Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

29.05.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення відповідача батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 25.11.2006 року по 14.04.2010 року вона перебувала у шлюбу з відповідачем, та [INFO] у період шлюбу у них народилася дитина - [PERSON]. Після розірвання шлюбу з [PERSON] [PERSON] не зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, самостійно допомогу дитині відповідач не надавав, сином не опікувався, життям дитини не цікавився взагалі, матеріальної допомоги сину не надавав, не виконував своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини. З огляду на це, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON]. Відповідно до ч.9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання [PERSON] є [ADDRESS] Згідно із ст.1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин цивільна справа відносно відповідача [PERSON] підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та навела доводи аналогічні позовній заяві. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 40), для участі в судовому засіданні не прибув, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав, заперечень проти позову не висунув, про наявність поважних причин для неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи Роменська В.В. в судовому засіданні пояснила, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], у зв'язку з тим, що він повністю відсторонився від виховання та матеріального утримання дитини. Ухвалою суду від 29.08.2018 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2006 року до 14.04.2010 року, який було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 14.04.2010 року (а.с. 11)). У період шлюбу у позивача та відповідача [INFO] народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 10)). Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 02.03.2018 року, позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]" (а.с. 12). Згідно із характеристикою, виданою на ім'я [PERSON], [INFO], учня 6-Б класу Лиманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Лиманської міської ради Донецької області, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], навчається у данній школі з третього класу, дитина навчальний матеріал засвоює здебільшого на достатньому, з окремих предметів - на середньому рівні. На уроках уважний, проте не активний. З однолітками легко знаходить спільну мову, не конфліктує, до вчителів ставиться з повагою, дисципліну на уроках не порушує. До громадських обов'язків ставиться відповідально, доручення по класу виконує сумлінно. [PERSON] проживає з матір'ю. На заняття не запізнюється, завжди має охайний вигляд. Мати відповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків, відвідує батьківські збори, підтримує постійний зв'язок з класним керівником та вчителями. Батько у вихованні дитини участі не бере. (а.с. 14) Відповідно до довідки, виданої Лиманською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 4 Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON], 2007 року народження, дійсно навчається у Лиманській загальноосвітньій школі І-ІІІ ступенів № 4 у 6-Б класі. Батько [PERSON] - [PERSON] з 2017 року і по теперішній час шкільним життям сина не цікавився, участь у батьківських зборах не брав, з вчителями не спілкувався. (а.с. 15) Позивач [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON], 1982 р.н. та сином від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO]. Колишній чоловік [PERSON], 1978 р.н., за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживав і на теперішній час не проживає. Життям свого сина не цікавиться та не провідує. У вихованні дитини участі не бере. (а.с. 16) Відповідно до висновку № 26 від 18.09.2018 року Орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO], оскільки батько повністю відсторонився від виховання та матеріального утримання дитини (а.с. 45). Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з такого. Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» «…Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків». Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей…, захищає права сім'ї». «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили» (ст. 14 згаданого Закону). Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі - позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення,не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітнього сина відповідача, відповідач життям та здоров'ям [PERSON] не цікавиться, матеріально та морально йому не допомагає. Свідки [PERSON] та [PERSON] під час судового засідання пояснили, що вони знайомі з сином позивача - [PERSON], який є вихованим та охайним хлопчиком. [PERSON] - добра мати, має з сином добрі стосунки. Батька [PERSON] - [PERSON] вони не бачили жодного разу, він не цікавився долею дитини, не брав участі у вихованні хлопчика, не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини. Отже, ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], суд вважає за необхідне залишити у позивача [PERSON] Згідно з ч.3 ст. 166 СК України у разі задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, хоча позивачем не ставилось питання щодо стягнення аліментів з [PERSON], суд виходить за межі позовних вимог і вважає за можливе вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» враховує думку сторін, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною, однак ніде не працює, має можливість виплачувати аліменти, на неї не покладено інших зобов'язань матеріального характеру. Згідно з зі ст.3 Конвенції ООН про права дитини незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. За змістом ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову(ч.1 ст. 191 СК України). Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних способу регулювання сімейних відносин в Україні (ст. 7 СК України), суд за таких обставин вважає за можливе щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання його малолітнього сина в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з 29.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому на підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що суб`єктивні права дитини на утримання їх батьком є порушеними, визначений судом розмір стягнення з відповідача аліментів на дитини з урахуванням віку малолітнього сина, його потреб, є обґрунтованим, не є завищеним в нинішніх умовах проживання, відповідає засадам розумності і справедливості та не є таким, що створює для відповідача додаткові труднощі матеріального характеру. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, інших утриманців не має, є фізично здоровим, здатний працювати та виконувати обов'язок щодо утримання свого сина, сплачувати аліменти, доказів на підтвердження протилежного судом не встановлено. Відповідно до ст. 133 ЦПК України Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією від 23.05.2018 року (а.с. 3). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору. Суд додатково вважає за необхідне роз'яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved