Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ», третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу І.В.Баршацького, приватного нотаріуса виконавчого округу м.Києва Кісельова В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19.11.2020р. ним було отримано постанову приватного виконавця виконавчого округу м Києва Кісельовою В.В. про відкриття виконавчого провадження №63267231 відносно нього та щодо стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 26450,86грн. Також було отримано постанови за вищевказаним номером виконавчого провадження про стягнення основної винагороди та визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження. Підставою для відкриття вищевказаного провадження та винесення вищезазначених постанов став виконавчий напис №8969 від 03.09.2020р. виданий Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем. Позивач вказав, що приватним нотаріусом невірно вказана інформація щодо місця його проживання та остання оплата за кредитним договором здійснювалась позивачем на початку 2015 року, що становить 5 років до моменту звернення до нього Відповідача та як наслідку видачі виконавчого припису №8969 від 03.09.2020р. Приватним нотаріусом Баршацьким І.В., при видачі оспорюваного виконавчого напису №8969 від 03.09.2020р. не враховано той факт що ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ», переслідуючи мотив щодо стягнення з позивача заборгованості за будь який спосіб, та при цьому нехтуючи нормами законодавства України - звернувся поза межами строку позовної давності встановленого Цивільним кодексом та зокрема Законом «Про нотаріат». Так, [PERSON] , не враховано той факт що остання оплата за кредитним договором №92340022000 від 18.11.2013р. здійснювалась [PERSON] на початку 2015р. що становить 5 років до моменту звернення до нього Відповідача та як наслідку видачі виконавчого припису №8969 від 03.09.2020р. При цьому самим же [PERSON] у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 26.11.2015р. по 26.06.2020р. Неврахування Відповідачем строків позовної давності стає причиною непогодження з тим фактом що останній намагається в позасудовому порядку, та порушенням норм законодавства України стягнути кошти з позивача. Вважає, що виконавчий напис винесено в порушення вимог чинного законодавства , є протиправним та таким, що не підлягає виконанню ,тому він звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з*явився по невідомій суду причині. Третя особа - в судове засідання не з*явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши позивача, встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.11.2020р. позивачем було отримано постанову приватного виконавця виконавчого округу м Києва Кісельовою В.В. про відкриття виконавчого провадження №63267231 відносно нього та щодо стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 26450,86грн. Також було отримано постанови за вищевказаним номером виконавчого провадження про стягнення основної винагороди та визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження. Підставою для відкриття вищевказаного провадження та винесення вищезазначених постанов став виконавчий напис №8969 від 03.09.2020р. виданий Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем. Позивач вказав, що приватним нотаріусом невірно була вказана інформація щодо місця його проживання та остання оплата за кредитним договором здійснювалась позивачем на початку 2015 року, що становить 5 років до моменту звернення до нього Відповідача та як наслідку видачі виконавчого припису №8969 від 03.09.2020р. Приватним нотаріусом Баршацьким І.В., при видачі оспорюваного виконавчого напису №8969 від 03.09.2020р. не враховано той факт що ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ», переслідуючи мотив щодо стягнення з позивача заборгованості за будь який спосіб, та при цьому нехтуючи нормами законодавства України - звернувся поза межами строку позовної давності встановленого Цивільним кодексом та зокрема Законом «Про нотаріат». Так, приватним нотаріусом Баршацьким І.В.., не враховано той факт що остання оплата за кредитним договором №92340022000 від 18.11.2013р. здійснювалась [PERSON] на початку 2015р. що становить 5 років до моменту звернення до нього Відповідача та як наслідку видачі виконавчого припису №8969 від 03.09.2020р. При цьому самим же [PERSON] у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 26.11.2015р. по 26.06.2020р Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, та зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При вчинені виконавчого напису нотаріус керувався ст. 34 ч. 1 п. 19, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України "Про нотаріат" та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в редакції від 10.12.2014 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". А саме встановлено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України«Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. За ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Спірність суми заборгованості, зазначеної у виконавчому написі також полягає у пропуску з боку банку строків позовної давності. Згідно зі ст. 257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 258 встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства. Отже, вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, оцінивши всі надані докази в справі, суд вважає, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial