Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій зазначає, що ПАТ "Банк Русский Стандарт", правонаступником якого стало АТ "БАНК ФОРВАРД" із [PERSON] був укладений договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] наступним чином: 22.06.2010 року відповідач [PERSON] звернувся до банку із підписаною ним заявою № 83837865, яка в п. 3 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. Банк 03.05.2012 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідача, і уклав з відповідачем договір про надання та використання платіжної картки № 88902580, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2. Заяви вважаються акцептом оферти відповідача, а саме, відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] та випустив на ім`я відповідача платіжну картку. Відповідно до п.3 підписаної відповідачем заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до п. 8 заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам. Договір про картку передбачає можливість зміни тарифів за погодженням сторін у відповідності до у п. п. 2.11-2.14 Умов по карткам, які затверджені Наказом ПАТ «Банк Русский Стандарт» № 70 від 31.03.2010 року. 02.02.2018 року, а потім повторно 07.12.2019 року банк направив відповідачу заключний рахунок- виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку № 88902580 в сумі 65166,88 грн.. Згідно п. 4.17. умов по карткам, погашення заборгованості повинне бути здійснене клієнтом у строк не пізніше 30 календарних днів від дня виставлення заключного рахунку-виписки. Проте станом на 30.03.2020 року в порушення цих умов договору про картку заборгованості в сумі 65166,88 грн., відповідачем не погашена, яку позивач просить стягнути з відповідача, 3% річних в сумі 4069,31 грн. та судовий збір в сумі 2102,00 грн. У судове засідання представник позивача не з"явився, направив клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач позов не визнали, відповідач поставив під сумнів наявність Договору про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03.05.2011 року, про його укладення відповідачу нічого не відомо, оскільки такий договір він не укладав з банком та не підписував, кошти в сумі 65166,88 грн. не отримував, просили відмовити в позовних вимогах за безпідставністю. Отримував лише кредит на придбання цифрової камери в сумі 1057, 60 грн., згідно заяви №83837865 від 22.06.2010 року, який виплатив в 2011 році. Просили відмовити в позові за безпідставністю. Також подали заяву про застосування строків позовної давності, яку підтримали (а.с. 207-208). Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд був зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами частини другої, шостої статті 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Згідно позовної заяви ПАТ "Банк Русский Стандарт", правонаступником якого стало АТ "БАНК ФОРВАРД" (а.с.45-47, 69-128) позивач вказує як на підставу позовних вимог, що із [PERSON] був укладений договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] наступним чином : 22.06.2010 року відповідач [PERSON] звернувся до банку із підписаною ним заявою № 83837865, яка в п. 3 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. Банк 03.05.2011 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідача, і уклав з відповідачем договір про надання та використання платіжної картки № 88902580, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2. Заяви вважаються акцептом оферти відповідача, а саме, відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] та випустив на ім`я відповідача платіжну картку. Відповідно до п.3 підписаної відповідачем заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до п. 8 заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам. Договір про картку передбачає можливість зміни тарифів за погодженням сторін у відповідності до у п. п. 2.11-2.14 Умов по карткам, які затверджені Наказом ПАТ «Банк Русский Стандарт» № 70 від 31.03.2010 року (а.с.10-15). 02.02.2018 року та 07.12.2019 року банк направив відповідачу заключний рахунок- виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 65166,88 грн. (а.с.38, 40-42). Згідно п. 4.17. умов по карткам, погашення заборгованості повинне бути здійснене клієнтом у строк не пізніше 30 календарних днів від дня виставлення заключного рахунку-виписки. Згідно розрахунку, наданого позивачем, загальний розмір заборгованості позичальника за Договором про надання та використання платіжної картки №88902580 від 03.05.2011 року станом на 30.03.2020 року становить 65166,88 грн. (а.с.19-37). З метою з`ясування фактичних обставин справи, судом за клопотанням представника відповідача виносилась ухвала про витребування у АТ "БАНК ФОРВАРД" для дослідження оригінал Договору про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03 травня 2011 року та детальний щомісячний розрахунок заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками за Договором про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03 травня 2011 року на підтвердження укладання між сторонами Договору про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03 травня 2011 року на умовах, обумовлених у позові, а також оригінал доказів отримання [PERSON] кредитних коштів. Однак на виконання ухвали суду позивачем надано оригінал договору у виді заяви № 83837865 від 22.06.2010 року, згідно якого [PERSON] отримував лише кредит на придбання цифрової камери в сумі 1057,60 грн. на період з 23.07.2010 року по 23.01.2011 року (а.с.66-68). Із виписки по особовому рахунку за період з 03.05.2011 року по 31.03.2020 року видно, що вона стосується угоди № 88902580 від 03.05.2011 року, а не наданої позивачем заяви № 83837865 від 22.06.2010 року. Також із наданих банком виписок щодо угоди № 88902580 від 03.05.2011 року за період з 2011 року по 2018 рік не зрозуміло, яку суму кредитних коштів надавав банк [PERSON] (а.с.19-37, 163-190), а згідно розрахунку витребуваного судом заборгованість за договором № 88902580 від 03.05.2011 року перед банком в розмірі 65166,88 грн. виникла лише у 2018 році (а.с. 215-218 ). Рішенням Богунського районного суду від 22.07.2019 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26.02.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. та зареєстрований в реєстрі за № 281 про звернення стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості за кредитним договором № 83837865 від 22.06.2010 року на загальну суму 66016,88 грн. (а.с.142-143). Не погоджуючись з рішенням першої інстанції позивач звернувся до апеляційної інстанції та згідно постанови Житомирського апеляційного суду від 12.11.2019 року апеляційну скаргу АТ "БанкФорвард" залишено без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 22.07.2019 року залишено без змін (а.с.139-141). Відповідно до ст. 81 ЦПК України- Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на заяву №83837865 від 22.06.2010 року, як підставу для видачі картки, однак відповідно до вказаної заяви погоджено укладення Договору про надання та використання картки. Також із доданих позивачем розрахунків та виписок по рахунках вбачається, що вони здійсненні по Договору про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03.05.2011 року. Однак відповідач заперечує укладення такого договору із банком та вказує , що кредитних коштів в сумі 65166,88 грн. він не отримував. З матеріалів справи видно, що позивач та відповідач укладали кредитний договір №83837865 від 22.06.2010 року, проте належних доказів про укладення Договору про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03.05.2011 року із погодженням умов та правил надання картки та кредитних коштів не надано. Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором № 88902580 від 03.05.2011 року, виписок за вказаною угодою, умов надання та обслуговування платіжних карток, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку та умови надання та обслуговування платіжних карток є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, суд також вважає безпідставним посилання банку на заяву № 83837865 від 22.06.2010 року, як підставу видачі картки з кредитними коштами, так як всі надані банком розрахунки та виписки по рахунку стосуються Договору про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03.05.2011 року, який банк суду не надав, однак у заяві (а.с.149-151) позивач підтверджує укладення такого договору із відповідачем, тому за відсутністю оригіналу договору № 88902580 від 03.05.2011 року та його копії, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору № 88902580 від 03 травня 2011 року, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що банком не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин за Договором про надання та використання платіжної картки №88902580 від 03.05.2011 року на умовах, зазначених у позові, оскільки судом витребовувався оригінал договору, проте банк не пред`явив в обґрунтування своїх вимог Договір про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03.05.2011 року з [PERSON] , посилаючись на існування лише заяви № 83837865 від 22.06.2010 року як підставу видачі картки, однак, із листа адресованого банком "Русский стандарт" [PERSON] вбачається, що банк підтверджує укладання Договору про картку № 88902580 дата укладення 03.05.2011 року (а.с. 200), також позивачем не надано суду доказів виготовлення картки та підтвердження зарахованих на неї суми кредитних коштів, із виписки та розрахунків не зрозуміло, яка сума кредитних коштів надавалася відповідачу, які відсотки та пеня та на яку суму заборгованості була нарахована, позовні вимоги банку про стягнення боргу за Договором про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03.05.2011 року в сумі 65166,88 грн. не доведені та не підтверджені належними доказами, а тому такі вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволенні основної вимоги про стягнення боргу за Договором про надання та використання платіжної картки № 88902580 від 03.05.2011 року в сумі 65166,88 грн., суд вважає, що не підлягає також задоволенню похідна вимога про стягнення 3% річних в сумі 4069,31 грн.. Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відмовляє в їх задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Outcome: dismissed