Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

07.08.2015 року позивач звернувся до Верховинського районного суду із вищезазначеним позовом до відповідачів. Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Красноїльської сільської ради народних депутатів від 29.08.2002 року йому передана у власність земельна ділянка в с.Красноїлля, площею 1,9893 га для будівництва, обслуговування будівель та ведення особистого сільського господарства, на підтвердження чого видано Державний акт №025821 на право власності на землю. На момент отримання вказаної ділянки у приватну власність на ній було розміщено диспетчерську будку площею 33,8 кв. м. на яку 29.07.2015 року він отримав технічний паспорт на громадський будинок (диспетчерську будку). Згідно протоколу №1 накладна №8 від 03.03.2000 року він отримав приміщення диспетчерської в якості паю в с/с "Зорі Карпат". Виконавчий комітет Красноїлівської сільської ради Верховинського району виніс рішення №51 від 14.07.2015 року "Про присвоєння поштової адреси на приміщення диспетчерської в с. Красноїлля прис.Центр №90, що належить [PERSON]П." З метою підтвердження права власності на громадський будинок - диспетчерську будку, площею 33,8 кв. м. він звернувся до Реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції, з заявою про реєстрацію права власності на приміщення магазину, однак йому було відмовлено з підстав відсутності документів, що підтверджують виникнення права власності на вказану споруду. Однак, такі документи відсутні, так як право власності на малі архітектурні споруди (диспетчерську будку) не реєструвалося на час здійснення будівництва в 1990 році. Просить визнати за ним право власності на приміщення диспетчерської будки №90 в прис.Центр с. Красноїлля, Верховинського району Івано-Франківської області, площею 33,8 кв.м. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, а справу слухати без його участі. Від відповідача - Красноїльської сільської ради надійшла заява, в якій проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: Державна реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в судове засідання не зявився повторно, а тому справу слід розглядати без участі їхнього представника на підставі наданих доказів в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, заяву відповідача, дослідивши письмові докази, важає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Красноїльської сільської ради народних депутатів від 29.08.2002 року йому передана у власність земельна ділянка в с.Красноїлля, площею 1,9893 га для будівництва, обслуговування будівель та ведення особистого сільського господарства, на підтвердження чого видано Державний акт №025821 на право власності на землю (а.с.5). На момент отримання вказаної ділянки у приватну власність на ній було розміщено диспетчерську будку площею 33,8 кв. м. 29.07.2015 року [PERSON] отримав технічний паспорт на громадський будинок (диспетчерську будку) (а.с.6-9). Згідно протоколу №1 накладна №8 від 03.03.2000 року [PERSON] отримав приміщення диспетчерської в якості паю в с/с "Зорі Карпат" (а.с.11). Також, 14.07.2015 року Виконавчим комітетом Красноїлівської сільської ради Верховинського району винесено рішення №51 "Про присвоєння поштової адреси на приміщення диспетчерської в с. Красноїлля прис.Центр №90, що належить [PERSON]П." (а.с.10). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з метою підтвердження свого права власності на приміщення магазину площею 33,8 кв. м, позивач звернувся до Реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції, з заявою про реєстрацію права власності на приміщення магазину, однак йому було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав відсутності документів що підтверджують виникнення права власності на цю споруду. Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до пункту 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 р. №7/5 (що діяв на момент коли позивач отримав у власність земельну ділянку на якій розміщена диспетчерська будка), реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Не підлягають державній реєстрації право власності та інші речові права на тимчасові споруди. Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхові споруди, що виготовляються з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюються тимчасово, без улаштування фундаменту, а також тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, яка може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Вищевказане дає підстави вважати, що Красноїльська сільська рада Верховинського району не оспорюючи факт належності приміщення диспетчерської будки, що розташована в с.Красноїлля прис.Центр Верховинського району позивачу [PERSON], визнає її право власності на дану тимчасову споруду, про що свідчать досліджені в судовому засіданні докази та заява Красноїльської сільської ради, в якій вона заперечень проти позову не має. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. А, тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved