Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Представник позивача,\~ [PERSON] ,\~ адвокат Чепурнова О.В. звернулася до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Марганецьким гірничо-збагачувальним комбінатом, правонаступником якого є АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат". За час роботи на даному підприємстві, отримав травму на виробництві, а саме: забій, гематома, здавлювання м`яких тканин нижньої третини лівої гомілки і гомілковостопного суглоба, ускладнений нейропатією малоберцового і большебервого нервів, що підтверджується Актам форми Н-1 та Н-5, копії яких додаються. В наслідок отриманої виробничої травми, при первинному огляді МСЕК - 19.03.2014 року йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% у зв`язку з трудовим каліцтвом. При повторному переогляді - 16.02.2015 року , ступінь втрати професійної працездатності залишено без змін - в розмірі 25%. Крім того,\~працюючи на\~даному підприємстві\~ \~ [PERSON] \~також \~отримав \~і професійні\~захворювання,\~які обумовлені\~умовами в\~яких він\~працював.\~Тривала дія\~шкідливих факторів\~виробничого середовища\~на організм,\~недосконалість технологічних\~процесів,\~відсутність денного\~освітлення,\~несприятливий мікроклімат,\~важка фізична\~праця,\~вимушена робоча\~поза сприяли\~розвитку професійних\~захворювань.\~ 09.03.2021\~ [PERSON] пройшов\~огляд МСЕК,\~за результатами\~якого йому було\~встановлено ступінь\~втрати професійної\~працездатності \~ у\~загальному розмірі\~65%\~та встановлено\~ третю\~групу інвалідності.\~Вважає,\~що з\~вини підприємства,\~яке не\~створило безпечних\~умов праці,\~ [PERSON] \~втратив своє\~здоров`я,\~йому завдана\~моральна шкода,\~яка полягає\~в тому,\~що він\~змушений тривалий\~час проходити\~чисельні медичні\~огляди та\~обстеження,\~медико-соціальні\~експертні комісії,\~відновлювальні процедури,\~лікування.\~Розмір моральної\~шкоди \~оцінює в\~сумі \~ 220000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача, без утримання податків, зборів та інших платежів, а також витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 08 липня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ 23\~липня 2021\~року відповідач\~надав відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~просить суд\~відмовити [PERSON] \~у задоволенні\~його позовних\~вимог в\~повному обсязі.\~Вважають позовні\~вимоги [PERSON] \~ до\~АТ "\~Марганецький ГЗК"\~безпідставними та\~такими,\~що не\~гуртуються на\~нормах чинного\~законодавства України,\~виходячи з\~наступного.\~Так,\~ \~АТ «Марганецький\~ГЗК» \~ у\~повній мірі\~виконує норми\~Закону України\~"Про\~охорону праці".\~Згідно ч.\~2\~ст.\~9\~ЗУ "Про\~охорону праці",\~роботодавець може\~за рахунок\~власних коштів\~здійснювати потерпілим\~та членам\~їх сімей\~додаткові виплати,\~відповідно до\~колективного чи\~трудового договору.\~Відповідно до\~розділу IV\~пункту 4.22\~Колективного договору,\~укладеного на\~АТ Марганецький\~ГЗК"\~між адміністрацією\~та трудовим\~колективом на\~2012\~р.,\~дію якого\~продовжено на\~даний час,\~передбачено сприяння\~робітниками комбінату,\~отримавшими виробничі\~травми та\~профзахворювання,\~в своєчасному\~в повному\~розмірі виплат\~відшкодування шкоди\~відповідно до\~Закону України\~"\~Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування від\~нещасного випадку\~на виробництві\~та професійного\~захворювання,\~як і\~спричинили втрату\~працездатності.\~Комбінат своєчасно\~перераховував та\~перераховує на\~даний час\~страхові внески,\~передбачені діючим\~законодавством,\~а Фонд\~соціального страхування\~України в\~свою чергу,\~нарахував та\~сплатив позивачу\~одноразову допомогу,\~та продовжує\~нараховувати та\~виплачувати щомісячні\~виплати.\~Виплата робітникам\~комбінату моральної\~шкоди,\~колективним чи\~трудовим договором,\~не передбачена.\~ Крім\~того,\~при прийнятті\~ [PERSON] \~на роботу,\~з ним\~було проведено\~інструктаж та\~попереджено про\~наявність джерела\~підвищеної безпеки\~та шкідливих\~умов праці\~на підприємстві\~у зв`язку\~зі специфікою\~виробництва.\~ Позивач\~самостійно прийняв\~рішення працювати\~в даних\~умовах виробництва.\~Вважають,\~ що для притягнення АТ «Марганецький ГЗК» до відповідальності за нанесені моральні страждання відсутні усі умови правопорушення, а саме: наявність прямої дійсної шкоди, протиправність дії або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони (винні дії). Звертають увагу суду, що згідно п. 10 Акту №42/20 від 24.09.2013 р. про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, однією з осіб, яка допустила порушенні законодавства з охорони праці за фактом нещасно випадку 07.07.2013 є безпосередньо гірничий робітник очисного забою 5 розряду шахти № 9/10 [PERSON] , який в процесі виробництва робіт не слідкував за станом та стійкістю покрівлі і не подбав про особову безпеку та здоров`я, чим порушив п.п.1.1.4.2.2.16. Інструкції з охорони праці для підземного гірничого робітника відчисного забою БТІ-ОШ-01-10. Крім того, згідно виписки із акту огляду МСЕК від 09.03.2021 року [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності у строк до 01.02.2022 р. та не позбавляє його можливості і далі працювати, а лише обмежує його право у виборі роботи. Розмір моральної шкоди має відповідати засадам розумності, виваженості, справедливості. Стосовно вимог позивача щодо стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб, то відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди є доходом позивача, який є об`єктом оподаткування, відповідно до п.п.164.2.14, п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Крім того, п.п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово встановлюється військовий збір. Проти стягнення витрат на правничу допомогу заперечують, оскільки позивачем не надано до суду належних доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. 09 серпня 2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Чепурновою О.В. надано відповідь на відзив, в якому вона просить стягнути АТ" Марганецький ГЗК" на користь [PERSON] в відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків в розмірі 220000,00 гривень \~без утримання\~податків,\~зборів та\~інших платежів,\~а також\~витрати на\~правничу допомогу\~в сумі\~10000,00\~гривень. Також додала акт виконаних робіт від 03 серпня 2021 року. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. \~Статтею\~\~13\~ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Судом встановлено, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Марганецьким гірничо-збагачувальним комбінатом, правонаступником якого є АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] , заведеної 26 червня 1991 року на [PERSON] . За час роботи на даному підприємстві, [PERSON] отримав травму на виробництві, а саме: забій, гематома, здавлювання м`яких тканин нижньої третини лівої гомілки і гомілковостопного суглоба, ускладнений нейропатією малоберцового і большебервого нервів, що підтверджується Актами форми Н-1, Н-5. За даним нещасним випадком складено акти за формою Н-1 та Н-5 від 23 вересня 2013 року. Висновком МСЕК від 19.03.2014 року [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% внаслідок трудового каліцтва, групу інвалідності встановлено не було. При повторному переогляді - 16.02.2015 року, ступінь втрати професійної працездатності залишено без змін - в розмірі 25%, групу інвалідності не встановлено. Крім зазначеного, позивач працюючи на даному підприємстві також отримав і професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 лютого 2021 року (Форма П-4) та повідомленням про хронічне професійне захворювання [PERSON] від 13.01.2021 року ( форма П-3). \~ 09.03.2021\~року [PERSON] пройшов\~огляд МСЕК,\~за результатами\~якого йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у загальному розмірі 65%, з яких: первинно 30% - вібр.; 15%-рад.; 10% - ХОЗЛ , повт: 10%- тр.к-2013 також встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням. Виходячи з медичних документів, акту №42/20 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом [PERSON] , який стався 07 липня 2013 року 05 год. 30 хв., акту проведення розслідування нещасного випадку, який стався 07 липня 2013 року о 05 год. 30 хв. на ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] , суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання та травму на виробництві. Статтею 46\~Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167\~ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок виробничої травми, спричиненої негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.\~\~ Доводи представника АТ «МГЗК» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Крім того, доводи представника відповідача факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із виробничою травмою та професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Останній постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та наслідки травми. Також позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. У зв`язку з вищезазначеним позивач позбавлений можливості реалізації своїх намірів в професійній сфері, вимушений постійно приймати лікарські препарати, систематично проходити обстеження та проводити медичні і лікувальні процедури, обмежений в спілкуванні з оточуючими, у вирішенні своїх побутових потреб, все це вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, що порушує нормальні життєві зв`язки [PERSON] . Таким чином, встановивши, що виробнича травма позивача та наслідки його професійного захворювання, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц). Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 150 000 грн., з утриманням податку та обов`язкових платежів. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача [PERSON] у даній справі захищає адвокат Чепурнова О.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 09.03.2021 року. Згідно п.3.1.Договору за правову допомогу, замовник сплачує адвокату фіксовану суму 10000 грн.. Згідно квитанції №480001 від 09.03.2021 року на виконання умов договору Про надання правової допомоги по справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків, від позивача отримано готівкою суму гонорару, яка дорівнює 10 000,00 грн.. Згідно акту виконаних робіт від 28 квітня 2021 року загальна вартість виконаних робіт склала 4000,00 грн., з яких: складання позовної заяви, кількість витраченого часу 6,0 год., витрати пов`язані зі складання позову 4 000 грн. Згідно акту виконаних робіт від 03 серпня 2021 року загальна вартість виконаних робіт склала 5000,00 грн., з яких: складання позовної заяви, кількість витраченого часу 6,0 год., витрати пов`язані зі складання позову 4 000 грн.; складання відповіді на відзив, кількість витраченого часу 2,0 год., витрати пов`язані зі складанням позову -1000,00 грн. В матеріалах справи також наявний ордер серія ДП № 01/008 від 09.03.2021 року, копія посвідчення № [NUMBER] та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2133 Таким чином, витрати понесені позивачем на правничу допомогу у загальному розмірі складають 5 000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 03 серпня 2021 року, наявним в матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме ця сума. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 908,00 грн. Підстав для витребування у позивача платіжних реквізитів для добровільного виконання судового рішення суд не вбачає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial