Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

17.09.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Тартацької сільськоїради Чечельницького району Вінницької області про визнання помилковим і скасування рішення Тартацької сільської Ради народних депутатів Чечельницького району Вінницької області від 25.12.1997 року про затвердження матеріалів інвентаризації та приватизації земельних ділянок та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1997 році рішенням Тартацької сільськоїради помилково надано його померлому батькові [PERSON] ( [PERSON] ) у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,20 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, за адресою: [ADDRESS] , оскільки власником вказаного господарства була його померла бабуся [PERSON] , яка володіла будинком за зазначеною адресою, а також мала у постійному користуванні присадибну земельну ділянку площею 0,26 га. Після її смерті в 1992 році вищевказаний будинок і земельна ділянка за заповітом, перейшла до її дочки, матері позивача, [PERSON] і в подальшому, згідно заповіту, будинок по [ADDRESS] , а також присадибна земельна ділянка площею 0,26 га. перейшли до позивача, а тому його померлий батько [PERSON] не має жодного відношення до вищезгаданого домогосподарства та земельної ділянки, хоча він і проживав у вказаному будинку з його матір`ю, але прописаний не був. Також вказує, що його померлий батько [PERSON] був власником домогосподарства [ADDRESS] та присадибної земельної ділянки площею 0,15 га., яке в 1994 році подарував позивачу, що підтверджується договором дарування від 04.02.1994 року, реєстраційний номер 124, а присадибна земельна ділянка по [ADDRESS] і існуючий на ній будинок, про який йдеться в п.146 рішення 11 сесії 22 скликання Тартацької сільської Ради народних депутатів Чечельницького району Вінницької області від 25.12.1997 року, влаштовані таким чином, що побудувати, ще один будинок не реально, оскільки тут бракує місця, що також доказує те, що дозвіл на приватизацію земельної ділянки під будівництво житла і ведення особистого підсобного господарства було видано помилково, а томупросить суд - визнати помилковим та скасувати пункт 146 рішення 11 сесії 22 скликання Тартацької сільської Ради народних депутатів Чечельницького району Вінницької області від 25.12.1997 року про затвердження матеріалів інвентаризації та приватизації земельних ділянок щодо надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,20 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Тартацьку сільську раду внести зміни до пункту 146 рішення 11 сесії 22 скликання Тартацької сільської Ради народних депутатів Чечельницького району Вінницької області від 25.12.1997 року про затвердження матеріалів інвентаризації та приватизації земельних ділянок, у відповідності обставин, що мали місце на той час, а саме надати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,26 га, за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. 07.10.2020 року представник Тартацької сільської ради Чечельницького району Вінницької області в.о. сільського голови О.Павлишена подала до суду відзив, в якому зазначила, що щодо оспорюваного рішення 11 сесії 22 скликання Тартацької сільської Ради народних депутатів Чечельницького району Вінницької області від 25.12.1997 року, то воно було прийнято відповідно до особистої волі та поданої заяви [PERSON] ( [PERSON] ), зареєстрованої за вх.№146 від 14.06.1997 року, згідно якої, останній просить надати йому безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га, яка розташована біля його будинку по [ADDRESS] . Про те, що власником вказаного житлового будинку на час приватизації даної земельної ділянки він не являвся виконком Тартацької сільської ради повідомлений не був і знати про це не міг. Просить відмовити в задоволенні позову. 19.11.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що заява [PERSON] ( [PERSON] ), зареєстрована за вх.№146 від 14.06.1997 року на яку посилається представник відповідача не є належним доказом, оскільки містить безліч виправлень, крім того зазначає, що [PERSON] був не письменний, тому не міг у ній розписатись. Ухвалою суду від 21 січня 2021 року за клопотанням позивача, замінено відповідача - Тартацьку сільську раду Чечельницького району Вінницької області її правонаступником Чечельницькою селищною радою Чечельницького району Вінницької області, оскільки згідно розпорядження КМУ від 12 червня 2020 р. №707-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області" Тартацька сільська рада Чечельницького району Вінницької області входить до складу Чечельницької територіальної громади з адміністративним центром в смт.Чечельник. 11.02.2021 року від представників відповідача Чечельницької селищної ради Вінницької області Яговкіна С.Ю. та Поцелуєва В.О. надійшов до суду відзив на позов, в якому просять відмовити в задоволенні позову, вважаючи його безпідставним та спрямованим не до тієї особи. 20 травня 2021 року ухвалою суду за клопотанням позивача судом прийнято до розгляду змінені позивачем підстави позову та уточнені позовні вимоги в частині визнання підробленою заяву датовану 11 березня 1994 року від [PERSON] про передачу йому, безкоштовно, у приватну власність земельну ділянку, площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована біля його будинку; визнання підробленим і скасування записаного в стрічці №146 Рішення Тартацької сільської ради народних депутатів, щодо затвердження матеріалів інвентаризації та приватизації земельних ділянок, зобов`язавши Чечельницьку селищну раду впродовж 10-ти днів внести зміни до стрічки №146 вище вказаного документу, де замість " [PERSON] " записати " [PERSON] ", а в колонці із записом "0,20 га" записати "0,26 га" та стягнення з відповідача - Чечельницької селищної ради понесені судові витрати, які складаються із: 1681, 60 коп. - судового збору, 6760 грн. - вартість експертизи, проїзд з дому до суду та із суду додому, на таксі - 1000 грн. та вартість довіреності на представника - 500 грн.. а в задоволенні клопотання позивача про зміну позовних вимог в частині стягнення з відповідача - Чечельницької селищної ради відшкодування моральної шкоди, відповідно до п.9 ст.16 ЦК України в розмірі - 100 000 грн. - відмовлено. 19.05.2021 року від представників відповідача Чечельницької селищної ради Вінницької області Яговкіна С.Ю. та Поцелуєва В.О. надійшов до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому заперечують проти задоволення позову частково та пояснили, що щодо позовної вимоги про визнання підробленою заяву датовану 11 березня 1994 року від [PERSON] про передачу йому, безкоштовно, у приватну власність земельну ділянку, площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована біля його будинку-визнають повністю; щодо визнання підробленим і скасувати записане в стрічці №146 Рішення Тартацької сільської ради народних депутатів, щодо затвердження матеріалів інвентаризації та приватизації земельних ділянок, зобов`язавши Чечельницьку селищну раду впродовж 10-ти днів внести зміни до стрічки №146 вище вказаного документу, де замість " [PERSON] " записати " [PERSON] ", а в колонці із записом "0,20 га" записати "0,26 га" не погоджуються, оскільки позивачем не доведено, що вказане рішення в цілому, або тільки п.146 було підроблено, тобто були внесені зміни після прийняття такого рішення, шляхом виправлення, оскільки вказане рішення від 25.12.1997 року приймалося після розгляду заяв осіб, які зверталися до органу місцевого самоврядування для вирішення питань, які зазначені у рішенні, а також внести зміни у оспорюване рішення не можливо, оскільки таке рішення може бути змінено або скасовано тільки цим органом місцевого самоврядування, яким воно було прийнято, а Тартацька сільська рада на даний час припинила свою дію. Щодо стягнення судових витрат із відповідача, також просять відмовити, оскільки позивачем не доведено провину відповідача. Позивач та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов із уточненими позовними вимогами підтримали повністю, з підстав викладених у позові, просять задовольнити. Представники відповідача Чечельницької селищної ради Вінницької області Яговкін С.Ю. та Поцелуєв В.О. в судовому засіданні позов не визнали та просять відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві від 19.05.2021 року. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов слід задоволити частково, з таких підстав. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частина перша статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України. Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно із пунктом тридцять четвертим статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією. Частинами першою і другою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно із ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. З огляду на вказану норму права рішення органу місцевого самоврядування може бути визнане недійсним у судовому порядку. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 січня 1994 року виданого Чечельницькою нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №90 [PERSON] була власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 липня 2015 року виданого Чечельницькою нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1199 позивач [PERSON] є власником вказаного будинку, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10394189. Рішенням Тартацької сільської Ради народних депутатів Чечельницького району Вінницької області від 25.12.1997 року 11 сесії 22 скликання затверджено матеріали інвентаризації земель громадян с.Тартак та с.Анютино, а також [ADDRESS] та надано в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0.20 га. для ведення особистого підсобного господарства та будівництва і обслуговування ж/б та господарських будівель. Підставою для прийняття такого рішення була заява від 11 березня 1994 року [PERSON] (з виправленнями) жителя [ADDRESS] , в якій він просить передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,20 га. (з виправленнями), для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована біль його будинку в [ADDRESS] , (Вх.№146 від 14.06.1997 року ). Оскільки дана заява містить виправлення, то за клопотанням позивача ухвалою суду від 11 лютого 2021 року по справі призначено експертно-криміналістичну експертизу, оригіналу заяви [PERSON] від 1994 року, яка була скерована до Тартацької сільської ради народних депутатів, щодо надання дозволу на безоплатну приватизацію земельної ділянки, площею 0,26 га, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Відповідно до висновку експерта від 25.03.2021 року №СЕ-19/111-21/10399-ДД за результатами судової технічної експертизи документів, у первинний зміст наданого на дослідження оригіналу заяви [PERSON] від 11 березня 1994 року, щодо надання дозволу на безоплатну приватизацію земельної ділянки, площею 0,20 га вносились зміни. Зміни вносились шляхом виправлення та дописки рукописних записів у графі "від__"- та у графі "ділянку площею____га". Первинний зміст рукописних записів наданого на дослідження оригіналу заяви від 11 березня 1994 року у графі "від__" - " [PERSON] ", а у графі "ділянку площею____га" - ймовірно "025". Вказаний висновок експерта підтверджує , що померла [PERSON] була власником будинку [ADDRESS] і фактично зверталася із заявою про передачу її земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. Як вбачається із інформації виконкому Тартацької сільської ради Чечельницького району Віниицької області №261/02-16 від 03.05.2019 року, що згідно даних погосподарської книги №5 на 1986-1990 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) у користуванні гр. [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] рахувалось землі: станом на 01.01.1986 р.-0,27 га., 01.06.1986 р.-0,27 га., 01.06.1987 р.- 0,26 га., 01.06.1988 р.- 0,26 га., 01.06.1989 р.-0,26 га., 01.06.1990 р.-0,26 га. Оскаржуване в межах даної справи рішення сільської ради регулює конкретні відносини, є правозастосовним актом індивідуального характеру, адресоване конкретному колу осіб, та призначено для вирішення окремих або конкретних питань. Суд зазначає, що обов`язковою умовою визнання акта недійсним є, окрім невідповідності його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Тартацької сільської Ради народних депутатів Чечельницького району Вінницької області від 25.12.1997 року 11 сесії 22 скликання про затвердження матеріалів інвентаризації та приватизації земельних ділянок, яким надано [PERSON] в приватну власність земельну ділянку площею 0.20 га для ведення особистого підсобного господарства та будівництва і обслуговування ж/б та господарських будівель є незаконним та підлягає скасуванню, а тому позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про визнання підробленою заяву датовану 11 березня 1994 року від [PERSON] про передачу йому, безкоштовно, у приватну власність земельну ділянку, площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована біля його будинку та зобов`язання Чечельницьку селищну раду впродовж 10-ти днів внести зміни до стрічки №146 вище вказаного документу, де замість " [PERSON] " записати " [PERSON] ", а в колонці із записом "0,20 га" записати "0,26 га" слід відмовити, з таких підстав. Вищевказана заява оцінена судом, як доказ з урахуванням висновку експерта від 25.03.2021 року №СЕ-19/111-21/10399-ДД, яким фактично підтверджено факт внесення до неї змін і визнання її підробленою немає необхідності. Щодо зобов`язання Чечельницької селищної ради впродовж 10-ти днів внести зміни до стрічки №146 вище вказаного рішення, де замість " [PERSON] " записати " [PERSON] ", а в колонці із записом "0,20 га" записати "0,26 га" суд вважає за необхідне також відмовити, оскільки відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР питання регулювання земельних відносин та передачу їх із комунальної у приватну власність громадян вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до оспорюваного рішення земельна ділянка надана у приватну власність [PERSON] і питання про надання у приватну власність померлій [PERSON] органом місцевого самоврядування не розглядалося, хоча це входить до їх компетенції. Конституційний Суд України (далі - КСУ) у своєму Рішенні № 7-рп/2009 стосовно права органів місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни зробив висновок, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зокрема, КСУ вважає, що: за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією КСУ, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення); -зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону № 280/97-ВР вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, це не позбавляє органів місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial