Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства " Жидачівський целюлозно-паперовий завод" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу. У подальшому позивач збільшив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня по 18 листопада 2014 року у сумі 4574 грн.50 коп., 5000 грн. - моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 1400 грн.. При цьому в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до наказу №202-к від 01.09.2014 року його було звільнено із посади машиніста фабрики гофро-картонної тари ПАТ"Жидачівський ЦПК" на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, однак на день звільнення йому відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, не було виплачено всіх сум, що належать до виплати від підприємства. Окрім того, йому було завдано вказавними діями підприємства моральну шкоду В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю - [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримали із посиланням на обставини, зазначені в заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача за довіреністю Хуткий А.Я. на уточнені позовні вимоги позивача від 05.11.2014 року подав заперечення на позов, в якому позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня по 18 листопада 2014 року у сумі 4574,5 грн.. В частині позовних вимоги про відшкодування моральної шкоди просив відмовити, посилаючись на те, що будь-яких доказів на підтвердження моральної шкоди суду не надано. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. Згідно із наказом №202-к від 01 вересня 2014 року позивача [PERSON] було звільнено з посади машиніста автоматичної лінії фабрики гофрокартонної тари ПАТ "Жидачівський ЦПК"(а.с.9). Відповідно до матеріалів справи (виписка банку про рух коштів, витягу із реєстру на виплату заробітної плати) лише 17 жовтня 2014 року позивачу було виплачено відповідачем належні йому при звільненні кошти. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються. Статтею 116 КзпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КзпП України, у випадку невиплати з вини власника належних звільненому працівнику сум у терміни, передбачені ст.116 КзпП України, підприємство зобов'язане виплатити працівнику його середній заробіток за увесь час затримки розрахунку. Ст.115 КзпП України передбачені строки виплати заробітної плати, ст.116 КзпП України - строк виплати сум, що виплачуються при звільненні. Виключень з цих правил КзпП не встановлено. Тому, згідно до вимог ст.117 КзпП України, з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за увесь час затримки розрахунку, з урахуванням його уточнених вимог, за період з 01 вересня по 18 листопада 2013 року та його загальна сума складає 4574,5 грн.. Дана сума середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідачем не оспорюється. У зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідачем з відповідача Публічного акціонерного товариства "Жидачівський ЦПК" на користь позивача [PERSON] підлягають задоволенню і відповідно стягненню підлягає суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня по 18 листопада 2014 року у сумі 4574,5грн.. Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що у їх задоволені слід відмовити, оскільки будь-яких доказів, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України на належне обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивач суду не надав. Окрім того суд вважає,що стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періо д з 01.09.по 18.11.2014 року у розмірі 4574,5 грн. є достатньою компенсацією зазнаних ним незручностей у зв"язку із несвоєчасною виплатою належних при розрахунку сум. Щодо позовних вимог позивача про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до на ступного висновку. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). В ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» закріплено, що розмір витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається із матеріалів справи, що 19.11.2014 року позивач у зв"язку із наданням йому правової допомоги у цивільній справі про стягнення заробітної плати та моральної шкоди оплатив [PERSON], який в договорі доручення на ведення справи від 16.10.2014 р. названий правозахисником, як суб"єкту підприємницької діяльності, 1400 грн.. Між тим, в порушення ч.1 ст.60 ЦПК України, позивачем не надано суду погодинного розрахунку фактично наданих та отриманих послуг (наданні правової допомоги). З урахуванням вимог ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" вважає, що витрати на правову допомогу можуть бути розраховані лише виходячи з часу участі адвоката в судових засіданнях, що підтверджуються журналами судових засідань. Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу необхідно відмовити. Згідно із ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 243,60 грн. , оскільки позивач при поданні позовної заяви був звільнений від його сплати. На підставі вище наведеного,

Outcome: partial