Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

14.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Відповідно до рішення суду відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання дітей 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але неменше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідач не приймає участі у додаткових витратах на утримання дітей, чим порушує права неповнолітніх дітей. Також на даний час відповідач не сплачує аліменти та ухиляється від їх сплати. З 2014 року їхня донька [PERSON] вчиться грі на гітарі та займається у Дитячій музичній школі. З 2010 року [PERSON] та з 2015-2016 р. [PERSON] займались та продовжують займатися на курсах англійської мови. Їхній син [PERSON] відвідує заняття «Ранній розвиток дитини». Також діти відвідують басейн, де вчаться плавати, розвиваються фізично, набувають додаткові здібності. За дані курси та навчання вона несе додаткові витрати, які сплачує самостійно. [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у лікаря ортопеда, у зв'язку з чим лікарем призначено лікування, а саме: ортопедичне взуття, устілки у взуття, ЛФК щоденно, масаж стоп курсами, плавання в басейні, електростимуляція стоп. У зв'язку з цим нею були понесені витрати на придбання устілок та ортопедичного взуття. [PERSON] була зарахована до класу, в якому навчання відбувається із застосуванням новітніх технологій за спеціальною програмою-навчально-педагогічним проектом «Інтелект Україна». В результаті їй доводиться за кожен місяць купувати спеціальні книжки та зошити. Витрачена сума додаткових витрат на дітей становить 12262 грн., яку вона вважає за необхідним розділити порівну між нею та відповідачем. Також просить суд стягнути судові витрати з відповідача на її користь. 08.02.2017 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та зміну предмета позову, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат, які були понесені нею на утримання дітей у сумі 7506,68 грн., стягнути з відповідача на її користь неустойку за несплату аліментів в період з 09.11.2015 року по 29.12.2016 року в сумі 8187,00 грн., стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 4 285 грн. 70 коп., з яких сплата вартості послуг адвоката у сумі 3000,00 грн., витрати на виготовлення копій документів в сумі 94,50 грн. та розмір сплаченого судового збору у сумі 551, 20 грн. та 640 грн. 02.03.2017 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суду стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат, які були понесені нею на утримання дітей у сумі 7506,68 грн., у відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову до позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дітей; стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат, які були понесені нею на утримання дітей в розмірі 1755,00 грн. у відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову до позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дітей; стягнути з відповідача на її користь неустойку за несплату аліментів в період з 09.11.2015 року по 29.12.2016 року в сумі 8187,00 грн. у відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову до позовної заяви від 08.02.2017 року, стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 4 285 грн. 70 коп., з яких сплата вартості послуг адвоката у сумі 3000,00 грн., витрати на виготовлення копій документів в сумі 94,50 грн. та розмір сплаченого судового збору у сумі 551, 20 грн. та 640 грн. 22.03.2017 року [PERSON] надала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог відповідно до якої просить суд: стягнути з відповідача на її користь неустойку за несплату аліментів в період з 09.11.2015 року по 29.12.2016 року в сумі 8187,00 грн. у відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову до позовної заяви від 08.02.2017 року, стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат, які були понесені нею на утримання дітей у сумі 7506,68 грн., у відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову до позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дітей від 08.02.2017 року; стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат, які були понесені нею на утримання дітей в розмірі 1755,00 грн. у відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог до позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дітей від 02.03.2017 року; стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат, які були понесені нею на утримання дітей, а саме 780 грн. у відповідність до заяви від 22.03.2017 року про збільшення позовних вимог до позовної заяви; стягнути з відповідача на її користь неустойку за несплату аліментів в період з 01.03.2017 року по 10.03.2017 року в сумі 64 грн. у відповідність до заяви від 22.03.2017 року про збільшення позовних вимог до позовної заяви; стягнути з відповідача на її користь суму передбачуваних витрат на квітень та травень 2017 року в розмірі 1180 грн., у відповідність до заяви від 22.03.2017 року про збільшення позовних вимог до позовної заяви; стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 4 285 грн. 70 коп., з яких сплата вартості послуг адвоката у сумі 3000,00 грн., витрати на виготовлення копій документів в сумі 94,50 грн. та розмір сплаченого судового збору у сумі 551, 20 грн. та 640 грн. В судове засідання позивач свої заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову, підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, та зазначила, що відповідач має достатній рівень доходу, при врахуванні з якого однією третьої, виходить сума, яка може забезпечити двох дітей в повній мірі, в тому числі повинно вистачати коштів на додаткові витрати. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що у зв'язку з невиплатою аліментів, матеріальне становище позивача та дітей значно погіршилось. Позивачка не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сімї. Відповідач добровільно не виявляє бажання нести витрати на навчання, лікування, оздоровлення дітей, а також не бажає своєчасно та у відповідності до чинного законодавства сплачувати аліменти, тому вважає, за можливим стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей, додаткові витрати на дітей та судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовну заяву та заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову не визнав в повному обсязі, та зазначив, що відповідач свої дітей забезпечує в повній мірі, аліменти на їх утримання сплачує. Незначна заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача, а з вини підприємства на якому відповідач працював, у зв'язку з затримкою заробітної плати. Заборгованість по аліментах на даний час виплачена. Вимоги позивача про стягнення додаткових витрат є необґрунтованими та відсутні правові підстави для їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України, та пов'язані з ним виконання обов'язків батьківства. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Під час судового розгляду встановлено, що дійсно сторони з 11.07.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у відповідності до рішення Бориспільського міськрайонного суду №2/359/506/16 359/11435/15-ц від 09.03.2016 (А.С. 54). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5-6). Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду від 07 квітня 2016 №359/10588/15-ц 2/359/363/2016, відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] ([INFO]) та сина [PERSON] ([INFO]), 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.11.2015 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.9-12). 17.06.2016р. по вищезазначеній справі видано виконавчий лист №2/359/363/2016 359/10588/16-ц (а.с.8). 10.10.2016р. державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ Київської області Туровцем Д.П. було винесено постанову №ВП52592820 від 10.10.2016р. про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню зазначеного листа (а.с.7). Згідно з Довідкою №342 від 13.12.2016 року, виданою філією «135 Домобудівельний комбінат» ДП МОУ «УКРВІЙСЬКБУД» сторони, а також їх малолітні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Сторонами визнано, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду і по цей час діти проживають за вищевказаною адресою з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Згідно з рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №554 від 05 жовтня 2015 року, визначено громадянину [PERSON] наступний порядок спілкування із його малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]: перша, третя субота та друга, четверта неділя кожного місця, або в інші дні за домовленістю сторін. Актом обстеження житлово-побутових умов від 15.03.2017 року встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] мають окрему кімнату, де є окремі ліжка для сну, стіл для приготування уроків, шафа-купе, для дитячого одягу, телевізор. Діти мають достатньо одягу, взуття, нижньої білизни, светрів та футболок. Для харчування у дітей в холодильнику є м'ясо, сосиски, овочі, фрукти, молочні продукти, у кухонній шафі крупи, макаронні вироби, чай. Мати створила всі належні умови для життя, розвитку та відпочинку дітей (а.с.244). Відповідно до листа 16.03.2017 року № 01-14-57 Служба у справах дітей та сімї Бориспільської міської ради вбачається, що фактів нецільового використання коштів [PERSON] не виявлено (а.с.245). [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у лікаря ортопеда з діагнозом виражена плосковальгусна деформація стоп, у зв'язку з чим лікарем призначено лікування, а саме: ортопедичне взуття, устілки у взуття, ЛФК щоденно, масаж стоп курсами, плавання в басейні, електростимуляція стоп, що підтверджується випискою з амбулаторної картки (а.с.14). Як вбачається з пояснень позивача, кожні два-три місяці, по мірі росту стопи, їй доводиться купувати устілки ортопедичні, які виготовляються по зліпку з кожної ноги дитини з урахуванням деформації, адже звичайні (які є стандартними в ортопедичному взутті) не підходять в зв'язку з тим, що не враховують властивості стопи хворої дитини. Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2016 року № 359/10588/15-ц було визначено витрати в сумі 2970,00, які були сплачені ТОВ «Ревісанте» за виготовлення взуття і окремо спец устілок, що підтверджується копією чека № 246 від 18.12.16 р. на суму 1485,00 грн. та копією чека № 305 від 24.12.16 р. на суму 1485,00 грн. (а.с.19-20). Тож, з попередніми витратами, позивачем [PERSON] були понесені з березня 2016 року чергові витрати на придбання ортопедичного взуття та устілок. На придбання устілок позивачем було витрачено 650 грн. На придбання ортопедичного взуття витрачено 1437 грн., що підтверджується копіями чеків та квитанцій (а.с.26-29, 116-118). Згідно довідки від 09.12.2016 року № 499 вбачається, що Боженко дійсно навчається в Бориспільському навчально-виховному комплексі «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів-загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» імені Костянтина Могилка з 2014 року по теперішній час за програмою науково-педагогічного проекту «Інтелект Україна», метою якого є впровадження в національній освітній простір системи пошуку, навчання і виховання здібних і обдарованих дітей (а.с.95). У зв'язку з цим позивач несе додаткові витрати, а саме доводиться купувати спеціальні книжки та зошити, що підтверджується копіями чеків (а.с.22-25, 37). Відповідно до договору про навчання на курсах англійської мови від 01.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] відвідують курси англійської мови, про що свідчить договір від 01.09.2015 року (а.с.21). Також з матеріалів справи вбачається, що діти відвідують басейн, [PERSON] відвідує заняття «Ранній розвиток дитини», [PERSON] відвідує музичну школу, що підтверджується чеками та квитанціями про сплату за курси та навчання (а.с. 40, 43-44). Про наявність у відповідача обов'язку утримання неповнолітніх дітей та сплачувати на їх утримання аліменти згідно рішення суду, яке набрало законної сили та відповідно до вимог частини 1 ст. 14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, було відомо з дня його постановлення судом. У відповідності до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Частиною 1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а частиною 3 даної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. № 3 зазначено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Згідно довідки-розрахунку заборгованості з аліментів від 01.02.2017 року № 509 Бориспільського міськрайонного ВДВС, за період з 09.11.2015 р. по 31.12.2016 р. сума заборгованості за [PERSON] становить 9732 грн. 64 коп. (а.с.93). Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи [PERSON] за 2016 рік отримано частково податкового доходу 27679,53 та сплачено податків (4982,32+415,19) грн. Дохід після відрахування всіх податків і зборів становить 22282,02 грн. Згідно довідки-розрахунку заборгованості з аліментів від 27.02.2017 року № 2290 ВДВС, за період з 09.11.2015 р. по 31.01.2017 р. сума заборгованості за [PERSON] становить 1139 грн. 34 коп. (а.с.201). Відповідно до довідки від 25.01.2017 року № 2501/01 [PERSON] працював в ТОВ «Моноліт.Нет» з 01.02.2008 р. по 28.12.2016 р. на посаді генерального директора. Дохід за період з 09.11.2015 року по 28.12.2016 року склав 114891 грн. 09 коп. З довідки вбачається, що кожен місяць з заробітної плати відповідача [PERSON] утримувалися аліменти (а.с.94). Представник відповідача в судовому засіданні пояснював, що затримка сплати аліментів відбувалася не звини відповідача [PERSON], а з вини підприємства на якому він працював. Заборгованість по аліментах виникла внаслідок затримки заробітної плати. На даний час заборгованість по аліментах відсутня. Враховуючи усі вищевикладені обставини в сукупності, суд вважає, що відсутня вина відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, у зв'язку із чим, вимога позивача про стягненню неустойки (пені) на підставі ч. 1 ст. 196 СК України не підлягає задоволенню. З цього приводу відсутні правові підстави і для стягнення 64 грн. 00 коп. пені по сплаті аліментів за період з 01.03.2017 року по 10.03.2017 року. Відповідно до ст. 185 СК України, вбачається, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У ч. 1 статті, що коментується, закріплене правило, відповідно до якого у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв'язку з розвитком якихось її здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах, пов'язаних з утриманням дитини. Отже, у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " також зазначено, що до участі у зумовлених особливими обставинами додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися лише батьки. Оскільки йдеться про понесе ні або передбачувані витрати, вони мають визначатись у твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат на виховання дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 10888 грн. 00 коп., оскільки ця сума підлягає сплаті за навчання, розвиток та лікування дітей (витрати батьків є рівними). Підтвердженням здійснених витрат є копії квитанцій та чеків, які знаходяться в матеріалах справи. При цьому, судом не враховуються низка підтверджених витрат здійснені позивачем для забезпечення дітей, оскільки відносить їх до витрат вчинених в межах розміру аліментів, що сплачує відповідач. Такими є наступні витрати: комісії банків при проведенні операцій за безготівковий розрахунок, придбання купальника дитячого, шапочки та очки для плавання на загальну суму 474 грн. 00 коп., лікування зубів сина [PERSON] на суму 150 грн. 00 коп. тощо. В задоволенні цих вимог, на думку суду, слід відмовити з викладених підстав, оскільки такі витрати не є додатковими в розумінні ст. 185 СК України. Щодо зазначених позивачем витрат на правову допомогу та судового збору, суд зазначає наступне. Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України 02 червня 2011 року № 3460-УІ "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 1 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу вдавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтями 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо зв'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також рахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатським бюро «Вадима Гопкала» в особі адвоката Гопкала В.В. 25.01.2017 року було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.86-88). За умовами якого, адвокатське бюро «Вадима Гопкала» в особі адвоката Гопкала В.В. надає послуги з надання правової допомоги з представництва інтересів клієнта, як позивача в цивільній справі (а.с.89-90). При цьому позивач зобов'язаний оплатити виконавцю грошові кошти в сумі 3000,00 грн. за виконану роботу. Факт отримання позивачем юридичних послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 08.02.2017 року, копією квитанції № 0.0.701969728.1 від 08.02.2017 р., згідно якого позивач оплатив вартість наданих йому послуг у сумі 3000,00 грн. (а.с.91). З цього слідує, що позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Статтею 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Згідно наданих квитанцій, позивач поніс судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. судового збору (а.с.92) та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. (а.с.91), які підлягають стягненню з відповідача. На думку суду не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення витрат на копіювання матеріалів в розмірі 94 грн. 50 коп., оскільки покладення їх на відповідача не передбачено діючим ЦПК України, і відносяться до витрат понесених позивачем при підготовці позовної заяви. З урахуванням викладеного, у задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON], - відмовити за відсутністю правових підстав. На підставі викладеного,

Outcome: partial