Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «ІЗІ Кредит» про визнання недійсним кредитного договору №1100035908 від 13.10.2020, укладеного між сторонами, на суму 5000,00 грн. Вимоги позову обгрунтовує тим, що 13.10.2020 між сторонами було укладено кредитний договір на суму 5000,0 грн., як вбачалось із пропозиції відповідача, організація надає кредити за умови оплати незначних розумних відсотків. Позивач стверджує, що між ним та відповідачем фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотних умов. Більш того, розмір процентів свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості, закріплених положеннями ЦК України. Позивач, бажаючи отримати грошові кошти, залишив заявку в особовому кабінеті сайту компанії. Як він зрозумів з наявної інформації, позивачу будуть надані грошові кошти у кредит зі сплатою незначних відсотків. При цьому, він як позичальник, не мав можливості впливати на зміст домовленості, не було надано можливості погодження умов та тарифів користування грошовими коштами, а також умов нарахування відсотків за весь період. Позивач не розуміється в детялях оформлення зазначених послуг, окрім того, розраховував погасити борг за рахунок отримуваного доходу, але враховуючи життєві обставини, а також великі відсотки, не зміг їх оплачувати. Згодом позивач зрозумів, що розмір процентів за користування кредитом є необгрунтовано завищеним, про що він не був проінформований в момент його отримання. Вважає, що дії відповідача при наданні неякісної інормації підпадають під статтю 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того, позивач вважає, що його права на надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації були порушені, а тому на його переконання дії ТОВ «ІЗІ Кредит» при наданні неякісної інформації свідчать про нечесну підприємницьку діяльність. Таким чином, враховуючи викладене є підстави вважати зазначений кредитний договір недійсним з моменту його оформлення. Ухвалою суду від 01.02.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/1089/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні (а.с. 44). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, явку представника у судове засідання не забезпечив. Разом з тим, представник відповідача направив до суду відзив, де просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а розгляд справи проводити без їхньої участі. Представник відповідача Луковенко Р.Ю. у своєму відзиві зазначає, що з позивачем 13.10.2020 був укладений кредитний договір №1100035908, відповідно до п. 2.1. якого позичальнику було надано кредит в розмірі 5000,00 грн. строком на 05 (п`ять) місяців до 12.03.2021 із фіксованою процентною ставкою 20,42% на місяць. Вимоги та посилання позивача на те, що він перед укладенням договору не ознайомлювався із умовами кредитування та істотними умовами кредитування внаслідок того, що кредитодавець йому їх не надав не відповідають дійсності, так як паспорт споживчого кредиту містить підпис позичальника, який відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису позивача. Відповідно до вимог чинного законодавства щодо порядку укладення електронного договору, позивачу було здійснено оферту із запропонованими умовами кредитування. Так, 13.10.2020 позивачем з використанням веб-сайту www.verocach.com.ua було підписано заяву на укладання кредитного договору, яка є Додатком №1 до Кредитного договору та є його невід`ємною частиною, в якій у Розділі 4 були визначені істотні умови надання та повернення кредиту, в тому числі перед укладенням кредитного договору надана інформація про реальну річну ставку, розмір процентів, що підлягає до сплати, а також загальну вартість кредиту. Після ознайомлення позивачем із інформацією, яка передує укладенню кредитного договору, позивачем було накладено підпис в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитодавцем не було порушено норми загального законодавства та було повідомлено позивача про всі істотні умови, які передують укладенню кредитного договору, а тому кредитний договір не може бути визнаний недійсним на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України "Про споживче кредитування". Представник відповідача також наголосив у відзиві на тому, що позивач зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача на веб-сайті www.verocach.com.ua починаючи із серпня 2020 року. Із цієї дати позивач отримав три кредити, два з яких були погашені/закриті позивачем самойстійно/добровільно, акцептовані і зобов`язання за ними виконані та відповідно два кредитні договори є дійсними для позивача, а кредитний договір №1100035908 від 13.10.2020 позивач вважає недійсним. Окрім того, позивач в момент укладення договору та після укладення кредитного договору не звертався до Товариства із заявою щодо відмови від кредитного договору протягом 14 днів відповідно до порядку, визначеного ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач звернувся до відповідача тільки 10.12.2020 із вимогою про розірвання кредитного договору у зв`язку небажанням виконувати взяті на себе зобов`язання. Також позивачем акцептовано умови кредитного договору шляхом направлення відповідачем позивачу електронного повідомлення, в результаті чого було здійснено прийняття пропозиції (оферти) укласти кредитний договір (акцепт оферти) та здійснено підписання кредитного договору шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право серед іншого на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Судом встановлено, що 13.10.2020 між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1100035908 (далі - Договір), відповідно до якого відповідач зобов`язався надати грошові кошти в кредит позивачу у сумі 5000 грн. на умовах, визначених цим Договором, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, визначених Договором. Згідно п. 2.4 Договору строк за цим Договором складає 5 (п`ять) місяців. Кредит надається на строк з 13.10.2020 по 12.03.2021. Відповідно до п. 2.5 Договору процентна ставка за користування кредитом за цим Договором є фіксованою та становить 20,42 % на місяць. Реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом складає 245% (п. 2.6 Договору). Згідно п. 2.9 Договору кредит повертається позичальником шляхом щомісячних ануїтетних платежів в безготівковій формі у національній валюті України. Позичальник зобов`язаний сплачувати платежі відповідно до умов, встановлених Графіком платежів, що є Додатком 1 до цього Договору. Строк дії цього Договору визначається з урахуванням того, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє відповідно до умов цього Договору, але в будь-якому випадку зобов`язання позичальника за цим Договором припиняються шляхом їх повного виконання (п. 2.14 Договору). Згідно п. 9.5 Договору якщо позичальник не сплатив черговий платіж в день його належної спалти, визначений Графіком платежів, на 4-й каленжарний день з дня, наступного за днем належної сплати платежу, позичальник зобов`язаний додатково до простроченого платежу сплатити кредитодавцю неустойку в розмірі 312,5 грн. У випадку, якщо станом на будь-яку дату у позичальника наявна заборгованість з погашення суми кредиту та/або процентів за цим Договором, кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити 312,5 грн. за кожні наступні 30 календарних днів прострочення внесння платежів, при цьому кожне чергове нарахування неустойки відбувається вкилючно за умови, що з моменту останнього нарахування неустойки пройшло 30 календарних днів. Відповідно до п. 9.6 Договору розмір нарахованої неустойки не повинен перевищувати 2500 грн. У розділі договору «Юридична адреса, реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивача, а також зазначено, що договір ними підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Підставами визнання спірного договору недійсним позивач зазначає те, що між ним та відповідачем не було укладено письмового договору із зазначенням його істотних умов, а також те, що відповідачем не було надано позивачу інформації про умови кредитування та істотні умови кредитного договору, що передує укладенню договору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною Формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті». Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом та/або аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису). Відповідно до п. 11.7 Договору цей Договір укладений українською мовою, у письмовій формі в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Товариства (в сфері електронної комерції), які є невід`ємною частиною цього Договору, та підписаний шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором з боку Позичальника та з боку Кредитодавця. Відповідно до п. 1.7 Договору електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Заявником, та надсилаються Заявником Товариству для ідентифікації підпису на цих даних. Одноразовий ідентифікатор доступний тільки Заявнику/Позичальнику та за домовленістю Сторін Договору та своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису. Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту за кредитним продуктом «Uno Vero» (ануїтет), в ньому визначені всі умови кредитування та істотні умови кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту був підписаний позивачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до порядку, визначеного ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Враховуючи викладене, судом встановлено, що всі посилання позивача на те, що він перед укладенням кредитного договору не ознайомлювався із умовами кредитування та істотними умовами кредитування внаслідок того, що кредитодавець начебто йому їх не надав, не відповідають дійсності, оскільки паспорт споживчого кредиту містить підпис позивача, який відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису позивача. Окрім того, судом встановлено, що всі істотні умови кредитного договору були погоджені позивачем до моменту укладання кредитного договору, а саме відповідно до чинного законодавства щодо порядку укладення електронного договору, позивачу було здійснено оферту із запропонованими умовами кредитування, в тому числі перед укладенням кредитного договору надана інформація про реальну річну процентну ставку, розмір процентів, що підлягає до сплати, а також загальну вартість кредиту для споживача, а позивачем після ознайомлення з умовами оферти (істотними умовами Кредитного договору) було здійснено прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт оферти), та здійснено підписання кредитного договору шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також, позивач вказує підставою для визнання спірного договору недійсним нечесну підприємницьку діяльність відповідача. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що відповідно до п.п. 11.1.2, 11.1.6 Договору підписанням цього договору позивач підтвердив, що інформація, зазначена в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» йому надана, він повністю розуміє предмет та зміст цього договору, при цьому, зазначено, надана кредитодавцем інформація, забезпечує правильне розуміння позивачем суті фінансової послуги без нав`язування її придбання та користування нею. Крім того, спірний Договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його електронним підписом в договорі, накладеним одноразовим ідентифікатором. Правила надання грошових коштів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі КРЕДИТ», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства про, що вказано в заяві на укладення кредитного договору (додаток 1 до Договору). Окрім того, судом встановлено, що позивач в момент укладення договору та після укладення кредитного договору не звертався до Товариства із заявою щодо відмови від кредитного договору протягом 14 днів відповідно до порядку, визначеного ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги наведені вище мотиви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що при підписанні спірного кредитного договору, паспорту споживого кредиту позивач погодився з його умовами, факт отримання кредитних коштів не заперечується стороною позивача, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов`язань по кредитному договору, обставин невідповідності положень кредитного договору вимогам законодавства встановлено не було, суд вважає, що підстави для визнання недійсним кредитного договору №1100035908 від 13.10.2020 відсутні, а тому відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed