Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно. У позовній заяві зазначено, що сторони по справі з 18 листопада 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в шлюбі в них народилося троє дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] року, [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. [PERSON] є особою працездатного віку, інших дітей на утриманні немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Просила позов задовольнити та стягувати на її користь на утримання дітей аліменти в у твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину. У судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала частково. Після ознайомлення із письмовими поясненнями відповідача, не заперечувала щодо стягнення аліментів у частці від його заробітків щомісячно. Відповідач у судове засідання не прибув. 21 лютого 2017 року на адресу суду надійшло письмове пояснення відповідача з приводу заявленого до нього позову. Позовні вимоги він визнав частково: а саме, визнав що повинен платити аліменти на утримання неповнолітніх дітей, однак сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 грн. на трьох дітей (що становить 3000 грн.) щомісяця, не має можливості, оскільки він має постійне місце роботи, його заробітна плата становить з 01.12.2016 р. по 31.01.2017 р. 2628.44 грн., інших видів доходу він не має. Справу просив слухати у його відсутності. За ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі з 18 листопада 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданим 18 листопада 2012 року виконавчим комітетом Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області. [PERSON] і [PERSON] є батьками трьох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER], виданим 12 червня 2013 року, серія [NUMBER], виданим 12 червня 2013 рок , серія [NUMBER], виданим 10 червня 2014 р. виконавчим комітетом Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Діти проживають разом з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS], [PERSON] з 27 червня 2008 року по даний час не працює, що підтверджуєтьсч довідкою №119, виданою 06 лютого 2017 року виконавчим комітетом Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району. [PERSON] працює в ДП "Агрофірма"ЯН" ПП "ЯН" за цивільно-правовим договором, отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою №АФ 11, виданою 16 лютого 2017 року ДП "Агрофірма"ЯН" ПП "ЯН". Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для справи, а саме матеріальне становище сторін по справі, стан здоров'я сторін по справі, ту обставину, що відповідач по справі працює, має постійне місце роботи, інших утриманців немає, позивачка не працює, неспроможна самостійно забезпечити малолітніх дітей. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлення в законі правила про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батьків переслідує, передусім, мету найповніше охороняти інтереси дитини, забезпечити їй одержання не лише необхідних для життєдіяльності коштів, але і зберегти, за можливістю, той рівень життя, який дитина мала при спільному проживанні з обома батьками. На підставі викладеного позов про стягнення аліментів підлягає до задоволення в 1/2 частці від заробітку відповідача. Крім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved