Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] на користь АТ КБ "Приват Банк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.10.2007 року у розмірі 132912,57 грн. станом на 30.06.2020 року та судові витрати у розмірі 2102. Мотивуючи свої вимоги позивач вказує, що 14.06.2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ "Приват Банк" на АТ КБ "Приват Банк". [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з цим підписала заяву № б/н від 23.10.2007 року. Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "Приват Банк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які згідно заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі договору було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4800 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому цим договором. Натомість відповідач своєчасно не надала банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншим витратам відповідно до умов договору. Таким чином відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором, відповідач станом на 30.06.2020 року має заборгованість - 316 924,15 грн. Ухвалою судді від 02.09.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Крім того, відповідачу у справі було надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при зверненні до суду з позовом заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача Кушнеренко Т.В. з позовними вимогами не погоджується з огляду на наступне. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання до умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приват Банк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляється банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв"язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 20.11.2007 року процентна ставка не зазначена, разом з тим банком також було подано довідку про умови кредитування, де проставлено підпис, що відповідачка погодилася на сплату процентної ставки в розмірі 3% на місяць, певних комісій та штрафів. Разом з тим, як вбачається з розрахунку, банком здійснювалося позадоговірне списання коштів з кредитної карти позичальника, таких як: списання відсотків, страхових платежів, відсотків за користування кредитним лімітом і т.д. Разом з тим, будь-якого доручення на автоматичне списання вказаних сум з кредитного рахунку позичальниця не давала. При цьому, слід звернути увагу на те, що якщо взяти до уваги період, коли позичальниця в останнє зняла кредитні кошти у власних цілях, а саме з 25.12.2014 року (поповнення мобільного рахунку через Приват 24) до моменту отримання кредитної лінії 20.11.2007 року, позивачем було автоматично списано з рахунку 4227,25 грн. Вказані дії АТ "Приват Банк" суперечать нормам законодавства. Враховуючи, що банк не міг самостійно списувати кошти з кредитного рахунку позичальника, але все ж таки здійснював це, неможливо встановити, яку суму коштів повинна була погасити відповідачка, враховуючи суму кредиту та проценти. Додатково вказує, що увесь період існування кредитної карти, особисто позивачкою було використано кошти в сумі 19197,41 грн. Погашено кошти на суму 20191,83 грн., тобто тіло кредиту позивачкою сплачено в повному обсязі. Коли почала утворюватися заборгованість та звідки слід рахувати проценти невідомо. 11 листопада 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої в анкеті - заяві зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з умовами та правилами, і підписавши анкету - заяву підтвердив факт отримання повної інформації. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Позивачем надана до суду копія анкети - заяви від 23.10.2007 року, з якої чітко вбачається інформація про відповідача, а тому [PERSON] висловила згоду про укладення договору та виявила бажання оформити на своє ім"я Кредитку "Універсальна" та особистим підписом зазначила, що згодна, що заява та умови складають між нею та банком - договір. Також до матеріалів долучено довідку про умови кредитування, з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 36% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу, тощо. Тобто, при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови договору. 3 розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору, всі операції за картковим рахунком. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належним та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованостіне спростований, контррозрахунок не наданий, судово - економічні експертизи по справі не призначалися. Оскільки банк, надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов"язання не виконанні та кредитом не прийнятті. Крім того, прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу, сума кредиту вважається простроченою. У разі виникнення прострочених зобов"язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, згідно умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не визнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Судом встановлені слідуючі обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з цим підписала заяву № б/н від 23.10.2007 року. У анкеті-заяві міститься підпис [PERSON] як позичальника та відмітка про те, що вона ознайомлена із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку та просить відкрити рахунок та надати послуги. З довідки, поданої разом з позовом, вбачається, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору: по картці існує пільговий період нарахування відсотків тривалістю 30 днів; базова процентна ставка на місяць становить 3 %, яка нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік; розмір щомісячних платежів складає 7 % від суми боргу, але не менше 50 грн. та не більше залишку боргу, строк сплати яких до 25 числа кожного місяця; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості; штрафи 250 грн. та 5% від суми заборгованості по кредиту. Позивачем до позовної заяви був наданий витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з зазначенням ресурсу Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті www.privatbank.ua, на підтвердження позовних вимог, в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Умов та правил ознайомилася і погодилася відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати простроченого тіла кредиту. Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 р. За викладених обставин, доводи представника відповідача про відсутність у матеріалах справи доказів про те, що позичальник ознайомлювався саме з цими Умовами та правилами, заслуговують на увагу, оскільки на самих умовах та Правилах, відсутній підпис відповідача та дата ознайомлення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 1048, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частинами 1, 2 ст. 628 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за закономнадані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 20.11.2007 року процентна ставка не зазначена, разом з тим банком також було подано довідку про умови кредитування, де проставлено підпис, що відповідач погодилася на сплату процентної ставки в розмірі 3% на місяць, певних, комісій та штрафів. Разом з тим, як вбачається з розрахунку банком здійснювалося позадоговірне списання коштів з кредитної карти позичальника таких, як списання відсотків, страхових платежів, відсотків за користування кредитним лімітом і т.д. Разом з тим, будь-якого доручення на автоматичне списання вказаних сум з кредитного рахунку позичальниця не давала. При цьому встановлено, що згідно розрахунку відповідач востаннє зняла кредитні кошти 25.12.2014 року, до моменту отримання кредитної лінії 20.11.2007 року, позивачем було автоматично списано з рахунку 4 227, 25 гривень. Вказані дії АТ «Приватбанк» суперечать наступним нормам законодавства. Частиною першою статті 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з частиною другою статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»). Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції). Згідно з пунктом 6.4 Інструкції договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції). Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦПК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Тобто, враховуючи те, що банк не міг самостійно списувати кошти з кредитного рахунку позичальника, але все ж таки здійснював це, не можливо встановити, яку суму коштів повинна була погасити відповідачка враховуючи суму кредиту та проценти. Особисто позивачкою було використано кошти в сумі 19197,41 грн. Погашено було кошти на суму 20191,83 грн., тобто тіло кредиту позивачкою сплачено в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed