Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений позов, який після уточнення позивач мотивує тим, що з 01 січня 2012 року працювала на посаді секретаря у Дочірньому підприємстві "Санаторій Україна". Вказує, що 29.01.2015 р. звільнилася з роботи за угодою сторін згідно з Наказом №33-к від 29.01.2015 р. На день звільнення з роботи відповідач нарахував [PERSON] заробітну плату, однак грошові кошти не виплатив. Згідно довідки по заробітній платі, відповідач зобов'язаний виплатити: за вересень 2014 р. - 3 800,00 грн., за листопад 2014 року - 1 987,74 грн., за грудень 2014 року - 877,07 грн., за січень 2015 року - 2 146,95 грн. Зазначає, що сума середнього заробітку, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь за час затримки розрахунку складає: 6 138,75 грн., сума інфляційних витрат складає: 90,51 грн. Крім того, зауважує, що починаючи з вересня 2014 року відповідач припинив виплачувати їй заробітну плату, чим позбавив її основного джерела доходу та поставив у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань, тому оцінює моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн. У зв'язку із наведеним просить стягнути із відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період роботи з 01.09.2014 р. по 29.01.2015 р. в розмірі 8 811,76 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 6 138,75 грн., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) в розмірі 90,51 грн. та моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, від представника позивача надійшла заява в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів (інфляційні нарахування) визнав. В частині стягнення моральної шкоди заперечував у зв'язку із безпідставністю та недоведеністю факту спричинення позивачці моральної шкоди. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на посаду секретаря 01.01.2012 р., звільнена з посади 29.01.2015 р. наказом № 33к від 29.01.2015 р., що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 7-8). Також, відповідно до довідки ДП "Санаторій Україна" ПрАТ "Укрпрофоздоровниця", [PERSON] з 01.09.2014 р. по 29.01.2015 р. було нараховано і не виплачено заробітну плату: за вересень 2014 р. - 3 800,00 грн., за листопад 2014 року - 1 987,74 грн., за грудень 2014 року - 877,07 грн., за січень 2015 року - 2 146,95 грн., а всього 8 811,76 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Як вбачається із матеріалів справи, позивачу дійсно не було виплачено заробітну плату при звільненні за період з 01.09.2014 р. по 29.01.2015 р. в розмірі - 8 811,76 грн., тому даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, та враховуючи вимоги ст. 174 ЦПК України суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів (інфляційні нарахування) підлягають задоволенню. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки відповідачем неправомірно було невиплачено заробітну плату, тому позивачу було завдано певні моральні страждання. Однак суд зауважує на тому, що розмір, на якому наполягає позивач як відшкодування моральної шкоди в розмірі 7 000,00 грн. є занадто великим і його слід знизити до 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved