Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Державної установи "Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці" про стягнення заборгованостi з виплати заробiтної плати, грошової компенсацiї за невикористану щорічну вiдпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов»язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивувала тим, що 10 жовтня 2015 року була призначена на посаду наукового співробітника науково-дослідного сектору юридичного забезпечення науково-дослідного відділу нормативно-правового забезпечення в Державній установі «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці. 19 квітня 2016 року наказом № 29 позивача було звільнено за угодою сторін - п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. 28 квітня 2016 року відповідачем частково здійснено розрахунок при звільненні у сумі 3106,00 грн. Остаточний розрахунок проведено 17 травня 2016 року, а саме, донарахована сума 582,71 грн. на картковий рахунок, який був нею закритий на підставаі заяви від 12 травня 2016 року. Просила про стягнення заборгованостi з виплати заробiтної плати у сумі 789,35 грн., середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9166,70 грн., зобов»язати відповідача надати довідку про доходи позивача в 2016 році з достовірними сумами. Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги - остаточно просила про стягнення заборгованостi з виплати заробiтної плати у розмірі 798,50 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку по день розгляду справи у суді. У зв»язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила прізвище зі «Сподарик» на «Луценко» (а.с. 141). Позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви, тому отримати переведену суму у розмірі 582,71 грн. з карткового рахунку не має можливості. Представник відповідача Березинець О.А. визнав позовні вимоги частково. Підтримав заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що 17 травня 2016 року проведено остаточний розрахунок з позивачем(платіжна відомость за першу половину травня 2016 року) - переведено грошові кошти у сумі 582,71 грн., про що позивача повідомлено листами від 27 травня 2016 року № 03/203 та від 23 червня 2016 року № 03/434. За період роботи позивачу було надано 8 днів відпустки без збереження заробітної плати згідно з наказами № 123-вк від 20 грудня 2015 року та № 07-вк від 27 січня 2016 року. Відповідачем здійснено перерахунок суми компенсації за невикористану щорічну відпустку та перерахунок суми оплати частини основної щорічної відпустки позивачу, а саме нарахована компенсація за невикористану щорічну відпустку у сумі 1093,29 грн.(довідка від 06 жовтня 2016 року), виплачено - 1034,66 грн. (довідка від 12 вересня 2016 року), різниця склала у сумі 58,63 грн.; оплата частини основної щорічної відпустки нарахована у сумі 298,17 грн. (довідка від 06 жовтня 2016 року), виплачено 282,17 грн. (довідка від 12 вересня 2016 року) , різниця - 16,00 грн., разом 74,63 грн. Просив про застосування принципу співмірності з урахуванням наступного: середньомісячна заробітна плата складає у сумі 2809,37 грн., середньоденна - 144,07 грн.; частково недоплачена сума 74,63 грн. від середньомісячної заробітної плати складає 2,66 %. За період з 29 квітня 2016 року по 10 жовтня 2016 року сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 15 991,77 грн. (144,07 грн.х 111 днів). Твердження позивача щодо закриття карткового рахунку у філії АТ «Укрексімбанк» в м.Києві не відповідає дійсності, оскільки згідно з умовами договору, укладеного між Державною установою "Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці" та АТ «Укрексімбанк» в м.Києві, рахунок працівника може бути закрито лише на підставі відповідного звернення від Державної установи "Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці"(а.с.28-29, 75-79,130-132). Додатково пояснив, що з урахуванням того, що при розрахунку суми оплати щорічної відпустки та при розрахунку компенсації за невикористану щорічну відпустку із розрахункового періоду виключається час, протягом якого не зберігався заробіток, було здійснено перерахунок суми компенсації за невикористану щорічну відпустку та суми оплати щорічної відпустки, 31 жовтня 2016 року позивачу було доплачено 74,63 грн. Отже, після звільнення позивачу донараховано 798,50 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини. 12 жовтня 2015 року наказом № 102-к Державної установи "Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці" позивач прийнята на посаду наукового співробітника науково-дослідного сектору юридичного забезпечення науково-дослідного відділу нормативно-правового забезпечення )відділ № 4) з посадовим окладом відповідно до штатного розписку з випробувальним терміном три місяці (а.с.10). 19 квітня 2016 року наказом № 41 к Державної установи "Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці" позивача звільнено з роботи за угодою сторін - п.1 ст.36 КЗпП України, відділу бухгалтерського обліку та звітності наказано виплатити позивачу компенсацію за 11 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 16 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року (а.с. 30). Згідно довідки про доходи позивачу у квітні 2016 року нараховано 3106,53 грн. (а.с.17). Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Позивач просила про стягнення заборгованостi з виплати заробiтної плати за 3 дні щорічної відпустки та грошової компенсацiї за невикористану щорічну вiдпустку тривалістю 11 календарних днів у сумі 798,50 грн. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні /основні та додаткові/ відпустки із збереженням на їх період місця роботи і заробітної плати. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним щорічні відпустки. Згідно розрахункового листа за квітень 2016 року позивачу нараховано оклад у сумі 2513,57 грн., компенсація за 3 дні відпустки у сумі 282,17 грн., компенсація за 11 днів відпустки у сумі 1034,66 грн., всього нараховано 3830,40 грн., всього утримано 3247,69 грн., підлягає оплаті у сумі 582,71 грн. (а.с.56). Згідно довідок відповідача про розрахунок суми оплати частини основної щорічної відпустки від 12 вересня 2016 року відповідно до абз.2 п.2 постанови КМУ № 100 за період з листопада 2015 року по березень 2016 року заробітна плата складає у сумі 14014,34 грн., середньоденна заробітна плата - 94,06 грн., за 3 дні відпустки сума компенсації - 282,18 грн.; за 11 днів невикористаної відпустки сума компенсації - 1034,66 грн. (а.с.40-41,42-43). Представник відповідача Березинець О.А. пояснив, що 17 травня 2016 року проведено остаточний розрахунок з позивачем (платіжна відомость за першу половину травня 2016 року) - переведено грошові кошти у сумі 582,71 грн.(з вирахуванням податків). Оскільки при розрахунку суми оплати щорічної відпустки та при розрахунку компенсації за невикористану щорічну відпустку із розрахункового періоду виключається час, протягом якого не зберігався заробіток,було здійснено перерахунок суми компенсації за невикористану щорічну відпустку та суми оплати щорічної відпустки, згідно платіжної відомості № 02.305 від 31 жовтня 2016 року позивачу зараховано на картковий рахунок 60,09 грн. (з вирахуванням податків) (а.с.96). Після звільнення позивачу донараховано 798,50 грн. (без врахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів). Пунктом 2 розділу П Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 встановлено, що обчислення середньої заробiтної плати для оплати часу щорiчної вiдпустки або для виплати компенсацiї за невикористанi вiдпустки провадиться виходячи з виплат за останнi 12 календарних мiсяцiв роботи, що передують мiсяцю надання вiдпустки або виплати компенсацiї за невикористанi вiдпустки. Працiвниковi, який пропрацював на пiдприємствi, в установi, органiзацiї менше року, середня заробiтна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа мiсяця пiсля оформлення на роботу до першого числа мiсяця, в якому надається вiдпустка або виплачується компенсацiя за невикористану вiдпустку. Час, протягом якого працiвники згiдно з чинним законодавством або з iнших поважних причин не працювали i за ними не зберiгався заробiток або зберiгався частково, виключається з розрахункового перiоду. 30 грудня 2015 року наказом № 123-вк позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 04 календарних дні - 04,05,06 та 08 січня 2016 року (а.с.80) 27 січня 2016 року наказом № 07-вк позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 04 календарних дні - з 02 по 05 лютого 2016 року (а.с.81). Згідно довідки про розрахунок компенсації за невикористану щорічну відпустку від 06 жовтня 2016 року за період з листопада 2015 року по березень 2016 року заробітна плата складає у сумі 14014,34 грн., кількість календарних днів - 152, святкові дні - 3, відпустка без збереження заробітної плати - 8 днів, середньоденна заробітна плата - 99,39 грн., кількість днів невикористаної відпустки - 11, сума компенсації - 1093,29 грн., кількість днів відпустки - 3 дні, сума компенсації - 298,17 грн (А.с.82, 83). Виходячи з наведеного, відповідач зобов»язаний був сплатити позивачу при звільненні за 3 дні щорічної відпустки у сумі 298,17 грн. та грошову компенсацію за 11 днів невикористаної відпустки у сумі 1093,29 грн. З урахуванням виплачених при звільненні сум у розмірі 1316,83 грн. недоплата становила 74,63 грн., з яких 16,00 грн. - оплата частини основної відпустки та 58,63 грн. - грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку. Згідно виписки за контрактом 17 травня 2016 року позивачу доплачено 582,71 грн. та 31 жовтня 2016 року - 60, 08 грн. (.а.с. 110). 27 травня 2016 року відповідачем письмово повідомлено позивача про виявлення помилку при розрахунку середньої заробітної плати під час нарахування компенсації за невикористану відпустку та про донарахування суми у розмірі 582,71 грн. на картковий рахунок (а.с.14). 23 червня 2016 року відповідачем письмово повідомлено позивача, що картковий рахунок у філії АТ «Укрексімбанк» в м.Києві не закрито, рахунок працівника може бути закрито лише на підставі відповідного звернення від Державної установи "Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці" (а.с.34-35,84,85). Позивач підтвердила переведення суми оплати відпустки на картковий рахунок, однак стверджувала про неможливість отримання коштів з карткового рахунку (а.с.115-123), оскільки 12 травня 2016 року позивач звернулася до керуючого філією АТ «Укрексімбанк» в м.Києві із заявою про закриття карткового рахунку № 8382303199 (а.с.18). Твердження позивача про неможливість отримання коштів з карткового рахунку спростовується інформацією філії публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м.Києві, що рахунок не закритий в зв»язку з ненаданням підприємством листа про звільнення співробітника, залишок коштів станом на 01 листопада 2016 року на рахунку складає у сумі 582,71 грн., після закриття карткового рахунку позивач може отримати кошти в касі банку при пред»явленні документу, що посвідчує особу, або згідно з платіжним дорученням перерахувати на інший свій рахунок, відкритий в будь-якій фінансовій установі (а.с100, 109). Оскільки, 17 травня 2016 року - до початку розгляду справи та 31 жовтня 2016 року, тобто під час розгляду справи, позивачу виплачено заборгованість з виплати заробiтної плати та компенсацію за дні невикористаної відпустки, позивач не відмовилася від позовних вимог в частині стягнення оплати щорічної відпустки та компенсації за дні невикористаної відпустки, суд приходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення оплати щорічної відпустки та грошової компенсацiї за невикористану вiдпустку не підлягають задоволенню. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат за період з 28 квітня 2016 року, тобто з дня звільнення по день винесення рішення включно, що складає 177 робочих днів. У відповідності зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата належних сум провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Статтею 233 КЗпП України передбачено звернення працівника із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно п. 32 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв"язку з незаконним звільненням, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення провадиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14: «Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата». Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (п.2 розділ 11) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно довідки заробітна плата позивача у лютому 2016 року складала у сумі 2513,57 грн.( 17 робочих днів), у березні 2016 року - 3105,00 грн.( 22 робочих дні), середньомісячна заробітна плата - 2809,37 грн., середньоденна заробітна плата - 144,07 грн.(а.с.133). Судом перевірено наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні та встановлено відповідність чинному законодавству. Представник відповідача просив про застосування принципу співмірності з урахуванням того, що на день звернення позивача до суду недоплачена сума становила у розмірі 74,63 грн., що від середньомісячної заробітної плати складає 2,66 % (74,63 грн.: 2809,37 грн.). Пунктом 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що суд при частковому задоволенні позову працівника визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбовляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові у справі за № 6-1207цс16 від 06 липня 2016 року. Позивач просила про стягнення заборгованостi з виплати заробiтної плати у розмірі 798,50 грн. Судом встановлено, що на день звернення позивача до суду недоплачена сума становила у розмірі 74,63 грн. За період з 28 квітня по 17 травня 2016 року недоплачена сума складала 582,71 грн.(723,87 грн. без врахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів), затримка виплат тривала 10 робочих днів), середній заробіток за час затримки виплат становить у розмірі 1440,70 грн. (144.07 грн.х 10). За період з 28 квітня по 31 жовтня 2016 року недоплачена сума складала 74,63 грн., що становить 2,66 % від середнього заробітку, враховуючи принцип справедливості та співмірності підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 479,03 грн. (144,07 грн.х 125 робочих дні = 18008,75 грн.х 2,66%). Тому середній заробіток за час затримки виплат за період з 28 квітня 2016 року по 31жовтня 2016 року складає у розмірі 1919,73 грн.(без врахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів) (1440,70 грн.+479,03 грн.). Встановлені обставини є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] до Державної установи "Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці" про стягнення заборгованостi з виплати заробiтної плати, грошової компенсацiї за невикористану вiдпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку частково: стягнути з Державної установи "Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28 квітня 2016 року по 31жовтня 2016 року у розмірі 1919 (одна тисяча дев"ятсот дев"ятнадцать) грн. 73 коп. В решті позовних вимог відмовити. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру до суду оплачується ставка судового збору 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2016 року становить 1378 грн. 00 коп. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Після пред'явлення позову до суду відповідач сплатив позивачу різницю за 3 дні щорічної відпустки та грошової компенсації за 11 днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 74,63 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28 квітня 2016 року по 31жовтня 2016 року у розмірі 1919,73 грн. Отже, загальна сума задоволених вимог складає у розмірі 1994,36 грн. (74,63 грн. + 1919,73 грн.). Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн.( 1994,36 грн.х1 %= 19,94 грн., що є менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial