Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Заявник звернувся із даним позовом, яким просив суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак направив листа, яким просив слухання справи проводити у його відсутність та на підставі наявних у справі доказів. Відповідач разом із представником в судовому засіданні вимог не визнали та просили їх відхилити. Обґрунтовували таку позицію наступним. Відповідач, в свій час повністю розрахувалась із кредитом сплативши відповідну суму. Направлений позов із додатками, зокрема, розрахунок заборгованості, частково підтверджує здійснену оплату. Однак, визначення деяких складових заборгованості безпідставна і як наслідок утворення стягуваної заборгованості хибне. Заслухав пояснення відповідача із представником, проаналізував направлені матеріали, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 31 березня 2009 року між ПАТ "АЛЬФА БАНК" та відповідачем було укладено договір № 490144882 по видачі 14 306,02 гривень кредиту в платне строкове користування (а.с.9-13). Позивач, з часу укладення кредитного договору змінила прізвище на Маленко (а.с.14,58). За розрахунком зробленим позивачем загальна сума заборгованості складає 19 324,07 гривень, з яких 3 106,96 гривень тіло; 0,37 гривень відсотки; 4 543,95 гривень комісія; 943,27 гривень штраф та 10 729,50 гривень пеня (а.с.15). 23 червня 2016 року позивач звертався до відповідача із вимогою про дострокове повернення кредиту (а.с.16). Відомостей про відправку та, відповідно, про вручення такої вимоги суду не надано. 30 вересня 2014 року між ПАТ "АЛЬФА БАНК" та ТОВ "Дата [PERSON]" було укладено договір факторингу (а.с.17 23). Документів, які б підтверджували проведення розрахунків по такому правочину, також суду надано не було. Позивач є фінансовою установою із відповідними дозвільними документами (а.с.24 34). При зверненні до суду позивач сплатив судового збору в розмірі 1 378 гривень (а.с.48). Відповідач 14 червня 2012 року, однієї сумою, сплатила на користь ПАТ "АЛЬФА БАНК" заборгованість за кредитом за кредитним договором № 490144882 в розмірі 12 000 гривень (а.с.59). Відповідач зробила власний розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.60). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 13 ЦК). Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК). Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК). У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (ст. 534 ЦК). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Приймаючи дане рішення у справі суд керується і наступними положеннями норми процесуального закону. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 1 ЦПК). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК). Проаналізував надані суду докази у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Надані банком матеріали, суд вважає, свідчать про безпідставне нарахування банком відповідачу в період з 31 жовтня 2010 року по 30 квітня 2011 року пені в розмірі 5 007,11 гривень (рядок 20 26, стовпчик 17 розрахунку а.с.15). Така та безпідставно нарахована складова заборгованості, в подальшому, суд вважає, і викликала наявність прострочень на день звернення до суду. До такого висновку суд дійшов враховуючи наступне. Відповідач з часу отримання кредиту і до 14 червня 2012 року, коли внесла, як зазначає, 12 тисяч гривень заключну суму по зобовязанню, періодично сплачувала за кредитом. Підстави для нарахування пені передбачені положеннями 7.4. та 5.5. кредитного договору. За розрахунком банку, відповідач не сплачувала за кредит, до нарахування пені в такі проміжки часу: з 31 серпня 2009 року по 21 жовтня 2009 року; з 30 квітня 2010 року по 17 травня 2010 року; з 30 червня 2010 року по 1 жовтня 2010 року. Аналіз згадуваних положень договору та зазначені періоди, суд вважає, не давали підстави для здійснення нарахувань пені, адже граничні періоди, для виникнення підстав нарахування пені за кредитом, досягнуті не були. Мало того, розрахунок наданий банком свідчить про здійснення відповідачем переплати за кредитом тобто зарахування коштів банку понад визначений графік. Натомість банк, з невідомих причин та всупереч досягнутим домовленостям та нормам матеріального права не направляв кошти у визначеній черговості, як то на погашення пені, штрафів, прострочених відсотків і т.п., а накопичував пеню з 30 листопада 2010 року по 24 травня 2011 року на загальну суму 5 007,11 гривень (рядок 20 26, стовпчик 17). В подальшому, банк, з невідомих причин та в порушення умов зобовязання і вимог чинного законодавства, після накопичення пені не направляв кошти на списання такої заборгованості, що періодично сплачувались відповідачем (рядок 27 39, стовпчики 6, 9, 12, 15 розрахунку). Інформація стверджує, що відповідач не мала заборгованості по тілу кредиту з 31 серпня 2011 року по 9 грудня 2011 року та з 29 лютого 2012 року по 9 квітня 2012 року (рядки 29 33, 35 37 стовпчик 10). Так само, були відсутні заборгованості по відсоткам за користування кредитом в період часу з 28 лютого 2011 року по 31 травня 2012 року (рядки з 23 по 38 стовпчик 13) та комісії за обслуговування кредиту за період часу з 31 березня 2011 року по 31 травня 2012 року (рядки з 24 по 38 стовпчик 16). Відсутність такої заборгованості із таких складових кредиту, суд вважає, виключала можливість наявності заборгованості із пені. В подальшому, при внесенні відповідачем останнього платежу, як вона пояснила на підставі роз'яснень представника банку, в розмірі 12 тисяч гривень, як кінцевої, такі кошти, суд вважає, безпідставно були направлені банком на списання пені в розмірі 5 007,11 гривень більш як річної давнини (остання складова пені нарахована 31 травня 2011 року, а кошти направлені банку 14 червня 2012 року). Не може не звернути на себе увагу і період не зарахування коштів направлених відповідачем в розмірі 12 тисяч гривень. Так, квитанція надана відповідачем та розрахунок наданий банком підтверджують здійснення такого платежу 14 червня 2012 року (а.с.59, рядок 39 стовпчик 5 розрахунку). Дані кошти були направлені банком на погашення заборгованості лише 2 липня 2012 року, тобто більш як через 2 з половиною тижні. Такі дії банку, суд також вважає безпідставними і такими, які сприяли виникненню заборгованості перед відповідачем. Тобто, суд погоджується із доводами представника відповідача щодо протиправного, не передбаченого ані законом, ані укладеним правочином, розподілення коштів направлених відповідачем на погашення заборгованості, що і потягло за собою виникнення заборгованості у заявленому розмірі на час звернення до суду із даним позовом. В підтвердження таких висновків суду слугує і відмітка банку про мінусову заборгованість відповідача перед банком в розмірі 7 964,17 гривень (рядок 39 і стовпчик 26). Враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, понесені позивачем судові витрати до розподілення не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed