Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до Ялтинського міського суду АР Крим із позовом до Лівадійської селищної ради, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача упущену вигоду у розмірі 22000 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 січня 2013 року між позивачем та [PERSON], було укладено договір доручення №49/01/13-зд, за яким позивач готує від імені довірителя звернення до відповідача, що має на меті реалізацію довірителем права на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га в межах смт. Лівадія АР Крим. На виконання зазначеного договору, позивачем направлено на адресу відповідача відповідне клопотання, тому, позивач має право на отримання позитивної відповіді та винагороди у розмірі 22000 гривень. Однак, через те, що відповідач відмовив надати громадянину земельну ділянку, позивачу завдано збитки у виді упущеної вигоди у розмірі 22000 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений. В матеріалах позовної заяви міститься прохання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи ТОВ «Правозахисна група ВАРТА» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутність осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], ТОВ "Правозахисна група ВАРТА", було укладено договір доручення №49/01/13-зд, предметом якого є доручення [PERSON] або ТОВ "Правозахисна група ВАРТА" підготувати від імені та за рахунок [PERSON] обґрунтоване звернення до компетентного органу, що має на меті реалізацію права на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га в адміністративних межах смт. Лівадія АР Крим, а саме до моменту прийняття органом місцевого самоврядування або виконавчої влади позитивного рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] (а.с.7-9). 15 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], ТОВ "Правозахисна група ВАРТА", було укладено додаткову угоду до догову доручення №49/01/13-зд (а.с.10). Пунктом 4.2 зазначеного договору, передбачено, що отримання належної відповіді на звернення надає позивачу право отримати від [PERSON] винагороду у розмірі 8000 гривень. Пунктом 2 додаткової угоди до договору доручення №49/01/13-зд передбачено збільшення суми винагороди до 22000 гривень. Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 Цивільного Кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Зі змісту вказаних норм вбачається, що предмет доказування - це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача, зокрема факт приводу для позову, який являє собою обставини, що підтверджують право на звернення до суду, тобто факти порушення суб'єктивного права позивача. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суди мають звертати увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише містись позовні вимоги, а й викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, - слідством такої протиправної поведінки. Розглянувши дану цивільну справу у межах заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed