Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

У зв'язку з тим, що 02 травня 2016 року близько 17 год. 00 хв. на 141 км автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія [PERSON], який, керуючи автомобілем марки "[PERSON] А4" (державний номерний знак [NUMBER]), не дотримався безпечної дистанції руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Mitsubishi Galant" (державний номерний знак [NUMBER]), який належить на праві власності [PERSON] (позивач-1 по справі), яким керував [PERSON] (позивач-3 по справі), в результаті ДТП, пасажир автомобіля "Mitsubishi Galant" [PERSON] (позивач-2 по справі), отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани в правій надбрівній ділянці, а автомобіль "Mitsubishi Galant" отримав механічні пошкодження, позивачі звернулися з даним позовом до суду і просять стягнути з відповідача на користь позивача-1 матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП в сумі 77815,00 гривень та моральну шкоду в сумі 3000,00 гривень, на користь відповідача-2 моральну шкоду в сумі 4000,00 гривень, на користь позивача - 3 моральну шкоду в сумі 3000,00 гривень, а також судові витрати по справі. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином і в установлений строк повідомлялися про слухання справи, подали до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позов підтримують в повному обсязі, просять позов задоволити. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з мотивів зазначених в позові. Пояснив, що вартість збитків нанесених автомобілю внаслідок ДТП по звіту становить 55970,79 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 127815,18 грн. Страхова компанія відшкодувала 50000,00 грн., питання про відшкодування шкоди на лікування потерпілого [PERSON] не ставили. Посилаючись на ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на Постанову ВСУ від 02.12.2015 року, на п.9 Постанови Пленуму ВС України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року просить відшкодувати власнику пошкодженого автомобіля 77815,00 гривень, що складає різницю між вартістю відновлювального ремонту та відшкодованою страховою компанією сумою та моральну шкоду. Крім того, в поданих поясненнях на заперечення зазначив, що до матеріалів справи долучено докази того, що на момент вчинення ДТП власником була саме [PERSON], а тому її вимога про стягнення моральної шкоди є правомірною. Також зазначив, що [PERSON] отримав травми саме під час ДТП, оскільки його перебування за кермом в момент скоєння ДТП ніким не заперечується, а до матеріалів справи було долучено довідку про огляд саме в день скоєння ДТП, а про отримання легких тілесних ушкоджень [PERSON] зазначено в постанові про закриття кримінальної справи від 31.05.2016 року, а отже вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою. З огляду на вищевикладене, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином і в установлений строк повідомлявся про слухання справи. Подав до суду заяву, в якій просить справу слухати без його участі, за участі його представника - адвоката [PERSON], у зв'язку з тим, що навчається на стаціонарі у м.Києві. \~ Представник відповідача, адвокат [PERSON], подав до суду заперечення проти позовної заяви, в якому зазначив, що згідно висновку експерта реальна шкода, завдана автомобілю "Mitsubishi Galant", державний номерний знак [NUMBER], внаслідок ДТП становить 55970,00 гривень, а вартість відновлювального ремонту складається із новопридбаних деталей та механізмів, без врахування їх зносу, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 127815,00 гривень не заслуговують на увагу і не підлягають задоволенню судом, як безпідставні. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 3000,00 гривень на користь [PERSON] зазначив, що вони є безпідставними, та вона була залучена до справи в якості можливого заробітку, так як фактично власником транспортного засобу "Mitsubishi Galant", державний номерний знак [NUMBER] є саме [PERSON] Щодо стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди, зазначив, що доказів того, що він на момент ДТП був пасажиром не надано, так як не надано доказів того, що він перебував на лікуванні і в який період. Щодо стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] зазначив, що із матеріалів справи не вбачається, що він, як водій, отримав тілесні ушкодження саме в ДТП за участю відповідача. Крім того, зазначив, що відповідач є студентом денної форми навчання третього курсу Національного Університету біоресурсів і природокористування України, у зв'язку з чим, розмір шкоди заявленої позивачами є непосильним для нього, як для студента. З огляду на вищевикладене, просить у позові відмовити повністю. В судовому засіданні позицію, викладену в запереченні, підтримав, посилаючись на Постанову Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2014 року, при визначенні майнової шкоди, має враховуватися фактор зношення деталей, тому позовна вимога про стягнення майнової шкоди не підлягає до задоволення. Крім того, посилаючись на ст.23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зазначив, що в разі пошкодження здоров'я внаслідок ДТП, моральну шкоду відшкодовує страхова компанія. З огляду на вищевикладене, позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 02 травня 2016 року близько 17 години 00 хвилин, [PERSON], [INFO], керуючи автомобілем марки "[PERSON] А4", державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів зі сторони м.Сарни в сторону м.Рівне на 141 км. + 100 м. дороги не дотримався безпечної дистанції руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Mitsubishi Galant", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП, пасажир автомобіля марки "Mitsubishi Galant"- [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, про що зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 31 травня 2016 року. Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 15 вересня 2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з технічного паспорта серії САК № 196454, автомобіль "Mitsubishi Galant", державний номерний знак [NUMBER], 1997 року випуску, на праві власності належить [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON]. Відповідно до звіту про визначення суми\~нанесеного збитку та вартості відновлювального ремонту внаслідок пошкодження КТЗ "Mitsubishi Galant", державний номерний знак [NUMBER], вартість нанесеного збитку, заподіяного власнику транспортного засобу - автомобіль легковий седан-В "Mitsubishi Galant" 2.0 I GL, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок ДТП станом на 23 червня 2016 року становить 55970 грн. 79 коп., вартість відновлювального ремонту становить 127815 грн. 18 коп. Страховою компанією "Уніка", де було застраховано цивільну відповідальність [PERSON], було відшкодовано позивачеві-представникові власника частину матеріальної шкоди, яка була завдана в розмірі 50000,00 гривень. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). При цьому, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки"). Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Стаття 1194 ЦК України встановлює, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно абзацу 2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У роз'ясненнях, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" № 14 від 23 грудня 2005 року судам роз'яснено, що у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. З аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що до шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, належить вартість відновлювального ремонту у тому числі й робіт щодо відновлення пошкодженої речі. Крім того, як зазначено в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року по справі № 6-691цс15, з особи, яку визнано винною у вчиненні ДТП, стягненню підлягає різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком. Тому, на підставі вищевикладеного, відповідач, як особа, що є володільцем джерела підвищеної небезпеки, зобов'язаний виплатити позивачу різницю між завданою шкодою, яка становить - 127815 грн. з урахуванням сплаченою страховою виплатою - 50000,00 грн., що становить 77815,00 грн. Оцінюючи всі вище наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в наявності є порушення прав позивачки [PERSON], за захистом яких спрямоване її звернення до суду, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими, доведеними належними доказами, а тому підлягають до\~ задоволення. \~ \~ \~ \~ Що стосується стягнення моральної шкоди, то стаття 1167 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в результаті вказаної вище ДТП, яка сталися з вини відповідача [PERSON], перенесли стрес, отримали тілесні ушкодження, змушені були лікуватися, це створило їм певні незручності, був змінений звичний спосіб їх життя, вони затратили значний час на отримання страхового відшкодування і на звернення до суду за відшкодуванням шкоди, суд вважає, що їм була завдана моральна шкода, а тому вона підлягає стягненню з відповідача. Проте, зазначений в позовній заяві розмір моральної шкоди в сумі не є співрозмірним тим стражданням, які зазнали позивачі в результаті ДТП, а тому позовна вимога, щодо стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення і кожному з позивачів необхідно стягнути по 1000 гривень моральної шкоди. Встановлюючи таку суму моральної шкоди, суд також враховує і матеріальний стан відповідача, який є студентом, навчається на денній формі навчання. \~ \~ \~ \~ В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивачів і судові витрати.

Outcome: approved