Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

12 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому вказувала, що наказом №87-к від 01.08.1986 року вона була прийнята на роботу у радгосп комбінат "Тепличний" на посаду помічника бригадира 2-го відділення у бригаду №5-6. Розпорядженням №794 від 03.08.1993 року радгосп "Тепличний" був перейменований у державне сільськогосподарське овочеве підприємство "Тепличне", а 06.03.1996 року у КСП "Тепличне". Наказом №21 від 01.12.1998 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням. Звернувшись до відповідача про виділення паю, їй було відмовлено. Посилаючись на те, що відповідно даним Авангардівської селищної ради вона є пайовиком колишнього КСП "Тепличне" за записом №242 рахується майновий пай на загальну суму 2620 грн., позивачка просила суд визнати її право власності на земельну ділянку (пай) КСП "Тепличне" та зобов'язати відповідача виділити їй його у натурі, а також виплатити майновий пай у сумі 2620 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вважав, що позивачкою пропущений строк позовної давності. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідка, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, наказом №87-к від 01.08.1986 року [PERSON] була прийнята на роботу у радгосп комбінат "Тепличний" на посаду помічника бригадира 2-го відділення у бригаду №5-6. Розпорядженням №794 від 03.08.1993 року радгосп "Тепличний" був перейменований у державне сільськогосподарське овочеве підприємство "Тепличне", а 06.03.1996 року у КСП "Тепличне". Наказом №21 від 01.12.1998 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням. Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні [PERSON] була найманим працівником і не була прийнята в члени КСП "Тепличне", не писала заяву про вступ до членів, рішення про прийняття її в члени КСП загальними зборами не приймалось. Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON], яка працювала у ПП "Тепличне" у відділ кадрів, вона дійсно зробила запис у трудову книжку [PERSON], однак їй не відомо чи існував наказ про звільнення. Відповідно до ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Згідно Порядку визначення розміру майнових паїв членів КСП та їх документального посвідчення, затвердженого Постановою КМ України „Про врегульовання питань, щодо забезпечення майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" №177 від 28.02.2001 року, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства згідно з додатком. Відповідно до затвердженого зразка, який є додатком в свідоцтві вказується серія, номер, назва сільської ради, прізвище власника майнового сертифікату, його паспортні данні, в якому підприємстві знаходиться пай, та сума паю. Відповідно п.2 до Указу Президента України від 08.08.1995р. "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" право на земельну долю (пай) мають члени КСП. [PERSON] свідоцтва про право власності на майновий пай не отримала, інші документи не можуть свідчити про її право на майновий пай відповідно до законодавства. 17.07.1997 року Авангардівською селищною радою КСП "Тепличне" було видано державний акт на право колективної власності на землю на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 84,30 га. До вказаного державного акту додано список осіб, що мають право на земельну частку (пай) в КСП "Тепличне". Серед цього списку прізвища [PERSON] немає. [PERSON] надає суду в якості доказу копію своєї трудової книжки, в якій зазначено запис її звільнення - 01.12.1998 року. На протязі 3-х років з цієї дати вона мала право звернутися до тоді ще КСП "Тепличне" з заявою про виділення їй належного, як вона вважає, майнового та земельного паю, але [PERSON] цього не зробила. Також 10.08.2011 року [PERSON] звернулася із заявою про виділення їй земельного паю до ПП "Тепличне" (правонаступника КСП "Тепличне") і 15 вересня 2011 року отримала відповідь від 08.09.2011 року за №129. Але з позовом до ПП "Петличне" вона звернулася тільки в грудні 2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка пропустила строки позовної давності для звернення до суду.

Outcome: dismissed