Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 10.04.2020 року позивач ДП "АМПУ" звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ДП "АМПУ" матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 893782,76 грн. та судовий збір за подачу позову у розмірі 13406,74 грн. Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 130, 134, 237 КЗпП України, ст. 1191 ЦК України. Ухвалою від 24.04.2020 року провадження у справі відкрито. 21.07.2020 року від відповідача по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 19.08.2020 року представник позивача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надав відповідь на відзив. 07.09.2020 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою від 16.11.2020 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі та витребування доказів було відмовлено, позовну заяву - залишено без розгляду. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.02.2021 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2020 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 21.05.2021 року цивільну справу №947/8629/20 прийнято до провадження судді Васильків О.В. та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] підтримав відзив на позовну заяву та просить в задоволенні позову відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що внаслідок протиправних дій Вецкагансом Райвісом під час виконання обов`язків Голови ДП "АМПУ", а саме незаконного звільнення [PERSON] з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП "АМПУ", а також незаконного звільнення [PERSON] з посади начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП "АМПУ", підприємству було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 893,782,76 грн., що складається з виплат середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу незаконного звільнених працівників, моральної шкоди, витрат на правничу допомогу та судового збору. Оскільки звільнення [PERSON] та [PERSON] відбулось з порушенням закону, то у ДП "АМПУ" наявне право зворотної вимоги (регресу) до винної особи - [PERSON] . У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] посилається на те, що саме ДП "АМПУ" повинне довести, що йому завдано майнової шкоди у певному розмірі, що шкода завдана внаслідок дій/бездіяльності його працівника, такі дії/бездіяльність носили протиправний характер, та у діях працівника містяться ознаки вини. З посиланнями сторони позивача на преюдиційне значення рішень судів сторона відповідача не погоджується з огляду на те, що відповідач не приймав участь в розгляді вказаних судових справ. Представник відповідача наполягає на відсутності вини [PERSON] у звільненні [PERSON] , оскільки на момент прийняття ним скасованого в подальшому наказу він керувався поданими підлеглими службовими особами актами про відсутність працівника на роботі та про відсутність з ним будь-якого зв`язку, серед яких не було документів про перебування [PERSON] на лікуванні. Також представник відповідача зазначає, що дії відповідача як керівника АМПУ, які він вчиняв у процесі скорочення чисельності та в подальшому звільнення [PERSON] , не мають ознак умислу або необережності у будь-якій формі, оскільки відповідач будучи на посаді керівника вжив всіх залежних від нього заходів з метою дотримання процедури скорочення чисельності. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 21.04.2017 року №43-О «Про виконуючого обов`язки Голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» покладено з 24.04.2017 року виконання обов`язків Голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на [PERSON] , заступника Голови з фінансів апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на період до прийняття відповідного рішення Уповноваженим органом управління /т.1 а.с.44/. Наказом В.о. Голови Голодницького О.Г. ДП «АМПУ» від 31.01.2020 року №181-к «Про звільнення» звільнено [PERSON] , заступника Голови з фінансів, 31.01.2020 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України /т.1 а.с.45/. Наказом в.о. Голови ДП "АМПУ" Р. Вецкаганс №469-к від 27.11.2018 [PERSON] звільнено з роботи із займаної посади 27.11.2018 року за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України /т.1 а.с.44/. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року по справі №521/1730/19 позовні вимоги [PERSON] до ДП "АМПУ" задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №469-к від 27.11.2018 року про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП "АМПУ". Поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП "АМПУ". Стягнуто з ДП "АМПУ" на користь [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 340648 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 34700 грн., а також судовий збір в сумі 4986,84 грн. Стягнуто з ДП "АМПУ" на користь держави судовий збір в сумі 1536,80 грн. /т.1 а.с.47/. 25.06.2019 року на виконання вказаного рішення суду ДП "АМПУ" видало наказ №565-к "Про поновлення [PERSON] ", яким скасовано наказ №469-к від 27.11.2018 року про звільнення [PERSON] та поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «АМПУ» /т.1 а.с.48/. Також на виконання рішення суду ДП «АМПУ» виплатило [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 340648 грн., моральну шкоду в умі 2000 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 34700 грн. та судовий збір в сумі 4986,84 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та розрахунковими листами /т.1 а.с.49-59/. Наказом в.о. Голови ДП «АМПУ» Р. Вецкаганса №478-к від 30.11.2018 року «Про звільнення» начальника служби підводних гідротехнічних споруд [PERSON] було звільнено із займаної посади 30.11.2018 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату /т.1 а.с.60/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року по справі №520/21140/18 позов [PERSON] до ДП «АМПУ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції, задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. голови ДП «АМПУ» №478-к від 30.11.2018 року «Про звільнення». Поновлено [PERSON] на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ». Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення, а саме з 30.11.2018 року по 21.06.2019 року в сумі 553134,76 грн. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь [PERSON] неправомірно утриману суму із заробітної плати у розмірі 116905,07 грн. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 704,80 грн. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь держави судовий збір в загальній сумі 6700,39 грн. У задоволенні решти вимог [PERSON] відмовлено /т.1 а.с.61-62/. 17.07.2019 року на виконання вказаного рішення суду ДП «АМПУ» видано наказ №622-к про поновлення [PERSON] на роботі /т.1 а.с.64/. Постанвоою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року по справі №520/21140/18 апеляційні скарги [PERSON] і ДП «АМПУ» залишені без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року без змін /т.1 а.с.63/. ДП «АМПУ» сплачено на користь [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 553134,76 грн., неправомірно утриману суму із заробітної плати у розмірі 116905,07 грн., та судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та розрахунковими листками /т.1 а.с.65-73/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Відповідно до ст. 237 КЗпП України\~суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до пункту 33\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті\~237 КЗпП\~(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Згідно з пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8\~статті 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] під час виконання обов`язків Голови ДП «АМПУ» видав накази, якими були звільнені працівники ДП «АМПУ» - [PERSON] та [PERSON] . Накази про звільнення зазначених працівників були оскаржені в судовому порядку та рішеннями судів скасовані, працівники [PERSON] та [PERSON] були поновлені на роботі та отримали виплати грошових коштів за час вимушеного прогулу. Суд погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що незаконність звільнення [PERSON] та [PERSON] встановлена рішеннями судів, що набрали законної сили та матеріальна шкода полягає у факті виплати ДП «АМПУ» середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу вказаним працівникам. Доводи сторони відповідача щодо того, що обставини, встановлені в зазначених рішеннях судів, не мають преюдиційного значення, оскільки [PERSON] не був учасником справи у вказаних судових провадженнях, суд відхиляє, оскільки при прийнятті рішення по даній справі суд враховує не обставини, встановлені рішеннями судів, а самі факти наявності чинних на теперішній час судових рішень, якими скасовані накази про звільнення [PERSON] та [PERSON] та стягнуто на їх користь грошові кошти за час вимушеного прогулу. Тобто сам факт наявності та виконання таких судових рішень доводить, що діями відповідача [PERSON] ДП «АМПУ» було спричинено матеріальну шкоду. При цьому суд зазначає, що обставини звільнення вказаних працівників не є предметом розгляду в даній справі, тому підставам та процедурам звільнення суд оцінку не надає. На підставі наданих доказів, зокрема вказаних судових рішень, які є чинними на даний час, судом встановлено наявність у позивача права зворотної вимоги до відповідача щодо відшкодування матеріальної шкоди, адже саме внаслідок дій [PERSON] щодо видання наказів про звільнення [PERSON] та [PERSON] підприємство зазнало шкоди, виплативши на виконання рішень судів звільненим працівникам грошові суми за час вимушеного прогулу. Суд також приймає до уваги, що згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved