Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 23.11.2017 відповідач [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 23.11.2017. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 40000,00 грн., спеціальним платіжним засобом якого платіжна картка [NUMBER] . У випадку, якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у п. 5.18, кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф в розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,4 % на місяць за кожен день прострочення виконання (п. 5.19). Станом на 30.07.2018 відповідач прострочив зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнула понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30.07.2018 направив повідомлення «пуш» про необхідність погасити суму заборгованості. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» за Договором станом на 26.12.2019 становить 43278,28 грн., з них: - 10961,72 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 32316,56 грн. - заборгованості за пенею та комісією. Просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 23.11.2017 у розмірі 43278,28 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. 17.06.2020 представником відповідача - адвокатом Потієнко Т.М. подано зустрічний позов до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про визнання кредитного договору нікчемним та стягнення коштів (а.с.57-63). Свій позов мотивувала тим, що відповідач [PERSON] у травні 2020 року дізнався про існування первісного позову у провадженні суду. 23.11.2017 на підставі поданої [PERSON] засобами дистанційного зв`язку анкети-заяви без номеру з відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг без зазначення суми договору та терміну дії. Із реклами, яка була розміщена на інтернет ресурсах було зрозуміло, що відповідач надає кредити. При зверненні до банку позивачу було перераховано на картку 15600,00 грн. За період з 04 грудня 2017 року по дату подання зустрічного позову на рахунок відповідача було перераховано 20885,00 грн. Після першого платежу у 2000,00 грн. в грудні 2017 року залишок за кредитом почав дорівнювати 16970,40 грн. та почав постійно збільшуватися відповідачем. Будь-якої інформації щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та загальної суми кредиту [PERSON] не мав. Вважає, що оскільки договір про надання споживчого кредиту має укладатися у письмовій формі, один з оригіналів якого мав бути переданий [PERSON] як споживачу, але оскільки цього не дотримано, тому спірний договір є нікчемним. Позивач не підписував кредитний договір, тому висновки позивача за первісним позовом про те, що [PERSON] своєю заявою підтвердив приєднання до Умов та Правил надання кредиту, які є розміщеними на сайті банку, і які разом із заявою позичальника складають кредитний договір, є необґрунтованими. Оскільки як позивач, так і відповідач вчинили дії та перераховували один одному грошові кошти на виконання кредитного договору, який є нікчемним, вважає, що позивачу повинна бути повернути різниця сплачених та отриманих коштів у сумі 5285,00 грн. Просить суд визнати нікчемним кредитний договір, укладений 23.11.2017 між [PERSON] та АТ «Універсал Банк», стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь [PERSON] отримані за даним кредитним договором грошові кошти у сумі 5285,00 грн. Звільнити [PERSON] від сплати судового збору. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 24.02.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 27.03.2020. 17.06.2020 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Потієнко Т.М. подано зустрічну позовну заяву до АТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору нікчемним та стягнення коштів. 02.07.2020 ухвалою судді зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом і об`єднано в одне провадження, здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалами суду від 20.08.2020, 17.11.2020 та 20.01.2021 витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 10.02.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 01.04.2021 визнано явку представника позивача за первісним позовом АТ «Універсал Банк» у судове засідання обов`язковою. Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.31,32). Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Потієнко Т.М., яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 19.05.2020 №121 (а.с.73,74) у судове засідання не з`явилася, направила до суду повідомлення про розгляд справи за її відсутності, первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала повністю та просила його задовольнити, при винесенні рішення врахувати надані нею письмові пояснення (а.с.154). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29 грудня 2018 року, найменування банку змінено на акціонерне товариство "Універсал Банк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (а.с.28). З матеріалів справи вбачається, що між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] з метою отримання банківських послуг, було підписано анкету-заяву від 23.11.2017, в результаті якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.7). У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згідний з тим, що дана заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. До кредитного договору банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. З довідки АТ "Універсал банк" про наявність рахунку №QEVR-202112125-12421 від 03.02.2021 вбачається, що на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] було відкрито рахунок № [NUMBER] (дебетова картка), зі строком дії останнього - до 04/24 (а.с.128). Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач [PERSON] користувався кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувався в магазинах, поповнював картку через додаток Приват24, знімав готівку в банкоматі, здійснював переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, тим самим підтверджував свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту (а.с.126,127). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 26.12.2019 заборгованість складає 43278,28 грн., з них: - 10961,72 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 32316,56 грн. - заборгованості за пенею та комісією (а.с.6). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін. Згідно ст.ст.1054, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору нікчемним та стягнення коштів, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.ст.215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, та ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до правових позицій Верховного Суду України (справа №6-11173св10), застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення цього Закону не можуть застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У справі встановлено, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Як вбачається із справи, у заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що [PERSON] ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що складають договір про надання банківських послуг. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, суд вважає, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 40000 грн., шляхом встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 40000,00 грн., спеціальним платіжним засобом якого платіжна картка [NUMBER] , а отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини. Таким чином, посилання представника позивача за зустрічним позовом на відсутність письмової форми договору є безпідставними, оскільки не відповідають вказаним вище вимогам закону. Крім того, представник позивача за зустрічним позовом не заперечувала тієї обставини, що [PERSON] користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості, що свідчить про здійснення ним усіх дій необхідних для укладання кредитного договору. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив ознайомлення та прийняття відповідних умов надання кредиту. Відповідно до пункту 3 анкети-заяви відповідач вказав, що підписанням цього договору підтверджує, що він ознайомлений у Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі. Крім цього, Національний банк оприлюднив Положення про застосування електронного підпису в банківській системі України, затверджене постановою Правління НБУ № 78 від 14.08.2017. Положення набрало законної сили 17.08.2017. Цим положенням надано всім банкам можливість використання електронного підпису для застосування безпаперових технологій при наданні банківських послуг та визначено, що суб`єкти електронної взаємодії - Національний банк України, банки України, комерційні агенти банків, клієнти та контрагенти банків України (п. 5 розділу 1). Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 23.11.2017 між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем АТ «Універсал Банк» був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі, умови якого відповідачем були виконані. В свою чергу, [PERSON] допущено порушення умов договору щодо своєчасного погашення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, встановивши, що підстав для визнання кредитного договору нікчемним немає, а основне зобов`язання за цим договором не виконано, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] повинен нести відповідальність за його невиконання. Оскільки, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання кредитного договору нікчемним, тому вимога про стягнення коштів, яка є похідною, також не підлягає до задоволення. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав [PERSON] на умовах, визначених укладеним між ними договором, суму коштів, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с.126,127). Укладений між сторонами кредитний договір від 23.11.2017 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак факт отримання відповідачем кредиту підтверджується анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг та розрахунком заборгованості, при цьому стороною відповідача за первісним позовом не заперечувалося факту перерахунку банківською установою на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів у розмірі 15600,00 грн. Звертаючись до суду з первісним позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору за період з 23.11.2017 по 26.12.2019. Як зазначалося вище, згідно з наданим позивачем за первісним позовом розрахунком станом на 26.12.2019 заборгованість [PERSON] перед АТ «Універсал банк» складає 43278,28 грн., з яких: - 10961,72 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 32316,56 грн. - заборгованості за пенею та комісією (а.с.6). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Разом з тим, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Дана позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.11.2017 вбачається, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] у добровільному порядку погашався наданий кредит, зокрема, сплачено відсотків на загальну суму 9776,12 грн. (657,81 грн.+1150,10 грн.+1109,36 грн.+617,39 грн.+1083,00 грн.+1192,88 грн.+1211,85 грн.+1330,21 грн.+1423,52 грн.) (а.с.6). Однак, оскільки [PERSON] не погоджувалася сплата відсотків за користування кредитними коштами за договором від 23.11.2017, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом, натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тому суд вважає за необхідне зменшити суму заборгованості за тілом кредиту (10961,72 грн.) за рахунок протиправно списаних банком відсотків у розмірі 9776,12 грн. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 січня 2020 року при розгляді справи №643/5521/19. Таким чином, розмір заборгованості відповідача за первісним позовом за кредитним договором про надання банківських послуг від 23.11.2017 складає 1185,60 грн. (10961,72 грн.-9776,12,00 грн.), який підлягає до стягнення. Враховуючи викладене, суд вважає, що первісний позов АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» пред`явлений до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач за первісним позовом, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог «Універсал Банк» про стягнення заборгованості, та відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем за первісним позовом понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2102,00 грн, оскільки його вимоги задоволено частково, а саме на 2,74% (1185,60*100: 43278,28), тому з відповідача [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 57,60 грн. (2102х2,74:100). При зверненні до суду з зустрічним позовом [PERSON] у відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору, тому сплату даних витрат слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial