Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Відділу освіти Ніжинської РДА Чернігівської області про стягнення 16675 грн. 64 коп заборгованості по заробітній платі, 19888 грн. 50 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та 80000 грн. моральної шкоди. Позов обгрунтований тим, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем на посаді головного бухгалтера, останній звільнений 31 грудня 2020 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в день звільнення, який є останнім днем роботи, належні суми заробітної плати не виплачені, що спричинило позивачу, на утриманні якого перебуває малолітня дитина, моральну шкоду через порушення права на заробітну плату, приниження честі, втратою престижу та ділової репутації серед знайомих, докладенням зусиль для організації свого життя. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року при відкритті провадження у справі за ініціативою суду до участі у справі залучено Ніжинську районну державну адміністрацію Чернігівської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі залишений без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив стягнути 67620 грн. 90 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2020 року, 80000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача Відділу освіти Ніжинської РДА в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, про судовий розгляд відповідач сповіщений, про що свідчить розписка про вручення судової повістки від 03 лютого 2021 року, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні. Представник третьої особи Ніжинської РДА Власенко А.Д. в судовому засіданні вважав за необхідне позов задовольнити частково, пояснивши, що заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 22 березня 2021 року. Заборгованість виникла через відсутність коштів. Відповідач є структурним підрозділом Ніжинської РДА і має статус юридичної особи. При звільненні позивачу виплатили лише 30% належних коштів. Просить застосувати співмірність при визначенні середнього заробітку. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Відповідачем по справі є Відділ освіти Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України-02147475. Згідно копії трудової книжки позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із Відділом освіти Ніжинської РДА Чернігівської області, звільнений 31 грудня 2020 року з посади головного бухгалтера централізованої бухгалтерії на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією централізованої бухгалтерії, останній не мав статусу державного службовця, позивач 31 грудня 2020 року працював. Довідкою відповідача від 18 січня 2021 року підтверджується наявність заборгованості перед позивачем по належних виплатах у зв`язку із звільненням станом на 18 січня 2021 року у розмірі 16675 грн. 64 коп (було нараховано 30052 грн. 34 коп), середньоденна заробітна плата позивача-795 грн. 54 коп. Вказана заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 22 березня 2021 року, що підтверджується копією платіжної відомості відповідача за грудень 2020 року, даними банківської установи про надходження коштів на картку позивача 22 березня 2021 року, і не заперечується учасниками суудового розгляду. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені ст.117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя Судом встановлено, що в день звільнення позивача 31 грудня 2020 року, в який він працював, виплата належних сум у розмірі 30052 грн. 34 копвідповідачем не проведена, станом на 18 січня 2021 року заборгованість по яких становить 16675 грн. 64 коп, які виплачені 22 березня 2021 року, спір щодо їх розміру відсутній. Позивач звільненений 31 грудня 2020 року, його середньоденнний заробіток становить 795 грн. 54 коп. Кількість днів затримки (без врахування вихідних та св"яткових днів) розрахунку при звільненні з 31 грудня 2020 року по 22 березня 2021 року становить 54 дні (січень 2021 року-19, лютий 2021 року-20, березень 2021 року-15, всього 54 дні). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 42959 грн. 16 коп (54 дні*795,54 грн.=42959,16). Докази на підтвердження спору сторін про розмір належних до виплати сум позивача при звільненні відсутні. Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків. Оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України. Судом враховується, що позивачу при звільненні 31 грудня 2020 року належні суми у розмірі 30052 грн. 34 копв повному обсязі не виплачені, предметом спору були 16675 грн. 64 коп, які виплачені 22 березня 2021 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 42959 грн. 16 коп, що по відношенню до невиплачених 16675 грн. 64 коп складає 38,81 % (16675,64/42959,16*100=38,81), що є підставою для застосування зазначеного процентного співвідношення до встановленого судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні-16672 грн. 44 коп (42959,16*38,81/100=16672,44), що є співмірним при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Таким чином на користь позивача підлягають стягненню 16672 грн. 44 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зазначена сума визначена без прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата даного податку є відповідно обов"язком роботодавця та працівника. В даній частині позов підлягає задоволенню частково. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом встановлений факт порушення законних прав позивача на отримання належних сум при звільненні, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, захисту порушеного права в судовому порядку, що є підставою, із врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, для визначення компенсації моральних страждань у розмірі 3000 грн.. В даній частині позов підлягає задоволенню частково. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову (19672,44/99888,50*100=19,69%) та сплату позивачем 999 грн. судового збору за вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-196 грн. 70 коп судового збору (999*19,69=196,70) підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представництво позивача здійснене адвокатом Васюком Д.Г. на підставі договору про надання правничої допомоги від 22 січня 2021 року, суду поданий розрахунок суми гонорару від 22 січня 2021 року на 3500 грн. (консультація, складення позовної заяви, збір доказів); товарний чек від 25 січня 2021 року на суму 3500 грн. правничої допомоги, сплаченої позивачем. Суд вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг. Клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвокату відповідач в порядку ч.5 ст.137 ЦПК України не подавав. Із врахуванням задоволення позову частково на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 689 грн. 15 коп витрат на правничу допомогу (3500*19,69/100=689,15).

Outcome: partial