Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

В судове засідання не з»явивсь позивач, його представник, представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Україна-Агроінвест», про час і місце розгляду справи були повідомлені в законом встановленому порядку, позивач направив в адрес суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, представник відповідача про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Справа розглядалась в порядку ст.ст. 197,224,225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив. До Зіньківського районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з цивільним позовомдо [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Україна-Агроінвест» с.Тарасівка, про визнання недійсним неправильного запису у трудовій книжці та зобовязання виконати виправлення неправильного запису, в якому просив визнати недійсним неправильний запис за №2 від 17.10.1995 року у його трудовій книжці колгоспника та зобовязати відповідача зробити виправлення неправильного записупро звільнення з роботи та внести до трудової книжки колгоспника правильний запис, в якому зазначити «Звільнений з роботи з посади тракториста бригади №2 КСП «Україна» на підставі пункту 5 ст. 36 КЗпП України, у звязку з переведенням на інше підприємство за згодою працівника». В ході розгляду справи згідно поданої заяви позивачем було збільшено позовні вимоги. За наявними матеріалами позивач [PERSON] 01.09.1990 року був прийнятий в члени колгоспу «Україна» с.Тарасівка, Зіньківського району Полтавської області і направлений на навчання до Зіньківського СПТУ №41, де він навчався до 25.06.1993 року включно, а після закінчення навчання повернувся на роботу до сільськогосподарського підприємства, яке направляло його на навчання, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці колгоспника за №1 від 01.09.1990 року та за №2 від 01.09.1990 - 25.06.1993 років (сторінки 6, 7 трудової книжки). Згідно запису у трудовій книжці колгоспника за №3 від 25.06.1996 року позивач був «Прийнятий трактористом тракторної бригади №2 колгоспу «Україна» Зіньківського району, Полтавської області згідно поданої заяви», підстава протокол №25 від 29.06.1993 року (сторінки 8, 9 трудової книжки). Позивач працював трактористом до 20.11.1993 року та був звільнений від обовязків тракториста у звязку із мобілізацією в ряди збройних сил, про що свідчить відповідний запис у його трудовій книжці колгоспника за №4 від 20.11.1993 року в якому зазначено «Звільнений від обовязків тракториста тракторної бригади №2 колгоспу «Україна», Зіньківського району, Полтавської області в звязку з мобілізацією в ряди збройних сил України», підстава протокол №36 від 21.11.1993 року (сторінки 8, 9 трудової книжки). В період з 28.11.1993 року по 28.05.1995 року позивач перебував на дійсній строковій військовій службі, що підтверджується записом його трудової книжки колгоспника за № 5. Після демобілізації із рядів збройних сил позивач повернувся на роботу Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», в якому він продовжував працювати трактористом. 17.10.1995 року позивача було звільнено з роботи, про що у його трудовій книжці колгоспника було зроблено запис за №2 від 17.10.1995 року «Звільнений з членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» Зіньківського району Полтавської області за власним бажанням в звязку з переходом на іншу роботу», підстава протокол № 36 від 17.10.1995 року (сторінки 2, 3 трудової книжки). Вважаючи зазначений запис у своїй трудовій книжці колгоспника неправильним, позивач 20 травня 2016 року звернувся до відповідача, який є правонаступником КСП «Україна» де раніше працював позивач, з метою виправлення неправильного запису. Листом від 07.07.2016 року №47, відповідач відмовив позивачеві у виправленні неправильного запису у його трудовій книжці колгоспника посилаючись на те, що протоколу правління КСП Україна №36 від 17.10.1995 року не збереглося, а тому неможливо зробити виправлення у його трудовій книжці колгоспника. Позивач вважає оспорювані записи у його трудовій книжці неправильним і таким, що не відповідають вимогам Закону та інструкції про порядок ведення трудових книжок, і посилаючись на вимоги Кодексу законів про працю України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та статуту КСП «Україна», в обгрунтування своїх вимог вказує на відсутність посилання на відповідну статтю, пункт закону у відповідності до якого проведено звільнення, а також на те, що замість запису про звільнення з роботи невірно зазначено про звільнення його не з роботи в КСП «Україна», а про звільнення його з членів КСП «Україна», і стверджує, що працівника можна звільнити з роботи, а не зчленів ксп, в той час як із членів ксп не звільняють, а виключають і повноваження виключати громадян із членів ксп належать до виключної компетенції вищого органу управління підприємства, тобто зборів уповноважених членів ксп, а отже рішення про виключення позивача із членів ксп не могло бути прийняте правлінням ксп. Також позивач вважає неправильними записи у його трудовій книжці колгоспника за №3 від 25.069.1993 року та за №4 від 20.11.1993 року, так-як згідно зазначених записів 25.06.1993 року його було прийнято на роботу в колгосп Україна, а 20.11.1993 року звільнено з того ж таки колгоспу, однак самого колгоспу на той час вже не існувало, так-як 19.11.1992 року було прийнято статут Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», який був зареєстрований Зіньківською райдержадміністрацією 19.01.1993 року, тобто на момент внесення у трудовій книжці відповідних записів колгоспу Україна, вже небуло, так-як він був перейменований в Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна». Розглянувши наявні в матеріалах справи документальні докази, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав: Відповідно ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом [PERSON] України. Згідно пункту 2.25., розділу д) Інструкції про порядок ведення трудових книжок, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, «Записи о причинах увольнения должны производиться в трудовой книжке в точном соответствии с формулировками действующего законодательства и со ссылкой на соответствующую статью, пункт закона. Например, "Уволен по соглашению сторон, п. 1 ст. 29 КЗоТ РСФСР". У відповідності з пунктом 2.26. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, зазначається «Запись об увольнении в трудовой книжке работника производится с соблюдением следующих правил: в графе 1 ставится порядковый номер записи; в графе 2 - дата увольнения; в графе 3 - причина увольнения; в графе 4 указывается, на основании чего внесена запись, - приказ (расположение), его дата и номер. Відповідно ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», колективне сільськогосподарське підприємство діє на основі статуту. У статуті підприємства вказується найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, порядок розподілу прибутку, отриманого від операцій із цінними паперами, загальні права і обов'язки членів підприємства, передбачаються органи самоврядування, порядок їх формування та компетенція, права та обов'язки підприємства і його членів щодо використання й охорони земель, водних та інших природних ресурсів, виробничо-господарської, фінансової і трудової діяльності, питання оплати та охорони праці, соціальні гарантії, умови і порядок реорганізації та ліквідації підприємства. Статут підприємства може містити й інші положення, що не суперечать законодавству України. За змістом ст. 23 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», вищим органом самоврядування у підприємстві є загальні збори його членів або збори уповноважених. У період між зборами справами підприємства управляє правління. Повноваження загальних зборів (зборів уповноважених) і правління визначаються статутом підприємства. Загальні збори (збори уповноважених) приймають Статут підприємства, вносять до нього зміни та доповнення; вирішують питання про обрання правління, його голови та ревізійної комісії підприємства; приймають рішення про реорганізацію і ліквідацію підприємства, про його участь в акціонерних товариствах, корпораціях, асоціаціях, концернах та інших об'єднаннях; вирішують інші важливі питання діяльності підприємства. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2015 року у цивільній справі №530/1892/14-ц, було встановлено, що відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Україна-Агроінвест» с. Тарасівка Зіньківського району Полтавської області, являється правонаступником СБК «Україна», КСП «Україна» та Колгоспу «Україна». Окрім того, зазначеним судовим рішенням також встановлено, що Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна» с. Тарасівка Зіньківського району Полтавської області, діяло на підставі статуту прийнятого зборами уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» протокол №4 від 19.11.1992 року та зареєстрованого рішенням місцевої державної адміністрації Зіньківського району Полтавської області від 19.01.1993 року реєстраційний №4. Згідно пункту 3.2. статуту КСП «Україна», прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства в присутності особи, яка подала заяву, з послідуючим затвердженням вищим органом самоврядування підприємства. Особа, яка подала заяву про прийняття у члени підприємства користується до рішення вищого органу самоврядування правами і виконує обовязки члена підприємства з моменту рішення правління про рекомендацію вищому органу самоврядування прийняти її в члени підприємства. Як передбачено пунктом 3.6. статуту, членство в підприємстві припиняється в разі виходу або виключення з членів підприємства. За змістом підпункту 6 пункту 4.3. статуту, збори уповноважених членів підприємства затверджують рішення правління про прийом громадян в члени підприємства і виключення з нього, а також питання повязані з виходом їх з підприємства. Нормою пункту 4.6. статуту встановлено, що правління підприємства організовує виробництво сільськогосподарської продукції та товарів, забезпечує ефективне використання землі, трудових, матеріальних та фінансових ресурсів, укладає договори з підприємствами організаціями і громадянами. При вирішенні зазначеної справи суд прийшов до висновків про те, що про прийняття в члени та виключення із членів колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Тарасівка, Зіньківського району Полтавської області, правлінням підприємства приймалось попереднє рішення рекомендаційного характеру, яке підлягало затвердженню зборами уповноважених членів підприємства, тобто моментом припинення членства у підприємстві у разі виходу або виключення є момент прийняття відповідного рішення зборами уповноважених членів підприємства, законом та статутом підприємства не передбачено можливості автоматичного виключення особи із членів колективного сільськогосподарського підприємства у разі її звільнення з роботи, а тому прийняття відповідного рішення повноважним на те органом управління підприємства про виключення з членів підприємства є обовязковим. Зазначені обставини були встановлені щодо відповідача у даній справі - [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Україна-Агроінвест», с. Тарасівка Зіньківського району Полтавської області, судовим рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2015 року у цивільній справі №530/1892/14-ц, що набрало законної сили 28 квітня 2015 року. Той факт, що [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Україна-Агроінвест» є правонаступником після Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» також підтверджується довідкою відповідача від 13. 05.2016 року № 62 /а.с.12/, тобто визнається самим відповідачем. Відповідно частини 1, 3, ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно листа архівного сектора Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області №10-40/32 від 28.07.2015 року вбачається, що матеріалів, які б містили протокол правління КСП Україна №36 від 17.10.1995 року на зберігання до архівного сектора Зіньківської районної державної адміністрації не надходили. Як вбачається зі змісту запису №2 від 17.10.1995 року у трудовій книжці колгоспника [PERSON], у графі 3 відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону, відсутній запис про звільнення з роботи, натомість має місце запис про звільнення з членів підприємства. Разом з тим суд приймає до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття загальними зборами колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Тарасівка, Зіньківського району Полтавської області рішення про виключення позивача із членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Тарасівка, а також те, що сам позивач у своїй позовній заяві стверджує, що мало місце саме звільнення його з роботи, проти чого він не заперечує. Таким чином суд приходить до висновку про те, що фактично позивач 17.10.1995 року був звільнений з роботи в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» с.Тарасівка, а не із членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Тарасівка. За таких обставин суд приходить до висновку проте, що запис №2 від 17.10.1995 року (сторінки 2, 3) трудової книжки колгоспника - позивача [PERSON] є неправильним записом і підлягає скасуванню. Разом з тим суд зауважує, що підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, в тому числі розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38, 39 КЗпП України, а також переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. За змістом оспорюваного запису у трудовій книжці позивача неоднозначно зформульована причина звільнення «за власним бажанням в звязку з переходом на іншу роботу» без прямого посилання на пункт та статтю Закону. Вирішуючи питання щодо вимоги позивача в частині зобовязання відповідача внести до його трудової книжки правильний запис, в якому зазначити «Звільнений з роботи з посади тракториста бригади №2 КСП «Україна» на підставі пункту 5 ст. 36 КЗпП України, у звязку з переведенням на інше підприємство за згодою працівника», суд виходить із того, що у відповідності до частини 4 ст. 24 КЗпП України, особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Згідно пункту 2.28. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у разі переведення з одного підприємства на інше за погодженням між керівниками підприємств у графі 3 записується посилання на погодження: «Звільнений у зв'язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство, п.5 ст.36 КЗпП України». Із вищезазначеного слідує, що у разі звільнення у звязку з переведення працівника за його згодою з одного підприємства на інше на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, обовязковою умовою є відповідне погодження між керівниками підприємств, про яке записується посилання на погодження у графі 3 трудової книжки. Тобто зазначене посилання на погодження повинно бути записано, як у записі про звільнення працівника з роботи, так і у записі про прийом його на роботу у підприємстві до якого працівника було переведено. У записі №2 від 17.10.1995 року (сторінки 2, 3) трудової книжки позивача таке посилання відсутнє і не зазначено в яке саме підприємство переходить позивач. 31.10.1995 року позивача було прийнято на роботу в Зіньківський хлібокомбінат, запис №3 від 31.10.1995 року (сторінки 4, 5) трудової книжки позивача. В зазначеному записі про прийняття працівника на роботу також відсутнє відповідне посилання на погодження про переведення працівника з одного підприємства на інше і не зазначено нічого про те, що працівника було прийнято на роботу по переводу з іншого підприємства. А отже у суду немає достатніх підстав вважати, що позивача дійсно було звільнено з роботи в КСП Україна 17.10.1995 року на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, у звязку з переведенням на інше підприємство за згодою працівника, при цьому суд також враховує і те, що на роботу у Зіньківський хлібокомбінат позивач був прийнятий не відразу після звільнення із КСП Україна, а лише через два тижні після звільнення. Також суд не вважає тотожними поняття переведення працівника на інше підприємство за його згодою і перехід працівника на іншу роботу, так-як переведення працівника на інше підприємство здійснюється роботодавцями з погодженням між керівниками підприємств за згодою працівника, а перехід на іншу роботу працівник здійснює самостійно, з власносї ініціативи звільняючись з роботи в одному підприємстві та працевлаштовуючись після цього в іншому підприємстві. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в зазначеній частині позовних вимог та вважає, що у даному випадку необхідно зобовязати відповідача внести до трудової книжки позивача правильний запис, в якому зазначити «Звільнений з роботи з посади тракториста бригади №2 КСП «Україна» на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням». Вирішуючи питання щодо визнання недійсними і скасування неправильних записів у трудовій книжці колгоспника за №3 від 25.06.1993 року і №4 від 20.11.1993 року та зобовязання відповідача виправити вищезазначені неправильні записи, суд виходить із того, що записи у трудовій книжці колгоспника за №3 від 25.06.1993 року (сторінки 8, 9) трудової книжки позивача, був вчинений на підставі протоколу №25 від 29.06.1993 року, а запис за №4 від 20.11.1993 року (сторінки 8, 9) трудової книжки позивача, був вчинений на підставі протоколу №36 від 21.11.1993 року. Як вбачається з матеріалів справи протоколом №4 зборів уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» від 19.11.1992 року було прийнято статут колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», який було зареєстровано рішенням місцевої державної адміністрації Зіньківського району Полтавської області від 19.01.1993 року реєстраційний №4. Таким чином суд приходить до висновку про те, що колгосп «Україна» с. Тарасівка, Зіньківського району Полтавської області станом на 19.01.1993 року вже був перейменований в Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», а тому позивач ніяким чином не міг бути прийнятий на роботу в колгосп «Україна», трактористом тракторної бригади №2 колгоспу «Україна», Зіньківського району, Полтавської області згідно поданої заяви, так-само як не міг бути і звільнений від обовязків тракториста тракторної бригади №2 колгоспу «Україна», Зіньківського району, Полтавської області в звязку з мобілізацією в ряди збройних сил України, бо підприємства з назвою колгосп «Україна» Зіньківського району, Полтавської області на той час вже не існувало. Також незрозуміло, яким чином зазначені записи до трудової книжки могли бути внесені раніше ніж виникла сама підстава для їх внесення, бо фізично неможливо вчинити той чи інший запис у трудовій книжці працівника, раніше ніж виникла підстава для внесення до трудової книжки працівника того чи іншого запису. Таким чином суд вважає записи у трудовій книжці колгоспника за №3 від 25.06.1993 року та запис за №4 від 20.11.1993 року (сторінки 8, 9) трудової книжки [PERSON] неправильними, так-як за переконанням суду, що грунтується на наявних у матеріалах справи документальних доказах, позивач [PERSON] у 1993 році був фактично прийнятий на роботу трактористом не у колгосп «Україна», а в Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», так само як і звільнений від обовязків тракториста в звязку з мобілізацією в ряди збройних сил України він був у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна», а не в колгоспі «Україна». Відповідно частини 3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Із вищезазначеного слідує, що 21.11.1993 року [PERSON] не був звільнений з роботи в КСП «Україна», а був звільнений від від обовязків тракториста в звязку з мобілізацією в ряди збройних сил України із збереженням місця роботи, посада і середній заробіток на підприємстві в якому він працював на час призову. Також необхідно звернути увагу і на те, що згідно наяних матеріалів справи вбачається, що позивача було прийнято в Колгосп «Україна» Зіньківського району Полтавської області 01.09.1990 року і направлено на навчання до Зіньківського СПТУ №41, де він навчався до 25.06.1993 року і за час навчання позивача в навчальному закладі назва підприємства змінилась бо «Колгосп Україна» було перейменовано на «Колекктивне сільськогосподарське підприємство Україна». Згідно пункту 2.15. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок» затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, (із змінами та доповненнями), якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер. Однак запис про зміну назви підприємства із «Колгосп Україна» на «Колекктивне сільськогосподарське підприємство Україна» взагалі відсутній у трудовій книжці позивача, в чому суд також вбачає порушення вимог Закону щодо порядку ведення трудових книжок. В порядку визначеному пунктами 2.6., 2.8. 2.10., параграфа а) загальні вказівки, розділу 2 Заповнення трудових книжок, Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при [PERSON] Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Відповідач є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, а отже за Законом повинен виконати виправлення неправильних записів у трудовій книжці позива. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов в зазначеній частині позовних вимог є обгрунтованим і підлягає задоволенню. Судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: partial