Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач вимоги обґрунтовує тим, що 11 липня 2008 року відбулось укладення в письмовій формі двостороннього кредитного договору № 4/105/110708 між ТзОВ "БМ Банк" в особі директора відділення №4 ТзОВ "БМ Банк" міста Луцька [PERSON] та [PERSON]. Частиною 1 "кредитного договору" було передбачено суму кредиту і валюту кредиту 206 000 (двісті шість тисяч) швейцарських франків. Відповідно до п. 3.2 "кредитного договору": "для видачі кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № 220370153576 та рахунок для нарахування відсотків № 220820153576. Кредит надається шляхом видачі готівки з каси Банку. 11 липня 2008 року згідно заяви на видачу готівки № 794111 [PERSON] було видано кредит не у швейцарських франках, а в національні валюті - гривнях (по курсу НБУ CHF/UAH-100/468,8) в загальній сумі 965728грн. В письмових запереченнях ПАТ "БМ Банк" стверджується, що 11 липня 2008 року внаслідок здійснення валютно-обмінної операції між банком та [PERSON], останньому було видано кредит на загальну суму 206 000 швейцарських франків шляхом видачі готівки з каси банку через обмін швейцарських франків на гривні. При цьому, згідно п.3.2. "кредитного договору" кошти в сумі 206 000 швейцарських франків попередньо перераховувались на позичковий рахунок №220370153576. Після чого без зарахування коштів в сумі 206 000 швейцарських франків на відкритий для позичальника ([PERSON]А.) поточний рахунок та одержання останнім готівки з рахунку в банку з оформленням згідно вимог нормативно-правових актів, ПАТ "БМ Банк" було проведено вищезгадану «особливу» валютно-обмінну операцію, яка, у свою чергу, не була передбачена нормами діючого законодавства. Оскільки внаслідок валютно-обмінної операції [PERSON], ніби то, було передано банку швейцарські франки та взамін отримано еквівалент даних коштів у гривні, то за наслідками такої валютно-обмінної операції кожна із сторін щось віддавала, а щось отримувала, тобто відбулось виникнення цивільних прав та обовязків у обох сторін, а сама валютно-обмінна операція набула ознак двостороннього оплатного правочину. Беручи до уваги твердження ПАТ "БМ Банк" про здійснення валютно-обмінної операції від 11.07.2008 року необхідно зазначити, що за таких умов даний правочин носить самостійних характер та він не повязаний з виконанням умов "кредитного договору", оскільки відповідно до умов останнього здійснення будь-яких валютно- обмінних операцій не передбачено, натомість, як уже було зазначено умовами кредитного договору" було передбачено видачу кредиту в іноземній валюті позичальнику через касу банку в сумі 206000 швейцарських франків. Позивач зазначає, що він 11 липня 2008 року в ПАТ "БМ Банк" не здійснював валютно-обмінну операцію з коштами в сумі 206 000 швейцарських франків; йому не надавалось інформацію з наказу (розпорядження) про встановлення курсів купівлі та продажу іноземних валют за гривні в касі банку, тарифів комісійної винагороди, переліку операцій, які здійснює ця каса; йому не надавалось належним чином оформлена квитанції за формою № 377-К про здійснення валютно-обмінної операції як відповідним чином підтвердження здійснення операції фізичній особі; умови правочину про здійснення валютно-обмінної операції від 11 липня 2008 року є несправедливими, містять дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача та встановлюють обов'язкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; правочин вчинений з застосуванням нечесної підприємницької практики включає дії та/або бездіяльність, що вводить споживача в оману стосовно основних характеристик послуги. ПАТ "БМ Банк" здійснив підприємницьку практику, що вводить в оману, він не надав та/або надав/ у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору споживача послуги. Таким чином, правочин від 11 липня 2008 року здійснено з порушенням законодавства, положення правочину є несправедливим та правочин здійснено з використанням нечесної підприємницької практики, а отже він є недійсним. Якщо припустити, що ПАТ "БМ Банк" видав кредит готівкою в іноземній валюті - швейцарських франках, то банк мав оформити меморіальний ордер і проводку по рахунках 2203 - 2620 (за планом рахунків 2620 "Кошти на вимогу фізичних осіб"). Таким чином,банк мав перевести гроші на поточний рахунок позичальника, де було «0» і проводити ведення обліку заборгованості (тіла кредиту) на позиковому рахунку 2203. Видача кредиту в іноземній валюті повинна була б бути надана позичальнику з поточного рахунку 2620 за заявкою на видачу готівки (згідно умови 4.1.1. "кредитного договору"). Отже, документ, що підтверджує видачу кредиту - це первинний бухгалтерський документ з підписом позичальника - "заява на видачу готівки" в іноземній валюті за планом рахунку 2620 та оформленої відповідно до вимог постанови НБУ №2 337". Всупереч нормативно - правовим актам, які зазначені по тексту позову, ПАТ "БМ Банк" в письмових запереченнях від 14 липня 2015 року вих. № 30-04/108 стверджує, що "Банком не було порушено нормативних актів Національного Банку України, оскільки видача кредиту в іноземній валюті здійснена шляхом видачі готівки через валютно-обмінну операцію та не потребує відкриття поточного рахунку. Натомість правовий аналіз наведених норм права, дає всі підстави стверджувати, що видача кредиту з рахунку 220370153576 можлива лише в національній валюті. За заявою № 794111 на видачу готівки від 11.07.2008р. здійснити шляхом видачі готівки в розмірі 206000 (двісті шість тисяч) швейцарських франків через валютно-обмінну операцію у перерахунку в гривні можливо лише з грубим порушенням законодавства та відповідно цей правочин від 11 липня 2008 року суд правомірно може визнати недійсним на підставах, встановлених законом. Як вбачається з вищезазначених норм правових актів ПАТ "БМ Банк" заявою на видачу готівки № 794111 від 11.07.2008 року не підтвердив, що він виконав свої зобов'язання згідно правочину здійснення валютно-обмінної аерації та здійснив договірне відкриття позичальнику позичкового рахунку № 220370153576; відповідно до вимог чинного законодавства уклав договір банківського обслуговування і відкрив поточний рахунок [PERSON]; перевів гроші на поточний рахунок та провів договірне розрахунково-касове обслуговування останнього шляхом видачі готівки в іноземній валюті, внаслідок чого, при надходженні безготівкових коштів на позичковий рахунок у [PERSON] не виникло право розпоряджатись такими коштами, в тому числі, шляхом продажу чи обміну іноземної валюти. Позивач вважає, що у ПАТ "БМ Банк" відсутні належні допустимі докази, що він здійснив валютно-обмінну операцію з обміну 206 000 (двісті шість тисяч) швейцарських франків на гривню, при цьому з поданих документів вбачається, що не був відкритий в банку на ім'я [PERSON] рахунок, на нього не було зараховано кредитні кошти в сумі 206 000 швейцарських франків і [PERSON] не отримав із каси банку ці кредитні кошти. Так звана валютно-обмінна операція від 11.07.2008 року ніби здійснювалась на виконання кредитного договору та реалізацію права позичальника на отримання кредиту в іноземній валюті. Внаслідок різниці у курсах купівлі та продажу валюти має своїм наслідком понесення позичальником додаткових втрат по, так званому, продажу банку тієї ж валюти кредитування за «комерційним» курсом, то правочин про здійснення валютно-обмінної операції від 11.07.2008р. є таким, що спрямований на порушення прав [PERSON] як споживача та суперечить Закону України "Про захист прав споживачів". В звязку з тим, що грошові кошти в іноземній валюті перебували на позичковому рахунку (забезпечує внутрібанківський облік операції за планом рахунку 2203), то у позивача - [PERSON] були відсутні будь-які права на розпорядження ними, більше того, правових наслідків така, так звана, валютно-обмінна операція від 11.07.2008 року мати не могла. Право розпоряджатись грошовими коштами в іноземній валюті на момент його укладення правочину як було в банку так і залишилось у банку, натомість, так звана валютно-обмінна операція по обміну швейцарських франків на гривні не мала своїм наслідком перехід прав на валюту від [PERSON] до банку. Відсутність права у [PERSON] розпоряджатись іноземною валютою з позичкового рахунку свідчить про те, що таке розпорядження у вигляді начебто продажу (обміну) валюти насправді не передбачало настання для сторін результату (незмінність) результату полягає в тому, що грошові кошти в іноземній валюті як перебували у володінні та розпорядженні банку, так і залишились у нього, і позивач не мав змоги розпоряджатись ними). Для дійсності правочину необхідним є дотримання вимог, передбачених ст.203 ЦК України. Оскільки, так звана, валютно-обмінна операція від 11.07.2008 року проводилась відносно коштів, які, начебто, перебували на позичковому рахунку банку, то правочин по здійсненню валютно-обмінної операції, а саме, обміну 206000,00 швейцарських франків на гривню від 11 липня 2008р. між [PERSON] та ТзОВ «БМ Банк" є таким, що суперечить ЦК України, Закону № 2121-111, Закону №1023-ХІІ, Закону № 2346-ІІІ, Постанові Національного банку України № 492 Постанові Національного банку України № 337, Постанові Національного банку України №495, Постанові Національного банку України № 481, Постанові Національного банку України № 254, Постанові Національного банку України № 502. Недотримання вимог ст.203 ЦК України відповідно до ст.215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати недійсним правочин по здійсненню валютно-обмінної операції по обміну 206000,00 швейцарських франків від 11 липня 2008 року між [PERSON] та ТзОВ «БМ Банк» (правонаступник ПАТ «БМ Банк»). Крім цього, представник позивача подав суду клопотання про встановлення неукладеності правочину, в якому зазначив, що він 11 липня 2008 року в ПАТ "БМ Банк" не здійснював валютно-обмінну операцію з коштами в сумі 206000 швейцарських франків; йому не надавалось інформацію з наказу (розпорядження) про встановлення курсів купівлі та продажу іноземних валют за гривні в касі банку, тарифів комісійної винагороди, переліку операцій, які здійснює ця каса; йому не надавалось належним чином оформлена квитанції за формою № 377-К про здійснення валютно-обмінної операції як відповідним чином підтвердження здійснення операції фізичній особі. Просить визнати неукладеним договір фінансової послуги «про здійснення валютно-обмінної операції» від 11липня 2008 року в сумі 206000 швейцарських франків, що еквівалентно сумі 965728грн. Крім того, позивач подав суду заяву про поновлення строку позовної давності для захисту порушеного права, просить суд визнати причини пропуску звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк, мотивуючи, зокрема, юридичною необізнаністю та тим, що дізнався про порушення своїх інтересів та прав після одержання письмового заперечення ПАТ «БМ Банк» від 14.07.2015 року, в якому зазначено, що «кредит видано шляхом перерахування коштів в касу банку на підставі п.3.2. кредитного договору, та шляхом видачі готівки через обмін швейцарських франків на гривні в касі відділення №4 ВАТ «БМ Банк». Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з наведених у позовній заяві мотивів та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, подавши суду письмове пояснення, просила відмовити в задоволенні позову, та застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). З матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2008 року був укладений в письмовій формі двосторонній кредитний договір № 4/105/110708 між ТзОВ "БМ Банк" та [PERSON]. Частиною 1 "кредитного договору" було передбачено суму кредиту і валюту кредиту 206 000 (двісті шість тисяч) швейцарських франків. Відповідно до п. 3.2 "кредитного договору": "для видачі кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № 220370153576 та рахунок для нарахування відсотків № 220820153576. Кредит надається шляхом видачі готівки з каси Банку. Як встановлено судом, 11.07.2008р. в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором були укладені: договір поруки №4/105/110708 між AT «БМ Банк", [PERSON] і [PERSON], та договір іпотеки №4/105/110708 від 11.07.2008 р., укладений між AT «БМ Банк" і [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №6688. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що 11 липня 2008 року згідно заяви на видачу готівки № 794111 [PERSON] отримав кредит в розмірі 206 000 (двісті шість тисяч) швейцарських франків, що в еквіваленті в національні валюті - гривні (по курсу НБУ CHF/UAH-100/468,8) в загальній сумі становить 965728грн. Даний факт підтвердила допитана в судовому засіданні представник відповідача, яка пояснила, що валютно-обмінна операція відбулася. Однак, підтвердити письмовими доказами відповідач не взмозі, оскільки всі документи відповідно до постанови Національного Банку України знищені. Про те, що відбулася валютно-обмінна операція між сторонами вбачається з висновку судово-економічної експертизи, яка була проведена згідно з ухвалою Луцького міськрайонного суду від 19.02.2015року по справі №161/12791/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства \~"БМ Банк" в особі Відділення № 4 АТ "БМ Банк" м. Луцьк до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитного боргу, зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання недійсним кредитного договору та зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «БМ Банк», [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору. Судом досліджувався в судовому засіданні вищевказаний висновок судового експерта. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України №174 від 01.06.2011 р., предметом регулювання Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні є, в тому числі, видача готівки в національній та іноземній валюті клієнтам з їх рахунків через касу банку. У розділі IV Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами, зокрема, в ст.1 Інструкції, передбачено загальні вимоги до оформлення касових документів. До касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією інструкцією, належить заява на видачу готівки (додаток №10 до Інструкції). Валютно-обмінні операції здійснюються на підставі касових документів, визначених іншими нормативно-правовими актами, про що вказано в ч.2 ст. 1.1. розділу IV Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами. П.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України №502 від 12.12.2002р. вказує на те, що «Банк, фінансова установа зобовязані здійснювати валютно-обмінні операції, крім тих, що проводяться через платіжні пристрої, з оформленням квитанції про здійснення валютно-обмінної операції за формою, наведеною у додатку №3 до цієї Інструкції.» В судовому засіданні представник АТ «БМ Банк" повідомила суду про те, що відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 08.12.2004 р. №601, Банком 26 березня 2014 р. було знищено касові документи за 2006-2008 роки, що підтверджується відповідним актом. Заявки банків та клієнтів на видачу готівки зберігаються 3 роки (п.322 розділу 2 Переліку), касові документи зберігаються 5 років (п.303 розділу 2 Переліку). Копію акту №1 від 26.03.2014 р. представником надано суду 22.02.2016 р. Отже, в АТ «БМ Банк" на даний час відсутній документ, який би підтвердив вчинення [PERSON] обміну валюти у 2006-2008 роках. В судовому засіданні 22.02.2016р. представник [PERSON] заперечував факт обміну валюти [PERSON] у 2008 році в АТ «БМ Банк". Відповідно до ч.ч. 1,4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як слідує із змісту ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою\~ третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги, що підстав для визнання недійсною оспорюваної валютно-обмінної операції немає, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. Крім того, судом встановлено, що позивачем без поважних причин пропущено строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом , підстав для його поновлення суд не вбачає. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини по справі, і , зокрема, що валютно-обмінна операція між сторонами відбулася, а тому вимога позивача про встановлення неукладеності правочину є безпідставною.

Outcome: dismissed