Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку у нерухомому майні, виділення частки в натурі. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] після смерті його батька [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], а саме: домоволодіння з житлових будинків літ. „А", літ. „Б" з надвірними будівлями та спорудами, розташованих на земельній ділянці загальною площею 0,0980 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; крамниці продовольчих та непродовольчих товарів літ. „О-2", розташованої на земельній ділянці загальною площею 0,0284 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; кіосків літ. „К", літ. „М", розташованих на земельній ділянці загальною площею 0,0020 га, з цільовим призначенням для розташування об'єкту торгівлі. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., відповідно до якого все належне йому майно заповів [PERSON], який рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.09.2015 року було визнано недійним. Крім того, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Л.В. було посвідчено заповіт [PERSON], відповідно до останній заповів позивачу [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. У видачі свідоцтва про право на спадщину, яка не охоплена заповітом, та яку [PERSON] спадкує за законом, позивачу було відмовлено постановою нотаріуса, у зв'язку із ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв'язку з чим позивач просив суд визнати за ним право власності на належну йому частку спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] Крім того, Позивач, посилаючись на те, що між ним та іншими спадкоємцями - відповідачами у справі, відсутня домовленість щодо поділу (виділу) в натурі часток у майні, яке перейшло до них в порядку спадкування за померлим [PERSON], та неможливість укладення договору про поділ майна, що перебуває у спільній власності, просив суд, виділити в натурі належну йому в порядку спадкування частку майна. Ухвалою судді від 06.01.2017 року позовну заяву було залишено буз руху із зазначенням недоліків позову, на виконання якої 30.01.2017 року позивачем було подано уточнену позовну заяву. Ухвалою судді від 13.02.2017 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON], відкрито провадження у справі, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. спадкову справу після померлого [PERSON], витребувано у Третьої Запорізької державної нотаріальної контори м. Запоріжжя спадкову справу після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 27.03.2017 року за клопотаннями учасників процесу провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішення по справі №335/11738/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Ухвалою суду від 24.07.2017 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 14.09.2017 року за клопотаннями учасників процесу провадження по справі було зупинено до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги [PERSON] на рішення апеляційного суду Запорізької області по цивільній справі №335/11738/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31.10.2017 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON], скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2017 року про зупинення провадження у справі, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 22.01.2018 року розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Представником відповідачів 02.02.2018 року подано відзив на позов, в якому вона заперечує проти позовних вимог, зазначає, що позивач не надав суду доказів про неможливість отримання правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно. Крім того, позивачем не запропоновано конкретні варіанти поділу домоволодіння та крамниці, а кіоски взагалі не увійшли до складу спадкового майна, так як були відчужені спадкодавцем третій особі до його смерті за договором дарування від 11.03.2010 року. Позивачем 12.02.2018 року суду надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що договір дарування, на який посилається відповідач у відзиві, не є належним доказом на підтвердження відчуження кіосків, так як у цьому договорі вони позначені номерами, а не літерами. З приводу поділу крамниці зазначив, що на час подання відповіді на відзив у суді касаційної інстанції перебуває його касаційна скарга, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.08.2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 08.06.2017 року, яким за [PERSON] визнано право власності на 1/2 крамниці. Отже, у випадку задоволення касаційної скарги частка у спадковому майні може бути змінена з 1/6 на 1/3. Представником відповідачів 23.02.2018 року подано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що позивач має змогу отримати свідоцтво про право власності у приватного нотаріуса Чепкової О.В., якою заведено нотаріальну справу після смерті [PERSON], копії правовстановлюючих документів долучені до матеріалів цієї справи. Щодо вимоги про поділ домоволодіння вказано, що така вимога є передчасною з огляду на те, що відповідні права позивача на нерухоме майно не зареєстровані в установленому законом порядку. Щодо встановленні тотожності відчужених спадкодавцем кіосків зазначено про паспорту кіоску, який є підтвердженням права власності на нього третьої особи, у той час, як техпаспорт, копія якого надана позивачем, виготовлений у 2009 році до відчуження кіосків; на момент укладення договору дарування один з кіосків вже був знесений. Вимоги про поділ крамниці також вважає передчасними з огляду на продовження касаційного розгляду у пов'язаній справі. 22.02.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину спадкового майна: домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літера "А" та житлового будинку літера "Б" з надвірними будівлями та спорудами; земельної ділянки площею 0,0980 га, земельної ділянки площею 0,0284 га, земельної ділянки площею 0,0020 га; виділити в натурі 1/3 домоволодіння та земельних ділянок; виключити зі складу відповідачів [PERSON] з огляду на те, що вона відмовилась від своєї частки у спадщині на користь другого відповідача [PERSON]; залишити без розгляду позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/3 частину кіосків та крамниці продовольчих та непродовольчих товарів. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на уточнену позовну заяву, в якій повторно зазначено про передчасність позовних вимог щодо поділу майна. У підготовчому судовому засіданні, з урахуванням думки учасників процесу, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи за уточненим позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок та виділення частки в натурі. Ухвалою суду від 01.03.2018 року закрито підготовче провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння та земельних ділянок та виділення частки в натурі та призначено справу до судового розгляду по суті, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/ 3 частину кіосків та крамниці продовольчих та непродовольчих товарів та виділення в натурі залишено без розгляду. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги за уточненим позовом підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, вважають, що позивач може оформити спадкові права самостійно у позасудовому порядку, позовні вимоги про виділення частки спадкового майна в натурі вважають необґрунтованими та передчасними. Заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 26.11.2012 року, актовий запис № 6658 (а.с. 8). До складу спадкового майна після смерті [PERSON], зокрема, входить: - домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літера "А" та житлового будинку літера "Б" з надвірними будівлями та спорудами, розташоване на земельній ділянці площею 1 259 кв.м., яке належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Кікоть А.Г. 14.04.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1000, що підтверджується Витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно № 22631904 від 04.05.2009 року (а.с. 106, 115); - земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0980 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2302563522016 від 28.10.2016 року (а.с. 119 - 122); - земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0020 га, для розташування об'єкту торгівлі (кіоску № 4), яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2302563782016 від 28.10.2016 року (а.с. 125 - 128); - земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0284 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2302563392016 від 28.10.2016 року (а.с. 130-133). Підстав для висновку про неналежність правовстановлюючих документів на спадкове майно або їх невідповідність нормам Закону на час виникнення права власності у спадкодавця судом не встановлено. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Орджонікідзевським р/б ЗАГС м. Запоріжжя, позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], актовий запис № 1681, отже позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України. Реалізовуючи свої спадкові права 04.04.2013 року позивач [PERSON] після смерті батька прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини з відповідною заявою. З матеріалів спадкової справи № 28/2012, заведеної після смерті [PERSON], встановлено, що окрім позивача спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] та дружина померлого - [PERSON]. [PERSON] 27.11.2012 року звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В.. [PERSON] 20.05.2013 року подала нотаріусу письмову заяву про відмову від прийняття спадщини на користь сина [PERSON] Отже, враховуючи коло спадкоємців за законом, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України, відповідно до якої, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги, шляхом подання відповідної заяви нотаріусу прийняв спадщину після смерті [PERSON], розмір якої становить 1/3 частину від спадкового майна. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. від 21.02.2018 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна у зв'язку з неподанням правовстановлюючих документів на спадкове майно, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме: документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 138). На підставі аналізу наданих позивачем та витребуваних судом доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, в обґрунтовання позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, виходячи з наступного. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Таким чином, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач [PERSON], який є сином померлого [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 „Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що „видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна". Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" у пункті 23 роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Доводи відповідача та його представника про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно з тих підстав, що позивачем не надано доказів про неможливість отримання правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, а також посилання на те, що позивач має змогу отримати свідоцтво про право власності у приватного нотаріуса на підставі копій правовстановлюючих документів, долучених до матеріалів спадкової справи, чи дублікатів таких документів спростовуються матеріалами справи. Відповідачем не спростовано доводи позивача про неможливість отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно та не наведено, за яких умов позивач самостійно в порядку, передбаченому законом, міг отримати свідоцтво про право на спадщину, та, що саме за таких умов позовні вимоги не можуть бути вирішені судом. Статтею 358 ЦК України передбачено , що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Виходячи з того, що сторони у справі є спадкоємцями після смерті [PERSON] та прийняли спадщину після його смерті у відповідних частках спадкового майна, та, враховуючи відсутність домовленості між сторонами щодо користування цим майном як спільною частковою власністю, доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти позову суд не приймає, оскільки судом встановлено наявність між сторонами спору у правовідносинах, які виникають з прав на спадкування, вирішення якого підлягає в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України , власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" у пункті 27 роз'яснив, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини" Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. З аналізу зазначених правових норм та роз'яснень про застосування норм матеріального права, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, не може бути розцінена судом, як невжиття позивачем належних правових заходів, та не є підставою для позбавлення спадкоємця права на належне йому майно. Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав в оформлені прав на спадщину передбачені законом і відповідають йому, а тому, враховуючи, що позивачем підтверджено неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті батька за відсутності правовстановлюючих документів, суд вважає позовні вимоги про визнання права власності на зазначене у позові спадкове майно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги позивача [PERSON] про виділення йому в натурі 1/3 частки спадкового майна, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Статтею 367 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Таким чином, Законом регламентовано виділення часток майна в натурі між співвласниками такого майна. Обґрунтуванням технічної можливості виділення частки є висновок судової будівельно-технічної експертизи. Статтею 328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Порядком Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року № 553 визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з державною реєстрацією права власності на таке майно заявником подається одна заява. Проте, позовні вимоги позивача [PERSON] про виділення в натурі 1/3 частки спадкового майна, не ґрунтуються на Законі. Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, право власності, визнане рішенням суду набувається особою після набрання ним законної сили, та у свою чергу реєструється власником у встановленому законом порядку. Позовні вимоги про виділення в натурі частки спадкового майна не можуть випереджувати набрання рішенням про визнання права власності на майно законної сили, тому такі вимоги є передчасними, їх вирішення судом за викладених обставин суперечить основним засадам цивільного судочинства, у зв'язку з чим у їх задоволенні слід відмовити. За викладених обставин, оцінивши докази, надані сторонами у справі та отримані судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/3 частину спадкового майна: домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літера "А" та житлового будинку літера "Б" з надвірними будівлями та спорудами, та земельних ділянок: загальною площею 0,0980 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; загальною площею 0,0284 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; загальною площею 0,0020 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для розташування об'єкту торгівлі, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]

Outcome: partial