Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 5512 грн., стягнути з відповідача на його користь 5000 гривень за завдання моральної шкоди та судові витрати за надання правової допомоги в сумі 2500 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що рішенням Крижопільського районного суду від 20 липня 2015 року його було поновлено на роботі у відповідача на посаді робітника з обслуговування котелень до відокремленого структурного підрозділу Крижопільського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ "Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України". З відповідача на його користь стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 3526 гривень 50 копійок, 300 гривень за завдану моральну шкоду, 2298 гривень за надання правової допомоги. Рішення оскаржувалось відповідачем і ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року апеляційну скаргу відповідача було відхилено і рішення Крижопільського районного суду від 20 липня 2015 року залишено без змін. Таким чином рішення Крижопільського районного суду від 20 липня 2015 року набуло законної сили 22 жовтня 2015 року. 02 листопада 2015 року Крижопільським районним судом йому було видано відповідні виконавчі листи. За виконавчим листом з відповідача відділом держказначейства було проведено утримання присуджених йому сум на час ухвалення рішення судом 20 липня 2015 року і щодо цього він до відповідача претензій не має. Наказом завідувача відділом відокремленого структурного підрозділу Крижопільського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ "Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" [PERSON] від 13 листопада 2015 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді робітника з обслуговування котелень з 15 квітня 2015 року, згідно рішення суду. Даний наказ був виданий завідувачем відділу на підставі наказу відповідача, копія якого йому не була надана. Згідно п. 2 наказу 33-к від 13.11.2015 року він був допущений до роботи з 16 листопада 2015 року. Про проведення йому виплат заробітної плати за час вимушеного прогулу з часу ухвалення судового рішення 20 липня 2015 року по час поновлення на роботі 16 листопада 2015 року, за 4 місяці, в наказі про поновлення нічого не зазначено. У поданій відповідачу заяві позивач просив: виплатити заробітну плату за період з часу ухвалення рішення суду 20.07.2015 року по час поновлення на роботі, 16.11.2015 року. На даний час письмової відповіді він не отримав, але в телефонній розмові бухгалтер відповідача повідомила його, щоб він звертався за цими виплатами до завідувача відокремленого структурного підрозділу. Вважає, що так як я був поновлений на роботу у структурний підрозділ відповідача, то всі виплати повинні проводитись за його наказом і тому був змушений звернутись з даним позовом до суду. Відповідно до довідки з місця роботи у ВСП «Крижопільський міжрайонний відділ лабораторних досліджень» посадовий оклад [PERSON] становить 1378 гривень. Таким чином, вважає, що за час вимушеного прогулу з часу ухвалення судового рішення про поновлення мене на роботі 20 липня 2015 року по час фактичного поновлення на роботі 16 листопада 2015 року відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за 4 місяці в сумі 5512 гривень (1378 х 4). Крім того, у звязку з невиплатою йому заробітку за час вимушеного прогулу з 20 липня по 16 листопада 2015 року йому була завдана з вини відповідача моральна шкода, вважає, що відповідач знову поставив його в скрутне матеріальне становище, чим завдав і завдає йому моральних страждань. В судовому засіданні позивач позов підтримав частково, від стягнення суми заробітної плати з липня 2015 року по листопад 2015 року відмовився, оскільки дані кошти виплачені йому після звернення до суду, позов в частині стягнення коштів за правову допомогу підтримав в сумі 500 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, в своєму письмовому запереченні до суду вказав, що вимоги [PERSON] щодо виплати йому середнього заробітку з 21.07.2015 року по 13.11.2015 року були виконані добровільно, тому предмет спору в цій частині відсутній. Щодо стягнення з відповідача коштів у відшкодування позивачу моральної шкоди, то представник відповідача вважає, що позивачем не доведено факту завдання моральної шкоди і чим остання була завдана. Крім того, позивач не навів з чого виходив визначаючи моральну шкоду в сумі саме 5000 грн. при тому, що сума заробітку за цей же період майже такий же за розміром, чим не дотримано принципу співрозмірності. Як вбачається з позову, жодних доказів, що доводили б моральні страждання позивача останній не містить, а відтак факту того, що позивач зазнав моральної шкоди він не довів. Позивач просить стягнути з відповідача 2500 грн. судових витрат за надання правової допомоги. Проте, відсутність належного документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року [PERSON] було поновлено на посаді робітника з обслуговування котелень Крижопільського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» Дане рішення набуло законної сили 12 жовтня 2015 року. Наказом завідувача відділом відокремленого структурного підрозділу Крижопільського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ "Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" [PERSON] від 13 листопада 2015 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді робітника з обслуговування котелень з 15 квітня 2015 року. Згідно п. 2 наказу 33-к від 13.11.2015 року [PERSON] був допущений до роботи з 16 листопада 2015 року, але проведення [PERSON] виплат заробітної плати за час вимушеного прогулу з часу ухвалення судового рішення 20 липня 2015 року по час поновлення на роботі 16 листопада 2015 року не відбулося. Однак, після звернення [PERSON] до суду з позовом, відповідач добровільно виплатив йому заробітну плату за час вимушеного прогулу, тому в даний час [PERSON] в цій частині позову претензій до відповідача не має. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд з виходить з наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та із врахуванням критеріїв, встановлених Пленумом Верховного Суду України № 4 від 31.03.05 р. Суд прийшов до переконання в тому, що саме з вини відповідача звільнення було незаконним і після поновлення позивача на роботі йому не було виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу за 4 місяці. Отже, суд вважає, що порушення законних прав позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, яких зазнав позивач, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 200 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial