Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "АПС-Київ" (далі - ТОВ "АПС-Київ"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Оболонський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)), про зобов`язання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 14 жовтня 2013 року до 15 квітня 2019 року вона працювала помічником генерального директора ТОВ "АПС-Київ". [PERSON] стверджувала, що після звільнення з роботи роботодавець не повернув їй трудову книжку. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у цивільній справі № 756/7401/19 зобов`язано ТОВ "АПС-Київ" видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. Постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 26 червня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62422785 з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі № 756/7401/19. За актом державного виконавця від 24 вересня 2020 року [PERSON] передано дублікат трудової книжки [NUMBER] . Проте, як зазначила позивач, виданий відповідачем дублікат її трудової книжки не відповідає вимогам, встановленим Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. З цих підстав [PERSON] просила суд зобов`язати ТОВ "АПС-Київ" видати їй трудову книжку, а у випадку її втрати - дублікат, оформлений з дотриманням вимог п. 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. Третя особа пояснення щодо позову [PERSON] до суду не подала. 31 травня 2021 року сторони справи уклали мирову угоду, повідомивши про це суд у судовому засіданні. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди, оскільки її умови суперечать закону. У судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги його довірителя з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача просила суд вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої в судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року [PERSON] прийнято на роботу помічником генерального директора ТОВ "АПС-Київ". Наказом ТОВ "АПС-Київ" від 12 квітня 2019 року № 30-к [PERSON] звільнено з займаної посади за згодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. За положеннями ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиціальність фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні факти і правовідносини. Факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Усупереч імперативним приписам ст. 47 КЗпП України ТОВ "АПС-Київ" у день звільнення не видало [PERSON] належно оформлену трудову книжку. Указана обставина встановлена рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у цивільній справі № 756/7401/19 за позовом [PERSON] до ТОВ "АПС-Київ" про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, невиплаченої при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачу трудової книжки (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86173177) та не підлягає доказуванню у цивільній справі № 756/13449/20. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у цивільній справі № 756/7401/19 зобов`язано ТОВ "АПС-Київ" видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86173177). Указане судове рішення набрало законної сили та його примусове виконання здійснюється державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) (виконавче провадження № 62422785). Виконуючи рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі № 756/7401/19 у межах виконавчого провадження № 62422785, ТОВ "АПС-Київ" видало [PERSON] дублікат трудової книжки [NUMBER] (а. с. 10-13). Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться, зокрема, відомості про роботу (ч. ч. 1 і 4 ст. 48 КЗпП України). Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. Відомості, які вносяться роботодавцем до трудової книжки працівника, передбачені п. 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України і Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі Hornsby v. Greece від 19 березня 1997 року (п. 40)). Ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Нормою ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18 зауважив, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на ст. 1291 Конституції України. Зважаючи на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у цивільній справі № 756/7401/19 зобов`язано ТОВ "АПС-Київ" видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку, про повне виконання указаного судового рішення свідчитиме видача стягувачу у виконавчому провадженні № 62422785 [PERSON] боржником ТОВ "АПС-Київ" трудової книжки, оформленої з дотриманням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. В іншому випадку рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у цивільній справі № 756/7401/19 вважатиметься невиконаним. У випадку неналежного виконання рішення суду боржником у виконавчому провадженні та не реагування на це виконавця стягувач управі захистити своє порушене право шляхом звернення до суду в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Порушене право позивача не може бути захищено шляхом ухвалення нового рішення щодо вимоги, яка вже вирішувалась судом у рамках у цивільній справі № 756/7401/19, а підлягає захисту в порядку визначеному розділом VII ЦПК України. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог до ТОВ "АПС-Київ" про зобов`язання відповідача видати їй трудову книжку, а у випадку її втрати - дублікат, оформлений з дотриманням вимог п. 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Outcome: dismissed