Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаним позовом та просив суд в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання сторони не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. 26 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем був укладений кредитний договір № 11278687000, згідно умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 26000,00 дол. США з розрахунку 12,4% річних за користування кредитом /а.с.30-35/. 08 грудня 2011 рокуміж АКІБ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АКІБ "УкрСиббанк" передає ПАТ "Дельта Банк" право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює АКІБ "УкрСиббанк" як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ "УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до ПАТ "Дельта Банк" переходить право вимоги від боржників повного, належного тареального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами /а.с.55-56/. Таким чином, відповідно до вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ "Дельта Банк" набув права вимоги по даному кредитному договору. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відносини за кредитним договором також регулюються положеннями параграфа 1 Позика глави 71 Цивільного кодексу України Для забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі по поверненню суми кредиту, сплаті відсотків, сплаті неустойки, відшкодуванню збитків завданих простроченням виконання зобов'язання між відповідачем та Банком було укладено іпотечний договір від 26.12.2007 року який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3530 /а.с.42-45/. Предметом іпотеки є однокімнатна квартира загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 26.12.2007 року за р.№ 2608051 та зареєстровано у Миколаївському МБТІ 26.12.2007 року за реєстраційним номером 21120805. /а.с.42/ Кредитним договором передбачено, що умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і договором іпотеки, що укладається між Банком і Позичальником або його майновим поручителем. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлену договором суму. Однак, відповідач від належного виконнаня щодо повернення суми боргу ухиляється, внаслідок чого за ним станом на 28.07.2015 року утворилась заборгованість у рорзмірі 846182,34 грн. яка складається із: суми заборгованості за кредитом - 561924,01 грн., суми заборгованості за відсотками - 284258,33грн. /а.с.46/. Банком на адресу іпотекодавця направлено лист з вимогою виконати свої зобов'язання відповідно до іпотечного договору, що підтверджується листом за вих. № 31.4-08/4057/15 від 07.08.2015 року /а.с.47/, але з боку іпотекодавця не здійснено жодної дії, направленої на усунення порушень. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. За приписами ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання. Однак, позичальник на вимогу банку щодо необхідності дострокового погашення кредиту жодним чином не відреагував. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. За змістом положень ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Частиною 3 ст.14 ЦК України передбачено, що виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно з приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За загальним правилом, на особу покладається обов'язок вжити всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов'язання. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частина 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. А також, якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору (ч.3 ст.7 того ж Закону). Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволенню вимог іпотеко держателя. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Позивачем зазначені вимоги Закону були виконані, що підтверджується копією вимоги про усунення порушення зобов'язань вих. №31.4-08/4057/15 від 07.08.2015 року із зворотнім повідомленням про вручення. Але вимоги позивача залишені без розгляду та реагування, заборгованість не погашено, в добровільному порядку відповідачем не вчинено дій, які б призвели до досудового врегулювання спору. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на. предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Позивач у своїх позовних вимогах просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки яким забезпечено вказаний кредитний договір шляхом визнання за ним права власності на такий предмет іпотеки. Згідно звіту про оцінку від 04.05.2016 року вартість однокімнатної квартири на 4 поверсі 5 поверхового будинку, загальною площею 35,9 кв.м. за адресою:мМиколаїв, [ADDRESS] становить 276832,00 грн. Відповідно до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий, спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. За всіх вище викладених обставин, приймаючи до уваги встановлені факти надіслання позивачем вимог на адресу позичальника, те, що позичальник належним чином на такі вимоги не відреагував, те, що іпотечний договір містить зауваження щодо способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на такий предмет до стягувача, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Однак, згідно Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014р., протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4\~Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Оскільки, законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору не може бути підставою для відмови у позові. В зв'язку із чим, відповідно до ст.217 ЦПК України, задовольняючи позов, суд вважає необхідним рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, встановити відстрочку виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до закінченні дії мораторію, встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved