 34,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Між тим, з наданих позивачем доказів, а саме з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13.01.2015 року, [PERSON] не просила надати їй у якості банківських послуг будь-який кредит, тим паче, у розмірі 5600грн. під 34,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10). При цьому, свої вимоги про стягнення заборгованості, позивач обґрунтовував посиланням саме на договір б/н від 13.01.2015 року, про наявність будь-яких інших укладених з [PERSON] кредитних договорів позивач не посилався. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що предметом договору б/н від 13.01.2015 року був отриманий відповідачкою кредит в сумі 5600грн. під 34,8% річних. За змістом ст.1055 ЦК кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю. Будь-яких доказів, які б свідчили про укладання між банком та [PERSON] письмового кредитного договору, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 5600грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, матеріали справи не містять. Посилання Банку на те, що отримання відповідачкою кредитного ліміту на платіжну картку здійснено на підставі діючих в банку Умов та Правил надання банківських послуг, приєднання до яких здійснено [PERSON] підписанням 13.01.2015 року заяви-анкети, само по собі не підмінює необхідності в дотриманні вимог ст.1055 ЦК України щодо укладення кредитного договору у письмовій формі. При цьому, вбачається, що до матеріалів справи банк долучив виписки про здійснення відповідачкою операцій по користуванню різними банківськими картками, а саме: основною карткою 5168**** ****9009, по якій долучена виписка за період з 25.12.2000 по 25.01.2017, а також карткою 9992****1852526, по якій долучена виписка за період з 01.01.1999 по 12.02.2017, без зазначення згідно яких договорів та коли видавались зазначені банківські картки. Проте, вказана інформація доводить лише факт користування відповідачкою тими чи іншими платіжними картками, але не доводить обставини, якими обґрунтовані заявлені позовні вимоги, а саме: отримання [PERSON] 13.01.2015 року кредиту у розмірі 5600грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Також не представляється можливим зробити однозначний та об'єктивний висновок, яку саме кредитну картку отримала відповідач на підставі анкети-заяви, так як неможливо розмежувати заборгованість по окремим картрахункам, в тому числі вирахувати заборгованість, про стягнення якої заявлено позов. Щодо підтвердження факту видачі позичальнику кредитної картки фотографуванням останньої з карткою, долученою до письмових пояснень позивача (а.с.70) із системи програмного забезпечення, на якій зображена тримаюча в руці одну картку відповідач, то суд не може прийняти дане зображення як належний та допустимий доказ існування кредитної заборгованості у розмірі 13265,40 грн. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з недоведеністю обставин, якими обґрунтовані заявлені позовні вимоги.

Outcome: dismissed