Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

У липні 2014 року ТОВ «Будівельна компанія Авангард» звернулося до суду з позовом, який після розгляду судами апеляційної та касаційної інстанції, уточнило, і остаточно просило стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги в сумі 1841,64 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог вказало, що 16.12.1996 р. між МКП "Авангард", правонаступником якого є ТОВ «Компанія Авангард», та [PERSON], який на той час був власником гараж-стоянки [NUMBER], було укладено договір №7-315 по управлінню і забезпеченню його належної експлуатації, відповідно до якого товариство як власник споруди гаражного комплексу в [ADDRESS], несе відповідальність за роботу енергозабезпечення та водопостачання, каналізації, телефонізації, систем пожежогасіння, а власник гараж-стоянки щомісячно до 15 числа своєчасно сплачує кошти за надані послуги та дотримується всіх вимог по експлуатації гаражного комплексу. У подальшому ТОВ «Компанія Авангард» за договором про відступлення права вимоги від 01 квітня 2013 р. передало ТзОВ "Будівельна Компанія Авангард" право вимоги за укладеним договором з [PERSON] 06.02.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, предметом якого є нежитлове приміщення гараж-стоянка, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.33-34). Посилаючись на те, що [PERSON] є власником даної стоянки-гаража, а власність зобов'язує утримувати майно, фактично користується та споживає надані послуги ТОВ «Будівельна Компанія Авангард», тому зобов'язаний сплачувати кошти за надані послуги. Просили стягнути заборгованість, розмір якої становить станом на 04 жовтня 2014 року 1841,64 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представники позивача уточнені позовні вимоги підтримали. Додатково вказали, що самостійно обслуговувати гараж-стоянку [PERSON] немає можливості, оскільки вказана гараж-стоянка не є об'єктом нерухомості за межами вказаного гаражного комплексу. Зазначали, що [PERSON] фактично користується послугами ТОВ «Будівельна Компанія Авангард», чого не заперечив під час попереднього розгляду справи. Крім того, представником надано усні пояснення з приводу калькуляції послуг по обслуговуванню гараж-стоянок. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вказав, що відповідач заперечує факт отримання послуг від ТОВ «Будівельна Компанія Авангард». Зазначив, що між сторонами відсутні будь-які зобов'язання. Крім того, зазначив, що згідно статуту товариство не має права надавати будь-які комунальні чи інші послуги власникам гараж-стоянок. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 16 грудня 1996 року між [PERSON](батьком відповідача) та малим колективним підприємством "Авангард" було укладено договір №7-315, згідно умов якого МКП "Авангард" як основний власник споруди гаражного комплексу в [ADDRESS], забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозабезпечення та водопостачання, каналізації, телефонізації, систем пожежогасіння, а власник гараж-стоянки своєчасно сплачує кошти за надані послуги та дотримується всіх вимог по експлуатації гаражного комплексу (а.с.4). Відповідно до Статуту закритого акціонерного товариства "Авангард" вказане товариство створено згідно установчого договору від 18 березня 1997 року і є правонаступником малого колективного підприємства "Авангард". Правонаступником ЗАТ "Авангард" згідно Статуту затвердженого загальними зборами учасників від 16 грудня 2013 року стало товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Авангард". В 2009 році затверджено Статут товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Авангард", засновником товариства згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є Рубель М.Ф., відомості про правонаступництво цього товариства після ЗАТ "Авангард" відсутні. В укладеному 01 квітня 2013 року договорі про відступлення права вимоги між ТзОВ "Компанія Авангард" та ТзОВ "Будівельна Компанія Авангард" зазначено, що первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором №7-315 від 16 грудня 1996 року, укладеним між первісним кредитором та [PERSON] Даним договорам суд не надає оцінки, так як після уточнення позовних вимог, позивачем було змінено підставу позову та даними доказами не обґрунтовується. Із надісланого 10 лютого 2014 року [PERSON] повідомлення вбачається, що "у відповідності до договору дарування №15 від 06.02.2014 року та державної реєстрації 06.02.2015 року право власності на об'єкт нерухомого майна: 175122056101, нежитлове приміщення гараж [NUMBER] загальною площею 23,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] з 06.02.2014 року перейшло до [PERSON]", що зокрема підтверджується договором дарування від 06 лютого 2014 року (а.с. 33-34). Встановлено, що після набуття права власності на гараж-стоянку, будь-якого договору між [PERSON] та ТзОВ "Будівельна Компанія Авангард" укладено не було, що сторонами визнається. Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 04.10.2014 р., за [PERSON], як за власником гаража-стоянки [NUMBER], рахується заборгованість за надані послуги за період з 06.03.2014 р. по 04.10.2014 р., в розмірі 1841,64 грн. З наданої калькуляції послуг по обслуговуванню гаражного комплексу ТОВ «Будівельна Компанія Авангард» по [ADDRESS] на 2014 рік встановлено, що витрати за місяць становлять 39612,51 грн., кількість гаражів гаражного комплексу ТзОВ «Будівельна Компанія Авангард» 252 шт. Вартість 1 м2 за місяць становить 10,09 грн. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У судовому засіданні судом не встановлено, що відповідач отримує будь-які послуги від позивача. Вказівка представника позивача на те, що під час попереднього розгляду справи він визнавав даний факт не може бути врахована судом, так як такі докази не були здобуті безпосередньо в даному судовому засіданні. Покликання представника позивача на те, що власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, не надає підстав для стягнення коштів по оплаті послуг по обслуговуванню гараж-стоянок. Позивачем не надано підтвердження того, що відповідач погоджувався отримувати будь-які послуги та отримував їх у 2014 році. Крім того, слід зауважити, що позивачем не доведено, а судом із витягу Статуту не встановлено, що одним із видів діяльності позивача є надання послуг по обслуговуванню гараж-стоянок чи житлово-комунальних послуг. Також, позивачем не надано суду доказів на спростування доводів представника відповідача, щодо фактичного використання [PERSON] будь-яких послуг у 2014 році, так і не надано доказів зі сторони відповідача, що йому чинять будь-які перешкоди у користуванні гараж-стоянкою. Слід зауважити, що стаття 360 ЦК України зобов'язує співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Однак, як встановлено в судовому засіданні гараж-стоянка [NUMBER] в м. Рівне по [ADDRESS] є окремим об'єктом приватної власності і зазначення позивачем того, що даний гараж-стоянка відноситься до цілісного майнового комплексу і покладає тягар утримання майна на відповідача також не заслуговує на увагу, так як вони не є співвласниками в силу ст.. 355 ЦК України. Крім того, слід зауважити, що згідно поданої калькуляції позивача випливає, що більшість позицій в ній є не витратами на утримання майна, крім витрат на проведення ремонтних робіт, а є експлуатаційними витратами для роботи гаражного комплексу, доходи від діяльності якого отримує лише позивач, тому права на їх відшкодування він не має. Позивачем не надано доказів суду, що в 2014 році за період з березня по липень 2014 року ним було проведено будь-які ремонтні роботи, тому доводи в даній частині є необґрунтованими. Отже, [PERSON], з 06.02.2014 р. набувши право власності на гараж-стоянку [NUMBER] у вказаному гаражному комплексі, не зобов'язаний, як новий власник майна за період з березня по липень 2014 року, оплачувати послуги по обслуговуванню гаражного комплексу. Враховуючи дані факти та обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed