Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.09.2014 року звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] є його батьками. 24.10.2012 року його мати [PERSON] померла, за життя їй належали: на праві приватної власності квартира [ADDRESS] та на праві спільної часткової власності 1/3 частина квартири № 51 корп. 1 в будинку № 23 на ж/м Тополя в м. Дніпропетровську. Після смерті матері він є єдиним спадкоємцем за заповітом, виданим на його ім"я та посвідченим приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 24.11.2000 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2489, за яким мати заповіла йому після своєї смерті все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося. У встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але на день відкриття спадщини він постійно проживав з матір"ю [PERSON] однією сім"єю і відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що спадщину прийняв. Відсутність реєстрації за місцем його постійного проживання із спадкодавцем за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Давидова, 42 та незгода спадкоємця першої черги за законом відповідача [PERSON] перешкоджає йому звернутися до нотаріальної контори та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в загальному порядку, що змусило його звернутися до суду із вказаним позовом. Також, позивач посилається на те, що в свідоцтві про право власності на житло, виданому 13.01.1998 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська на ім"я [PERSON] стосовно права спільної часткової власності на квартиру № 51 корп. 1 в будинку № 23 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, загальною площею 53,7 кв.м., виданому на підставі розпорядження від 13.01.1998 року № 2/121-98, значиться по батькові не "Йосипівна", а "Иосифовна", а у вказаному заповіті, виданому 24.11.2000 року його м ати зазначена як [PERSON], що може бути перешкодою в реалізації його спадкових прав. Посилаючись на зазначене, позивач просить встановити факт належності за життя [PERSON] правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.01.1998 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська на ім"я [PERSON] стосовно права спільної часткової власності на квартиру № 51 корп. 1 в будинку № 23 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську; та заповіту, виданого 24.11.2000 року від імені [PERSON] на ім"я [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON]; встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] з 2008 року по день відкриття спадщини 24.10.2012 року; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири № 51 корп. 1 в будинку № 23 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську та на квартиру № 23 в житловому будинку №2 по вул. Мурманській в м. Дніпропетровську. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги позивача підтримав. В дане судове засідання позивач не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, його представник надав суду заяву про розгляд справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав, пояснив, що після смерті [PERSON] між відповідачем, який є батьком позивача, та позивачем існував спір щодо його права спадкування після померлої матері, проте на сьогоднішній день він визнає позов та не заперечує проти його задоволення. В дане судове засідання відповідач не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, його представник надав суду заяву про розгляд справу у його відсутність, в якій визнав позовні вимоги. Вислухавши осіб, які з"явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.6) ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності до ч.2 цієї статті - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно до положень п. 10, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статті часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-АВ № 008068, виданим 12.09.1968 року Будинком Щастя Ленінського району м. Дніпропетровська. 24.10.2012 року мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 490418, виданим 24.10.2012 року Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 7126. За життя [PERSON] на підставі договору дарування від 19.07.1996 року належала на праві власності квартира [ADDRESS], загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., яка складається з: житлової кімнати - 16,1 кв.м., житлової кімнати - 16,1 кв.м., кухні - 6,4 кв.м., санвузла - 3,2 кв.м., коридору - 1,4 кв.м., коридору - 3,7 кв.м., що підтверджується реєстраційним посвідченням від 06.03.2000 року, виданим [PERSON] бюро технічної інвентаризації. Крім того, [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належала квартира № 51 корп. 1 в будинку № 23 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 13.01.1998 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі розпорядження від 13.01.1998 року № 2/121-98. Вказана квартира загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м. та складається з: житлової кімнати - 13,9 кв.м., житлової кімнати - 19,1 кв.м., кухні - 8,0 кв.м., ванної кімнати - 2,8 кв.м., вбиральні - 1,0 кв.м., коридору - 7,0 кв.м., вбудованої шафи - 0,5 кв.м., балкону - 1,4 кв.м. Також, за життя 24.11.2000 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] 24.11.2000 року, зареєстрований в реєстрі за № 2489, за яким [PERSON] заповіла сину [PERSON] після своєї смерті все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: квартири [ADDRESS] та 1/3 частини квартири № 51 корп. 1 в будинку № 23 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, право на спадкування яких відповідно до заповіту від 24.11.2000 року, який є чинним на час розгляду справи, має позивач [PERSON] Встановлено, що після відкриття спадщини між позивачем [PERSON] та його батьком [PERSON] існував спір щодо права на спадкування спадкового майна. Встановлено, що у передбачений законом строк позивач [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.03.2015 року за № 39833300 після смерті [PERSON] спадкову справу не заведено. Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 25.02.2015 року позивачеві [PERSON] відмовлено у посвідчені нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 24.10.2012 року [PERSON] з посиланням на пропущення ним строку для прийняття спадщини, передбаченого ст. 1270 ЦК України, та відсутністю сумісної реєстрації разом із спадкодавцем за однією адресою, яка була зареєстрована за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS]. Разом з цим, судом встановлено та наданими доказами підтверджено, що на час відкриття спадщини позивач [PERSON] постійно проживав із спадкодавцем - своєю матір"ю [PERSON] за адресою своєї реєстрації та проживання: [INFO], оскільки вона хворіла, на той час між нею та її чоловіком - відповідачем у даній справі, склалися неприязні відносини і вона потребувала постійного догляду та допомоги з боку сина, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача та допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Тому, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України позивач вважається таким, що спадщину прийняв. Відсутність реєстрації позивача за місцем постійного проживання із спадкодавцем за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Давидова, 42 та незгода спадкоємця першої черги за законом відповідача [PERSON] стало перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері в загальному порядку, що змусило його звернутися до суду із вказаним позовом. Факт проживання позивача [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем - матір"ю [PERSON] підтверджується: - довідкою від 25.03.2015 року, виданою Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Ленінського району, відповідно до якої [PERSON] мешкала за адресою проживання (реєстрації) [PERSON] м. Дніпропетровськ, пров. Давидова, 42 з 2007 року по 24.10.2012 року, та потребувала постійного стороннього догляду; - оригіналом амбулаторної медичної карти на ім"я [PERSON], з якої вбачається, що вона з 2008 року до дня смерті обслуговувалась в Комунальному закладі "ДЦП МСП №7" в амбулаторії №6 за місцем фактичного проживання за адресою [INFO]. Також, даний факт підтверджується поясненнями в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дружила з [PERSON] з 1965 року. Їй відомо, що з 2007 року по день смерті [PERSON] проживала за місцем проживання сина [PERSON] за адресою пров. Давидова, 42 в м. Дніпропетровську, оскільки в 2007 році вона захворіла, не могла підійматися на 4 поверх квартири, де вона жила, з чоловіком у неї склалися погані відносини і було вирішено, що вона буде жити у сина [PERSON] для здійснення за нею догляду і вона її відвідувала за вказаною адресою майже щодня. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з невісткою [PERSON] Тетяною, яка разом зі своїм чоловіком [PERSON] Вдадиславом в 2007 році забрали до себе проживати за адресою [INFO] його мати [PERSON], оскільки вона хворіла та потребувала їх догляду. На той час у [PERSON] погіршилися відносини з чоловіком [PERSON], з яким вона проживала в квартирі на ж/м Тополя і тому вона потребувала допомоги сина. Таким чином, з огляду на наведене, суд вважає доведеним факт того, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини 24.10.2012 року проживав постійно із спадкодавцем [PERSON], а тому його позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання разом нею з 2008 року по день відкриття спадщини 24.10.2012 року, в межах заявлених вимог, підлягають задоволенню. Судом встановлено, що встановлення зазначеного факту необхідно позивачеві для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Як вбачається із вказаного свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1998 року, в ньому по батькові матері позивача значиться не "Йосипівна", а "Иосифовна", що не збігається з її по батькові, вказаним в свідоцтві про смерть, який видано на підставі її паспорту громадянину України. Також, у вищевказаному заповіті, складеному [PERSON] та посвідченому приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], по батькові матері позивача вказано "Йосіпівна", що не збігається з її по батькові, вказаним в свідоцтві про смерть як "Йосипівна". Факт належності [PERSON], померлій 24.10.2012 року, вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.01.1998 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська на ім"я "Дзюба Жанна Иосифовна" про право спільної часткової власності на квартиру № 51 корп. 1 в будинку № 23 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, та заповіту, виданого 24.11.2000 року від імені [PERSON] на ім"я [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], підтверджується: - тотожністю прізвища та імені померлої [PERSON] "Дзюба Жанна", зазначеними в свідоцтві про смерть [PERSON] серії І-КИ № 490418, виданому 24.10.2012 року Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 7126, та у вказаних свідоцтві та заповіті; - поясненнями свідків в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] про те, що їм відомо, про наявність у власності [PERSON] частини квартири № 51 корп.1 в будинку № 23 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську та про написання нею заповіту на ім"я сина [PERSON], оскільки вона перебувала в неприязних відносинах з чоловіком [PERSON] Судом встановлено, що встановлення зазначеного факту належності [PERSON] вказаних свідоцтва про право власності та заповіту необхідно позивачеві для успадкування після смерті матері [PERSON] належного їй майна. Зважаючи на те, що законом не визначено іншого порядку встановлення зазначених фактів, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги заявника у повному обсязі. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Як зазначено вище[ADDRESS] корп. 1 в будинку № 23 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську на праві спільної власності належала трьом власникам - [PERSON], відповідачу [PERSON] та позивачу [PERSON]. Як пояснили в судовому засіданні позивач з відповідачем, будь-яких домовленостей між ними та [PERSON] щодо розміру часток у праві власності у зазначеній квартирі при її житті не існувало і їх частки у праві спільної часткової власності є рівними, тобто становлять по 1/3 частки у кожного. Зважаючи на вказане, суд вважає такими? що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом від 24.11.2000 року права власності на належну [PERSON] 1/3 частину квартири № 51 корп.1 в будинку № 23 на ж/м Тополя-3 в. м. Дніпропетровську та на квартиру № 23 в житловому будинку № 2 по вул. Мурманській в м. Дніпропетровську, оскільки в судовому порядку встановлена законність набуття ним зазначеного права власності при вищенаведених обставинах. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути на її користь з відповідача понесені ним витрати у справі сплачений судовий збір у сумі 4141,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved