Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахування уточнених позивних вимог, просить суд зобов'язати відповідача видати їй належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушено прогулу з квітня по серпень 2017 року в розмірі 9671, 58 гривень та судовий збір у розмір 1280, 00 гривень, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.12.2008 року її було прийнято на роботу до ДП «Харківський завод транспортного устаткування на посаду завідуючого складом в транспортній ділянці, 07.03.2017 року вона звернулася до відповідача за заявою про звільнення за особистим бажанням у зв'язку з сімейними обставинами, яка в той же день була отримана підприємством, а тому днем звільнення є 21 березня 2017 року, однак відповідачем в супереч вимогам трудового законодавства України трудова книжка їй видана не була та виплати належні їй при звільнені також виплачені не були, та лише після того, як вона звернулася до Головного управління держпраці в Харківській області їй було сплачена заборгованість по заробітній платі за січень, лютий, березень 2017 року, однак у видачі трудової книжки було відмовлено, в зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення на адресу зазначену у позові судових повісток рекомендованою поштою, про що свідчать матеріали справи, причини своєї неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами в заочному порядку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. 10.12.2008 року на підставі наказу №115к від 09.12.2008 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу до ДП "Харківський завод транспортного устаткування" на посаду завідуючого складом в транспортній ділянці, що підтверджується копією трудової книжки. 07 березня 2017 року [PERSON] звернулась із заявою про звільнення за особистим бажанням у зв'язку з сімейними обставинами, яка того ж дня була отримана ДП "Харківський завод транспортного устаткування" та зареєстрована за вх.№ 160, що підтверджується штампом канцелярії ДП «ХЗТУ». Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-УІІІ (далі КЗпП) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Положення наведеної вище норми гарантує працівнику право в будь-який час розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, що є обов'язковою підставою для роботодавця (власника чи уповноваженого ним органу) провести звільнення працівника із займаної посади після закінчення двотижневого строку, в порядку передбаченому трудовим законодавством України. Стаття 47 КЗпП передбачає обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Так, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно Статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Заява про звільнення була подана 07 березня 2017 року, а тому днем звільнення є 21 березня 2017 року. Доказів того, що зазначені вимоги трудового законодавства ДП "Харківський завод транспортного устаткування" були виконані у суду немає. 22 березня 2017 року [PERSON] письмово звернулась до підприємства з вимогою виплатити належні їй при звільненні суми (зокрема, заробітну плату за січень, лютий та березень 2017 року), а також видати трудову книжку. Як зазначає, позивач відповідь на вказану заяву їй надано не було. У відповіді ДП "Харківський завод транспортного устаткування" від 12.07.2017 року вих. №346 на запит адвоката Фоміна П.В. зазначено, що наказ про звільнення №27 від 20.03.2017 року не був підписаний, оскільки [PERSON] не передала належним чином товаро-матеріальні цінності. В той же час, обґрунтування ДП "Харківський завод транспортного устаткування" відмови у видачі трудової книжки та наказу про звільнення не переданням належним чином товаро-матеріальних цінностей [PERSON] суперечить імперативним вимогам ст. 38,47 КЗпП щодо обов'язку роботодавця видати трудову книжку. Зважаючи на те, що [PERSON] були надані всі необхідні документи та здійснені дії визначені КЗпП для розірвання трудового договору, то роботодавець не має законного права утримувати трудову книжку [PERSON] Вимушений прогул - час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. Вимушений прогул, працівника має місце при незаконній відмові у прийнятті його на роботу або при несвоєчасному укладенні трудового договору, незаконному відстороненні від роботи, незаконному звільненні або незаконному переведенні на іншу роботу, затримці видачі трудової книжки, неправильному формулюванні в трудовій книжці причини звільнення, якщо воно перешкоджало працевлаштуванню його. Зазначене визначення відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом України в постанові від 9 грудня 2015 року у справі № 6-2123цс15. Виходячи з вище викладеного, на підставі ч.5 ст. 235 КЗпП, якою визначено, що уразі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» та до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, з наступними змінами і доповненнями, середній заробіток за чає вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до довідки ДП "Харківський завод транспортного устаткування" середній заробіток [PERSON] складає 1611,93 грн. в місяця при 4-х годинному робочому дні. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України, з квітня по вересень 2017 року у загальному розмірі 9671, 58 гривень З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмрі 9671, 58 гривень та зобов'язання відповідача видати позивачу [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved