Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ "АКБ "Київ" про поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 24.07.2010 року вона працювала заступником головного бухгалтера ПАТ "АКБ "Київ", а з 18.12.2013 року - головним бухгалтером. Наказом № 274-к від 31.12.2014 року вона була звільнена з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов"язків на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, підставою для звільнення було зазначено рішення Правління банку від 31.12.2014 року. Про звільнення вона дізналася 05.01.2015 року, коли вийшла на роботу після новорічних свят. Копію наказу про звільнення їй було вручено 08.01.2015 року одночасно з трудовою книжкою, у той же день було здійснено розрахунок. Але позивачка вважає своє звільнення незаконним, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд: - поновити її на посаді головного бухгалтера ПАТ "АКБ "Київ"; - прийняти рішення про виплату їй відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу; - стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 20000, 00 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача - ПАТ "АКБ "Київ" - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивачку було звільнено з займаної посади на законних підставах, повноважною особою, а тому підстав для задоволення позову немає. Представник відповідача - ПАТ АБ "Укргазбанк" - у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства, зважаючи на те, що жодних позовних вимог до Банку не пред"явлено. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представників відповідачів, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 24.07.2010 року працювала на посаді заступника головного бухгалтера ПАТ "АКБ "Київ". 18.12.2013 року позивачка [PERSON] була переведена на посаду головного бухгалтера ПАТ "АКБ "Київ", згідно наказу № 569к, а також на підставі рішення Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 06.12.2013 року № 921, що підтверджується наказом (а.с. 161 т.1). 31.12.2014 року позивачку [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера ПАТ "АКБ "Київ" за одноразове грубе порушення трудових обов"язків на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, що підтверджується відповідним наказом № 274-к (а.с. 162 т.1). В своїх позовних вимогах позивачка [PERSON] посилається на те, що звільнення її з займаної посади відбулося незаконно, без відповідних на те підстав, наказ видано неповноважною особою, а тому просила поновити її на займаній посаді. Так, при розгляді справи встановлено, що відповідно до наказу Банку від 26.04.2013 року № 187-к, який було видано на підставі рішення Наглядової Ради Банку від 25.04.2013 року № 05, [PERSON] приступив до виконання повноважень виконуючого обов"язки Голови Правління Банку. На підставі наказу Банку від 22.09.2014 року № 206-к [PERSON] склав з себе обов"язки Голови Правління Банку з 23.09.2014 року та звільнився за власним бажанням. Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.06.2009 року № 566 "Про капіталізацію акціонерного комерційного банку "Київ" держава бере участь у капіталізації акціонерного комерційного банку "Київ" шляхом придбання акцій додаткової емісії зазначеного банку в сумі 3565294000, 00 грн. в обмін на облігації внутрішньої державної позики. Після придбання державою в особі Міністерства фінансів акцій додаткової емісії акціонерного комерційного банку "Київ" та належного оформлення корпоративних прав на придбані акції частка держави у статутному капіталі зазначеного банку становитиме 99, 936931402 відсотка. Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 5 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" підтвердженням права власності на цінні папери в разі їх емісії в без документарній формі є виписка з рахунку у цінних паперах, яку зберігач зобов"язаний надавати власнику цінних паперів. З 03.07.2009 року основним акціонером Банку є Держава Україна в особі Міністерства фінансів України, що підтверджується листом Міністерства фінансів України від 09.08.2011 року та випискою по рахункам у цінних паперах станом на 03.07.2009 року та 02.08.2011 року. Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Стаття 167 Господарського кодексу України передбачає, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майна) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про акціонерні товариства" акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства. Статтею 32 Закону зазначено, що загальні збори акціонерів є вищим органом акціонерного товариства. Відповідно до п. 17 ч. 2 ст. 33 вказаного Закону до виключної компетенції загальних зборів належить обрання членів наглядової ради. Частиною 1 статті 51 Закону визначено, що наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону до виключної компетенції наглядової ради, зокрема, належить: - обрання та припинення повноважень голови і членів виконавчого органу; - обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження голови виконавчого органу тощо. Як встановлено при розгляді справи, у зв"язку із складанням із себе обов"язків Голови Правління Банку [PERSON] та звільнення за власним бажанням, на підставі наказу від 22.09.2014 року № 206-к [PERSON] направив Міністерству фінансів України та Голові Наглядової Ради Банку лист від 22.09.2014 року № 07/2065 щодо вжиття заходів з метою недопущення зупинки роботи Банку та призначення нового Голови Правління Банку. У подальшому листи аналогічного змісту надсилалися керівництвом Банку на адресу Міністерства фінансів України та членів Наглядової Ради Банку. На підставі протоколу № 04 від 07.10.2014 року чергового засідання Наглядової Ради Банку було вирішено: 1) достроково припинити повноваження Голови Правління Банку [PERSON]; 2) достроково припинити повноваження двох членів Правління Банку; 3) обрати двох нових членів Правління Банку - [PERSON] та [PERSON]; 4) затвердити умови контрактів із новими членами правління Банку; 5) тимчасово, до призначення Голови Правління Банку чи особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження, для забезпечення нормальної роботи Банку передати Правлінню Банку повноваження Голови Правління, а саме: - повноваження, визначені пп. 12.6.3, 12.6.7 п. 12.6 ст. 12 Статуту Банку, крім пп. 12.6.3.4, 12.6.3.7, 12.6.3.11-12.6.3.14; - право підпису документів (крім звітності Банку) від імені Банку без довіреності за умови наявності підпису усіх членів Правління; - право підпису звітності Банку замість Голови Правління чи особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження, надати членам Правління [PERSON] в частині статистичної звітності та управлінської звітності, [PERSON] в частині податкової звітності Банку; - повноваження, визначені пп. 12.6.3.4, 12.6.3.7, 12.6.3.11-12.6.3.14 надати члену Правління [PERSON] 6) Ревізійній комісії Банку провести перевірку фінансово-господарської діяльності Банку за період з 01.01.2014-30.09.2014 року. Таким чином, Наглядова Рада Банку тимчасово передала частину повноважень Голови Правління Банку - Правлінню Банку та двом членам Правління відповідно. Як вбачається з письмових доказів по справі, вказане рішення Наглядової Ради Банку було прийнято із врахуванням прав, передбачених ч. 2 ст. 52 Закону України "Про акціонерні товариства" та п. 11.4.16, 11.4.18, 11.4.20 та 11.4.24 Статуту Банку. Згідно із ст. 58 Закону України "Про акціонерні товариства" виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов"язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор). Згідно із п. 12.1 Статуту Банку Правління є виконавчим колегіальним органом Банку, який здійснює управління його поточною діяльністю, організовує виконання рішень Загальних зборів та Наглядової ради, організовує формування необхідних для статутної діяльності Банку фондів, та несе відповідальність за ефективність роботи Банку згідно з принципами та порядком, встановленими Статутом Банку, рішеннями Загальних зборів акціонерів і Наглядової ради Банку. Пунктом 4.1.21 Положення про Правління Банку визначено, що до компетенції Правління належить забезпечення виконання рішень, прийнятих Загальними зборами, та рішень Наглядової Ради, які не суперечать рішенням Загальних зборів. Виходячи з наведеного, слід зазначити, що з урахуванням рішення Наглядової Ради Банку з 07.10.2014 року Правління Банку мало право наймати та звільняти працівників Банку, вживати до них заходи заохочення та накладати дисциплінарні стягнення відповідно до чинного законодавства України, Статуту та актів внутрішнього регулювання Банку, а також заохочувати працівників Банку за результатами їх трудової діяльності та накладати стягнення за порушення у відповідності з чинним законодавством. Члену Правління [PERSON] були передані повноваження, зокрема, щодо видачі наказів, розпоряджень і дачі вказівок, обов"язкових для виконання усіма працівниками Банку, включаючи філії, представництва та відділення (п. 12.6.3.7 Статуту). Протоколом засідання Правління Банку від 09.10.2014 року № 46 з метою забезпечення всебічного розгляду питань порядку денного для прийняття відповідних рішень Правління Банку на засіданні Правління було вирішено запрошувати куратора Банку від НБУ, керівників структурних підрозділів Банку, у тому числі і головного бухгалтера [PERSON], на засідання Правління. Крім того, наказом Банку від 30.10.2014 року № 118 було затверджено розподіл функціональних повноважень керівників Банку, згідно із яким (п. 1.1.3) Правління Банку безпосередньо спрямовує, координує і контролює діяльність Головного бухгалтера Банку. З даним наказом позивачку було ознайомлено, про що свідчить її підпис на відповідному списку. Але у грудні 2014 року позивачкою було порушено внутрішній трудовий розпорядок, а саме вона запізнювалася на роботу та користувалася сторонньою карткою доступу до Банку, у зв"язку з чим дане питання було розглянуто Правлінням Банку та на підставі рішення Правління, що було оформлено протоколом від 04.12.2014 року № 63, було зобов"язано позивачку надати письмові пояснення. Також на підставі даного протоколу Правління, наказом Банку від 12.12.2014 року № 135 було створено комісію з проведення службового розслідування з метою з"ясування причин систематичного порушення внутрішнього трудового розпорядку окремими працівниками Банку. З даним наказом також була ознайомлена і позивачка [PERSON], що підтверджується її підписом у списку ознайомлених із наказом. На виконання рішення Правління, що було оформлено протоколом від 04.12.2014 року № 63, [PERSON] надала пояснення від 26.12.2014 року Правлінню Банку та службовцю НБУ - куратору Банку [PERSON], в якому [PERSON] виявила небажання підпорядковуватись Правлінню Банку та просила не відволікати її від роботи. Рішенням Правління Банку, що було оформлено протоколом від 29.12.2014 року № 72, [PERSON] оголошено догану за неодноразове порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Банку - запізнення на роботу без поважних причин та недотримання вимог Інструкції по організації пропускного та внутрішньо-банківського режимів Банку. На підставі вказаного рішення Правління наказом Банку від 31.12.2014 року № 152 головному бухгалтеру [PERSON] було оголошено догану за неодноразове порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Банку - запізнення на роботу без поважних причин та недотримання вимог Інструкції по організації пропускного та внутрішньо-банківського режимів Банку. Крім того, позивачка неодноразово попереджувалася про недопустимість порушення трудової дисципліни та про можливе застосування до неї більш суворих заходів стягнення у разі порушення трудової дисципліни, що підтверджується протоколом Правління Банку від 19.12.2014 року № 69 та протоколом Правління Банку від 25.12.2014 року № 71. Що стосується одноразового грубого порушення трудових обов"язків позивачкою, то слід зазначити наступне. Як вбачається з письмових матеріалів справи, з серпня 2014 року Банк перебував у незадовільному фінансовому стані та мав проблеми з ліквідністю. З метою посилення контролю за діяльністю Банку та з метою уникнення можливості невиконання ним своїх зобов"язань перед клієнтами, захисту інтересів вкладників та кредиторів Банку, Національним банком України у серпні 2014 року було призначено куратора Банку - службовця Національного банку України, відповідно із вимогами Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затверджених постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 року № 346. Також Національним банком України було зобов"язано Банк здійснювати розрахунок у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України. Згідно із п. 5.7 Положення на куратора банку можуть покладатися такі повноваження: - здійснювати постійний контроль за проведенням банком операцій; - ініціювати встановлення порядку виконання банком та його відокремленими підрозділами початкових платежів з урахуванням наявності коштів на кореспондентському рахунку і змісту платежів, обрання способів організації управління черговістю початкових платежів (використовуючи засоби системи автоматизації банку, внутрішньобанківської міжфілійної платіжної системи банку, автоматизоване робоче місце "АРМ куратора банку", призначене для управління початковими платежами банку, що надсилаються до СЕП); - бути присутнім на засіданнях ради і правління банку з правом дорадчого голосу тощо. Також на виконання постанов Правління Національного банку України від 29.08.2014 року № 539/БТ та від 19.08.2014 року № 507/БТ, Положення № 346, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, із урахуванням ліквідності Банку, Банком було видано наказ від 25.12.2014 року № 148 щодо порядку здійснення розрахунків. Пунктом 1.1 вказаного наказу встановлювалось, що розрахункові документи виконуються Банком на підставі реєстрів, підписаних членом Правління Банку, головним бухгалтером та куратором Банку, призначеним НБУ, якщо інше не визначено рішенням Правління Банку. Пунктом 1.2 наказу передбачено, що реєстри на паперових носіях подаються куратору для аналізу та погодження шляхом візування. Згідно із п. 1.5 наказу від 25.12.2014 року № 148 розрахункові документи виконуються Банком на підставі реєстрів, оформлених згідно із п. 1.1 цього наказу, у такій черговості: - у першу чергу - списуються коштів на підставі рішень суду; - у другу чергу - списуються кошти для здійснення платежів з відшкодування витрат Банку судовим, слідчим, нотаріальним та іншим повноважним органам; - у третю чергу - списуються кошти за розрахунковими документами, що передбачають платежі підприємств оборонної промисловості, платежі для здійснення державних закупівель тощо; - у четверту чергу - повертаються кошти на рахунки, відкриті в органах/територіальних управліннях Державної казначейської служби тощо; - у п"яту чергу - списуються/виплачуються кошти за власними розрахунковими та касовими документами Банку для забезпечення діяльності Банку тощо; - у шосту чергу - списуються кошти клієнтів