Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

У травні 2015 року ПрАТ "АСК"ІНГО Україна" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 06.04.2012 року між [PERSON] та ПрАТ "АСК"ІНГО Україна" було укладено договір добровільного страхування автотранспорту №АВ/2520603, за яким транспортний засіб ВАЗ-2108, реєстраційний номер [NUMBER], був застрахований від ризику автомобільної аварії. Вказав, що 13.01.2013 року страхувальник звернувся до ПрАТ «АСК»ІНГО Україна» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, а саме пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.01.2013 року у м. Харків, на проспекті ВЛКСМ 58/59, за участю застрахованого автомобіля ВАЗ2108, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та BMW 520, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON] Зазначив, що відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова 12.02.2013 року [PERSON] був визнаний винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль. У зв'язку із цим, після встановлення причин та обставин події, що має ознаки страхового випадку, та отримання необхідних документів, ПрАТ «АСК»ІНГО Україна» було визнано зазначену подію страховим випадком, позивач зазначив, що було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування на підставі акту №4936 від 28.05.2013 року та здійснено виплату постраждалій стороні грошової суми в розмірі 4533,04 грн. У зв'язку із чим вважав, що є підстава для звернення до суду з регресним позовом про відшкодування завданої шкоди до відповідача, як винного у її спричиненні та просив суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 4533 грн. 04 коп. До судового засідання представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності №74 від 02.01.2015 року не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення (а.с.23). Оскільки наслідки ст. 224 ЦПК України представнику позивача зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про дату місце та час судового засідання повідомлений належним чином, будь - яких клопотань або заяв до суду не надав, у зв'язку з чим ухвалою суду від 11 серпня 2015 року з урахуванням згоди представника позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 06.04.2012 року між [PERSON] та ПрАТ «АСК»ІНГО Україна» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АВ/2520603, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані із володінням, розпорядженням і користуванням транспортним засобом ВАЗ-2108, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до повідомлення від 19.04.2013 року [PERSON] повідомив позивача про ДТП, яка мале місце 13.01.2013 року у м. Харків на проспекті ВЛКСМ 58/59, за участю застрахованого автомобіля ВАЗ2108, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та BMW 520, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON] (а.с.13) Згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. 00 коп.(а.с.7). Крім того, постановою Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2013 року було встановлено, що 13.01.2013 року близько о 02 год. 15 хв., водій Котетлевець В.І., керуючи автомобілем марки ВАЗ-2108 ,д.н. [NUMBER] по пр-ту 50-річчя ВЛКСМ, 58/59 у м. Харкові, рухаючись по паркувальному майданчику ТРК «Україна» не надав дорогу транспортному засобу, що наближався до нього з правового боку та допустив зіткнення з автомобілем BMW 520, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого автомобілям спричинені механічні ушкодження. (а.с.7). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку №78089 від 07.05.2013 року розміру матеріального збитку, завданого власникові BMW 520, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження під час ДТП від 13.01.2013 року, а саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 5043 грн. 04 коп. (а.с.4,5), проте з урахуванням франшизи у розмірі 510 грн., сума, яка підлягає сплаті дорівнювала 4533 грн. 04 коп. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993, та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 12.06.2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6679 від 12.06.2013 року. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про задоволення позову про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved