Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.08.13 року на проспекті Ватутіна у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER], який належить їй на праві власності, та автомобіля [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON], з вини якого сталося ДТП. Внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано значних механічних пошкоджень. Вказувала, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у СТДВ «Глобус», згідно полісу № АС/5978276. З метою відшкодування отриманих збитків, позивач звернулась до СТДВ «Глобус», проте сума страхового відшкодування виплачена була, що стало приводом для звернення до суду. 27.05.14 року СТДВ «Глобус» перераховано позивачу суму страхового відшкодування у сумі 49 490 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.10.14 року у задоволенні позову [PERSON] до СТДВ «Глобус» відмовлено. Вказувала, що сума, виплачена СТДВ «Глобус» не покриває фактичний розмір шкоди, тому вимушена звернутись з вимогою про стягнення з відповідача, різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 34 251 грн. Крім того просила стягнути інфляційні витрати та 3% річних у сумі 10 786,68 грн., моральну шкоду у сумі 8 000 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 500 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву із підстав викладених у ній. Відповідач з представником заперечували проти задоволення позову у повному обсязі, зазначали, що розмір заподіяної шкоди є завищеним. Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, просила розглядати справу у її відсутність. Вислухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06.08.13 року на проспекті Ватутіна у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], і який належить на праві власності [PERSON], та автомобіля [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] Вина відповідача у вказаній ДТП підтверджується постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 27.09.13 року. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 42 від 19.12.13 року розмір матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого автомобіля за результатами ДТП склав 83 641 грн. Автомобіль «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП було застраховано у СТДВ «Глобус», згідно полісу № АС/5978276 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 08.07.13 року, укладеного з [PERSON] з лімітом страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000 грн. 27.05.14 року СТДВ «Глобус» перераховано позивачу суму страхового відшкодування у сумі 49 490 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2102 від 27.05.14 року. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 6 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно роз'яснень Постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.13 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача про розмір шкоди, оскільки з страхового акту № АС 13GL-2966 від 15.01.14 року, наданого СТДВ «Глобус», розмір шкоди становить більше ніж у звіті про визначення вартості матеріального збитку № 42 від 19.12.13 року, а саме91 918,22 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу знайшло своє підтвердження в судовому засіданні і з останнього підлягає стягненню, з урахуванням суми страхового відшкодування у сумі 49 490 грн., 34 151 грн. (83 641 грн.- 49 490 грн.) та витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у сумі 500 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди судом встановлено наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач не навела належного обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не зазначила докази, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказала з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми. Згідно Постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.13 року положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial