Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

07 вересня 2010 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні пояснила, що вона є власником будинковолодіння [ADDRESS] в м. Коломиї і власником земельної ділянки площею 0.10 га, переданої їй у власність для обслуговування вказаного будинковолодіння. Суміжним із нею землекористувачем є [PERSON], який захопив частину її земельної ділянки, чим порушив її права і охоронювані законом інтереси. Рішенням виконкому Коломийської міської ради в 1967 році їй було дано дозвіл на будівництво будинку і господарських споруд в м. Коломия, по [ADDRESS] На підставі виданої їй будівельної документації за вказаною адресою вона побудувала будинок і господарські споруди. Рішенням Коломийського міськвиконкому за № 239 від 24.07.1991 року дане будинковолодіння здане в експлуатацію і вона зареєструвала за собою права власності на дане будинковолодіння в Коломийському МБТІ. За її будинковолодінням згідно даних Коломийського МБТІ закріплена земельна ділянка площею 0.1280 га. Рішенням Коломийської міської ради за № 03-20/2007 від 15.08.2007 року їй передано у приватну власність земельна ділянка площею 0.10 га по [ADDRESS] в м. Коломия для обслуговування вищевказаного будинковолодіння. На підставі вказаного рішення їй 13.03.2008 року Коломийською міською радою виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку сер. ЯЕ № 851514. Решта (0.028 га) земельної ділянки, яка закріплена за її будинковолодінням залишилася в її користуванні і вона має намір приватизувати її для ведення садівництва. Відповідач [PERSON] є власником будинковолодіння за [ADDRESS] в м. Коломия і суміжним із нею землекористувачем. Рішенням Коломийської міської ради за № 194 від 15.06.1994 року [PERSON] передано у приватну власність для обслуговування його будинковолодіння 0.651 кв.м земельної ділянки. 01.12.1994 року [PERSON] на дану земельну ділянку отримав Державний акт на право приватної власності на землю сер. ІФ № 17-2-00,5-662, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4521. Незважаючи на те, що вона є законним власником земельної ділянки площею 0.10 га, відповідач самовільно зайняв частину приватизованої нею земельної ділянки, що знаходиться вздовж межі її і його земельних ділянок. В зв'язку з протиправними діями відповідача вона змушена була звернутися з скаргами в різні інстанції, в тому числі і в Управління Держкомзему у Коломийському р-ні, яким було встановлено, що межові знаки між її і відповідача земельними ділянками відсутні і тому неможливо визначити фактичні розміри даних земельних ділянок. Для відновлення межових знаків Управління Держкомзему в Коломийському р-ні листом за № 07-03-31/228 від 30.06.2010 року їй рекомендувало звернутися в організації, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою. У відповідності з вказаним вона звернулася в МПП "Галактика-ХХІ". Спеціалістами вказаної організації було проведено заміри її земельної ділянки, відновлено межі землекористування в натурі та передано межові знаки на зберігання. При проведенні вказаного було виявлено, що відповідач [PERSON] захопив 20 кв.м її земельної ділянки. Вказане підтверджується план-схемою земельної ділянки, складеної МПП "Галактика-ХХІ" 23.08.2010 року. Отже, її земельна ділянка зменшилась від 1000 кв. м до 980 кв. м і від точки В до Г її ширина становить 12.79 м, хоча у відповідності до виданого їй Державного акту на право власності на земельну ділянку ця відстань повинна становити 13.38 м. В той же час спеціалістами МПП "Галактика-ХХІ" було встановлено, що земельна ділянка відповідача збільшилася на 20 кв. м. В результаті неправомірних дій [PERSON] вона позбавлена прав власника (прав володіння, користування) захопленої ним її земельної ділянки. Вона неодноразово зверталася до відповідача із проханням повернути самовільно зайняту частину її земельної ділянки, однак її прохання щоразу були ним проігноровані. Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України і згідно ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. На підставі ч. 3 ст. 386 ЦК України вона, як власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої їй майнової та моральної шкоди. Своїми протиправними діями відповідач спричинив їй моральну шкоду. Вона позбавлена законного права належного користування та володіння захопленою відповідачем своєю земельною ділянкою, змушена нервуватися і витрачати час на відновлення її права, в зв'язку з чим змушена звертатися в органи місцевого самоврядування, в правоохоронні органи, що спричиняє їй додаткові хвилювання і життєві незручності. Вона хвилюється за свою власність - захоплену відповідачем земельну ділянку, за неможливість її використання за цільовим призначенням. В порядку ст. 23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 3000 грн. Під час розгляду справи за ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.11.2013 року було проведено судово земельно-технічну експертизу і таким чином, враховуючи відомості, які стали відомі із незалежного висновку експерта, уточнила позовні вимоги. Відповідач самовільно побудував літню кухню на межі земельних ділянок, у зв'язку із чим останнього було притягнено до адміністративної відповідальності згідно постанови № 52 від 07.08.2006 року. Відповідачем при будівництві літньої кухні і гаража було порушено п. 3.25 * ДБН 360-92 **, так як для обслуговування будівель та здійснення їх поточного ремонту відстань від сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1.0 м. Ст.152 ЗК України визначає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а згідно ч.1,2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ст. 376 ч. 4 ЦК України передбачено, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Тому просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] самовільно зайняту ним земельну ділянку площею 0,0025 га по [ADDRESS] в м. Коломия Івано-Франківської області та відновити попередній стан земельної ділянки шляхом демонтажу огорожі та встановлення її на межі земельних ділянок згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ № 17-2-005-662 від 01.12.1994 року та Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ №851514 від 13.03.2008 року, а саме, перенесення огорожі на відстань 0,42 м по довжині межі 52,78 м. Зобов'язати [PERSON] знести самочинно збудовану літню кухню по [ADDRESS] в м. Коломия за свій рахунок. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3000 грн. спричиненої моральної шкоди, 3234 грн. 09 коп. витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи, інші судові витрати за розгляд вказаної справи, зокрема: витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Представник відповідача - [PERSON] позов не визнала та пояснила, що тільки у жовтні 2010 р. дізналися з довірителем про те, що позивачці передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування будинковолодіння на підставі рішення Коломийської міської ради від 15.08.2007 р. 3703-20/2007 і на підставі вказаного рішення 13.03.2008 р. позивачці видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №851514. В цей же час виявила, що при виготовленні технічної документації [PERSON] в порушення вимог ст.198 ч.2 п.б ЗК України з ними - як межівниками не було погоджено меж земельної ділянки, оскільки не підписували акт погодження меж земельної ділянки. Стверджує, що позивачка придбала земельну ділянку у [PERSON], на якій спорудили будинок і господарські споруди та самовільно захопили частину їхньої земельної ділянки, а потім незаконно, без погодження меж, невідомо яким чином оформили через міську раду рішення про видачу Державного акту на право власності на земельну ділянку. Зверталась з цього приводу в 2010 році до суду з позовом, однак пізніше через смерть сина і зупинення провадження по даній справі, залишили позов без розгляду. Оскільки вважають незаконними заволодіння земельною ділянкою позивачкою і не доведенням нею в судовому засіданні законності її придбання, не наданням документів переходу права власності від попереднього володільця [PERSON], вважають позов не доведеним і просять суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа - інспекція державного архітектурно-будівельного контролю /ДАБК/ представили суду своє пояснення і вказують, що з приводу самовільного захоплення земельної ділянки Інспекція ДАБК вважають як земельний спір і відсутні правові підстави та повноваження щодо надання пояснень з приводу заявлених позовних вимог, а з приводу позовних вимог про знесення самовільно збудованих споруд зазначають, що це компетенція суду, а позивач не звертався до Інспекції ДАБК в області з метою узаконення самочинного будівництва і тому просять розглядати справу без участі їх представника. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що даний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власником будинковолодіння [ADDRESS] в м. Коломиї і власником земельної ділянки площею 0.10 га, переданої їй у власність для обслуговування вказаного будинковолодіння згідно рішення Коломийської міської ради за № 03-20/2007 від 15.08.2007 року і на підставі вказаного рішення їй 13.03.2008 року Коломийською міською радою виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку сер. ЯЕ № 851514. Однак на вимогу суду представити правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0.10 га придбану в попереднього володільця [PERSON], що підтверджено архівним витягом /а.с.219/ та копією рішення №97 виконкому Коломийської Ради депутатів трудящих від 28.03.1954 р./а.с.220-221/ відмовилась позивачка і тим самим вважає суд не бажала доводити законність володіння земельною ділянкою площею 0.10 га у відповідності до ст.60 ЦК України, а це обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає сумнів. Підтвердженням чого є відсутність погодження меж земельної ділянки, оскільки не підписували відповідачі акт погодження меж земельної ділянки. Суд не приймає до уваги документи наявні у справі як докази володіння та користування спірними земельними ділянками сторонами, оскільки не доведено позивачкою законності придбання наявної у її користуванні земельною ділянкою, а звідси сумніви щодо виявлених експертизами порушень в користуванні сторонами наявними земельними ділянками. Через небажання позивачкою доводити позовні вимоги у законний спосіб, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.,ст. 90, 91, 152, 153 ЗК України, ст.,ст. 21, 373, 376, 386 ЦК України та

Outcome: dismissed