Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, який згодом був уточнений. 24 квітня 2017 року по вищевказаній справі було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого вимоги позивача задоволенні частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 75 744 грн. 61 коп., моральну шкоду в розмірі 4 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн. та судовий збір у розмірі 1 001 грн. 05 коп. 29 серпня 2017 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про перегляд заочного рішення. 03 вересня 2018 року рішення суду від 24 квітня 2017 року скасовано та справу призначено до розгляду. Згідно розпорядження заступника керівника апарату суду № 2472 від 05 грудня 2018 року було призначено повторний розподіл справи в зв`язку з припиненням у судді Онопченка Ю.В. повноважень судді. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2018 року справу розподілено на суддю Бутенко М.В. Відповідно до ухвали суду від 06 грудня 2018 року справу призначено до розгляду. Уточнена позовна заява обґрунтована тим, що 05 вересня 2014 року о 16.00 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Форд Транзит», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті вул. Нікопольське шосе та вул. Артеменко в смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, при виникненні перешкоди, не вчинив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не витримав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Деу Сенс», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під його керуванням, який після зіткнення виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Опель Віваро», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП, яка сталась з вини [PERSON] , автомобілі отримали механічні пошкодження. Однак автомобіль «Форд Транзит», державний реєстраційний номер [NUMBER] , останньому не належить, а є власністю [PERSON] і використовується [PERSON] як експедитором у приватного підприємця [PERSON] . Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме зазначеної ДТП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк шість місяців. Внаслідок ДТП йому як власнику автомобіля «Деу Сенс», державний реєстраційний номер [NUMBER] , завдано матеріальної шкоди, розмір якої згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 27 лютого 2015 року № Д34/02/15 становить 74 296 грн. 61 коп. Крім того, він поніс витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 1 200 грн. та на виготовлення копій висновку цього дослідження в розмірі 250 грн. Також він вважає, що з вини відповідачів йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 4 000 грн., виходячи з того, що з вини останніх належне йому майно зазнало пошкоджень, він був змушений змінити на деякий час повністю свій образ життя через відсутність автомобіля, у зв`язку з чим сильно хвилювався та страждав. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 78 746 грн. 61 коп., моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавали. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, про що в матеріалах справи маються рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. З огляду на те, що відповідачі будучи обізнаним про існування цивільної справи, де вони є стороною та те, що дана справа буде розглядатися у Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не вжили заходів для явки до суду, суд вважає, що наведена поведінка учасників процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи. Слід також відзначити, що і Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі повторне заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 вересня 2014 року о 16.00 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Форд Транзит», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті вул. Нікопольське шосе та вул. Артеменко в смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, при виникненні перешкоди, не вчинив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не витримав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Деу Сенс», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який після зіткнення виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Опель Віваро», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року, яка була залишена без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Під час розгляду адміністративного матеріалу [PERSON] у судовому засіданні свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення правопорушення (а.с. 5-6, 7-8). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта автотоварознавця Чивчиш О. П . Згідно із висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 27 лютого 2015 року № Д34/02/15 сума матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля позивача становить 74 294 грн. 61 коп. (а.с. 50-84). Вартість проведення авто-товарознавчого дослідження та виготовлення копій його висновку складає 1 200 грн. та 250 грн. відповідно. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 13 вересня 2013 року № АС/5388747, страховик ПАТ «УСК «Гарант-Авто (ліміт за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.) (а.с. 138). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, що застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. В даному випадку ні позивач ні відповідач не скористались правом звернення до страхових компаній. Але це не позбавляє права звернення особи за захистом своїх прав до суду. Суд вважає, що матеріальна шкода, що була завдана внаслідок ДТП [PERSON] , знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні. Суд не бере до уваги твердження відповідачів, викладене в заяві про скасування заочного рішення, що експерте дослідження не може прийматися до уваги, оскільки висновок не відповідає дійсності. Суд не вбачає підстав для визнання висновку експерта недостовірним, а доводи відповідачів відносно того, що експертиза та фіксування пошкоджень проводились за їх відсутності не можуть бути підставою для сумнівів у правильності висновку експерта. Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Позивач скористався таким правом. Відповідачі не спростували цього жодним доказом. Суд зазначає, що винна особа зобов`язана відшкодовувати заподіяну шкоду, на підставі ст..1166 ЦК України. Чинними нормами закону не передбачена обов`язкова присутність особи винної в ДТП, під час проведення експертизи. Також, позивач не є зацікавленою особою в питанні виклику відповідачів на проведення експертизи та фіксування пошкоджень. З матеріалів справи вбачається, що експертиза була проведена за ініціативою позивача, її вартість складає 1750 грн. Дана сума також відноситься до судових витрат та підлягає стягненню. Відповідачі не надали жодного доказу на спростування розміру матеріальної шкоди. Відповідачі не погодившись з запропонованою сумою відшкодування не вчинили будь-яких дій щодо уточнення такої суми збитків самостійно, або за допомогою експерта. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно правової позиції ВСУ, зазначеної в постанові ВСУ від 20.01.2016, справа № 6-2808цс15, в якій суд зазначає, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року р. у справі № 6-2808цс15. 14.02.2018 Верховний Суд у справі № 344/10730/15-ц прийняв рішення, яким підтвердив раніше існуючу практику Верховного Суду України. З урахуванням вищенаведеного та враховуючи, що водій транспортного засобу "Форд-Транзіт", д/н [NUMBER] [PERSON] , на день даної ДТП був працівником ПП " [PERSON] ", а саме перебував на посаді водія - експедитора з 06.10.2014 року, що підтверджується довідкою приватного підприємці [PERSON] від 14.11.2014 року (а.с. 15), за приписами ст. 1172 Цивільного кодексу України, відповідач [PERSON] зобов`язана, сплатити/компенсувати позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля "ДЕУ СЕНС", д/н [NUMBER] , матеріальну шкоду, а саме 74294,61 грн. - матеріальний збиток внаслідок пошкодженого автомобіля, 1200 грн. вартість за проведення автотоварознавчого дослідження та 250 грн. вартість за виготовлення копій документів та моральну шкоду. Також, позивач вважає, що в результаті даної ДТП, окрім матеріальних збитків, йому було спричинено і моральну шкоду, яку оцінює у 4000 грн. Вирішуючи вказану позовну вимогу суд дійшов наступного висновку. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 4, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань. Розмір душевних страждань позивача оцінюється [PERSON] в 4 000 гривень, яка підлягає стягненню. Як зазначає позивач, заявлена ним ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести останньому зокрема: порушення звичайного способу життя, приниження гідності, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватне акціонерне товариство «УСК «Гарант-Авто», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить витрати пов`язані із проведенням експертизи. Згідно квитанції № 000243 від 12.02.2015 року вартість автотоварознавчого дослідження автомобіля "ДЕУ СЕНС" державний номерний знак [NUMBER] склала 1200,00 грн. Згідно квитанції № 000240 від 02.06.2015 року складання копій автотоварознавчого дослідження автомобіля "ДЕУ СЕНС" державний номерний знак [NUMBER] склала 250,00 грн. (а.с. 14). Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить надання професійної правничої допомоги. Згідно акту виконаних робіт від 08.02.2016 року наданого представником позивача - адвокатом Чепурновим В.І. послуги адвоката складають 4500 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 757,47 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial