Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

у червні 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ТОВ "А-мега авто" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 09 серпня 2017 року її було прийнято на посаду начальника юридичного відділу ТОВ "А-Мега Авто". 23 квітня 2018 року позивачем була подана заява про звільнення за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. З 07 по 25 травня 2018 року позивач перебувала на лікарняному, про що повідомила відповідача. Проте відповідач за відсутності позивача звільнив її з роботи 07 травня 2018 року наказом від 23.04.2018 р. № 00000015-0000000297, який був надісланий позивачу електронною поштою. Оскільки останній день роботи є днем звільнення, а позивач в останній день роботи хворіла, у зв"язку з чим була відсутня на роботі, та зважаючи на те, що [PERSON] не надавала у подальшому своєї згоди на звільнення під час перебування на лікарняному, позивач вважає своє звільнення незаконним. За таких підстав, позивач просить: - поновити її на посаді начальника юридичного відділу ТОВ "А-Мега Авто" з 07 травня 2018 року, - стягнути з ТОВ "А-Мега Авто" на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 18 т.1) 10 липня 2018 року відповідач ТОВ "А-Мега Авто" надіслав до суду відзив на позовну заяву. (а.с. 24 т.1) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням чинного законодавства. Відповідач зазначає, що 23 квітня 2018 року позивач подала заяву про звільнення за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України із зазначенням дати звільнення 07.05.2018 р. Дана заява була погоджена генеральним директором ТОВ "А-Мега Авто" Федченко С.В., у зв"язку з чим наказом від 23.04.2018 р. № 00000015-0000000297 позивач була звільнена з 07 травня 2018 року та з нею був проведений повний розрахунок. 11 вересня 2018 року [PERSON] надіслала відповідь на відзив ТОВ "А-Мега Авто". (а.с. 141 т.1) Зазначає, що заяву про звільнення написала під примусом та не мала власного волевиявлення щодо звільнення. 27 вересня 2018 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог. (а.с. 146 т.1) Зазначає, що вона є одинокою матір"ю, а тому має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів. Просить також стягнути з відповідача компенсацію за невикористану додаткову відпустку у сумі 14 739,70 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку до дня ухвалення рішення. Крім того, вказує про те, що відповідач не розрахувався за останній день роботи 07 травня 2018 року, сплативши грошові кошти лише 05 липня 2018 року. 20 листопада 2018 року відповідач ТОВ "А-Мега авто" подав відзив на заяву про збільшення позовних вимог. (а.с. 182 т.1) Зазначає, що позивач не подавала за місцем роботи документи про її право на додаткову відпустку як одинока мати. Влаштовуючись на роботу до відповідача, [PERSON] вказала, що вона має дитину 11 років, про що надала копію свідоцтва про народження дитини, де вказаний батько дитини. У письмових запереченнях, що надійшли до суду 20 листопада 2018 року, ТОВ "А-Мега Авто" зазначає, що 04 липня 2018 року відповідач отримав поштою від [PERSON] листок непрацездатності серії АДІ № 243872 від 07.05.2018 р. та листок непрацездатності серія АДІ № 196871 від 10.05.2018 р., у зв"язку з чим на підставі рішення комісії із соціального страхування, відповідач на наступний день оплатив один день 07.05.2018 р. листка непрацездатності серії АДІ № 243872 від 07.05.2018 р. в сумі 1 186,54 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 752/11686/18 за позовом [PERSON] до ТОВ "А-мега авто" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку та цивільну справу № 752/19149/18 за позовом [PERSON] до ТОВ "А-Мега Авто" про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. (а.с. 203 т.1) У вересні 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ТОВ "А-Мега Авто" про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки. (а.с. 2 т.2) В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що, дізнавшись по телефону про своє звільнення, позивач 26 травня 2018 року підготувала заяву про повернення трудової книжки та 01 червня 2018 року направила на адресу відповідача вимогу про направлення їй трудової книжки. Даний лист відповідач забрав лише 04 липня 2018 року, після чого 05 липня позивач отримала трудову книжку цінним листом із повідомленням. Оскільки відповідач не надсилав позивачу поштового повідомлення про необхідність отримати трудову книжку, позивач просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за видачу трудової книжки за період з 07 травня 2018 року по 05 липня 2018 року у сумі 85 490,26 грн. Ухвалою суддя Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 13 т.2) 24 жовтня 2018 року відповідач ТОВ "А-Мега Авто" подав відзив на позовну заяву про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки. (а.с. 47 т.2) Просить відмовити в задоволенні вимог позивача в цій частині, оскільки в день звільнення - 07.05.2018 р. [PERSON] повідомила інспектора по кадрам про перебування на лікарняному та незадовільний стан здоров"я, а також просила залишити трудову книжку на зберіганні. 18 травня 2018 року інспектор телефонувала позивачу з метою з"ясування способу видачі трудової книжки, на що позивач повідомила, що особисто забере трудову книжку. 23 травня 2018 р., знаходячись в приміщенні ТОВ "А-Мега -Авто" за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 64, позивач відмовилася отримали трудову книжку. 05.06.2018 р. відповідач направив позивачу за місцем її проживання та реєстрації повідомлення № 80 від 31.05.2018 р. про необхідність отримання трудової книжки, проте вказане повідомлення 09.07.2018 р. було повернено без вручення. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив суд відмовити в задоволенні позову з вищевказаних підстав. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та свідків, а також дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. 09 серпня 2017 року [PERSON] була прийнята на роботу у ТОВ "А-Мега - Авто" на посаду начальника юридичного відділу. Встановлено, що 23 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою, в якій просила звільнити її із займаної посади з 07 травня 2018 року за угодою сторін, на підставі якої наказом ТОВ "А-Мега - Авто" № АМА00000015-0000000297 від 23 квітня 2018 року [PERSON] була звільнена із займаної посади з 07 травня 2018 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с. 4-5 т.1) Згідно з листком непрацездатності серії АДІ № 243872 від 07.05.2018 р. [PERSON] перебувала на лікарняному з 07 травня 2018 року по 08 травня 2018 року, а згідно листка непрацездатності серія АДІ № 196871 від 10.05.2018 р. - з 10 травня 2018 року по 25 червня 2018 року. (а.с. 6,7) Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Реалізуючи принцип демократизму в трудовому законодавстві, законодавець закріпив у п. 1 ст. 36 КЗпП України таку підставу розірвання трудового договору , як угода сторін. Підставою припинення трудового договору є волевиявлення обох сторін трудового договору на його припинення і анулювання цієї домовленості може мати місце лише при взаємній згоді власника або уповноваженого ним органу й працівника. Згідно керівних роз'яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мате місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Таким чином, за угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами. При цьому бажання однієї сторони трудового договору недостатньо для звільнення працівника за цією підставою, і анулювання такої домовленості щодо строку і підстави звільнення можливе лише за волевиявленням як працівника так і роботодавця. При наявності досягнутої між сторонами угоди про звільнення [PERSON] з роботи з 07 травня 2018 року, видача адміністрацією підприємства 23 квітня 2018 року наказу про розірвання трудового договору не свідчить про порушення трудових прав позивача. Не узгоджуються з вимогами матеріального права й доводи позивача про порушення її прав та законних інтересів у зв'язку з видачею наказу про звільнення в період її непрацездатності. При цьому, позивач не врахувала, що її звільнено з роботи не за ініціативою адміністрації, а за угодою сторін, у відповідності до положень ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в той час як ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлено заборону розірвання трудового договору з особою під час її тимчасової непрацездатності лише при умові звільнення за ініціативною власника або уповноваженого ним органу. Позивач, даючи пояснення в судовому засіданні, не оспорювала, що у поданій заяві просила звільнити її з роботи з 07 травня 2018 року, а згідно наказу від 23 квітня 2018 року, саме з цього дня з нею припинено трудові відносини. Доводи [PERSON] про написання нею заяви про майбутнє звільнення з роботи з 07 травня 2018 року під тиском адміністрації, носять голослівний характер й належними та допустимими доказами їх не підтверджено. Не оскаржував позивач такі дії адміністрації і в установленому законом порядку, що свідчить про їх надуманість. З огляду на викладене, по справі слід ухвалити рішення про відмову в задоволенні заявленого по справі позову в частині вимог позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Не підлягають також задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки судом встановлено, що 04 липня 2018 року відповідач отримав поштою від [PERSON] листок непрацездатності серії АДІ № 243872 від 07.05.2018 р. та листок непрацездатності серія АДІ № 196871 від 10.05.2018 р., у зв"язку з чим на підставі рішення комісії із соціального страхування, відповідач на наступний день оплатив один день 07.05.2018 р. листка непрацездатності серії АДІ № 243872 від 07.05.2018 р. в сумі 1 186,54 грн. Вимоги позивача про стягнення компенсації за щорічну додаткову відпуску тривалістю 10 календарних днів з підстав того, що вона є одинокою матір"ю, суд відхиляє, оскільки відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.01.2007 р. [PERSON] є матір"ю [PERSON], [INFO], батьком якого вказаний [PERSON]. Розірвання шлюбу не доводить факт відсутності участі батька у вихованні дитини та, відповідно, не підтверджує наявність у [PERSON] статусу «одинока матір». Довідка № 452 від 26.12.2006 р. (а.с. 147 т.1), надана позивачем на підтвердження такого статусу, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не доводить факт відсутності участі батька у вихованні дитини у період з серпня 2017 р. по травень 2018 р. Протягом всього часу роботи у відповідача позивач не надавала жодних документів на підтвердження такого статусу. З автобіографії, власноруч складеної позивачем, вбачається лише, що вона має сина [PERSON], 2006 року народження. (а.с. 164 т.1) Разом з тим, на думку суду, підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, з огляду на наступне. Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку. Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, також передбачено п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (із змінами). Згідно з п. 4.2 вказаної Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Чинним законодавством передбачено, що обов'язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця. Отже, невиконання власником або уповноваженим ним органом з його вини обов'язку щодо видачі працівникові в день звільнення належно оформленої трудової книжки, передбаченого трудовим законодавством, може бути за доведеності цих обставин, підставою для виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки. Як вбачається із матеріалів справи, позивача було звільнено з роботи 07 травня 2018 року. У день звільнення позивач була відсутня на роботі, підприємством йому трудова книжка не видавалася. Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що відповідачем у день звільнення позивача було направлено поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. З урахуванням наведених норм закону та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про наявність вини ТОВ «А-Мега Авто" у затримці видачі трудової книжки [PERSON], що свідчить про порушення трудових прав позивача та є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої законом. Трудову книжку [PERSON] отримала поштою 05 липня 2018 року. Середньоденний заробіток позивача склав 1 473,97 грн. Відтак, за період з 07 травня 2018 року по 05 липня 2018 року (58 днів) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 85 490,26 грн. (1 473,97 грн. х 58 днів). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідач а в дохід держави 1 282,36 грн. судового збору.

Outcome: partial