Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

У травні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про визначення способів участі у вихованні дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 липня 2016 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем по справі [PERSON] , від якого мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка до теперішнього часу за рішенням суду проживає разом із матір`ю. Позивач [PERSON] стверджує, що відповідачем безпідставно чиняться йому перешкоди у вихованні доньки та спілкуванні з нею, що не відповідає інтересам дитини. У порядку, визначеному законодавством України, [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради із заявою про визначення способів участі у вихованні його доньки [PERSON] , за результатами якого 16 листопада 2018 року органом опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради постановлено рішення № 238/1 «Про способи участі батька [PERSON] , [INFO], у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] », за яким встановлено порядок побачень батькові [PERSON] , [INFO], з дитиною [PERSON] , [INFO] : кожні першу та третю суботу, неділю місяця у період часу з 11.00 год. до 15.00 год., в присутності матері, за місцем проживання дитини. Із таким рішенням органу опіки та піклування [PERSON] не погодився, вважаючи його таким, що не відповідає вимогам законодавства України, інтересам дитини та його інтересам, як батька дитини, обмежує його в безперешкодному спілкуванні з донькою та прийнятті участі в її вихованні. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними дідом та бабою дитині [PERSON] , які вважать, що їм також чиняться перешкоди у вихованні внучки [PERSON] , зазначивши про те, що відповідач не допускає їх до внучки [PERSON] взагалі. Тому, позивачі просили суд визначити способи їх участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з нею. Ухвалою судді від 21 червня 2019 року відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 26 листопада справу розглянуто по суті з ухваленням рішення по справі. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково зазначивши, що [PERSON] з метою усунення йому перешкод у спілкуванні з внучкою звертався до органу опіки та піклування, проте перешкоди не усунуті. Також зазначили, що батько [PERSON] виконує належним чином, батьківські обов`язки, у тому числі щодо утримання дитини, зокрема, сплачує аліменти на утримання доньки, в той час, вважає що відповідач порушує його права на виховання дитини та спілкуванні з нею. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що спір між батьком дитини та відповідачем вирішено органом опіки та піклування, яким постановлено рішення щодо способів участі батька [PERSON] у вихованні доньки та спілкуванні з нею. [PERSON] зазначене рішення органу опіки та піклування виконує не в повній мірі, питання щодо скасування рішення органу опіки та піклування не ставить, а тому таке рішення є обов`язковим до виконання, а підстави для звернення позивача [PERSON] до суду з визначеними позовними вимогами відсутні. Щодо визначення способів участі діду [PERSON] та бабі [PERSON] зазначили про те, що враховуючи їх негативне ставлення до відповідача, останні можуть виховувати у [PERSON] зневагу до своєї матері, яку неодноразово висловлювали. Відповідач також висловлювала побоювання, що визначення способів участі позивачів у вихованні доньки поза межами місця проживання дитини можуть створити негативні наслідки у вигляді неповернення дитини матері, як це вже відбувалося раніше, зокрема, відповідач вже зверталася до суду з позовом про відібрання дитини від батька та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, яке було задоволено, і лише в такий спосіб відповідачу було повернуто дитину за місцем проживання матері. 16.09.2019 до суду надійшла відповідь на відзив позивача [PERSON] , відповідно до якого, позивач зазначає про те, що рішення органу опіки та піклування щодо визначення йому способів участі у вихованні доньки має рекомендаційний характер та не забороняє відвідувати доньку Злату в інші, не визначені рішенням, дні. Вважає доводи, викладені відповідачем у відзиві, не обґрунтованими. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримала частково, надала до суду висновок органу опіки та піклування від 15.10.2019 № 4/4-1016 «Про способи участі батька, [PERSON] , [INFO] , у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] », за яким органом опіки та піклування рекомендовано встановити порядок побачень батькові з донькою: кожні першу та третю суботу, неділю місяця у період часу з 11:00 год. до 15:00 год., в присутності матері, за місцем проживання дитини, згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 16.11.2018 року № 238/1 «Про способи участі батька [PERSON] , [INFO]., у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] ». Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] представником третьої особи надано письмові пояснення, у яких наголошено на тому, що орган опіки та піклування не має повноважень надавати висновок до суду про розв`язання спору щодо участі баби, діда у вихованні онуки, проте, користуючись процесуальним правом надання пояснень по суті спору, зазначають що зважаючи на вік дитини, наявність конфліктної ситуації між сторонами, відсутністю сталого зв`язку дитини з дідом та бабою, враховуючи фізичний стан дитини, яка потребує постійного нагляду та догляду, для забезпечення її морального та психологічного спокою, почуття захищеності, орган опіки та піклування заперечує проти визначення способів участі діда та баби у вихованні онуки шляхом встановлення часів зустрічей без присутності матері та за місцем проживання позивачів, вважаючи їх такими, що не відповідають найкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, зазначають, що в разі встановлення судом безпідставного чинення відповідачем перешкод дідові та бабі онуки орган опіки та піклування вважає, що такі перешкоди мають бути усунуті у спосіб, визначений судом, з урахуванням інтересів дитини, обов`язково у присутності матері та за місцем проживання матері та дитини, так як ця обстановка є звичною для дитини та не призведе до емоційного перенавантаження. Свідок [PERSON] повідомила суд, що являється сестрою відповідачу, та проживає разом з відповідачем. Стверджувала, що між сторонами неприязні стосунки, [PERSON] під час зустрічей з дитиною провокує конфлікт. Зазначила, що відповідач не чинить перешкоди позивачам у вихованні дитини, дідусь [PERSON] також неодноразово відвідував внучку. Суд, заслухавши доводи сторін та їх представників, думку органу опіки та піклування, показання свідка [PERSON] , перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів . Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 27 квітня 2018 року (а.с. 11). Батьки дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10). У квітні 2018 року мав місце факт вчинення домашнього насильства психологічного та економічного характеру по відношенню до відповідача з боку [PERSON] , під час якого було видворено відповідача з будинку, в якому проживало подружжя разом з новонародженою дитиною [PERSON] , та позбавлено відповідача належним чином доглядати за дитиною. За даним фактом вчинення [PERSON] домашнього насильства складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП. (а.с. 121). Згідно листа Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 02.08.2018 № 3/10-891 (а.с. 127) родина [PERSON] та [PERSON] , які мають малолітню доньку [PERSON] , перебуває на обліку сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги, надання їм соціальних послуг та здійснення соціального супроводу від 24.04.2018. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ(далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року , яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2019 року, було відібрано малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та передано матері дитини [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Цим рішенням суду також визначено місце проживання дитини разом з матір`ю за її місцем проживання чи перебування. Дані обставини визнані учасниками справи, тому не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ(далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною першою статті 19 СК України визначено, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Так, на підставі звернення [PERSON] до органу опіки та піклування, виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради постановив рішення № 238/1 від 16.11.2018 року, яким встановлено порядок побачень батькові, [PERSON] , [INFO]., з дитиною [PERSON] , [INFO] : кожні першу та третю суботу, неділю місяця у період часу з 11:00 год. до 15:00 год., в присутності матері, за місцем проживання дитини. (а.с. 128). Тлумачення наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що той з батьків, який проживає окремо від дитини має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковим є врахування найкращих інтересів дитини. Разом з тим, відповідно до частини третьої ст. 19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б свідчили про неможливість батька спілкуватися із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено. [PERSON] на обліку і лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії ААМ № 544120 та сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серії [NUMBER] (а.с. 141). За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» від 27.09.2019 (а.с. 142). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради 15.10.2019 № 4/4-1016 «Про способи участі батька, [PERSON] , [INFO] , у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] », органом опіки та піклування рекомендовано встановити порядок побачень батькові з донькою: кожні першу та третю суботу, неділю місяця у період часу з 11:00 год. до 15:00 год., в присутності матері, за місцем проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ)від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, на думку суду, неприязні стосунки між сторонами не мають впливати на обсяг прав та обов`язків батьків, інших членів сім`ї та родичів щодо виховання дитини та спілкуванні з нею. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку доньки, батько дитини має бажання приймати участь у їх вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими склались неприязні відносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає можливим визначити [PERSON] такий спосіб його участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з нею: -встановити систематичні побачення з дитиною кожного четверга кожного місяця у період часу з 18-00 год. до 20:00 год. у присутності матері [PERSON] за місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] ; -встановити систематичні побачення з дитиною кожної першої та кожної третьої суботи кожного місяця у період часу з 10-00 год. до 20-00 год. без присутності матері [PERSON] , але у присутності представника органу опіки та піклування, за виключенням днів хвороби дитини, що підтверджується довідкою медичного (лікувального) закладу, із встановленням обов`язку поверненням дитини [PERSON] , [INFO] , її матері [PERSON] ; -встановити систематичні побачення з дитиною в день народження [PERSON] , [INFO] , у період часу з 10-00 год. до 13-00 год. без присутності матері [PERSON] , із встановленням обов`язку поверненням дитини [PERSON] , [INFO] , її матері [PERSON] ; -надати можливість кожного року влітку в липні місяці спільного відпочинку дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] тривалістю десять днів у присутності матері [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, а після досягнення дитиною такого віку - без присутності матері [PERSON] ; -встановити [PERSON] обов`язок повідомлення [PERSON] про хворобу дитини [PERSON] , [INFO] , та інші надзвичайні події в житті дитини. Присутність при визначених [PERSON] систематичних побаченнях представника органу опіки та піклування обумовлена тим, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. (ч.1 ст. 152 СК України). Враховуючи те, що родина [PERSON] та [PERSON] , які мають малолітню доньку [PERSON] , перебуває на обліку сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги, надання їм соціальних послуг та здійснення соціального супроводу, зважаючи на вік дитини, та за відсутності матері дитини при тривалих зустрічах батька з донькою, суд вважає, що такі зустрічі мають відбуватися у присутності органу опіки та піклування. Проте, у майбутньому, з урахуванням інтересів дитини, встановлений судом спосіб участі батька у виховання та спілкуванні з сином може бути змінений. Щодо позовних вимог діда дитини [PERSON] та бабусі дитини [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно вимог ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Проте норми Сімейного кодексу України, встановлюють особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до статті 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною 3 статті 291 ЦК України фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених зокрема у ч.ч. 1,2,3,5,7,8,9,10 ст.7СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 263 Сімейного кодексу України передбачено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Статтею 5 Конвенції про контакт з дітьми (підписана 15.05.2003, набрала чинності для України 01.04.2007) з урахуванням найвищих інтересів дитини може бути встановлено контакт між дитиною та особами, що не є її батьками, але мають сімейні зв`язки з дитиною. Договірні Держави вільні поширювати це положення на осіб, інших, ніж ті, що зазначені в пункті 1, й у випадках, коли таке поширення відбувається, держави можуть вільно вирішувати, які види контакту, визначені під літерою "a" в статті 2, повинні бути застосовані. У статті 2 вищезазначеної Конвенції визначено, що для цілей цієї Конвенції: a)«контакт» означає: i) перебування дитини протягом обмеженого періоду разом з особою, яку зазначено в статті 4 або 5 і з якою вона зазвичай не проживає, чи зустріч з такою особою; ii) будь-яку форму спілкування між дитиною й такою особою; iii) надання інформації такій особі про дитину або дитині про таку особу. Вважаю, що по даній справі необхідно також врахувати висновок ЄСПЛ, який був зроблений у справі «Мамчур проти України» про те, що тривалість часу, проведеного дитиною з дідусем чи бабусею, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини. Позбавлення права позивачів щодо їх участі у спілкуванні та вихованні малолітньої Злати може позбавити дитину родинних зв`язків з бабою та дідом, їх любові та турботи. Судом не встановлено обставин неможливості визначити діду та бабі способів участі у вихованні онуки та спілкуванні з нею, крім того, враховано, щодо дитина проживала в сім`ї позивачів перші сім місяців життя та за даний час фактів неналежного ставлення до вихованні дитини не встановлено, тому вважаю можливим визначити [PERSON] способи його участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з нею, шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною кожної першої та кожної третьої неділі кожного місяця у період часу з 10-00 год. до 15-00 год. без присутності матері [PERSON] , але у присутності батька [PERSON] , за виключенням днів хвороби дитини, що підтверджується довідкою медичного (лікувального) закладу, із встановленням обов`язку поверненням дитини [PERSON] , [INFO] , її матері [PERSON] , та визначити [PERSON] способи її участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з нею, шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною кожної першої та кожної третьої неділі кожного місяця у період часу з 15-00 год. до 20-00 год. без присутності матері [PERSON] , але у присутності батька [PERSON] , за виключенням днів хвороби дитини, що підтверджується довідкою медичного (лікувального) закладу, із встановленням обов`язку поверненням дитини [PERSON] , [INFO] , її матері [PERSON] .. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Встановлюючи обов`язок повернення малолітньої дитини її матері суд виходив з обставин, які передували виникненню спірних правовідносин, зокрема, подій, які мали місце щодо раніше вжитих заходів повернення малолітньої дитини її матері. На переконання суду, такий спосіб участі позивачів у вихованні малолітньої дитини, не буде суперечити інтересам останньої. Питання розподілу судових витрат вирішено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з урахування результату розгляду справи.

Outcome: partial