за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету (сплата податків та зборів); - у сьому чергу - списуються кошти за іншими розрахунковими (у тому числі касовими) документами в порядку їх послідовного надходження. Перелік наведених у цьому пункті підстав цільового призначення платежів не є вичерпним. Питання щодо черговості виконання розрахункових документів з інших підстав та на інші цілі, що не наведені у цьому пункті, має бути віднесене на розгляд Правління. Відповідно до п. 1.7.3 вказаного наказу розрахункові документи, які не виконані Банком у зв"язку із відсутністю/недостатністю коштів на кореспондентському рахунку Банку та взяті на облік, згідно з п. 1.7.1 цього наказу, виконуються Банком в черговості, визначеній п. 1.5 цього наказу, з урахуванням послідовності їх реєстрації в системи операційного дня Банку, відповідно до дати надходження розрахункового документу. Згідно із п. 9.2 наказу від 25.12.2014 року № 148 відповідальними за виконання п. 1.1-1.6 визначено [PERSON]; [PERSON] (директора Департаменту продажів банківських продуктів), [PERSON] (директора Департаменту платіжних карток), [PERSON] - начальника Служби контролю діяльності відокремлених підрозділів; керівників відділень Банку. Також [PERSON] визначено відповідальною за виконання п. 1.7.1, 1.7.3, 2-4, 5 цього наказу. Аналогічного змісту порядок виконання розрахункових документів передбачено п. 2.22 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, згідно із яким банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом. Якщо до банку надійшло одночасно кілька розрахункових документів, на підставі яких здійснюється списання коштів, то вони виконуються в такій черговості: - у першу чергу списуються кошти на підставі рішення суду для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю, а також вимог про стягнення аліментів; - у другу - списуються кошти на підставі рішення суду для розрахунків щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), а також виплати за авторським договором; - у третю - списуються кошти на підставі інших рішень суду; - у четверту - списуються кошти за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету; - у п"яту - списуються кошти за іншими розрахунковими документами в порядку їх послідовного надходження. Таким чином, списання грошових коштів на підставі рішення суду є пріоритетним для Банку у будь-якому випадку. Особи, визначені відповідальними за виконання вищевказаного наказу № 148, були ознайомлені із даним наказом, що підтверджується списком ознайомлених. З даним наказом також була ознайомлена і позивачка [PERSON] Пунктом 1.5 Посадової інструкції головного бухгалтера [PERSON] визначено, що головний бухгалтер Банку повинна дотримуватись трудової дисципліни; бути присутньою на робочому місці за виключенням відряджень та зустрічей у місті, де розташований офіс. Відсутність на робочому місці можлива тільки за погодженням із Головою Правління. Пунктом 2.2.18 Посадової інструкції визначено, що на головного бухгалтера покладається обов"язок виконання інших додаткових доручень Правління банку, пов"язаних з діяльністю Банку. Як встановлено при розгляді справи, від Відділу Державної виконавчої служби України до Банку надійшла платіжна вимога від 10.12.2014 року № 308/12 щодо списання із рахунків боржника та клієнта Банку - Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради грошових коштів на виконання рішення Господарського суду Житомирської області. Згідно із ст.. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов"язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст.. 2 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Звернення стягнення на кошти боржника - юридичної особи врегульовано статтею 65 Закону України "Про виконавче провадження". Виконання Банками відповідних платіжних вимог визначено Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Пунктом 10.10 Інструкції № 22 визначено, що у разі надходження до Банку платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її у повній або частковій сумі в межах наявності арештованої суми на рахунку. Як вбачається з письмових матеріалів справи, для виконання списання грошових коштів із рахунку Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" грошових коштів було підготовлено 4 Реєстри зовнішніх платежів по рахунку 2600 (примусове списання коштів) за підписом члена Правління Банку, Головного бухгалтера за погодженням куратора НБУ із датою встановлення черговості платежів 30.12.2014 року, а саме: 1) від 30.12.2014 року № 29 на суму 819500, 00 грн.; 2) від 30.12.2014 року № 30 на суму 250000, 00 грн.; 3) від 30.12.2014 року № 31 на суму 250000, 00 грн.; 4) від 30.12.2014 року № 32-37 на суму 110034, 76 грн. Згідно із випискою по коррахунку Банку від 30.12.2014 року на коррахунку Банку в Національному банку України станом на 30.12.2014 року було 1416963, 32 грн. Відповідно до виписки по особовому рахунку КП "Житомиртеплокомуненерго" за 30.12.2014 року Банком було списано із рахунку грошові кошти на суму 1369500, 00 грн., хоча на кінець дня залишався залишок у сумі 68604, 93 грн. Таким чином, платіжна вимога від 10.12.2014 року № 308/12 щодо списання із рахунків боржника та клієнта Банку не була виконана належним чином. Згідно із Реєстром платежів Банку за 30.12.2014 року після припинення списання коштів із рахунку КП "Житомиртеплокомуненерго" Банком було проведено платежі, які згідно із п. 1.5 наказу від 25.12.2014 року № 148 повинні виконуватись у п"яту чергу. На наступний день 31.12.2014 року Реєстр зовнішніх платежів по рахунку 2600 (примусове списання коштів) № 32-34 від 30.12.2014 року на суму 50000, 00 грн. за підписом головного бухгалтера повторно було подано на підпис члена Правління [PERSON] Згідно із службовою запискою від 31.12.2014 року № 18/74 на Правління Банку від члена Правління - директора Департаменту ризик-менеджменту та фінансів [PERSON] 30.12.2014 року [PERSON] було підписано 4 Реєстри зовнішніх платежів по рахунку 2600 на загальну суму 1429534, 76 грн., які передбачали здійснення зовнішніх платежів на виконання судового рішення. Відповідно до Регламенту роботи в період завершення звітного року (лист НБУ від 08.12.2014 року № 25-205/73085) 30.12.2014 року СЕП приймав початкові платежі до 22.00 години. На момент закінчення робочого дня о 18.00 примусове списання коштів за Реєстром зовнішніх платежів по рахунку 2600 на загальну суму 1429534, 76 грн. не було виконано через відсутність коштів. При цьому у Банку не було достовірного прогнозу з надходження коштів до кінця роботи СЕП. У зв"язку з цим було складено Реєстр оплат господарських операцій ПАТ "АКБ "Київ" за 30.12.2014 року, виконання якого передбачалося після повного виконання Реєстру зовнішніх платежів по рахунку 2600 відповідно до наказу Банку від 25.12.2014 року № 148. Здійснюючи 31.12.2014 року контроль виконаних розрахунків за 30.12.2014 року, членом правління [PERSON] було виявлено, що Реєстри зовнішніх платежів по рахунку 2600 на загальну суму 1429534, 76 грн. були виконані не в повній мірі і при цьому було здійснено розрахунки за Реєстром оплат господарських операцій ПАТ "АКБ "Київ", які слід було виконувати у п"яту чергу. Таким чином, з наведеного вбачається, що було порушено встановлену Банком черговість виконання розрахункових документів відповідно до наказу від 25.12.2014 року № 148, оскільки виконання Реєстру оплат господарських операцій Банком мало бути здійснено тільки після повного виконання Реєстру зовнішніх платежів по рахунку 2600, який згідно з наказом від 25.12.2014 року № 148 підлягав виконанню у першу чергу. Вказана ситуація навмисного перешкоджання виконання судового рішення щодо стягнення з КП "Житомиртеплокомуненерго" грошових коштів та порушення п. 2.22 та п. 10.10 Інструкції № 22 створила ситуацію загрози застосування до Банку та його керівників заходів впливу із сторони Національного банку України, що передбачені ст.. 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Відповідно до вимог ст.. 73 вказаного Закону у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об"єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства Національний банк України має право застосувати заходи впливу, до яких належать: - обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій, у тому числі операцій із пов"язаними з банком особами; - накладення штрафів на керівника банку у розмірі до п"яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян; - накладення штрафів на банк відповідно до положень, затверджених Правлінням Національного банку України, але у розмірі не більш як 1 відсоток суми зареєстрованого статутного капіталу; - накладення штрафів на банк та/або керівника банку за невиконання вимог куратора банку у розмірі від двох тисяч до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян; - відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку тощо. Крім того, статтею 382 Кримінального кодексу України встановлена відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. У подальшому Банком було продовжено належне виконання рішення суду 06.01.2015 року. 31.12.2014 року у зв"язку із виявленими порушеннями було вирішено скликати позачергове Правління Банку для отримання обґрунтованих пояснень головного бухгалтера [PERSON] щодо допущеного порушення та невиконання нею наказу № 148 від 25.12.2014 року. Як вказує у своїх запереченнях представник відповідача, про засідання Правління Банку всі особи були повідомлені шляхом направлення відповідного повідомлення засобами корпоративної електронної пошти, що підтверджується текстом електронного повідомлення (а.с. 25 т.2 ). Засідання було призначено на 15 годин 15 хвилин. Вказаний спосіб оповіщення керівників Банку передбачено п. 8.6 Положення про Правління Банку. Як вбачається з письмових матеріалів справи, вказане повідомлення було направлено і на електронну пошту позивачки [PERSON] о 14 годині 55 хвилин. Але на засідання Правління [PERSON] не з"явилася. З наданих суду письмових доказів вбачається, що о 14 годині 58 хвилин [PERSON] покинула приміщення Банку, що підтверджується розшифровкою з програми системи контролю доступу по проходам в приміщення Банку за 31.12.2014 року (а.с. 32 т.2). В своїх поясненнях позивачка вказувала про те, що через постійний тиск на неї з боку керівників Банку вона себе погано почувала, у неї був серцевий напад, у зв"язку з чим вона покинула приміщення Банку для звернення до лікаря. Про свій вихід з роботи вона повідомила члена Правління Банку [PERSON] Також позивачка зазначила про те, що повідомлення про засідання Правління Банку, що мало відбутися о 15 годині 15 хвилин, а також повістку дня вона не отримувала. Той факт, що позивачка не отримувала повідомлення про засідання Правління Банку, призначене на 15 годин 15 хвилин, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки будь-яких доказів на підтвердження своїх пояснень з цього приводу представником відповідача надано не було. Направлення електронною поштою повідомлення про дату засідання правління не є підтвердженням його отримання позивачкою. Зважаючи на викладене, суд вважає підставними та обґрунтованими пояснення позивачки [PERSON] щодо неповідомлення її про засідання Правління, що мало відбутися о 15 годині 15 хвилин 31.12.2014 року. 31.12.2014 року на засіданні Правління Банку було прийнято рішення про звільнення з роботи 31.12.2014 року головного бухгалтера ПАТ "АКБ "Київ" [PERSON] у зв"язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов"язків керівником Банку згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а також уповноважити заступника Голови Правління ПАТ "АКБ "Київ" [PERSON] підписати наказ про звільнення з роботи [PERSON] (а.с.27-29 т.2). У подальшому 31.12.2014 року заступником голови Правління ПАТ "АКБ "Київ" [PERSON] був виданий наказ № 274-к (по особовому складу) про звільнення з роботи головного бухгалтера ПАТ "АКБ "Київ" з роботи 31.12.2014 року у зв"язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов"язків керівником ПАТ "АКБ "Київ", п. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с.44 т.2). Підставою для видачі наказу зазначено рішення Правління ПАТ "АКБ "Київ" від 31.12.2014 року, протокол № 74. Але позивачка вважає своє звільнення незаконним, оскільки вона не допускала грубих порушень трудових обов"язків, при звільненні не було дотримано відповідного порядку, а тому просить поновити її на посаді. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов"язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. Як передбачено діючим законодавством, перелік категорій працівників, перерахованих у п. 1 ст. 41 КЗпП України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Така підвищена відповідальність наведених категорій працівників обумовлена їх особливим соціально-правовим статусом. Таким чином, від одного грубого порушення керівництвом підприємства, установи, організації або його заступниками може бути заподіяна значна шкода всьому виробництву. Закон не визначає поняття "одноразове грубе порушення трудових обов"язків", тому воно має оціночний характер. Оціночні або невизначені поняття й найбільш складною групою понять, їх неможливо визначити однозначно, оскільки їх зміст і значення залежать від конкретної обстановки. Найхарактернішими ознаками оціночного поняття є: а) воно не конкретизується законодавцем чи іншим компетентним органом; б) воно уточнюється і конкретизується в процесі правозастосування; в) воно дає органу, що застосовує закон, можливість вільного розсуду, вільної оцінки фактів. Але при цьому можна зазначити, що одноразовим грубим порушенням трудових обов"язків слід вважати винні, протиправні дії (бездіяльність), які заподіяли чи могли заподіяти значну матеріальну або моральну шкоду роботодавцю, працівникам або суспільству. Наприклад, грубим порушенням трудових обов"язків буде: суттєве порушення вимог щодо охорони праці, правил обліку матеріальних цінностей, виправлення даних звітності, перевищення службових повноважень, несвоєчасна виплата заробітної плати, незаконне звільнення працівника. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов"язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов"язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Як встановлено при розгляді справи, підставою для звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера стало рішення Правління Банку від 31.12.2014 року, а наказ був виданий про звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов"язків головним бухгалтером. Відповідно до мотивувальної частини рішення Правління Банку, що було викладено у протоколі № 74, позивачкою було допущено одноразове грубе порушення трудових обов"язків, що виявилося у невиконанні рішень Правління та Наглядової ради, а також у недотриманні вимог Наказу Банку від 25.12.2014 року № 148 в частині черговості виконання розрахункових документів на виконання рішення суду. Але у самому наказі відсутні посилання на те, за яке саме одноразове грубе порушення трудових обов"язків звільнено позивачку. Відповідно до вимог п. 22 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з"ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Як вбачається з письмових матеріалів справи, за основу рішення Правління від 31.12.2014 року прийнято службову записку [PERSON] про порушення 30.12.2014 року відповідальними працівниками Банку черговості здійснення розрахунків (вихідних платежів), встановленої наказом від 25.12.2014 року № 148. Але ні у службовій записці, ні у рішенні Правління від 31.12.2014 року, оформленого протокольно, немає даних стосовно конкретних осіб, якими було здійснено 31.12.2014 року позачерговий платіж з порушенням вимог Наказу № 148. Також у службовій записці не зазначено, якими саме відповідальними працівниками Банку порушено вимоги Наказу № 148 стосовно черговості здійснення платежу. З досліджених судом матеріалів неможливо встановити, на підставі чого Правлінням вину за здійснення позачергового плату же з порушенням вимог Наказу № 148 було покладено саме на головного бухгалтера [PERSON] Відповідно до п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.07.1984 року № 213, ознакою порушення виконання або неналежного виконання покладених на працівника обов"язків є наявність вини в його діяннях або бездіяльності. Згідно із Наказом № 148 розрахункові операції здійснювались Банком на підставі Реєстрів, складених працівником відділу кореспондентських відносин управління бухгалтерського обліку банку та підписаних одним з членів Правління, головним бухгалтером та представником (куратором) НБУ України. Безпосереднім виконавцем здійснення 30.12.2014 року на підставі реєстру розрахунків (вихідних платежів), які Правлінням Банку визнані позачерговими, були інші працівника Банку, зокрема, [PERSON] (заступник начальника відділу кореспондентських відносин), яка була підзвітна начальнику відділу [PERSON] Крім того, пунктом 9.1 Наказу № 148 передбачено, що відповідальними за дотримання черговості платежів, визначеної п. 1.5 цього Наказу, крім головного бухгалтера, також є директор Департаменту продажів банківських продуктів [PERSON], директор Департаменту платіжних карток [PERSON], начальник служби контролю діяльності відокремлених підрозділів [PERSON] Але, незважаючи на те, що відповідальними за дотримання черговості платежів були визначені, крім [PERSON], й інші особи, Правління Банку визначило у цьому саме позивачку. Жодних обґрунтувань покладення вини за порушення черговості платежів на позивачку представником відповідача надано суду не було. Частиною 3 статті 149 КЗпП України передбачено, що керівник зобов"язаний при обранні виду стягнення врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяну ним шкоду, обставини, за яких здійснено проступок, і попередню роботу працівника. Незважаючи на вимоги діючого законодавства, відповідачем не було проведено належну перевірку, без належних доказів та підставі прийнято рішення про звільнення позивачки, розцінюючи її дії як одноразове грубе порушення трудової дисципліни. Крім того, відповідачем при звільненні позивачки було порушено порядок притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Так, відповідно до вимог до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Наказ роботодавця про застосування стягнення має містити мотивувальну частину з точним та обґрунтованим характером порушення трудової дисципліни. Наказ про застосування до працівника стягнення не може містити стягнень, не передбачених ст. 147 КЗпП України. Частиною 1 статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Стаття 149 КЗпП України передбачає порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення. Слід наголосити на тому, що письмові пояснення у позивачки [PERSON] відповідачем взагалі відібрані не були, також їй не було запропоновано надати усні чи письмові пояснення щодо порушення (на думку відповідача) трудових обов"язків з її боку, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] було викликано на засідання Правління на 31.12.2014 року на 15 годин 15 хвилин для дачі відповідних пояснень щодо порушення нею трудових обов"язків, судом до уваги не приймаються, оскільки під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт належного повідомлення позивачки про засідання Правління. З наведеного можна зробити висновок про те, що перед видачею оспорюваного наказу керівництвом Банку не було належним чином проведено службову перевірку для встановлення наявності чи відсутності порушення з боку позивачки трудових обов"язків, не було відібрано пояснень від головного бухгалтера [PERSON], що потягло за собою прийняття незаконного наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Також слід зазначити, що наказ про звільнення позивачки був виданий та підписаний неповноважною особою. Так, відповідно до п. 12.1 Статуту ПАТ "АКБ "Київ", затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів від 12.04.2012 року, Правління є виконавчим колегіальним органом банку, який здійснює управління його поточною діяльністю. Компетенція Правління та Голови Правління банку визначені Статутом та Положенням про Правління банку. Відповідальність за роботу Правління Банку несе голова Правління, який призначається Наглядовою радою банку, і діє в межах повноважень, визначених Статутом банку (п. 12.5, 12.6.1, 12.6.3 Статуту). Зокрема, до компетенції голови Правління Банку належать приймання та звільнення працівників Банку, у тому числі керівників та головних бухгалтерів філій, представництв, вживати до них заходи заохочення та накладати на них дисциплінарні стягнення відповідно до чинного законодавства України, Статуту та актів внутрішнього регулювання Банку (п. 12.6.3.6 Статуту). Повноваження заступника (заступників) голови Правління Статутом Банку не визначено. Як вбачається з письмових матеріалів справи, на час звільнення позивачки з роботи посада голови Правління Банку була вакантна. За Рішенням Наглядової ради Банку від 07.10.2014 року тимчасово, до призначення голови Правління ПАТ "АКБ "Київ" чи особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження, для забезпечення нормальної роботи Банку повноваження голови Правління передано Правлінню Банку. Одночасно цим рішенням виконання окремих повноважень голови Правління, визначених п. 12.6.3 Статуту, покладено на членів Правління [PERSON] та [PERSON] Так, вказаним Рішенням Наглядової ради члену Правління Банку [PERSON] були надані окремі повноваження голови Правління, а саме: скликати засідання Правління, визначати їх порядок денний та голосувати на них (п. 12.6.3.4 Статуту), видавати накази, розпорядження і давати вказівки, обов"язкові для виконання всіма працівниками банку, включаючи філії, представництва та відділення (п. 12.6.3.7 Статуту), подавати Наглядовій раді кандидатури осіб для призначення їх до складу Правління, керівника служби внутрішнього аудиту банку (п. 12.6.3.11 Статуту), вимагати скликання позачергових засідань Наглядової ради, приймати участь в засіданнях Наглядової ради з правом дорадчого голосу (п. 12.6.3.12 Статуту), приймати участь в Загальних зборах акціонерів (п. 12.6.3.13 Статуту), затверджувати посадові інструкції працівників банку (п. 12.6.3.14 Статуту). Але при цьому слід зазначити, що повноваження Голови Правління банку щодо звільнення працівників Банку та накладання на них дисциплінарних стягнень, як це передбачено п. 12.6.3.6 Статуту, члену Правління [PERSON] передано не було, а тому він не мав повноважень видавати та підписувати, як заступник Голови Правління Банку, наказ № 274-к від 31.12.2014 року про звільнення позивачки [PERSON] Зважаючи на вищевикладене, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] було здійснено з порушенням трудового законодавства, є незаконним, а тому позовні вимоги у частині поновлення її на роботі повинні бути задоволені. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Судом встановлено, що позивачку [PERSON] було звільнено 31.12.2014 року. Заробітна плата позивачки за жовтень та листопад 2014 року, тобто за 2 місяці, що передували її звільненню, становить 70354, 44 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Відповідно до розрахунку, наданого позивачкою (а.с.126 т.2), сума компенсації за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2015 року по 10.09.2015 року включно становить 279781, 65 грн. Даний розрахунок повністю відповідає вимогам діючого законодавства, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також те, що суд задовольняє вимоги позивачки про поновлення її на роботі, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу такою підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000, 00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв′язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер діянь відповідача, що завдали шкоду, ступінь моральних страждань позивачки, те, що вона зазнала душевних страждань через втрату роботи, не має можливості утримувати себе та свою родину, у неї погіршилися стосунки в сім"ї, вона втратила звичний для себе ритм життя через неможливість спілкування з оточуючими людьми, при під час роботи та при звільненні зазнала образу, приниження своєї честі, гідності, ділової репутації, вона вимушена тривалий час займатися вирішенням питання щодо поновлення на роботі, суд приходить до висновку, що позивачці, дійсно, було завдано моральну шкоду, але разом з тим, вважає, що розмір шкоди є завищеним, і становить 3000, 00 грн., які і підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача. Саме такий розмір моральної шкоди суд вважає достатнім для компенсації моральних страждань позивачки, що були завдані їй неправомірними діями відповідача. Згідно із п. 4 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання в частині поновлення позивачки [PERSON] на роботі. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2827, 81 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial