Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, який розірвано 11.08.09 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач протягом останнього часу не спілкується з донькою, ніякої допомоги на її утримання та виховання відповідач не надає, не цікавиться благополуччям дитини. Просила суд, уточнивши позовні вимоги, позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з останнього аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку відповідача щомісячно та 5 000 грн. щорічно - додаткових витрат на утримання дитини. В судовому засіданні позивач з представником повністю підтримали уточнені позовні вимоги за вищевказаними обставинами. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної м. Києва державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 164 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей чи зловживають батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також якщо батьки є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання та належного утримання малолітньої дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації винесено висновок № 102/03/29-4731 від 26.05.15 року, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідач не заперечував обставини, викладені у позовній заяві. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Відповідно до п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. В зв'язку з наведеним суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що [PERSON] знаходиться на утриманні своєї матері, батько дитини в добровільному порядку відмовляється надати допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини. Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно залежно від причини, що зумовила додаткові витрати. Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на її навчання у платному навчальному закладі, на проведення з нею додаткових занять, на придбання спеціальних інструментів, призначених для роз витку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновки МСЕК, судово-медичної експертизи, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно травму, і свідчать про необхідність у зв'язку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази витрат, понесених позивачем на розвиток дитини, окрім квитанції про сплату путівки у квітні 2014 року. Таким чином, підстав для покладення на відповідача обов'язку фінансувати додаткові витрати, враховуючи характер таких додаткових витрат та їх тривалість, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial