Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

В жовтні 2013 року ПАТ "Акцент-Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що між сторонами 23.03.2011 року було укладено кредитний договір № AN3JCC9FHN0055, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв»язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 04.10.2013 року утворилась заборгованість, яку і просив стягнути банк, в розмірі 25 527,39 грн., з яких 4 850,52 грн. - заборгованість за кредитом, 7,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 000 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16 977,77 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 191,78 грн. - штраф (процентна складова). Рішенням Чернігівського районного суду від 14.11.2013 року позов ПАТ "Акцент-Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість, яка виникла за кредитним договором № AN3JCC9FHN0055 від 23.03.2011 року, в сумі 25 527,39 грн. та судові витрати в розмірі 255,27 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 14.11.2013 року. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено в порушення норм матеріального та процесуального права, судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для справи, також було порушено вимоги ст. 212 ЦПК України, щодо всебічного, повного, об»єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, задовольняючи позов судом не були враховані положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. В скарзі апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за кредитним договором задоволенню не підлягають, оскільки у даному випадку за наявності передбачених умовами кредитного договору штрафів і пені, як окремих видів штрафних санкцій, має місце подвійна цивільно-правова відповідальність одного і того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов»язання. Пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно. За таких обставин, судом безпідставно не зменшено розмір неустойки. Крім того, є й інші обставини, передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України, зокрема те, що відповідач є безробітною, власного житла не має, проживає в будинку, який винаймає, на її утриманні є неповнолітня донька та матір, яка має онкозахворювання та цукровий діабет, на лікування якої постійно потрібні кошти. Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача [PERSON], обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Акцент-Банк" в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором № AN3JCC9FHN0055 від 23.03.2011 року, натомість [PERSON] не виконувала належні зобов'язання за цим же договором, внаслідок чого утворився борг, а тому вимоги ПАТ «Акцент-Банк» є правомірними. Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується частково. З матеріалів справи вбачається, що 23.03.2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № AN3JCC9FHN0055, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит в розмірі 5 000,00 грн. на строк 36 місяців, з 22.03.2011 року по 21.03.2014 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-13 ). Внаслідок неналежного виконання кредитного договору у відповідача перед Банком утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості (а.с. 5) становить 25527,39 грн., з яких 4 850,52 грн. - заборгованість за кредитом, 7,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 000 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16 977,77 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 191,78 грн. - штраф (процентна складова), апелянтом на спростування цього розрахунку не надано жодного доказу. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст. 1048, 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позичальника достроково вимагати повернення частини суми позики, що залишилася, та сплати процентів. Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Суд першої інстанції на вказані обставини та норми діючого матеріального права уваги не звернув, не застосував норми матеріального права в повній мірі, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Таким чином, заслуговують на увагу суду доводи апелянта, щодо тяжкого матеріального стану відповідачки, в зв»язку з лікуванням матері [PERSON] хворої на онкозахворювання та цукровий діабет (а.с. 65-77), крім того судом першої інстанції також не враховано неспівмірність розміру пені за несвоєчасне виконання зобов"язання за договором із розміром основного боргу. В порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції в своєму рішенні послався на згоду відповідача з позовом, при цьому наслідки вчинення цієї процесуальної дії, відповідачу не були роз»яснені, суд обмежився приєднанням заяв сторін (а.с. 29,30), які були подані до суду в день проведення судового засідання та винесення рішення по справі 14.11.2013 року, розглянувши справу відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без здійснення технічної фіксації. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Не роз'яснивши сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, суд порушив норми ЦПК України, а тому постановив рішення, яке підлягає зміні, а саме в частині зменшення розміру стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Акцент-Банк" пені за несвоєчасне виконання зобов"язання за договором з 16 977,77 грн. до 5 000, 00 грн., за таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Відповідно до правил п. 5 ст. 88 ЦПК України, оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції і задовольняє позов частково, слід провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: зменшити розмір стягнення відповідачки на користь ПАТ "Акцент-Банк" судового збору з 255,27 грн. до 154,00 грн. та стягнути з ПАТ "Акцент-Банк" на користь [PERSON] 50,35 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Outcome: partial