Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила у суд даний позов і просить поновити їй строк звернення до суду та зобов'язати відповідача укласти з нею трудовий договір, за яким прийняти її на роботу на посаду інспектора з кадрів (0.5 штатної одиниці) у зв'язку із поворотним прийняттям на роботу, визнавши незаконним наказ директора підприємства №640-П від 02 грудня 2013 року в частині переведення інженера з підготовки кадрів [PERSON] на 0.5 ставки інспектора з кадрів з 01 грудня 2013 року. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що працювала у відповідача на посаді інспектора з кадрів (0.5 штатної одиниці) і 24 грудня 2012 року була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штату працівників. З 1 грудня 2013 року відповідач ввів до штатного розпису на 2013 рік посаду інспектора з кадрів (0.5 штатної одиниці). Про це їй стало відомо 28 лютого 2014 року. В цей же день вона звернулася до відповідача із заявою про поворотне прийняття її на роботу на посаду інспектора з кадрів. Неодноразово в усному порядку в.о. директора ДП "Корсунь-Шевченківське лісове господарство " [PERSON] обіцяв вирішити її заяву позитивно. 12 червня 2014 року на її заяву надав письмову відповідь про те, що її питання знаходиться в стадії вирішення. Оскільки тривалий час її питання не вирішувалося, вона звернулася до суду з даним позовом. Лише в суді із наданого суду відповідачем письмового заперечення проти позову дізналася про те, що відповідач відмовляє їй у поворотному прийнятті на роботу так як на посаду секретаря керівника зараховано іншу особу [PERSON]. В суді позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала і надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача Капля Н.В. вимоги позивача не визнала повністю посилаючись на те, що з 01 грудня 2013 року було введено в дію штатний розпис на 2013 рік, де введено 0.5 ставки інспектора з кадрів. Позивачу не пропонувалася введена посада інспектора з кадрів в зв'язку із невідповідністю кваліфікації, так як посадова інструкція інспектора з кадрів вимагає наявності у працівника базової або повної вищої освіти, якої позивач не має. Тому на цю посаду з 01 грудня 2013 року і була переведена [PERSON], яка має базову вищу юридичну освіту, є одинокою матір'ю, бо самостійно виховує дитину до 14 років, а тому має гарантії щодо працевлаштування згідно ст.184 КЗпП України і звільнити її підприємство не має права. Запропонувати іншу посаду по кваліфікації юрист не має можливості в зв'язку з її відсутністю. [PERSON] працювала на посаді інженера з підготовки кадрів з 16 липня 2012 року по 01 грудня 2013 року і наказом від 02 грудня 2013 року була переведена на 0.5 ставки інспектора з кадрів і 0.5 ставки секретаря керівника, посадові обов'язки яких на сьогоднішній день є взаємопоєднані та взаємоузгоджені, обов'язки інспектора з кадрів та секретаря керівника повинен виконувати працівник, який відповідає вимогам обох цих посад, що передбачено посадовими інструкціями секретаря керівника та інспектора в розділі "Кваліфікаційні вимоги" та в п. 14, згідно якої на час відпустки інспектора з кадрів секретар директора виконує його обов'язки. [PERSON], маючи кваліфікацію юриста, може поєднувати виконання обов'язків інспектора з кадрів та секретаря керівника, планує продовжити навчання для здобуття вищої юридичної освіти, а позивач не відповідає цим вимогам. На сьогоднішній день в обов'язки інспектора з кадрів входить знання бухгалтерської комп'ютерної програми 1-С бухгалтерія, контроль за дотриманням антикорупційного законодавства працівниками лісгоспу, в подальшому будуть покладені додаткові функції, які передбачають наявність кваліфікації юриста, а тому їх не може виконувати позивач. До пояснень надано письмові заперечення відповідача. Треті особи [PERSON] і [PERSON], повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилися, не заявили про свою участь у справі і не повідомили про згоду на участь у справі, а тому справа розглянута без них. Третя особа [PERSON], повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. У суді встановлено, що позивач [PERSON] працювала у Державному підприємстві "Корсунь-Шевченківське лісове господарство " більше тридцяти років. З 20 квітня 1998 року по 24 грудня 2012 року вона працювала на посаді інспектора з кадрів, в тому числі з 02 березня 2012 року і по день звільнення 0,5 штатної одиниці. Наказом №471-к від 24 грудня 2012 року була звільнена з посади інспектора з кадрів (0.5 штатної одиниці) на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штату працівників. Після її звільнення відповідач з 01 грудня 2013 року ввів до штатного розпису посаду інспектора з кадрів (0.5 штатної одиниці), про що позивача не повідомляв. Крім того, відповідач при вчасном інформуванні працівника про появу вакансії повинен запропонувати укласти трудовий договір. Наказом директора ДП "Корсунь-Шевченківське лісове господарство " №640-П від 02 грудня 2013 року інженера з підготовки кадрів [PERSON] було переведено на 0.5 ставки інспектора з кадрів та на 0.5 ставки секретаря керівника з 01 грудня 2013 року. 28 лютого 2014 року позивач [PERSON] вернулася до відповідача із заявою про поворотне прийняття її на роботу на посаду інспектора з кадрів. Тільки 12 червня 2014 року на дану заяву в.о. директора ДП "Корсунь-Шевченківське лісове господарство " [PERSON] надав позивачу письмову відповідь, згідно якої її питання знаходиться в стадії вирішення. Ч.1 ст. 42-1 КЗпП України передбачено, що працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав передбачених п.1 ст. 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган провадить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Згідно матеріалів справи, після звільнення позивача з посади інспектора з кадрів (0,5 штатної одиниці) на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку із скороченням штату працівників відповідач на протязі одного року знову ввів в штатний розпис 0.5 штатної одиниці інспектора з кадрів і зарахував на цю посаду [PERSON], чим порушив переважне право позивача на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу. Посада інженера з підготовки кадрів, на якій раніше працювала [PERSON] з 01 грудня 2013 року скорочена, але згідно наданих відповідачем доказів та пояснень представника відповідача у суді, відносно працівника [PERSON] не застосовувалася процедура вивільнення, що передбачена трудовим законодавством при скороченні чисельності штату працівників, та вона не звільнялася відповідачем з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Тому [PERSON] не може мати перед позивачем [PERSON] переважного права при поворотному прийнятті на роботу, оскільки за змістом ч.2 ст. 42-1 КЗпП України переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу з числа осіб які були звільнені з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказ №640-П від 02 грудня 2013 року в частині переведення інженера з підготовки кадрів Державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство " [PERSON] на 0.5 ставки інспектора з кадрів Державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство " з 01 грудня 2013 року є незаконним, тому що ним порушено переважне право позивача на укладення трудового договору на посаду секретаря керівника, яке їй надано ч.1 ст. 42-1 КЗпП України. Посилання відповідача на те, що позивачу не пропонувалася введена посада інспектора з кадрів в зв'язку із невідповідністю її кваліфікації є безпідставним, оскільки [PERSON] була звільнена менше року назад відповідачем з цієї ж посади не у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (п.2 ст. 40 КЗпП України), а у зв'язку з скороченням штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України). Суд критично відноситься до наданої відповідачем посадової інструкції інспектора з кадрів в частині вимог щодо обов'язкової наявності базової або повної вищої освіти (п.1 розділ VІ. Кваліфікаційні вимоги), оскільки згідно Довідника кваліфікаційних характеристик працівників (ДКХП), затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року №336 із змінами, внесеними наказом №336 від 25 вересня 2013 року, кваліфікаційні вимоги до інспектора з кадрів не містять вимог щодо наявності виключно базової або повної вищої освіти. Згідно Довідника кваліфікаційних характеристик працівників кваліфікаційні характеристики використовуються як нормативні документи для цілей, визначених пунктами 4,5 та 6 "Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик працівників". Відповідно до п.4 "Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик працівників" кваліфікаційні характеристики служать нормативними документами при розробленні посадових інструкцій працівникам. Кваліфікаційні вимоги до посади інспектора з кадрів згідно Довідника кваліфікаційних характеристик працівників - базова або неповна вища освіта відповідного напрямку підготовки (бакалавр або молодший спеціаліст). Без вимог до стажу роботи. Цим вимогам згідно наданого суду диплома позивач відповідає. Крім того, позивач підвищував кваліфікацію за програмою підвищення кваліфікації відповідальних за кадрову роботу. Посилання представника відповідача на те, що посадові обов'язки секретаря керівника та інспектора з кадрів є взаємопоєднані та взаємоузгоджені і обов'язки інспектора з кадрів та секретаря керівника повинен виконувати працівник, який відповідає вимогам обох цих посад, також є необґрунтованими, оскільки вирішення цих питань відноситься до організації виробничого процесу та розподілення обов'язків між працівниками, а тому не має правового значення для вирішення спору. Позивач [PERSON] також просила суд поновити їй строк звернення до суду, який, як вона вважає, пропустила з поважної причини. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Таким днем для позивача [PERSON] є день, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про те, що їй відповідачем відмовлено у поворотному прийнятті на роботу. До суду із позовом про укладення трудового договору [PERSON] звернулася 23 липня 2014 року. Вона в своїй позовній заяві вказує, що про порушення свого права дізналася 28 лютого 2014 року. В той же час, в суді встановлено, що 28 лютого 2014 року позивач дізналася лише про те, що відповідачем було поворотно введено 0.5 ставки інспектора з кадрів, а тому вона звернулася до відповідача із заявою про поворотне прийняття її на роботу на цю посаду. З матеріалів справи вбачається, що станом на 12 червня 2014 року у поворотному прийнятті на роботу відповідач позивачу не відмовляв, що підтверджується письмовою відповіддю в.о. директора ДП "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" [PERSON] від 12 червня 2014 року, відповідно до якої порушене нею питання про поворотне прийняття на роботу знаходиться в стадії вирішення. Це також підтверджується і відповіддю Територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, згідно якої станом на 11 липня 2014 року адміністрацією ДП "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" обґрунтованої відповіді на заяву позивача про поворотне прийняття на роботу не надано. Про наявність наказу №640-П від 02 грудня 2013 року про переведення інженера з підготовки кадрів [PERSON] на 0.5 ставки інспектора з кадрів позивач [PERSON] дізналася тільки із наданого в суд заперечення відповідача проти її позову від 08 серпня 2014 року. Враховуючи це, ухвалою від 08 серпня 2014 року суд до початку розгляду справи по суті залучив [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. А тому, виходячи з викладеного, суд не вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами) відповідно до ч.2 ст. 232 КЗпП суди безпосередньо розглядають позови, в тому числі, про укладення трудових договорів працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу. При обґрунтованості позову суд рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (якщо була обумовлена інша дата - з цієї дати), з іншими особами - з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу. Відповідно до цих положень відповідач зобов'язаний укласти трудовий договір із позивачем [PERSON] з дня її звернення до Державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство " з приводу поворотного прийняття на роботу, тобто з 28 лютого 2014 року. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування та обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ст.ст.1,10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, позивач [PERSON] довела наявність обставин, що обґрунтовують її вимоги і мають значення для вирішення справи, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. При задоволенні позову суд стягує з відповідача у доход держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. від сплати яких позивач звільнений.

Outcome: approved