Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився [INFO] в селі Любимівка, Михайлівського району, Запорізької області Української РСР. Навчався в с. Любимівка з 1959 року по 1967 рік. З 1967 року вступив до професійно-технічного закладу освіти - ПТУ №8 м. Запоріжжя, де навчався по 1969 рік. З 1971 року по 1973 рік проходив службу у радянських збройних військах у м. Севастополі. Отримав паспорт СРСР у 1976 році, але паспорт радянського зразка загубив, коли йому відбулося 40 років. На час проголошення незалежності України 24.08.1991 року знаходився на заробітках у Московській та Мурманській областях Російської Федерації. Після повернення в Україну проживав у с.Любимівка Запорізької області. У 1999 році переїхав до м.Селидове Донецької області, де спільно із [PERSON] проживає по теперішній час по [ADDRESS] . Він звернувся до Селидівського міського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області з метою отримання паспорту, але йому було відмовлено в оформленні паспорту громадянина України через те, що після проходження процедури встановлення особи особу заявника не встановлено і інформація про його реєстрацію в Україні на момент проголошення незалежності України не підтверджено. Зазначав, що для отримання громадянства України та отримання паспорта йому необхідно в судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення. Просить суд встановити факт того, що [PERSON] , народився [INFO] в селі Любимівка, Михайлівського району, Запорізької області Української РСР, тобто на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», батько заявника - [PERSON] , українець, мати заявника - [PERSON] , українка. Заявник у судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено у справі судовий розгляд. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Заявник [PERSON] народився [INFO] в селі Любимівка, Михайлівського району, Запорізької області Української РСР, про що видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 27.11.1973 року. В листі Селидівського міського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області за №57-228 від 02.02.2019 року заявнику повідомлено, що у зв`язку з тим, що втрачений паспорт громадянина колишнього СРСР видавався Михайлівським відділом міліції УВС Запорізької області 27.11.1973 року, будь-яка інформація стосовно [PERSON] в наявних даних обліку ГУ ДМС України в Донецькій області відсутня. Відповідно до п.п. 43,46-65 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року№302, проводилась процедура встановлення особи. За результатами проведення процедури встановлення особи [PERSON] - особу не встановлено, інформація щодо реєстрації на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року, або 13.11.1991 року на території України документально не підтверджена, у зв`язку з чим, на підставі п.п. 1,3,5,6 п. 100 Порядку в оформленні паспорта громадянина України відмовлено. Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу. Законом України «Про громадянство України», зокрема статтею 3 визначено, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом країни «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Пленум Верховного Суду України п.12 Постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 зазначає, що відповідно до ст. ст. 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Однією з умов встановлення факту, що має юридичне значення є те, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Разом з тим, заявник разом із заявою про встановлення факту не надав доказів на підтвердження того, що до пред`явлення заяви він звертався до відповідних організацій за одержанням інформації з приводу видачі йому паспорта громадянина колишнього СРСР у 1973 році, які посвідчували би такий факт, та йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Відмовляючи у видачі втраченого паспорту Селидівський міський відділ ГУ ДМС України в Донецькій області керувався Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302. Згідно із п. 46 зазначеного Порядку від 25.03.2015 року №302 заявник для оформлення паспорта замість втраченого подає такі документи, зокрема заяву встановленого МВС зразка про втрату паспорта зразка 1994 року. Відповідно до п.51 Порядку ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт у зв`язку з поданням заяви про втрату паспорта і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Надсилання запитів для перевірки інформації про особу здійснюється відповідно до пункту 41 цього Порядку. Згідно із п. 63 Порядку за результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі втраченого паспорта зразка 1994 року, перевірки факту належності до громадянства України особи, яка набула громадянство України відповідно до статті 6 Закону України "Про громадянство України", працівник територіального підрозділу ДМС складає висновок за формою, встановленою МВС, та приймає рішення про оформлення паспорта або про відмову в його оформленні. Разом з тим, суд звертає увагу, що даний перелік застосовується у разі втрати паспорта громадянина України зразка 1994 року. Заявником не надано належних та допустимих доказів того, що він втратив паспорт громадянина України зразка 1994 року. У судовому засіданні заявник зазначав про втрату паспорту громадянина колишнього СРСР. Крім того, в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 та листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року роз`яснено, що в судовому порядку не можуть бути встановлені факти щодо належності особі свідоцтв, які видаються органами реєстрації актів цивільного стану, а також тотожності осіб. Суд звертає увагу, що заявнику необхідно встановити юридичний факт з метою набуття громадянства України, оскільки він народився на території, що стала Україною, а саме в Запорізькій області в с. Любимівка. Факт народження заявника [PERSON] [INFO] в селі Любимівка, Михайлівського району, Запорізької області Української РСР, підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 27.11.1973 року. Так, перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України регулюється Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006). Згідно із п. 1 розділом I Порядку для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Відповідно до п. 7 розділу II Порядку встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 1973 року заявник [PERSON] отримав паспорт громадянина колишнього СРСР, який видавався Михайлівським відділом міліції УВС Запорізької області 27.11.1973 року, але не отримав паспорт громадянина України. Разом з тим, будь-яка інформація стосовно [PERSON] в наявних даних обліку ГУ ДМС України в Донецькій області відсутня. Пунктом 8 розділу ІІ Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Крім того, згідно із п. 24 розділу ІІ Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону України «Про громадянство України», подає: а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм); в) один із таких документів: - декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства; - зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; - декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; - заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. Відповідно до п.25 розділу ІІ Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону України «Про громадянство України», подає документи, передбачені підпунктами "а"-"в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Тобто, в залежності від обставин, за яких особа або бажає встановити належність до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, або оформити набуття громадянства України за територіальним походженням як особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або набути громадянство України за територіальним походженням як особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", повинна надати документі визначені п. 8 або п.п..24, 25 Порядку, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006), зокрема або свідоцтво про народження, або рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. В даному випадку заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження у 1952 року в селі Любимівка, Михайлівського району, Запорізької області Української РСР, але даний факт не потребує встановлення, оскільки підтверджується оригіналом свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане повторно 27.11.1973 року. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що Селидівський міський відділ Головного управління ДМС України в Донецькій області відмовляючи Кириченко М.В. у видачі паспорта керувався Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302, який не підлягав застосуванню за вказаних заявником обставин, що є підставою для заявника оскаржити дії органу в установленому законом порядку. Разом з тим, заявник не позбавлений можливості звернутись до Селидівського міського відділу Головного управління ДМС України в Донецькій області із відповідними документами в Порядку, затвердженого Указом Президента України «Про питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" від 27 березня 2001 року N 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006). За вказаних обставин заява [PERSON] не ґрунтується на законі, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed