Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до філії "Золотоніська дорожньо-експлуатаційна дільниця" ДП "Черкаський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - Філія), Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Черкаський облавтодор") про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Мотивує позов\~тим,\~що згідно\~з наказом №10-к\~від 08 квітня 2015\~року його\~було прийнято\~на роботу\~ в\~ Філію на посаду дорожнього робочого. 27 жовтня 2020 року відповідно до наказу № 24-к від 27 жовтня 2020 року його звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Під час звільнення та видачі трудової книжки відповідачем не проведено всі необхідні розрахунки з ним за період роботи з квітня 2020 року по день звільнення. А тому просив стягнути з Філії, ДП "Черкаський облавтодор" на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 38072,23 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку з 27 жовтня 2020 року (дати звільнення) по 07 грудня 2020 року (дату подачі позову до суду) в розмірі 22103,34 грн., а загалом 60175,57 грн. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів середній заробіток за період затримки розрахунку по дату винесення рішення. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, представників в судове засідання не направили, правом на подання відзиву не скористались. Виходячи з приписів ст.ст.\~43,\~223,\~280 ЦПК України,\~суд постановив слухати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивача [PERSON] наказом №10-к\~від 08 квітня 2015\~року прийнято\~на роботу\~ в\~ Філію на посаду дорожнього робочого по ІІІ тарифно-кваліфікаційному розряду. Наказом №25-к від 30 вересня 2016 року переведено на посаду начальника ДРП №2. Наказом №62 від 09 січня 2019 року переведено на посаду виконавця робіт. 27 жовтня 2020 року наказом № 23-к від 27 жовтня 2020 року його звільнено за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (копія трудової книжки, а.с.6). Згідно з довідкою Філії №65 від 13 грудня 2020 року на момент звільнення [PERSON] заборгованість перед ним по заробітній платі становить 38072,23 грн. (а.с. 38). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як зазначалося вище, відповідачі, будучи повідомленими про дати слухання справи та будучи ознайомленими про право подати відзив на позов та всі докази, своїм правом не скористалися, відзиви не подали, як і не подали жодних доказів на спростування обставин, зазначених в позові. А тому суд, беручи до уваги процесуальну поведінку відповідачів, враховуючи відсутність відзиву, наявність підтверджень щодо перебування сторін в трудових відносинах, довідки про заборгованість, бере до уваги посилання позивача щодо наявності заборгованості по заробітній платі на даний час та щодо її розміру. Відповідно до ч. 4, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України в день звільнення позивача не проведено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, у зв`язку з чим у відповідачів перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі в сумі 38072,23 грн. А відтак, вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Разом з тим, в прохальній частниі позову [PERSON] просить стягнути заборгованість одночасно з двох відповідачів, що не може бути задоволеним виходячи з наступного. Частиною 2 ст. 48 ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до статей 2, 80, 91, 92, 95, 96 ЦК України право бути стороною у справі та нести відповідну відповідальність мають юридичні особи, а не їх структурні підрозділи, що діють від імені юридичних осіб і не є самостійними суб`єктами цивільних правовідносин. Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України). Згідно ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Таким чином, Філія не є юридичною особою і суд не може присудити стягнення коштів саме з Філії. Отже, стягувати заборгованість необхідно з Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України». Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки Філії № 71 від 30 листопада 2020 року середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення становила 526,27 грн. (а.с. 37). Перевіривши розрахунки\~позивача,\~які зазначені\~в позовній\~заяві, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27 жовтня 2020 року по 22 січня 2021 року (з урахуванням змінених позовних вимог) підлягають до часткового задоволення. Враховуючи, що позивача звільнено 27 жовтня 2020 року, розрахунок кількості днів середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно обраховувати з дня наступного за днем звільнення, тобто з 28 жовтня 2020 року. Таким чином, затримка розрахунку перед позивачем становить таку кількість днів: жовтень 2020 року - 4 дні; листопад 2020 року 30 днів; грудень 2020 року 31 день; січень 2021 року 22 дні (включно по дату винесення рішення). Тобто всього 87 днів. Отже, середній заробіток за період затримки розрахунку з 28 жовтня 2020 року до 22 січня 2021 року складає: середньоденна заробітна плата на момент звільнення 526,27 грн. х (помножити на) 87 днів = 45785,49 грн., що й підлягає до стягнення. Згідно ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1681,60 грн. (дві позовні вимоги по 840,80 грн.). Відповідно до ч. 2 ст. 430 ЦПК України, суд ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті (зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України йдеться про справи про присудження працівникові виплати заробітної плати). Отже, рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене та

Outcome: partial