Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2002 року. У листопаді 2013 року шлюбні відносини між ними були припинені, з цього часу вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. За час перебування в шлюбі ними було придбане наступне майно: земельна ділянка з кадастровим [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,194 га; земельна ділянка з кадастровим [NUMBER], загальною площею 0,2325 га, за адресою: [ADDRESS]; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]-[ADDRESS]. Зазначене майно було оформлено на ім"я [PERSON] Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22.01.2015 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] і з [PERSON] на користь [PERSON] на погашення суми боргу було стягнуто 6000000 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 3654 грн. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 16.04.2015 року було задоволено клопотання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області і була затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON], згідно з якою [PERSON] в рахунок погашення заборгованості передала [PERSON] зазначене вище нерухоме майно. 30 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірного майна. У січні 2016 року позивач дізнався про зазначені судові рішення і оскаржив ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 16.04.2015 року в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.10.2016 року зазначена ухвала суду була скасована. Просив витребувати у [PERSON] на його користь 1/2 частку усього нерухомого майна та визнати за ним право власності на зазначене майно. Позивач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник позивача у судове засідання не з"явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність суду не надавала. Треті особи у судове засідання не з"явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутність, суду не надавали. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. На підставі положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як передбачено ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.1212 Цивільного Кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. На підставі положень ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У відповідності з вимогами ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема на підставі угод. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] 05 лютого 2012 року уклали шлюб, який був зареєстрований міським відділом РАЦС №1 Харківського обласного управління юстиції, про що був зроблений відповідний актовий запис №210 і [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]" (а.с.7). Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте наступне майно: земельна ділянка з кадастровим [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,194 га; земельна ділянка з кадастровим [NUMBER], загальною площею 0,2325 га, за адресою: [ADDRESS]; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]-[ADDRESS]. І зазначене майно рішеннями судів було визнане спільним майном подружжя (а.с.81-84). Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не протиречать Закону. У відповідності з вимогами ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Володіння річчю - це фактичне утримання речі у себе. Як роз"яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у пункті 19 своєї постанови №5 від 07.02.2015 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред"явлений до особи, у незаконному володінні це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22 січня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на погашення заборгованості було стягнуто 6000000 грн. та судовий збір у розмірі 3654 грн. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2015 року була затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON], згідно з якою остання в рахунок погашення заборгованості передала [PERSON] наступне майно: земельну ділянку з кадастровим [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,194 га; земельну ділянку з кадастровим [NUMBER], загальною площею 0,2325 га, за адресою: [ADDRESS]; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]-[ADDRESS]. 30 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. були посвідчені договори купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], згідно з якими остання набула право власності на наступне майно: земельну ділянку з кадастровим [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,194 га; земельну ділянку з кадастровим [NUMBER], загальною площею 0,2325 га, за адресою: [ADDRESS]; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]-[ADDRESS] (а.с.22-25). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року ухвала Київського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2015 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] була скасована і справа була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.17-19). Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 19 березня 2017 року, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2017 року, в затвердженні мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] було відмовлено (а.с.81-84). Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що [PERSON] набула права власності на 1/2 частку спірного майна безпідставно, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, оскільки позов був задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 13780 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved