Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~04.04.2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 09.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-307/082/2008, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 61000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11.04.2033 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 09.04.2008 року був укладений договір іпотеки № PМL-307/081/2008, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-307/082/2008 від 09.04.2008 року та за договором іпотеки № PМL-307/081/2008 від 09.04.2008 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 року по справі № 205/5557/13-ц, яке набрало законної сили 27.02.2014 року, зі [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML-307/082/2008 від 09.04.2008 року у розмірі 518903,33 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-307/082/2008 від 09.04.2008 року у розмірі 518903,33 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; передати в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права примусового входу до предмета іпотеки, обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, заміни замків, а також укладання договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки за спеціалізованими підприємствами, установами, організаціями. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи на підставі наявних доказів (а.с. 91). \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання двічі поспіль не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, не направив відзив на позовну заяву, на адресу суду повернулися конверти із судовими повістками із рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-307/082/2008, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 61000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11.04.2033 року (а.с. 5-9). Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 09.04.2008 року був укладений договір іпотеки № PМL-307/081/2008, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим № 5509 (а.с. 10-13). 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-307/082/2008 від 09.04.2008 року та за договором іпотеки № PМL-307/081/2008 від 09.04.2008 року (а.с. 14-24,43-44). Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, у зв`язку з чим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 року по справі № 205/5557/13-ц, яке набрало законної сили 27.02.2014 року, зі [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML-307/082/2008 від 09.04.2008 року у розмірі 518903,33 грн. (а.с. 25-27). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 33 вказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 Закону визначений порядок повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору. Так, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Аналізуючи вказані норми Закону, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України). Вказаний висновок викладений у постанові від 29 травня 2019 року по справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19). В узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин за 2009-2010 року Верховного Суду України зазначено, що при вирішенні спорів даної категорії (про звернення стягнення на предмет іпотеки) принциповим вважається встановлення судом факту невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, лише за умови якого суд й має право звернути стягнення на предмет іпотеки/застави. Відповідно до положень статей 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини 2 статті 35 Закону України "Про іпотеку". Отже, у випадках, коли з матеріалів справи вбачається, що письмова вимога, передбачена статтею 35 Закону України "Про іпотеку" банком іпотекодавцю та/або боржнику не направлялася, то позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, в його задоволенні може бути відмовлено. Тобто недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові. Оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 року встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 518903,33 грн., вказана обставина не потребує доведення. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не дотримано процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позивачем не надано доказів направлення відповідачеві передбаченої ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» письмової вимоги про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк із зазначенням стислого змісту порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, у зв`язку з чим суд вважає, що вказаний позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є передчасним і приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову. Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Outcome: dismissed