Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] правовстановлюючого документу - Договору дарування від 05.11.1956, який зареєстрований у Стрийському МБТІ 29.07.1959 та відповідно до якого Ѕ частина будинковолодіння [ADDRESS] на праві особистої власності належала [PERSON] ; встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , котра померла [INFO] була мамою [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] на Ѕ частину житлового будинку, яка складається з квартир за №№ 2, 3 з приналежними до неї господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] , [ADDRESS] ). Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовної заяви позивач покликається на те, що відповідно до Договору дарування від 05.11.1956, який зареєстрований у Стрийському МБТІ 29.07.1959, його дідові по лінії матері - [PERSON] , на праві особистої власності належала Ѕ частина будинковолодіння [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , однак з невідомих причин у свідоцтві про його смерть, прізвище зазначено, як « [PERSON] ». Заповіту на випадок смерті спадкодавець [PERSON] не залишив, а тому спадкування відповідно до приписів ЦК України (в ред.1963 року) здійснювалось за законом та його дружина - [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, продовжуючи проживаючи у спадковому будинку вступила у володіння та управління спадковим майном, тобто є особою, що фактично прийняла спадщину. Однак вона своїх спадкових прав на вищевказане нерухоме майно не оформила та не отримала у встановленому законом порядку свідоцтво про спадщину. [INFO] померла баба позивача [PERSON] , однак з невідомих причин у свідоцтві про її смерть, її прізвище зазначено також, як " [PERSON] ". На випадок смерті спадкодавець [PERSON] заповіту не залишала, а тому спадкування відповідно до приписів ЦК України (в ред.1963 року) здійснювалось за законом її дочка та мати позивача- [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, продовжуючи проживаючи у спадковому будинку вступила у володіння та управління спадковим майном, тобто її слід вважати такою, що спадщину прийняла. Однак вона своїх спадкових прав на вищевказане нерухоме майно не оформила та не отримала у встановленому законом порядку свідоцтво про спадщину. [INFO] померла його мати- [PERSON] . На випадок своєї смерті спадкодавець [PERSON] заповіту не залишила, а тому спадкування відповідно до приписів ЦК України здійснюється за законом та він, як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживаючи разом із спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини (момент її смерті), вважається таким, що фактично прийняв спадщину, відповідно до приписів ч. 3 ст.1268 ЦК України.. У грудні 2018 позивач вирішив отримати у Жидачівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, однак нотаріус оглянувши подані для цього документи, виявив, що маються розбіжності у свідоцтві про смерть та в документах, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцями та в правовстановлюючих документах на майно померлого - "[PERSON]" - "[PERSON]", а тому 27.12.2018 відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами. Виправити вказану помилку у написанні імені діда у правовстановлюючому документі - договорі дарування від 05.11.1956 він не можу через зміни у законодавстві, як і не може внести зміни у відповідні актові записи, оскільки вказані особи померли. У зв`язку із чим для реалізації своїх спадкових прав звернувся до суду із даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Коліщук З.М. від 27.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 09.07.2019 /а.с.35-36/. 18.07.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку із тим, що суддя Коліщук З.М. перебувала у нарадчій кімнаті по іншій справі. /а.с.39/ Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 головуючим суддею для цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г./а.с.43/ Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 11.09.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 12.10.2020 /а.с.44-45/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.10.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.02.2021 (а.с.56-57). Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 09.02.2021 справу розглядом відкладено на 26.04.2021 /а.с.63/. 26.04.2021 у справі було оголошено перерву до 13.05.2021 /а.с.79-82/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 13.05.2021 справу розглядом відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 05.07.2021 /а.с.84/. Розгляд справи по суті відбувся 05.07.2021 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Чорненького Я.Б., в якому розгляд справи просить проводити за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити ./а.с.87/. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява в якій просить справу розглядати у його відсутності, вимоги позовної заяви визнає повністю /а.с.75/. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. На адресу суду надійшла заява в якій просить справу розглядати у її відсутності, вимоги позовної заяви визнає повністю. /а.с.76/. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. На адресу суду надійшла заява в якій просить справу розглядати у її відсутності, вимоги позовної заяви визнає повністю. /а.с. 88/. В судовому засіданні 26.04.2021 свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] це дідо позивача, його прізвище було саме [PERSON] , проживав у [ADDRESS] , який був у його власності. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.07.2021, є дата складення повного тексту судового рішення - 06.07.2021. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 11.06.1958, [PERSON] та [PERSON] одружилися 16.02.1930 , після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » про що зроблено запис №103/5 /а.с.14/. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 20.03.1967, та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00020089835 від 07.05.2018, [PERSON] , помер [INFO] у м. Ходорів Жидачівського району, Львівської області, про що зроблено запис № 25 /а.с.15-16/. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 08.04.1978 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 0020089920 від 07.05.2018, [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років в м. Ходорові, Жидачівського району , Львівської області /а.с. 18-19/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.03.1989 [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 26.12.1954, [PERSON] та [PERSON] одружилися 26.12.1954 , після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » , про що зроблено запис №127 /а.с.13/. Згідно довідки виданої Ходорівською міською радою від 13.08.2010 № 797, [PERSON] , до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом з нею на день смерті проживали та були зареєстровані: [PERSON] - дочка та [PERSON] - внук. Заповіт від імені померлої в міськвиконкомі не посвідчувався /а.с.20/. Відповідно до довідки виданої Ходорівською міською радою 13.05.2010 № 798, [PERSON] , до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з ним на день смерті проживали та були зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька та [PERSON] - внук. Заповіт від імені померлого в міськвиконкомі не посвідчувався /а.с.17/. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 23.04.2012, [PERSON] померла [INFO] у віці 78 років в м. Ходорові, Жидачівського району, Львівської області, про що зроблено актовий запис № 48 /а.с.21/. Довідкою виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради 18.04.2018 №94, [PERSON] , до дня смерті проживала і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом з нею на день смерті проживали та були зареєстровані: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук. Заповіт від імені померлої в міськвиконкомі не посвідчувався /а.с.22/. Відповідно до договору дарування від 05.11.1956, нотаріально посвідченого нотаріусом Ходорівської ДНК Саф`ян Л.І. та довідки Стрийського МБТІ від 29.07.1959 №581, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар належне [PERSON] домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , та складається з одної другої частини володіння /а.с.24-26/. Згідно довідки виданої Стрийський МБТІ від 18.06.2018 № 1165 та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , від 21.05.2018 житловий будинок та господарські будівлі і споруди в [ADDRESS] , станом на 21.05.2018 мають такі характеристики: рік побудови 1952 (дерево), 1962 (цегла), загальною площею 103,1 кв.м. /а.с.23, 27-31/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.12.2018 № 797/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що наявні розбіжності в свідоцтві про смерть, в документах які підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем та в правовстановлюючих документах на майно померлого - « [PERSON] » - « [PERSON] » /а.с.32/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 19.03.1963, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.68/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 23.10.1957, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.69/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] , 09.08.1973 уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про що зроблено запис №57 /а.с.70/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.10.1960 , [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.73/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 14.03.1966, [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.78/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] та спадкування [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення суд застосовує наступні норми законодавства. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Стосовно успадкування майна [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. ст.1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а також факт належності правовстановлюючого документу [PERSON] , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, поясненнями позивача та його представника, а також свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки [PERSON] успадкувала 1/2 частину спірного будинку за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , а мати позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , успадкувала 1/2 частину спірного будинку за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця - матері [PERSON] своєчасно та належним чином (у встановленому законом порядку). Наявності складеного спадкодавцем заповіту судом встановлено не було. Встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавиця [PERSON] за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивач оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності розбіжностей в свідоцтві про смерть, в документах, які підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем, а також в правовстановлюючих документах на майно померлого; відповідачі по справі позовні вимоги визнали, що не суперечить ст. 206 ЦПК України, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved