Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 13 березня 2020 року звернулася до суду із позовом до Державного реєстратора Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області Бабича В.В. та АТ «Альфа-Банк»,в якому з урахуванням змінених позовних вимог просить скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, номер запису про право власності: 30872111, дата державної реєстрації 25 березня 2019 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4614104 від 26 березня 2019 року 12:54:38, Бабич Владислав Володимирович, Скадовська районна державна адміністрація Херсонська обл. Свою позовну заяву позивачка мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 17 серпня 2007 року, про що свідчить копія Витягу № 15785223 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 3 вересня 2007 року. 14 березня 2008 року між нею та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № Ф080256П. 17 березня 2008 року між ними був укладений Іпотечний договір № 02-23-Ф080256П-467 з умовами якого вона (іпотекодавець) передала банку (іпотекодержатель) нерухоме майно: будинок житловий [ADDRESS] та належить їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] виданого 17 серпня 2007 року Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області. Станом на 26 грудня 2019 року позивачці стало відомо про факт позбавлення її права власності та реєстрацію права власності на єдине належне їй майно за АКБ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 194908588 від 26 грудня 2019 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований державний реєстратором Бабич В.В. Скадовської районної державної адміністрації Херсонська обл. на підставі Іпотечного договору виданого 17 березня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 4614104 від 26 березня 2019 року. Відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно за [PERSON] - відсутні. Будинок [ADDRESS] є єдиним її житлом, відповідає критеріям визначених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадяни України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому звернення стягнення на вказаний будинок, в тому числі в порядку позасудового звернення стягнення - не допускається, вказані дії є неправомірними та мають бути скасовані. Вважає дії відповідачів неправомірними та просила з урахуванням змінених позовних вимог скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, номер запису про право власності: 30872111, дата державної реєстрації 25 березня 2019 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4614104 від 26 березня 2019 року 12:54:38, Бабич Владислав Володимирович, Скадовська районна державна адміністрація Херсонська обл. Представник позивачки в судовому засідання підтримав позовні вимоги (з урахуванням змінених), просив позов задовольнити. Відповідач - державний реєстратор Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області Бабич В.В. в судові засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином; про причини неявки не повідомляв; своїм правом передбаченим ст. 178 ЦПК України на подачу відзиву на позовну заяву - не скористався; заяв чи клопотань до суду не спрямовував. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - адвокат Шевцов О.С. надав відзив напозовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. Між сторонами дійсно були укладені договори вказані позивачем в позовній заяві. Підписанням Іпотечного договору позивачка засвідчила, що вона надає банку згоду на прийняття норм одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до банку. Щодо застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, то таке застереження є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то вважає, що з боку державного реєстратора таких порушень він не вбачає. Також, представник зазначає, що звернення стягнення на будинок позивача як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за його рішенням. Таким чином, застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до даних правовідносин є недоцільним. Під час реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» на спірний житловий будинок останнім було проведено оцінку нерухомого майна, як того вимагає стаття 37 Закону України «Про іпотеку». 7 березня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 26 травня 2020 року до участі у справі замість АКБ «Укрсоцбанк» залучено його правонаступника АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 1 липня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до до розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № Ф080256П. В забезпечення виконання за кредитним договором, 17 березня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 02-23-Ф080256П-467 . За умовами п.1.1 Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 137,8 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 17 серпня 2007 року. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок [ADDRESS] належить АТ «Укрсоцбанк». Підстави виникнення права власності: рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 25 січня 2019 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; повідомлення, серія та номер: 81/19, виданий 22 січня 2019 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; додаткова угода, серія та номер: 3, виданий 25 червня 2009 року, видавник: АКБ «Укрсоцбанк» - [PERSON] ; додаткова угода, серія та номер: 2, виданий 13 березня 2009 року, видавник: АКБ «Укрсоцбанк» - [PERSON] ; додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 9 липня 2008 року, видавник: АКБ «Укрсоцбанк» - [PERSON] ; додатковий договір № 1, серія та номер: 802, виданий 25 червня 2009 року, видавник: Приватний нотаріус Луб`янський В.А.; іпотечний договір, серія та номер: 217, виданий 17 березня 2008 року, видавник: Приватний нотаріус Старюк ОМ. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46146104 від 26 березня 2019 року 12:54:38, Бабич Владислав Володимирович , Скадовська районна державна адміністрація, Херсонська обл. Форма власності: приватна. Розмір частки: 1/1. Власники: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ: 00039019, країна реєстрації: Україна. Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав (пункт 4.5. Договору іпотеки). В силу положень розділу 5 Договору іпотеки, сторони визначили порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки і погодили, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку»). За змістом положень частини 1 та 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. (частина 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Отже, передбачений вказаною вище нормою договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволенню судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Водночас, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-1851цс15 та від 14.09.2016 року у справі № 6-1219 цс16, яка з огляду на положення статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України. Виходячи з умов Договору іпотеки, сторони погодили, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі Договору іпотеки, а не на підставі вищезгаданого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на момент проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] як на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, у державного реєстратора був відсутній Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, що в свою чергу є порушення розділу 5 Договору іпотеки. В той же час, представник АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» в своїх письмових пояснення не заперечував факт відсутності Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який відповідно не надавався державному реєстратору для реєстрації права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», представник наголошував на тому, що за умовами договору іпотеки, який не оспорюється сторонами, визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі в позасудовому порядку, однак не передбачено укладання окремого Договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Також зазначив, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Преамбулою Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з частиною тринадцятою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Кабінет Міністрів України затвердив Порядок реєстрації, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку реєстрації). Пунктом 15 Порядку реєстрації передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 28 Порядку реєстрації"). Згідно з пунктом 5 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону. Тобто, наявність в Реєстрі запису про арешт майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 Закону. Відповідно до пункту 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за № 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1)обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2)повноважень заявника; 3)відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Відповідно до статті 5 Закон України «Про нотаріат», нотаріус, зокрема, зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Відповідно до пункту 71 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за № 868, державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки за інформацією Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомлення іпотекодержателя про зняття заборони відчуження майна не надавалось, а отже, заборона відчуження майна не знімалась. Крім того, на момент реєстрації державним реєстратором права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. З урахуванням того, що предмет іпотеки був переданий Банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, площа житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, становить 137,8 кв.м., та наявності доказів, що це майно використовується позивачем як місце постійного проживання Іпотекодавця, тому суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідачі - АТ «Альфа-Банк» та Державний реєстратор в силу вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не могли вчиняти дії щодо звернення стягнення на іпотечне майно. Враховуючи наведене судом встановлено, що АТ «Укрсоцбанк» звернулося до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію за ним речового права на нерухоме майно (житловий будинок) на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На підтвердження своїх прав АТ «Укрсоцбанк», серед іншого, надав державному реєстратору повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом посадового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням № 81/19 від 22 січня 2019 року (копія якого була надана суду представником відповідача). У судовому засіданні представником відповідача не доведено факт отримання [PERSON] такого повідомлення. На підтвердження надсилання позивачці повідомлення представником відповідача було надано світокопії: повідомлення № 81/19 від 22 січня 2019 року, ВПЗ Чернігів на ім`я [PERSON] , відправник АТ «Укрсоцбанк», список 23 та квитанції ЧД ПАТ «Укрпошта» від 25 січня 2019 року (відправлення за списком 2500). Надати оригінали цих документів представник відповідача відмовився, посилаючись на те, що оригінали ним повернуто до АТ «Укрсоцбанк», де їх знищено за строком зберігання. Таким чином, факт отримання позивачкою повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням № 81/19 від 22 січня 2019 року відповідачем АТ «Укрсоцбанк» не доведено. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною 9 статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. За встановлених судом обставин є доведеним той факт, що державний реєстратор діяв всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В силу положень статті 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено Іпотекодавцем в суді. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. За правилами, встановленими підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 250 кв.м для житлового будинку. Судом встановлено, що спірний житловий будинок є предметом іпотеки згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виступає як забезпечення зобов`язань [PERSON] за споживчим кредитом, наданим їй кредитною установою-резидентом України АКБ СР «Укрсоцбанк» в іноземній валюті. При цьому вказаний житловий будинок використовується позивачкою як місце постійного проживання, у її власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа житлового будинку не перевищує 250 кв.м Таким чином, державним реєстратором при вчиненні дій з відчуження житлового будинку не дотримано вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Внаслідок скасування рішення про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» згідно положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» відбувається відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: залишається чинним запис про реєстрацію права власності на житловий будинок за позивачкою. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення.. Розмір судового збору, понесеного позивачкою, підлягає стягненню відповідачів у рівних частинах з кожного окремо по 768 грн 40 коп., що підповідає приписам статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved