Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

У листопаді 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. 18 грудня 2018 року судом прийнята до розгляду зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення графіку побачень. 15 квітня 2019 року судом постановлена ухвала про залишення первісного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення без розгляду за заявою позивача. 10 червня 2019 року судом постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач за зустрічним позовом та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні позивача із сином, реалізації батьківських прав та несення відповідних обов`язків, шляхом встановлення наступного графіку побачень із сином [PERSON] без присутності матері [PERSON] : - перший та третій понеділок кожного місяця з 13.00 до 20.00 години; друга та четверта середа кожного місяця з 13.00 до 20.00 години; кожної п`ятниці з 17 години до 9 години неділі за місцем фактичного проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , без обмеження місця прогулянок та відпочинку, з можливістю поїздки до рідних та близьких дитини, в тому числі дідуся та хрещеної матері; -кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12.00 до 18.00 години; -кожні шкільні канікули дитини посеред навчального року не менше 7 діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; -кожні літні шкільні канікули дитини не менше 30 діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України. Також пояснили, що 21 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб в якому народився син - [PERSON] , [INFO] . На протязі часу з 2011 по 2018 роки шлюбні відносини погіршилися в результаті чого 04 червня 2018 року [PERSON] подав позов до суду про розірвання шлюбу. З весни 2018 року [PERSON] почала перешкоджати [PERSON] в спілкуванні з сином. [PERSON] уникає спілкування зі своїм сином в присутності [PERSON] тому, що зазвичай таке спілкування переростало в лайки, яким був свідок син. [PERSON] впевнений в тому, що дитина не повинна бачити і чути як сваряться його батьки. Тому [PERSON] просив [PERSON] надати йому можливість повноцінно спілкуватись зі своїм сином без її присутності, на що зазвичай отримував відмову. [PERSON] відвідував батьківські збори в школі №20 , в якій в 2017-2018 роках навчався син в першому класі. 11 липня 2018 року за відсутності [PERSON] і не попередивши його [PERSON] за допомогою сторонніх осіб вивезла з квартири за адресою: [ADDRESS] , де сторони мешкали на той момент утрьох, всю великогабаритну побутову техніку, телевізор, комп`ютер з монітором та інше майно. [PERSON] не перешкоджав і не перешкоджає на сьогоднішній день своєму синові в праві проживання в його особистій квартирі, яка придбана в 2009 році, тобто до знайомства з позивачкою. [PERSON] проживає разом з сином за адресою [ADDRESS] з 2018 року. Ця квартира належить їй на праві особистої власності. Із моменту припинення спільного проживання у 2018 році [PERSON] не дає [PERSON] можливості безперешкодно спілкуватися з сином. [PERSON] самостійно, без відома та згоди батька перевела сина до іншої школи, про це [PERSON] довідався лише 03 вересня 2018 року, коли прийшов на перший дзвоник до школи №20 , де навчався син та не зустрів там його. [PERSON] постфактум дізнався, що [PERSON] перевела сина до школи № 5 , познайомився з його вчителем і майже кожної неділі зустрічається з нею і розпитує про життя сина в класі. Для досудового вирішення спірної ситуації [PERSON] звернувся до служби у справах дітей із заявою про встановлення порядку участі у вихованні сина. 27 листопада 2018 року рішенням Київської районної в м. Полтаві ради на підставі заяви [PERSON] було постановлено визначити йому участь у вихованні сина таким способом: перша та третя неділя кожного місяця з 9.00 до 18.00; другий та четвертий понеділок кожного місяця з 13.00 до 18.00; перший та третій вівторок кожного місяця з 13.00 до 18.00. Без присутності матері, з дотриманням графіку відвідування дитиною гуртків та з врахуванням бажання дитини бачитися з батьком. Покладено на батька обов`язок забирати і приводити дитину до її постійного місця проживання та нести повну відповідальність за життя та здоров`я малолітнього. Під час вирішення питання про можливість перебування сина у помешканні [PERSON] були досліджені умови проживання та складено Акт від 24 жовтня 2018 року, згідно якого умови проживання є задовільними, відповідають санітарним вимогам, а також в наявності для дитини ліжко, стіл для навчання, у наявності дитяча розвиваюча література. Окрім цього, [PERSON] повідомив, що рішення служби у справах дітей не виконується [PERSON] в повному обсязі. На теперішній час він має можливість періодично спілкуватися із сином, привозити та відвозити зі школи, проводити спільно час, але лише з дозволу [PERSON] та без можливості спільної ночівлі або виїзду на відпочинок. Представник позивача за зустрічним позовом наголошував на тому, що між сторонами склалися конфліктні відносини, тому спілкування батька із дитиною у присутності матері буде суперечити інтересам дитини. Наполягав на тому, що батько має рівні із матір`ю права на участь у вихованні сина, тому рішення служби у справах дітей неправомірно обмежує права батька, що шкодить інтересам дитини. Відповідач за зустрічним позовом заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та вказала, що фактично проживала разом із сином і [PERSON] на [ADDRESS] з моменту його народження та до припинення шлюбних відносин у 2018 році. [PERSON] не спілкувався з сином як вигнав їх із квартири. Зазначає, що в своїй позовній заяві на розлучення [PERSON] власноручно вказав про те, що після розірвання шлюбу спільний син [PERSON] , [INFO] буде проживати з матір`ю - [PERSON] . Наголошує на тому, що в період сумісного проживання зі [PERSON] він не приймав взагалі ніякої участі у житті сина. В період сумісного проживання зі [PERSON] , він постійно дивився жорстокі фільми, зі знущаннями. Вона постійно оберігала сина від негативного впливу батька. Просила [PERSON] почитати синові книжки, які постійно брала в дитячій обласній бібліотеці і в дитячій бібліотеці на пров. Ломаному в м. Полтаві, але у відповідь було ігнорування потреб власного сина. Відповідач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] ніколи не гуляв із сином на дитячих майданчиках, не водив його до музеїв, до лялькового театру і на дитячі вистави театру ім. Гоголя, його це не цікавило. Повністю життям сина займалася вона самостійно. Водила сина до басейну та дитячу поліклініку. Відводила до школи і забирала зі школи завжди самостійно. Приходила в школу на дитячі свята, фотографувала дітей, знімала відео, супроводжувала клас на святкові заходи. Чотири місяці [PERSON] не віддавав медичну карточку сина до дитячої поліклініки. Відповідач за зустрічним позовом повідомила, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та вважає, що у позивача за зустрічним позовом відсутні перешкоди у спілкуванні із сином. Після закриття підготовчого провадження, відповідачем за зустрічним позовом надано до суду витяг з психологічного консультування [PERSON] без номеру та без дати. Вказаний витяг долучений до матеріалів справи, але відповідачу за зустрічним позовом було роз`яснено, що потрібно обгрунтувати поважні підстави не подання цього документу на стадії підготовчого провадження, а також надати повний висновок психологічного консультування, а не витяг з нього. Проте, відповідачем за зустрічним позовом цього зроблено не було, що позбавляє суд можливості врахувати вказаний документ під час постановлення рішення. Представник третьої особи по справі при вирішенні даного позову покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі документи, вирішуючи зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] разом із сином [PERSON] спільно проживали у квартирі позивача за зустрічним позовом у період з 2011 по 2018 рік. Після припинення шлюбно-сімейних відносин, син залишився проживати разом із матір`ю у її квартирі. Між сторонами склалися особисті неприязні відносини, які вбачаються як з відзиву на зустрічну позовну заяву, так і з пояснень сторін даних у судових засіданнях. У сторін є претензії одне до одного пов`язані із припиненням шлюбно-сімейних відносин, а також у [PERSON] майнові вимоги, які перебувають на розгляді в іншому суді. Відповідач за зустрічним позовом не визнає права [PERSON] як батька на безперешкодне спілкування із сином та участь в його вихованні. Основний аргумент відповідача за зустрічним позовом проти задоволення позовних вимог полягає у тому, що спілкування батька із сином без присутності матері та за наявності іншої особи жіночої статі, яку [PERSON] називає «коханкою» [PERSON] шкодить інтересам дитини. Із цих же підстав [PERSON] категорично заперечує проти того, щоб син ночував разом із батьком. Поведінку позивача за зустрічним позовом у період спільного проживання [PERSON] охарактеризувала як неналежну у судовому засіданні 16 жовтня 2019 року. Загалом, відповідач за зустрічним позовом наголошує на невиконанні [PERSON] своїх батьківських обов`язків під час спільного проживання та після його припинення. При цьому, до суду не надано жодного доказу того, що [PERSON] вчиняє або вчиняв дії на шкоду інтересам сина [PERSON] . Як повідомила [PERSON] , зобов`язання зі сплати аліментів та додаткових витрат на дитини згідно судових рішень [PERSON] виконує, заборгованість відсутня. [PERSON] просив суд надати можливість вільного спілкування із сином за встановленим графіком та без присутності матері, оскільки він бажає реалізовувати свої батьківські права саме у такий спосіб і це не буде шкодити інтересам дитини. Вирішуючи даний спір, суд виходить із того, що першочергово має бути забезпечено якнайкращі інтереси дитини. Право дитини на безперешкодне спілкування із обома батьками, незалежно від того з ким проживає дитина, може бути обмежено лише у встановлених законом випадках, які по даній справі судом не встановлені. Батьки мають рівні права на участь у вихованні дитини, спілкуванні та проведенні разом дозвілля. Рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 27 листопада 2018 року про встановлення [PERSON] графіку побачень із сином без присутності матері підтверджує відсутність підстав для обмеження вільного спілкування сина із батьком, але не зобов`язує суд погоджуватися із цим рішенням. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У матеріалах справи наявні відомості про гуртки та секції, які відвідує дитина. При цьому, до суду не надано доказів того, що позивач за зустрічним позовом не має змоги забезпечити відвідування сином таких гуртків та секцій під час спільного проведення часу. До того ж, сторони підтвердили в судовому засіданні, що [PERSON] має у володінні власний автомобіль та періодично зустрічається із сином та проводить із ним час без присутності матері. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Із рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 27 листопада 2018 року не вбачається підстав для обмеження прав [PERSON] на безперешкодні зустрічі із сином, у тому числі в період канікул, день народження дитини та з можливістю спільного відпочинку, в тому числі ночівлю із батьком. Згідно зі ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд, при вирішенні питання щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, враховує відсутність негативних відомостей про [PERSON] , вік дитини, а також бажання батька на спілкування з дитиною та вважає, що запропонований позивачем спосіб його участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини відповідає його інтересам та можливості позивача здійснювати свої обов`язки та права, але повинен бути обмежений для забезпечення дотримання прав матері та інтересів дитини, яка на теперішній час мешкає разом із відповідачем за зустрічним позовом. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 51 Конституції України гарантовано кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до статті 7 Сімейного кодексу України рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Права матері на виховання та участь у житті дитини є такими самими, як і права батька дитини. Жодні дискримінаційні прояви чи обмеження, пов`язані зі статтю, не повинні бути застосовані, оскільки суперечать інтересам дитини на виховання обома батьками. Презумпція на користь матері у питаннях проживання та виховання дитини відсутня і на цьому наголошує Велика Палата Верховного суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 402/428/16-ц зробила висновок, що чинною для України є Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року (надалі- Конвенція). Згідно з положеннями ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Наведені положення узгоджуються з нормами Конституції та законів України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин 1-2 статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року по справі № 215/4452/16-ц зазначив, що презумпція на користь матері в справах щодо дітей не підтверджується на рівні ООН, не відповідає позиції Ради Європи та не випливає з Декларації або прецедентної практики Європейського суду з прав людини. У даній постанові здійснено посилання на рішення ЄСПЛ в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року, де Суд наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини (аналогічні висновки містять рішення у справах «Цаунеґґер проти Німеччини», «М.Л. проти Великобританії» та ін.). Таким чином, суд приходить до висновку, що позиція відповідача за зустрічним позовом не ґрунтується на законі та суперечить інтересам малолітнього [PERSON] , тому позовні вимоги про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні із сином, реалізації батьківських прав та несення відповідних обов`язків, шляхом встановлення графіку побачень із сином [PERSON] без присутності матері [PERSON] слід задовольнити частково. З урахуванням відомостей про спільне проживання батька разом із дитиною від моменту народження та до 2018 року, беручи до уваги розпорядок дня дитини, з урахуванням її віку та з метою забезпечення збалансованого дотримання прав обох батьків і врахування інтересів самої дитини, суд приходить до висновку, що позивачу за зустрічним позовом можливо встановити наступний графік зустрічей із сином: - перший та третій понеділок кожного місяця з 13.00 до 20.00 години; друга та четверта середа кожного місяця з 13.00 до 20.00 години; перша та третя п`ятниця кожного місяця з 17 години до 10 години неділі за місцем фактичного проживання [PERSON] , без обмеження місця прогулянок та відпочинку, з можливістю поїздки до рідних та близьких дитини по території України; - кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12.00 до 16.00 години; - кожні зимні шкільні канікули дитини посеред навчального року 8 діб за місцем фактичного проживання [PERSON] , без обмеження місця прогулянок та відпочинку, з можливістю поїздки до рідних та близьких дитини по території України; - кожні літні шкільні канікули дитини з 23 червня по 02 липня, з 01 серпня по 10 серпня за місцем фактичного проживання [PERSON] , без обмеження місця прогулянок та відпочинку, з можливістю поїздки до рідних та близьких дитини по території України. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial