Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, В заяві вказувала, що 26 жовтня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Воронківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №24. Шлюбне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів і поглядів на життя. Втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного. Сімейних стосунків не підтримують. Крім того, відповідач вчиняв відносно неї домашнє насильство. Від даного шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча він працездатний і може надавати таку допомогу. У зв"язку із наведеним просила стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Шлюб розірвати. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 1 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 22.08.2019 року від позивачки надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку, в розмірі 2000 гривень. Ухвалою суду від 23.08.2019 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог прийнято, а підготовче судове засідання відкладено. 29.08.2019 року представником відповідача - адвокатом Карпач О.М. подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини. 23.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю. Просить стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку, в розмірі 2000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки не хворіє та працездатний. Позивачка не працює. Також просить шлюб розірвати, на примирення не згідна. Відповідач вчиняв відносно неї психологічне та фізичне насильство. Представник відповідача - адвокат Карпач О.М. в судовому засідання позов визнала частково. Просить позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити. В задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки, до досягнення дитиною трьох років, відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що на даний час відповідач не працює, не має постійного заробітку, а тому не може надавати таку допомогу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Воронківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №24. Від даного шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження останніх серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , і з яких вбачається, що батьками дітей є [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини. (Довідка, видана начальником Управління соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації №2869/02/1-08 від 08.07.2019 року) Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до вимог статті 182 СК України, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. А як зазначено в ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, зобов`язаний їх утримувати до досягнення повноліття, не має інших утриманців, а також відсутні обставини, які б перешкоджали [PERSON] виконувати свій обов`язок по утриманню дітей, позовні вимоги про стягнення аліментів на утриманеня неповнолітніх дітей підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року,яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ(78912)від 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено в ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь, на утримання дітей аліментів в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину. Відповідачем в свою чергу даний розмір аліментів не заперечувався та не оспорювався, позовні вимоги в цій частині останній визнає. Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VІІI від 23.11.2018 року передбачено, що для дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум становить 1626 грн., з 1 липня1699 грн., з 1 грудня1779 грн. Для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум становить 2027 грн., з 1 липня 2118 грн., з 1 грудня 2218 грн. А тому з врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, враховуючи наведені обставини і те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, засад справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 849 грн. 50 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, що буде достатнім для забезпечення належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку дитини, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи інтересів і матеріального становища, як відповідача так і позивача. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 12 липня 2019 року. Крім того, позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку в розмірі 2000 гривень, починаючи з дня подачі заяви в суд, оскільки вона не працює, отримує лише одноразову допомогу при народженні дитини. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. За правилами ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог - стягнення аліментів на утримання дружини, відповідач позовні вимоги в цій частині не визнає. Посилається на те, що на даний час не може надавати таку допомогу, оскільки ніде офіційно непрацевлаштований, не має постійного заробітку, доходу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2019 рік від 29.08.2019 року №10229. Покликання відповідача на те, що у нього відсутній постійний дохід також судом відхиляється з огляду на те, що відсутність постійного заробітку не є передбаченою законом підставою для звільнення батька від обов`язку утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Окрім того, платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, у зв`язку з чим відсутність постійних доходів має тимчасовий характер, і його життєві обставини не позбавляють відповідача працевлаштуватися на постійну оплачувану роботу таким чином, щоб мати фінансову спроможність утримувати своїх неповнолітніх дітей належним чином та дружину до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Разом з тим, при визначенні розміру такого утримання суд приймає до уваги те, що відповідач може працювати та організувати належним чином своє життя для забезпечення можливості надавати таке утримання, а також враховує наявність інших аліментних зобов`язань, визначених судом на утримання дітей. А тому суд рахує за правильне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дружини в розмірі 800 грн., щомісячно, до досягнення сином [PERSON] - [INFO] , трьохрічного віку. Поряд з тим, рішення слід допустити до негайного виконання по платежах за один місяць, згідно ст. 430 ЦПК України. Що стосується позовних вимог про розірвання шлюбу, то частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ч.2 ст.112 СК України) Виходячи з наведеного, суд вважає, що шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, не підтримують сімейні відносини, проживають окремо, і наявні підстави для його розірвання. Дітей залишити проживати з матір`ю. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просить залишити прізвище " [PERSON] . Позов у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей і розірвання шлюбу відповідач визнав. Що стосується судового збору, то позивачку при подачі позову до суду звільнено від сплати судового збору на підставі ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 01.08.2019 року. А відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір за позовною вимогою про розірвання шлюбу в сумі - 768 грн. 40 коп., за позовоною вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі - 768 грн. 40 коп., за позовоною вимогою про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі - 307 грн. 36 коп. Всього стягнути з [PERSON] судового збору в дохід держави в сумі - 1844 грн. 16 коп.

Outcome: partial