Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати дійсним договір № 2314 купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого 07.05.1998 року на Товарній біржі Нерухомість-Південь. В обгрунтування позову позивач вказувала, що 07.05.1998 року між нею та відповідачем по справі - [PERSON] був укладений вказаний договір купівлі-продажу, який було зареєстровано в у КП "Миколаївському міжміському БТІ" за р. № 586 від 15.05.1998 року. Але договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, у зв'язку з чим на теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися належним їй житловим будинком. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, в заяві позов визнав, просив слухати справу без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товарна біржа "Нерухомість-Південь" в судове засідання свого представника не направила, заперечень проти позову суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.05.1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила будинок за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір було укладено на Товарній біржі "Нерухомість-Південь" (а.с. 9). 15.05.1998 року право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем у КП "Миколаївське міжміське БТІ" за р. № 586, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною довідкою. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Підтвердженням наміру [PERSON] та відповідача, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірне майно є договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на Товарній біржі "Нерухомість-Південь", без його подальшого нотаріального посвідчення, з реєстрацією його в "Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю", реєстраційний номер № 2314 від 07.05.1998 року. Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК Української РСР(в ред.1963 р. чинній на час укладення спірного договору), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідач на момент укладення спірного договору був власником спірного житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого Миколаївським міським бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 586 від 14.01.1998 року. Згідно ст. 45 ЦК Української УРСР (чин. ред. 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі та за ст. 47 ЦК Української РСР (чин. ред. 1963 року) визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, за можливе визнати спірний договір купівлі-продажу дійсним, а відтак задовольняє позовні вимоги [PERSON].

Outcome: approved