Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулась до [PERSON] з позовом, у якому просила відшкодувати шкоду у загальному розмірі 380 359,94 грн., заподіяної внаслідок того, що відповідачем не було передано позивачу за судовими рішеннями набутого у шлюбі майна - автомобіля «Сканія» д.н. [NUMBER] та автомобіля «Мерседес» д.н. [NUMBER], що, на думку [PERSON], мало наслідком їх технічний знос, пошкодження і зниження їх реальної вартості. Крім того позивач, просила стягнути з відповідача судові витрати. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказуючи на недоведеність того, що дії, або бездіяльність відповідача зумовили спричинення позивачу матеріальної шкоди, внаслідок знецінення вказаного майна. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 04.11.2006 року по 14.09.2011 року. Рішенням Шевченківському районного суду міста Києва від 14.09.2011 року шлюб між сторонами був розірваний. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 квітня 2012 року, ухваленого в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, встановлено, що автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя і в порядку поділу майна за [PERSON] визнано право власності на автомобіль «Сканія», д.н. [NUMBER] вартістю за погодженням сторін - 360000 грн. та на автомобіль «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER], вартістю за погодженням сторін - 192 000 грн. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Мерседес-Бенц Віто», державний номерний знак [NUMBER] 2002 року випуску, та автомобіль «Сканія», державний номерний знак [NUMBER], зареєстровані в органах ДА1 на ім'я відповідача, [PERSON] Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2013 року, ухваленого в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна, позовні вимоги задоволено, витребувано у [PERSON] автомобіль «Сканія», д.н. [NUMBER] та автомобіль «Мерседес-Бенц Віто», д.н.[NUMBER]. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01.10.2013 року апеляційна скарга [PERSON] була відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. 15 листопада 2013 року позивачка, отримавши виконавчого листа, звернулась до ВДВС Святошинського РУЮ в місті Києві із заявою про примусове виконання рішення суду, щодо витребування у [PERSON] належного позивачеві майна, автомобілів «Сканія», д.н. [NUMBER] та «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER]. Пізніше виконавчий лист був переданий за належністю до ВДВС Оболонського РУЮ. За актами державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ від 17.04.2014 року вказані автомобілі були передані стягувачеві - позивачу у даній справі. Водночас, за даними актами стягувачеві були передані лише вказані автомобілі і реєстраційні талони на них; при цьому ключі від автомобілів передані не були. У результаті цього, позивачка була змушена звертатися до технічної служби для відкриття замків та виготовлення ключів до них; вартість робіт склала 1 800,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу виконаного 17.04.2014 року фахівцем оцінювачем, ринкова вартість без ПДВ автомобіля «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER] складає 81644 гривень 47 коп. Відповідно до звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу виконаного 17.04.2014 року фахівцем оцінювачем, ринкова вартість без ПДВ автомобіля «Сканія», д.н. [NUMBER] складає 92796 гривень 13 коп. (а.с. 48-62). Враховуючи викладене, позивач робить висновок про те, що внаслідок тривалого незаконного утримання та експлуатації транспортних засобів гр.[PERSON], автомобілі «Сканія», д.н. [NUMBER] та «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER] втратили значну частину своєї вартості. Позивач посилається на те, що у 2012 році автомобіль «Сканія», д.н. [NUMBER], коштував 360000 гривень, а на час його передачі за звітом оцінювача його вартість склала 92 796 гривень 13 коп.; відтак різниця вартості вказаного автомобіля складає 267.203 гривні 87 коп.; у 2012 році автомобіль «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER] коштував 192000 гривень, а на час його фактичного передання позивачу за звітом оцінювача його вартість склала 81644 гривень 47 коп.; таким чином різниця вартості вказаного автомобіля складає 110 355 гривні 53 коп. Враховуючи вищевикладене, позивач стверджує, що вказана різниця вартості автомобілів є матеріальною шкодою, що була їй спричинена бездіяльністю відповідача із невиконання судового рішення, що склала 377 559 гривень 94 коп. При цьому при обрахуванні різниці вартості автомобілів, позивач вказує на те, що доказом їх ринкової вартості станом на квітень 2014 року є звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу виконаного 17.04.2014 року фахівцем оцінювачем, а доказом їх вартості станом на 2012 рік є рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12 квітня 2012 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя Однак, із цим погодитись суд не може, виходячи із такого. Так, зазначеним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 квітня 2012 року в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на автомобіль «Сканія», д.н. [NUMBER] вартість якого погоджена сторонами та складає - 360000 грн, виділивши їй його в натурі; визнано за [PERSON] право власності на автомобіль «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER], вартість якого погоджена сторонами та складає - 192000 грн., виділивши їй його в натурі. У ході розгляду справи про поділ майна подружжя вартість вказаних транспортних засобів та іншого спільного майна була погоджена сторонами, з метою визначення грошового вираження розміру ідеальних часток кожного із подружжя у спірному майні, що є їх спільною сумісною власністю, для його об'єктивного поділу із врахуванням положень статей 60, 61, 63, 65, 70, 71 Сімейного кодексу України. Однак, зазначена судом вартість спільного майна, у ході встановлення обсягу ідеальної частки у спільному майні кожного із подружжя, за своєю природою, не є реальною ринковою вартістю речей, яку суд має брати до уваги при визначені розміру завданих особі збитків у межах спірних деліктних правовідносин, які є предметом розгляду нового спору в іншому судовому провадженні. Викладене обумовлено відмінною природою спірних правовідносин, які є предметом розгляду судами спорів у справах про поділ спільного майна подружжя і про відшкодування матеріальної шкоди. Так, у спорах про відшкодування матеріальної шкоди істотними обставинами справи, які підлягають встановленню судом є реальна вартість заподіяної потерпілій стороні шкоди, що має визначатись виходячи із реальної ринкової вартості певного майна і його реальної ринкової вартості після його пошкодження і знецінення. Таким чином може бути визначено обсяг відповідальності особи винної у завданні такої шкоди. Водночас, у ході вирішення судом спору про поділ майна подружжя, за погодженням позивача і відповідача, може бути визначено вартість спільного майна подружжя, з метою встановлення ідеальної частки у такому майні кожного з них. У такому разі експертна оцінка вартості такого майна може не проводитись. Однак у цьому випадку погоджена сторонами вартість спільного сумісного майна подружжя може не відповідати реальній його ринковій вартості. Таким чином, встановлення судом вартості спільного майна подружжя і встановлення в іншому судовому провадженні вартості певної речі до і після її знецінення, у результаті заподіяння матеріальних збитків, мають різну мету з огляду на відмінності у змісті майнових сімейних і цивільних деліктних правовідносин. Відтак, суд приймає до уваги заперечення представника відповідача у даній справі, який вказував на те, що у ході розгляду згаданого спору про поділ майна подружжя не здійснювалась експертна оцінка вартості майна подружжя, у тому числі і згаданих автомобілів «Сканія» і «Мерседес-Бенц Віто», а тому судом ринкова їх вартість не встановлювалась; інших доказів вартості транспортних засобів на час їх присудження [PERSON], позивачка не надала, що унеможливлює встановити вартість їх знецінення. Крім того, представник відповідача заперечував те, що внаслідок будь-яких дій чи бездіяльності [PERSON] сталося знецінення вказаних автомобілів; увесь час із присудження їх позивачці, відповідач їх активно не експлуатував. Представник відповідача вказував про те, що що спірними транспортними засобами [PERSON] не міг користуватись, тому що вони починаючи з 02.11.2011 року по 17.04.2014 року включно перебували за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] з 17.10.2011 року по 01.11.2011 року на зберіганні в ЗАТ «АТД "Донателла" на підставі договору зберігання № Ц5/42-1 від 17.10.2011 року, в якому вказано пробіг автомобілів, який (пробіг) відрізняється від вказаного пробігу в актах оцінки майна станом на 17.04.2014 року в межах 50 (п'ятдесят) км. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. У ході розгляду даної справи позивачем не було надано належних і допустимих доказів наявності у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, яке мало б наслідком заподіяння позивачу збитків; крім того, у даному разі не вбачається наявність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками. Із врахуванням наведених вище мотивів, суд приходить до висновку про те, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів вартості знецінення вказаних транспортних засобів, а також того, що саме дії чи відповідача зумовили знецінення присуджених позивачці автомобілів. Водночас, за рахунок відповідача мають бути відшкодовані витрати позивачки на відкриття автомобілів і виготовлення ключів запалювання від них у ході передачі стягувачеві транспортних засобів за згаданими актами державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ від 17.04.2014 року (а.с. 46-47). У ході розгляду даної справи було встановлено, що при передачі даних автомобілів відповідачем ключі запалювання від них позивачці не передавались, що унеможливлювало їх експлуатацію. Так, за актом здачі-прийняття виконаних робіт від 24 квітня 2014 року було виготовлено по дублікати ключів від замків транспортних засобів. Вартість виконаних робіт склала 1 800,00 грн. (а.с. 67). Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що даний позов суд задовольняє частково у розмірі 1800,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58, 60, 79, 88, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд,

Outcome: partial