Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

До Березанського міського суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтованим тим, що 26.06.2012 між нею та відповідачем по справі - [PERSON] , був укладений шлюб. До цього часу з 2003 року сторони проживали в цивільному шлюбі без реєстрації, вели спільне господарство, мали спільні кошти. В 2005 році в них народилась донька [PERSON] . В шлюбі сторонами набуто майно, яке в розумінні ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме згідно договорів купівлі-продажу від 19.09.2012 придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки з кадастровим номером 3210400000:06:012:0008 площею 0,10 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:06:012:0009 площею 0,1909 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за вказаною вище адресою. Рішенням Березанського міського суду київської області від 05.08.2019 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач проживає в іншій сім`ї та чинить перешкоди позивачу в проживанні та користуванні спільним майном, заявляючи, що остання не має на нього ніякого права. Так як спільної згоди щодо розподілу майна з відповідачем досягнуто не було, позивач, посилаючись на положення ст.ст. 60-71 СК України, просить суд визнати за нею, [PERSON] , право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , та по Ѕ частині спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 3210400000:06:012:0008 та 3210400000:06:012:0009, розташованих за цією ж адресою. 25.05.2020 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти пред`явленого до нього позову заперечив, вважаючи його безпідставним та таким, що не відповідає вимогам закону, з наступних підстав. Так, як зазначає відповідач, сторони справді перебували у шлюбі з 26.06.2012, разом з тим, за час їхнього спільного проживання за період з 26.06.2012 по 05.08.2019 ніякого майна, що підлягало б поділу, набуто не було. 19.09.2012 відповідач дійсно за власні кошти придбав спірний житловий будинок та дві земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , проте кошти на придбання вказаного майна в сумі 170 000 грн. останній позичив у своїх родичів ще до шлюбу з [PERSON] , а саме 15.06.2012, оскільки сам на той момент не працював. Борг на даний момент не повернуто. Відзначив, що надати правовстановлюючі документи на спірне майно відповідач не має змоги, так як 08.07.2019 їх викрали з його домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого надав відповідну заяву до поліції про вчинення кримінального правопорушення від 12.08.2019, витяг з ЄРДР від 28.08.2019, а також повідомлення в газеті «Березанська громада» від 16.08.2019. За таких обставин, враховуючи викладені вище факти, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.81-82). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, наведеними в позові. Просила задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримала позицію свого представника та надала пояснення, за змістом яких проживала разом з відповідачем у незареєстрованому шлюбі з 2003 року. Мають спільну неповнолітню доньку. В подальшому, 26.06.2012, сторони зареєстрували свій шлюб офіційно. В даному шлюбі ними спільно було придбане спірне майно. Відповідач в судове засідання з розгляду справи по суті 13.05.2021 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.175). Крім того, в судові засідання 23.06.2020, 06.10.2020, 03.11.2020 та 25.11.2020 відповідач, будучи належним чином повідомленим, також не з`явився, 23.06.2021, 05.10.2020, 02.11.2020 та 25.11.2020 відповідно через канцелярію суду подав клопотання про перенесення судових засідань у зв`язку з зайнятістю на роботі, проте будь-яких документів, підтверджуючих поважність причин неявки, суду не надав (а.с.72,104,111,120). У відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із завдань цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а розумність строків розгляду справи судом, у відповідності до п. 10 ч. 3 вказаної статті, є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства. При цьому, частиною 2 статті 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У п. 116 рішення Європейського суду з прав людини 12.03.2009 в справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів». У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вказане вище призводить до затягування судового розгляду та позбавляє суд можливості розглянути справу в розумні строки, відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача, від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та проаналізувавши в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2012 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 29.04.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 46 (а.с.8,22). Рішенням Березанського міського суду Київської області від 05.08.2019 (справа № 356/81/19), що набрало законної сили 04.09.2019, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.02.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 22, сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно договорів купівлі-продажу від 19.09.2012 № 1178, № 1181 та № 1188, посвідчених приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області Черниш О. Д., копії яких надано Київським обласним державним нотаріальним архівом на виконання ухвали Березанського міського суду Київської області від 09.09.2020, [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (домоволодіння), розташований за адресою: [ADDRESS] , а також дві земельні ділянки - площею 0,10 га з кадастровим номером 3210400000:06:012:0008 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,1909 га з кадастровим номером 3210400000:06:012:0009 для ведення особистого селянського господарства відповідно, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.125-128). Пунктом 10 договору №1178, п.13 договору №1181, п.12.1 договору 1188 передбачено, що вказане майно набувається покупцем як об`єкт спільної сумісної власності подружжя за згодою дружини [PERSON] , яка (згода) оформлена у вигляді заяви, справжність підпису на якій нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області Черниш О. Д. 28.08.2012 (а.с.126-128). Відповідно до інформаційної довідки № 230409126 від 30.10.2020, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване 26.09.2012 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу від 19.09.2012 № 1178 з реєстраційним номером майна № 35902546 (а.с.113). Згідно з довідкою управління землекористування та агропромислового розвитку виконавчого комітету Березанської міської ради № 306 від 10.07.2019, земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,1909 га для ведення особистого селянського господарства належать [PERSON] згідно договору купівлі-продажу (а.с.114). 12.08.2019 [PERSON] звернувся до Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП у Київській області разом із заявою про вчинення кримінального правопорушення, зареєстрованою за вх. № К-84, в якій повідомив що 08.07.2019 з належного йому будинку за адресою: [ADDRESS] , групою осіб за попередньою змовою були викрадені правовстановлюючі документи на будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за вказаною вище адресою: [ADDRESS] , а також грошові кошти в сумі 500 доларів США, чим вчинено злочинні дії, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, тому просив внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування (а.с.83). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.09.2019, 29.08.2019 до ЄРДР внесено відомості за заявою від 28.08.2019 (в графі про потерпілого/заявника зазначено - «Інші») по факту того, що в період часу з липня 2019 по 10.08.2019 невідома особа шляхом вільного доступу з території домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , скоїла крадіжку особистих речей [PERSON] ; попередня правова кваліфікація - ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.84). В газеті «Березанська громада» від 16.08.2019 № 33 (186) розміщено оголошення, за змістом якого втрачені договори купівлі-продажу № 1181 ВРТ № 987771 земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 3210400000:06:012:0008; № 1188 ВРТ № 987772 земельної ділянки площею 0,1909 га, кадастровий номер 3210400000:06:012:0009; № 1178 ВРТ № 987770 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , видані приватним нотаріусом Черниш О. Д. 19.09.2012 на ім`я [PERSON] , вважати недійсними (а.с.85-86). Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна від 08.08.2019, виготовленого ФОП [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на день проведення оцінки 08.08.2019 становить 273 820 грн. (а.с.12-29). У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 2 статті 328 ЦК України встановлено презумпцію правомірності набуття права власності, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, як вказано в ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). При цьому, за змістом ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як визначено ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Як роз`яснено пунктом 23 ППВСУ № 11 від 21.12.2007, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спірне майно набуття майна у період шлюбу, тому на таке майно поширюється призумпція спільної сумісної власності майна подружжя. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той з подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд в постановах від 07.02.2018 у справі № 654/5243/14-ц, від 12.02.2020 в справі № 725/1776/18, від 13.07.2020 у справі № 166/955/19, висновки якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Знідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач не надав доказів на спростування матеріально-правової презумпції спільності майна подружжя. Окрім того, втрата, знищення чи іншим чином пошкодження правовстановлюючих документів та факт викрадення оригіналів договорів купівлі-продажу, про що відповідач подав відповідну заяву до поліції, також не спростовує факту набуття спірного майна у спільну власність. За таких обставин, враховуючи викладене вище, спірні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки з кадастровими номерами 3210400000:06:012:0008 та 3210400000:06:012:0009, що знаходяться за цією ж адресою, були придбані в період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, відтак, є їх спільною сумісною власністю в розумінні ст. 60 СК України, тому позовні вимоги про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 його частину у спільному майні подружжя є підставними, обгрунтованими, та підлягаєть задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з огляду на повне задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2 495,91 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved