Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулось до суду з позовом, у якому зазначало, що 8.08.12 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №1101.43377, за умовами якого відповідачем отримано кредит у розмірі 250 000,00 грн. зі сплатою 25% річних на строк 24 місяці. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, з [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки №31764-ДПЗ від 8.08.12 року та №95536-ДП-1 від 8.08.12 року відповідно. Крім того, між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, та ПАТ «ПроКредит Банк», з іншої сторони, укладено договір іпотеки №107374-ІД1 від 8.08.12 року про передачу у іпотеку банку квартири [ADDRESS]. У зв'язку з порушенням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, заборгованість по тілу кредиту становить 125 734,88 грн., по відсоткам - 3 279,16 грн., пеня - 18 665,12 грн. 6.12.13 року банком направлялися листи на адресу позичальника [PERSON] про дострокове погашення кредиту, поручителям [PERSON] та [PERSON] про виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №1101.43377 від 8.08.12 року, іпотекодавцям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] направлялося повідомлення про виникнення заборгованості по кредитному договору. Остаточно банк просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором №1101.43377 від 8.08.12 року у розмірі 147 679,16 грн. та у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває у іпотеці банку відповідно до договору іпотеки №107374-ІД від 8.08.12 року, а саме - квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,4 кв. м, житловою площею 17,4 кв. м, заставною вартістю 183 008,00 грн., що належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановивши початкову ціну реалізації предмету іпотеки на публічних торгах на підставі висновку експерта - суб'єкта оціночної діяльності, призначеного постановою державного виконавця ДВС, у провадження якого буде знаходитись виконавче провадження щодо виконання виконавчого документу, виданого на виконання рішення суду. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 9 липня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «ПроКредит Банк» солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1101.43377 від 8.08.12 року у розмірі 147 679,16 грн., з яких: борг по капіталу 125 734,88 грн., борг по процентах 3 279,16 грн., пеня 18 665,12 грн. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» судовий збір у сумі 1 476,79 грн., по 492,30 грн. з кожного. У решті позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення у частині відмови у задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового про задоволення цієї позовної вимоги банку. Співвласники квартири [ADDRESS] - відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явилися. Відповідачі [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] є хворобливою жінкою, має вагу до 200 кг, рідно залишає квартиру та з'явитися до суду не може, а [PERSON] давно не працює, квартира, яку вони передали в іпотеку банку, є їх єдиним житлом, іншого вони не мають. Пояснювали, що [PERSON], [PERSON] були винні їм гроші, а тому погодились виступати іпотекодавцями в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. Запевняли, що будуть вживати всіх заходів для погашення кредиту, просили не виселяти сім'ю ШМЕГА. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання підлягає задоволенню частково. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини укладення між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] кредитного договору №1101.43377 від 8.08.12 року, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 250 000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків за змінюваною процентною ставною у розмірі 25% річних, строком на 24 місяці (а.с. 8). Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором, між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки №107374-ІД1 від 8.08.12 року, згідно умов якого, останні передали належну на праві власності квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,4 кв. м, в іпотеку банку. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору №1101.43377 від 8.08.12 року, станом 20.12.13 року заборгованість по тілу кредиту становила 125 734,88 грн., борг по відсоткам - 3 279,16 грн., пеня за прострочення строків погашення грошових зобов'язань у розмірі 18 665,12 грн., а всього - 147 679,12 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, місцевий суд послався лише на набрання чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Між тим, із таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки він не в повній мірі відповідає нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Проте у зв'язку зі складною фінансово-економічною ситуацією в Україні та знеціненням національної валюти, державою з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті було прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 3.06.14 року, що набрав чинності 7.06.14 року, у відповідності до якого введено мораторій (заборону) на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників), які мають кредитні зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті. Стаття 24 Конституції України встановлює заборону дискримінації людини за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. З огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Особи, які отримали кредит у національній валюті, перебувають у не менш складному становищі щодо неможливості належного виконання своїх зобов'язань, як і особи, які мають кредитні зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті. Попри це, на задоволення вимог кредитора за кредитними зобов'язаннями у національній валюті спеціального закону про мораторій (заборону) на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників) не прийнято. У п. 1 ч. 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», серед умов, за яких не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", є те, що у майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,4 кв. м, у якій проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], іншого житла іпотекодавці не мають. За таких обставин, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано положення ч. 8 ст. 8 ЦПК України (аналогія закону), проте він помилково не послався на зазначену норму в мотивувальній частині рішення суду. З урахуванням цього, рішення місцевого суду у частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення суду, яким поряд з Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 3.06.14 року, застосувати положення ч. 8 ст. 8 ЦПК України. Відмова з цих підстав у задоволенні позову, не позбавляє іпотекодержателя права на повторне звернення до суду у майбутньому після набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Outcome: partial