Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що з 07.12. 2004 року по 26.02. 2017 року перебував у трудових правовідносинах із відповідачем. 26 лютого 2017 року з ним було припинено трудові правовідносини з "БМФ "Азовстальбуд" на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, у зв"язку із переведенням на інше підприємство. Також зазначив, що в день звільнення роботодавець не виплатив заборгованість по заробітній платі у розмірі 13300,00 гривень. Крім того, оскільки відповідач затримав виплату заробітної плати та не виплатив при звільненні, то підлягає також стягненню компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 13300,00 гривень, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні. До початку розгляду справи по суті позивач уточнив позовні вимоги, збільшивши їх розмір, та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 13434,53 гривень, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні починаючи з 26.02.2017 року по день фактичного розрахунку, або день ухвалення рішення суду, в сумі 5020,80 гривень (120 днів Х 41,84 грн), а також просив допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В судове засідання позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив провести розгляд справи за його відсутності з участю його представника адвоката [PERSON] Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання надав заяву, в якій просив провести проводити розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ "БМФ "Азовстальбуд" частково надав суду докази, витребувані на підставі ухвали суду, однак в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач в період з 07.12. 2004 року по 26.02. 2017 року працював ПАТ "БМФ "Азовстальбуд". 26.02.2017 року позивача звільнено з підприємства на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв"язку із переведенням в ТОВ "Азостальбуд", що підтверджується відповідним записом під номерм 24 ві.26.02.2017 року в трудовій книжці позивача. (а.с.5-6) З довідки № 07/71 від 02.06.2017 року, виданої ПАТ "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд", встановлено, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем [PERSON] становить 13434,54 гривень. (а.с.46) Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 13434,54 гривень, яка не виплачена і станом на день прийняття рішення судом, тому в цій частині позов підлягає задоволенню не виходячи за рамки позовних вимог предявлених позивачем, у сумі 13434,53 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20\~Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція міститься у Постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Також, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 177 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальним є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Стосовно визначення дати з якої повинно бути обраховано середній заробіток, суд виходить з того, що оскільки виплата середнього заробітку настає за умови невиплати з вини підприємства належних сум при звільненні, а такий факт був визнаний відповідачем та підтверджено відповідними довідками, то обрахування суми середнього заробітку проводиться з наступного дня після дня звільнення, тобто з 27.02. 2017 року по день прийняття рішення, тобто до 04.08. 2017 року включно. Отже, визначаючи кількість робочих днів, перевіривши правильність розрахунку, зробленого позивачем, суд з ним не погоджується, вважаючи невірним застосування позивачем кількості календарних, а не робочих днів, та проводить свій розрахунок з 27.02. 2017 року наступним чином: у лютому 2017 року - 2 робочі дні, березень 2017 року 22 робочих дня, квітень 2017 року 19 робочих днів, травень 2017 року 20 робочих днів, червень 2017 року 20 робочих днів, липень 2017 року 21 робочий день, серпень 2017 року 4 робочі дні, що загалом становить 108 робочих днів. Крім того, суд, перевіряючи правильність розрахунку середньоденного заробітку, погоджується з розрахунком позивача та виходить із того, що в останні повністю відпрацьовані місяці (листопад та грудень 2016 року) заробітна плата позивача [PERSON] становила 1468,76 гривень та 372,21 гривень, що сумарно становить 1840,92 гривень, а середньоденна заробітна плата становить 41,84 гривень (1840,92 гривень/44 робочі за листопада та грудень 2016 року). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки в розрахунку перед позивачем [PERSON] становить: 108 днів (період з 27.02. 2017 року по 04.08.2017 року включно) х 41,84 гривень (сума середньоденного заробітку), що в сумі складає 4518,72 гривень. Стосовно клопотання представника відповідача щодо витребування у позивача пояснень щодо його працевлаштування та направлення запиту до Фонду зайнятості населення за місцем його реєстрації з приводу знаходження на відповідному обліку та працевлаштування, то таке клопотання не обґрунтоване та не підлягає задоволенню, а як наслідок, не несе жодного правового підґрунтя. До того ж, факт працевлаштування позивача є реалізацією його законного права. Тим паче, що відповідач не заперечував та не спростовував у встановлеому законом порядку факт порушення відповідчем трудового законодавства по відношенню до позивача в частині невиплати йому заробітної плати, що тягне наслідком застосування норм ст. 117 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Згідно п.2 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць. Відповідно до ч. 2\~ст. 367 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1,2 і 3 частини першої цієї статті. З огляду на вказане, суд вважає за можливе та необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць. Крім того, відповідно до Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі передбаченої ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру, відповідно до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 640,00 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial