Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Кредитна спілка «Запоріжжя» звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 29 вересня 2008 року між КС "Запоріжжя" та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 424. В забезпечення виконання умов вказаного Договору кредиту, між КС "Запоріжжя" та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 29.09.2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4775. Відповідно до п. 1.2. зазначеного Договору іпотеки предметом іпотеки є належне Іпотекодавцям на праві власності нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов'язання за Договором кредиту № 424 від 29.09.2008 року наалежним чином не виконував, КС "Запоріжжя" було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS]. 01 вересня 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4076, та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS]. 08 грудня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису, який вчинений 01.09.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно довідки Комунального підприємства "Дім" від 15.01.2014 року в квартирі [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, на даний час мешкають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 22.11.2013 року КС "Запоріжжя" направлено Відповідачам вимогу про виселення, яка була отримана кожним відповідачем 26.11.2013 року. Зазначені обставини підтверджуються листом № 313 від 22.11.2013 року та повідомленнями про вручення поштового відправлення на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі в порушення вимог Закону України "Про іпотеку" у добровільному порядку у встановлений строк житлове приміщення не звільнили, а тому підлягають примусовому виселенню на підставі рішення суду, у зв"язку з чим КС "Запоріжжя" вимушена звернутися до суду за даним позовом, в якому просять виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS], зі зняттям [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КС "Запоріжжя" судовій збір по 81,20 грн. з кожного. В судовому засіданні представник позивача КС "Запоріжжя" Трібусян О.В. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його її представник [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечують та вважають, що позов задоволенню не підлягає з тих підстав, згідно п.1.2. Договору кредиту №424 від 29.09.2008 року цільовим призначенням кредиту є підприємницька діяльність. Відповідно до пункту 3.1. Договору кредиту з метою своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в забезпечення Договору кредиту, 29.09.2008 року укладений договір іпотеки. Відповідно до п.1.2. предметом іпотеки є належне Іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Степногірською селищною радою 13.06.2006 року нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Таким чином, кредит [PERSON] був одержаний не на придбання житла, а на здійснення підприємницької діяльності. І тому як наслідок, відповідно до положень ч.2 ст.109 Житлового Кодексу України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Позивач не вказав у позові, яке інше постійне жиле приміщення КС "Запоріжжя" надає відповідачам, яких бажає виселити з квартири. Виходячи із змісту ч.3 ст.109 ЖКУ підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом є звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення. Питання звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не вирішувалося, як наслідок прилюдні торги у межах процедури виконавчого провадження не проводилися. Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Василівського РУЮ Запорізької області Васіна П.В. про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2011 року виконавче провадження відкрито з питання стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Запоріжжя» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 87 633,07 грн. Тому, враховуючи те, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не ініційована, а також те, що він та члени його сім"ї не підлягають виселенню з квартири без надання іншого постійного жилого приміщення, враховуючи вимоги ч.2,З ст.109 Житлового кодексу України, просять в задоволенні заявлених КС "Запоріжжя" позовних вимог відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, проти заявлених позовних вимог заперечують, вважають, що у разі їх виселення, КС "Запоріжжя" повинно надати їм інше постійне житло. Оскільки у них іншого житла немає, а позивач їм такого житла не надає, тому просять в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність їх представника та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Самостійних вимог на предмет позову не заявляють. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.09.2008 року між Кредитною спілкою "Запоріжжя" та [PERSON] укладений Договір кредиту № 424, згідно якого позичальнику [PERSON] було надано кредит в сумі 30000,00 гривень на підприємницьку діяльність, зі сплатою за користування кредитом 0,1288 % від суми залишку кредиту за кожень день користування кредитом, що становить 47 % річних, строком на тридцять шість місяців до 29.09.2011 року (п.1.3, 1.4 Договору кредиту), копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5). В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 424 від 29.09.2008 року між Кредитною спілкою "Запоріжжя" та іпотекодавцями [PERSON] і [PERSON] укладений договір іпотеки, який є невід"ємною частиною Договору кредиту № 424 від 29.09.2008 року (п.3.1.3. Договору кредиту). Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4775 (а.с.6-7). Відповідно до п.1.2. зазначеного Договору іпотеки предметом іпотеки є належне Іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному на праві власності нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 39521 грн. (п.1.4 договору іпотеки). В результаті неналежного виконання Позичальником [PERSON] умов Договору кредиту від 29.09.2008 року в частині погашення кредиту, станом на 13.08.2010 року перед Кредитною спілкою "Запоріжжя" виникла заборгованість в сумі 86 381,52 грн. Як зазначено в п.п.5.1.,5.4 договору іпотеки від 29.09.2008 року, у разі порушення основного зобов'язання за Договором кредиту або умов цього договору, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду, а також у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. (а.с.7). 01.09.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4076, та запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], в якому зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири [ADDRESS], задовольнити вимоги кредитної спілки "Запоріжжя", які складаються із основного боргу в сумі 29063,01 грн, відсотків за користування кредитом в сумі 57318,51 грн. Загальна сума заборгованості [PERSON] Станом на 13.08.2010 року перед Кредитною спілкою "Запоріжжя" складає 86 381,52 грн.(а.с.8). 22.11.2013 року КС "Запоріжжя" направлено відповідачам вимогу про виселення, яка була ними отримана 26.11.2013 року, про що свідчать поштові повідомленнями про вручення поштових відправлень на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10,11). Постановою державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області Васіна П.В. від 08.12.2011 року відкрите виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Запоріжжя» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 87 633,07 грн. на підставі виконавчого напису нотаріуса [PERSON] за № 4076, виданого 01.09.2010 року (а.с.25). Згідно вимог ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржн6иком зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається у первісному обсязі. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: 1) прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки,визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При цьому можливість виселення не ставиться в залежність від надання їм жилих приміщень з Фонду житла для тимчасового проживання, відповідно до ст.132-2 ЖК України, навіть у тому випадку, коли громадяни підлягають виселенню з жилих приміщень, що були придбані ними за рахунок кредиту і його повернення забезпечується іпотекою відповідного жилого приміщення (ч.4 ст.109 ЖК України). При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк, як зазначено у пункті 43 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Відповідності до положень ст.23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у разі порушення позичальником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, Заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет обтяження. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку. Згідно вимог ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, крім іншого, початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Крім того, відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні»встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно ст.109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб,які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Згідно довідки Комунального підприємства "Дім" від 15.01.2014 року, в квартирі [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, на даний час зареєстровані та мешкають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачі по справі. [PERSON] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за вищевказаною адресою з 28.01.2010 року (а.с.23). Відповідачі до теперішнього часу у добровільному порядку житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, не звільнили, що створює перешкоди іпотеко держателю у реалізації предмета іпотеки, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Тому суд не приймає до уваги заперечення відповідачів проти заявлених КС «Запоріжжя» позовних вимог про виселення в частині того, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не ініційована, оскільки як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2011 року (ВП № 30208140) державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Васіним П.В було відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису, який вчинений 01.09.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4076 та відповідно до якого приватний нотаріус пропонував звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнивши вимоги кредитної спілки "Запоріжжя", які складають 86381,52 грн. (а.с.8,25). Також посилання відповідачів в своїх запереченнях, що їх виселення можливе виключно з наданням іншого житлового приміщення відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України також є неспроможним, оскільки до спірних правовідносин - виселення з предмету іпотеки - застосовується положення ч.3 ст.109 ЖК України та ст. 40 Закону України "Про іпотеку" як спеціальні норми, які регулюють дані правовідносини. При цьому можливість виселення не ставиться в залежність від надання відповідачам іншого житлового приміщення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені Кредитною спілкою «Запоріжжя» позовні вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO] про виселення є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачі, отримавши 26.11.2013 року вимогу КС «Запоріжжя» про виселення, у добровільному порядку квартиру [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, у встановлений місячний строк з дня отримання цієї вимоги, не звільнили, тим самим створюючи перешкоди іпотекодержателю у подальшій реалізації предмета іпотеки на підставі виконавчого напису, вчиненого 01.09.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4076, який на теперішній час є чинним, в судовому порядку відповідачами не оспорений, тому відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] разом з [PERSON], [INFO] підлягають примусовому виселенню з квартири [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку в Управлінні державної міграційної служби Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області за вищевказаною адресою без надання іншого житлового приміщення. Крім того, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів з [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Запоріжжя» судовий збір в сумі по 121,80 грн. з кожного, який понесений позивачем при пред'явлені позову до суду та документально ним підтверджений (а.с.1). Разом з тим, судовий збір стягненню з відповідача [PERSON] не підлягає, оскільки останній є інвалідом II групи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER], виданим Пенсійним фондом України від 07.10.2011 року, тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved