Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 17 листопада 2019 року вона, користуючись банківською карткою АТ КБ "ПриватБанк" № [NUMBER] , що належить [PERSON] , з яким вони мешкають та ведуть спільне господарство, діючи під впливом обману з боку невстановленої особи, переказала належні їй на праві власності грошові кошти у сумі 10000,00 грн на банківський рахунок [PERSON] . Будь-яких письмових правочинів, які б були підставою сплати [PERSON] грошових коштів у сумі 10000,00 грн [PERSON] , сторони справи не вчиняли. З цих підстав, покликаючись на норму ст. 1212 ЦК України, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у сумі 10000,00 грн. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якій зазначила, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти, які були переказані з банківського рахунку [PERSON] відповідачеві [PERSON] належать [PERSON] . З цих підстав [PERSON] просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. Третя особа [PERSON] пояснення щодо позову чи відзиву до суду не подав. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснила, що вона зробила замовлення товару в інтернет-магазині в соціальній мережі Instagram на суму 10000,00 грн. Кошти за придбаний товар у сумі 10000,00 грн вона переказала з банківської картки свого співмешканця [PERSON] . Позивач стверджувала, що будь-яких договорів з [PERSON] вона не укладала. Представник позивача, який також є представником третьої особи у спораві, пояснив, що [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім`єю без шлюбу. Саме з картки [PERSON] . [PERSON] переказала [PERSON] грошові кошти у сумі 10000,00 грн. Указані кошти є власністю позивача. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши вступні слова осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом з`ясовано, що АТ КБ "ПриватБанк" емітовано [PERSON] банківську картку № [NUMBER] та відкрито поточний рахунок № [NUMBER] . 17 листопада 2019 року з указаного банківського рахунку [PERSON] переказано 10000,00 грн на банківський рахунок [PERSON] (а. с. 10, 21). Позивач стверджувала, що ці кошти є її власністю, та вони були набуті [PERSON] без достатньої правової підстави. Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 10000,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та Верховний Суд у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 668/7704/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 753/650/15-ц). Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. За приписами ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Власник поточного рахунку є власником грошових коштів, які на ньому з знаходяться, з моменту їх зарахування на цей рахунок. Отже, власником грошових коштів у сумі 10000,00 грн, які були були переказані з рахунку [PERSON] на рахунок [PERSON] , був [PERSON] . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Позивачем не доведено з покликання на належні, допустимі та достовірні докази, що власником спірних грошових коштів у сумі 10000,00 грн була саме вона. Не можуть бути такими доказами матеріали кримінального провадження № 12020220440000150, позаяк у ньому не постановлено вироку чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, якими було б встановлено факт заволодіння грошовимим коштами [PERSON] у сумі 10000,00 грн та підтверджено, що ці кошти знаходилися на банківському рахунку [PERSON] і були переказані 17 листопада 2019 року на рахунок [PERSON] . Ураховуючи те, що кондикційний позов управі пред`явити власник майна, яке безпідставно набуто іншою особою, зважаючи на те, що [PERSON] не довела, що вона є власником спірних грошових коштів у сумі 10000,00 грн, підстави для задоволення її позову до [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів відсутні.

Outcome: dismissed