Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, який в подальшому збільшила, на предмет відшкодування матеріальної шкоди 14985,78 грн. та моральної шкоди 1000,00 грн., завданої залиттям 23 жовтня 2014 року її квартири [ADDRESS] через протікання радіатора в системі опалення, установленого на балконі в квартирі відповідача №26 в цьому ж будинку, у зв?язку з переобладнанням системи центрального опалення з порушенням норм, що і зумовило виникнення протікання, внаслідок чого квартира позивачів зазнала пошкоджень і потребує ремонту, вартість якого за висновком товарознавця складає 13985,78 грн., тому просила стягнути шкоду в зазначеному розмірі, а також покласти на відповідача судові витрати у вигляді оплаченого судового збору, витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. і витрат на проведення судових експертиз 19996,80 грн. та 1075 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, заперечуючи тим, що 25 вересня 2014 року нею укладений з КП «ЖГ Кіровського району» ДМР договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі чого вона 25 вересня 2014 року звернулася до КП з заявою щодо зливу води в системі центрального опалення з метою подальшої заміни батарей, які комунальне підприємство відмовилося їй замінити, а 23 жовтня 2014 року вона помітила незначну течію з батареї в кухні у зв?язку з чим вона звернулася до ТМ «Енергія» для перекриття стояка та 24 жовтня 2014 року вона придбала 2 радіатори в уклала договір монтажу/демонтажу останніх, тому відповідач вважає, що вина за шкоду, заподіяну залиттям лежить на КП «ЖГ Кіровського району», тому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа - КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направило, причин не повідомило, про відкладення розгляду не клопотало, на підставі чого згідно ст. 36 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника. Свідок [PERSON], будучи допитаним судом під присягою, в судовому засіданні показав, що з 2012 року працює майстром КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР та 24 жовтня 2014 року надійшла заява вийти з комісією на обстеження квартири [ADDRESS] з метою встановлення причин залиття, що відбулося 23 жовтня 2014 року. Тому 24 жовтня 2014 року після обіду на обстеження вийшов він як майстер з огляду та ремонту житлового фонду, з комісією у складі в.о. головного інженера [PERSON], інженера ТЕК Терещенко та при огляді встановили, що на сходовій клітині біля квартири 23 вода, в квартирі №23 в одній із кімнат стеля, стіни, підлога залиті. Піднявшись поверхом вище до квартири №26, де йому відчинив робочий, який не заперечував проти огляду приміщення квартири, він побачив, що замінювався стояк центральної системи опалювання на пластиковий і радіатор (новий, не чавунний як був) винесений на балкон, збільшена загальна площа житлової кімнати, а в квартирі змінено планування та зроблена квартира-студія, на підлозі зроблена стяжка, про наявність чи відсутність іншого покриття свідок не пам?ятає, проте підлога була мокрою, хоч калюж вже не було. До квартири №27 свідок підходив, проте не обстежував, оскільки будь-яких зовнішніх ознак можливості залиття з цієї квартири не встановив. На той час в під?їзді вода була перекрита. Також встановлено, що у квартирі №22 було залито коридор, туалет та ванна кімната. Експерт [PERSON], допитаний в судовому засіданні роз?яснив, що висновок на предмет встановлення причин залиття складав на підставі досліджених матеріалів справи та акту від 24 жовтня 2014 року, в якому детально все відображено, а також на підставі інших наявних у справі документів, на підставі яких він дійшов висновку про те, що залиття сталося з причин втручання мешканців квартири № 26, що поверхом вище над квартирою №23, у систему центрального опалення шляхом перенесення радіатора на балкон. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, перевіривши доводи позовної заяви в межах заявлених вимог, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено судом, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2073 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Зоря Н.Г. (а.с. 7, 40-41). 23 жовтня 2014 року близько 20 год. 28 хв. у квартирі позивача сталося залиття, про що відповідно до вимог п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, складено акт 24 жовтня 2014 року комісією у складі в.о. головного інженера [PERSON], інженера ТЕК відділу [PERSON], майстра по огляду та ремонту житлового фонду [PERSON], затвердженого директором КП «ЖГ Кіровського району» ДМР [PERSON] (а.с.9), в якому відображені пошкодження від залиття квартири №23 з квартири [ADDRESS], а також встановлена причина залиття - несанкціоноване втручання мешканців квартири №26 в роботу системи центрального опалення шляхом перенесення радіатора на балкон. Також актом зафіксовано, що в приміщеннях квартири [ADDRESS] проводяться ремонтні роботи, виконане переобладнання та змінена система центрального опалення без узгодження з балансоутримувачем будинку, а саме: проведена заміна труб центрального опалення (металеві труби замінені на пластикові, установлений опалювальний прилад (батарея) на системі центрального опалення на балконі, який встановлений з порушенням норм; при подачі теплоносія в систему центрального опалення вказаного житлового будинку виникло протікання батареї, яка установлена на балконі в квартирі №26 в результаті чого залите приміщення та оргтехніка нижчерозташованої квартири №23. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності є [PERSON] на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2014 року, що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 вересня 2014 року (а.с.38-39). Також судом встановлено, що згідно акту обстеження житлового приміщення квартири [ADDRESS], складеного 23 жовтня 2014 року за №134821 працівником аварійної служби за викликом та у присутності [PERSON], встановлений факт течії в радіаторі квартири, а актом виконаних робіт, складеним 23 жовтня 2014 року та підписаним також і [PERSON], зафіксовані обставини того, що внаслідок течії радіатора в квартирі [ADDRESS] опалення будинку не запустили, а мешканці квартири самостійно усунули течію (а.с. 127, 128). Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідно до пп. 4, 6, 8 ч.2 ст.20 вказаного Закону останній зобов'язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як встановлено в судовому засіданні 23 жовтня 2014 року дійсно мало місце залиття квартири №23 з квартири №26 внаслідок течії радіатора в цій квартирі, що підтверджено актом аварійної служби від 23 жовтня 2014 року, актом комісії КП «ЖГ Кіровського району» ДМР від 24 жовтня 2014 року, якими також встановлено переобладнання центральної системи опалення та встановлення радіаторів опалення на балконі, що не передбачено взагалі вказаною системою та проведено самостійно на власний розсуд відповідачем. Обставини переобладнання системи опалення у власній квартирі не звільняють відповідача, як власника квартири, дотримувалась обов'язків, визначених у зазначеній вище ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», контролювати та утримувати в належному технічному стані внутрішньоквартирне технічне обладнання, а також вживати заходів щодо його своєчасного ремонту або заміни. Між тим за змістом норм ст. 152 ЖК УРСР та Правил утримання житлових будинків і прибудинкових територій, Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна не дозволяється без відповідного погодження і дозволу переносити на лоджії та балкони батареї центрального опалення. Доводи відповідача про те, що обов?язок з заміни радіаторів і їх належного утримання лежить на КП «ЖГ Кіровського району» ДМР як балансоутримувачі не спростовують висновків суду про те, що залиття відбулося з вини відповідача, яка внаслідок переобладнання центральної системи опалення, що не передбачає взагалі встановлення опалення балкону, встановила радіатори на балконі, які дали течію. Таке переобладнання ні з відповідним органом влади, ні з балансоутримувачем - КП «ЖГ Кіровського району» ДМР не узгоджувалось та умовами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного відповідачем з КП «ЖГ Кіровського району» ДМР 25 вересня 2014 року, обов?язок заміни радіаторів за таких обставин не передбачають. Натомість, відповідно до пп. 6, 7, 8, 9 п.11 вказаного договору від 25 вересня 2014 року споживач зобов?язаний: проводити за рахунок власних коштів ремонт квартири (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку); своєчасно вживати заходів до усунення пов?язаних з отриманням послуг неполадок, що виникли з власної вини; дотримуватись вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення ремонту, реконструкції та переобладнання приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку квартири та технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Проте, вказані умови договору відповідачем не дотримані, а в судовому засіданні відповідач визнала, що переобладнання системи центрального опалення проведено без відповідного погодження. Так само, доводи відповідача про те, що згідно плану поповерхового розташування квартир залиття відбулося не з її квартири., суд не приймає до уваги, оскільки згідно наданих КП «ДМБТІ» ДОР поповерхових планів квартир, однокімнатна квартира №26 частково знаходиться над трикімнатною квартирою [ADDRESS] (а.с. 139-142). За встановлених обставин, враховуючи наведені норми закону, причини залиття належної позивачу квартири, суд приходить до висновку, що відповідальність за завдану шкоду таким залиттям покладається на власника квартири [ADDRESS]. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд приймає до уваги як належний, допустимий і достовірний доказ висновок судової будівельно-технічної експерти № 6078-15 від 13 липня 2016 року (а.с. 192-210), враховуючи, що в цьому документі повно і чітко надані відповіді на поставлені судом питання, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та вказаний висновок відповідає вимогам ст. 147 ЦПК України за формою та змістом. Так, за висновком судової будівельно-технічної експертизи № 6078-15 від 13 липня 2016 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої в результаті залиття квартири [ADDRESS] складає 13985,78 грн. (з урахуванням ПДВ), та, відповідно, відшкодуванню відповідачу підлягає матеріальна шкода у вказаному розмірі, щодо якого позивачем і наведено доводи у позові, а тому суд вважає безпідставними вимоги, заявлені в прохальній частині позову на суму 14985,78 грн., у зв'язку з чим в цій частині позов підлягає задоволенню лише на суму 13985,78 грн. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно вимог ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За з'ясованих у справі обставин, суд приходить до висновку, що в результаті залиття квартири позивачу, як власниці квартири, було заподіяно моральної шкоди, яка виразилась в душевних переживаннях, пов'язаних з пошкодженням майна, вишукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для відновлення нормального для проживання стану житла, а відтак, відповідачем така шкода підлягає відшкодуванню, співмірним та достатнім розміром якої, виходячи з принципу розумності та справедливості, на переконання суду становитиме грошова сума в розмірі 500,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Правове регулювання статусу особи, яка надає допомогу, передбачене ст.56 ЦПК. Питання граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу регулюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». З огляду на вказані вимоги закону, при вирішенні спору у частині стягнення витрат на правову допомогу, суд перевіряє, чи є особа фахівцем у галузі права та чи має вона право за законом на надання правової допомоги, чи надавала ця особа правову допомогу стороні як фахівець у галузі права. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ). На підтвердження надання правової допомоги надано договір про надання правової допомоги №09/08-16-1 від 09 серпня 2016 року, розрахунок вартості правової допомоги, квитанцію від 15 серпня2016 року про оплату суми 1500,00 грн. із зазначенням призначення платежу: оплата гонорару згідно п.4.3.1 договору №09/08-16-1 по надання правової допомоги від 09 серпня 2016 року, а також свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON], ордер серпії ДП №1672/000002 від 09 серпня 2016 року (а.с.241-249), що в своїй сукупності доводить перед судом понесений розмір витрат, їх цільове призначення та фактичне виконання наданих послуг. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору загальним розміром 551,20 грн. та витрат понесених позивачем на проведення судових експертиз в сумі 1996,80 грн. та 1075,20 грн. (а.с.239, 240).

Outcome: partial