Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

у лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що її сусід [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , приблизно в 2014 році самовільно збудував гаражі на відстані 1 метра від належного позивачці будинку, розташованого по [ADDRESS] . Унаслідок чого погіршився технічний стан її будинку, який осідає, утворюються тріщини, у кімнатах з`явилась пліснява, що порушує її права власника. Позивачка зазначала, що самовільне будівництво здійснено з порушенням норм Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". 01 вересня 2015 року для обстеження законності будівництва зазначеного об`єкта вона звернулась із заявою до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, але відповіді не отримала. 13 жовтня 2015 року вона зателефонувала до приймальні Департаменту, де їй відповіли, що її заяву загубили і попросили відправити копію заяви на їхню електронну адресу та повідомили, що інспектор поїде на об`єкт 19.11.2015 року. 20.11.2015 року вона знову зателефонувала до Департаменту, де їй відповіли, що інспектор виїжджав, але у [PERSON] нікого не було вдома. Вважає, що інспектор фактично не приїжджав і Департамент надав відповідь-відписку, яка її не влаштовує. Посилаючись на ці обставини, позивачка просила зобов`язати відповідача усунути самовільно збудовані гаражі біля належного їй будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2016 року було відкрито провадження у справі (а.с. 30). [INFO] позивачка [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 44). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року провадження у справі було зупинено до залучення правонаступника (а.с. 48). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 18 січня 2019 року провадження у справі було поновлено та [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом першої черги [PERSON] , було залучено до участі у справі як правонаступника позивача (а.с. 56). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 серпня 2019 року до участі у справі було залучено Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с. 130-131). В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Парапір М.П. позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Реу Р.В. позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Послався на те, що відповідач [PERSON] у 2009 році на належній йому земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , побудував сарай та гараж. Збудування яких було погоджено з власником сусіднього будинку [ADDRESS] - [PERSON] . 31 липня 2017 року [PERSON] стала власником сусіднього домоволодіння по [ADDRESS] . Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 01.03.2016 року встановлено, що відповідач самовільно збудував сарай на відстані 1 м від житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який є предметом позову, побудований відповідачем на відстані більше 6 м від житлового будинку позивачки, а тому відсутні підстави для його знесення. На думку представника відповідача, позивачкою не надано належних доказів на підтвердження того, що збудування гаражу порушує її права. Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, якого належним чином повідомили про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.134, 148, 150). Письмових пояснень по суті позову не надав. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. 01 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до Департаменту ДАБІ в Одеській області з заявою про направлення інспектора для розгляду питання про незаконне будівництво гаражів сусідом [PERSON] за адресою по [ADDRESS] (а.с. 7). Листом від 16.01.2015 за № 01/11-12072 [PERSON] було повідомлено, що посадовими особами Департаменту здійснено виїзд за вищевказаною адресою, однак було встановлено, що власник або уповноважена особа були відсутні, що унеможливило проведення перевірки (а.с.9). Як вбачається з акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 01.03.2016 року, головним інспектором будівельного нагляду Департаменту ДАБІ в Одеській області Терзі В.П. із залученням Введенського сільського голови Чернишова Ю.І . у присутності власника домоволодіння [PERSON] проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що на час перевірки будівельні роботи за вище вказаною адресою не виконуються. Власник домоволодіння [PERSON] у 2009 році здійснив нове будівництво нежитлової будівлі (сараю), на відстані 1,0 м.п. від житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" мінімальна допустима відстань об`єкту до існуючої будівлі на сусідній земельній ділянці повинна бути 6,00 м.п. За результатами перевірки встановлено, що фізичною особою [PERSON] самовільно збудовано сарай без отримання документів дозвільного характеру (реєстрації декларації або повідомлення) про початок виконання будівельних робіт з нового будівництва чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (а.с. 138). 01 березня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду за діяльністю органів з державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Терзі В .П. відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 96 КУпАП. Згідно протоколу об`єктивною стороною правопорушення є самовільне будівництво сараю без отримання документів дозвільного характеру та не дотримання протипожежної відстані, що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності", та п.3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (а.с. 139-140). В постанові по справі про адміністративне правопорушення головного інспектора будівельного нагляду Департаменту ДАБІ від 15 березня 2016 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , на час перевірки будівельні роботи не виконуються. Власник домоволодіння [PERSON] у 2009 році самовільно здійснив нове будівництво нежитлової будівлі - сараю без отримання документів дозвільного характеру, чим порушив ч.1 ст.34 Закону України" «Про регулювання містобудівної діяльності". В порушення п.3.25*ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", а саме: мінімальна допустима відстань об`єкту до існуючої будівлі на сусідній ділянці повинна бути 6,0 м.п., тоді як за фактом відстань становить 1,0 м.п., тобто не витримано протипожежну відстань між будовами. Вказаною постановою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 96 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 850 гривень. (а.с.87-88). 01.03.2016 року головним інспектором будівельного нагляду за діяльністю органів з державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Терзі В.П., видано Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Згідно припису, за результатами позапланової перевірки, проведеної на будівництві сараю за адресою: [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] самовільно збудовано сарай без отримання документів дозвільного характеру, не витримано протипожежну відстань. З метою усунення виявлених порушень [PERSON] зобов`язано усунути порушення містобудівного законодавства України протягом 30 денного терміну до 01.04.2016 року (а.с.137). Зазначені обставини були викладені в листі Департаменту ДАБІ в Одеській області від 04.03.2016 року за № 1015-01/11-2746, який направлений позивачці (а.с. 90). У листі також зазначено, що після закінчення строку на добровільне виконання припису, Департаментом буде здійснено повторну перевірку за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] зареєстрована і мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 31 липня 2017 року здійснено реєстрацію права приватної власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 19.04.2017 року за № 513/24/17 (а.с. 53). Згідно технічного паспорту житловий будинок літ."А" за адресою: [ADDRESS] , побудований до 1940 року, фундамент кам`яний, стіни саманні (а.с. 22-27). Рішенням Введенської сільської ради Саратського району Одеської області від 14 липня 2017 року за № 95-VІІ було вирішено надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), із земель житлової та громадської забудови на території Введенської сільської ради Саратського району Одеської області у [ADDRESS] (а.с. 54). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31017969, [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124580500:02:0011:0269, дата державної реєстрації земельної ділянки 05.12.2014 року. Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,2154 га (а.с. 86). Згідно технічного паспорту на земельній ділянці за вищевказаною адресою розташований житловий будинок літ "А", літня кухня "Б", нежитлова прибудова "В", топочна "Г", сарай "Д", гараж "Е", нежитлова будівля "Ж", дворові споруди № 1,2. Самочинно збудовано: гараж літера "Е" та нежитлова будівля літера "Ж". Відстань від стіни гаражу "Е" до стіни нежитлової будівлі "Ж" складає 5,66 м (а.с.91-97). У ч.1 ст.15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідач незаконно збудував гаражі для власних потреб, без належного дозволу на забудову у відповідних органах та не дотримався протипожежної відстані. Між тим, з акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних, норм, державних стандартів і правил від 01.03.2016, протоколу про адміністративне правопорушення від 01.03.2016 року, припису про усунення порушень вимог законодавства від 01.03.2016 року, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 15.03.2016 року, вбачається, що [PERSON] у 2009 році здійснив будівництво без дозвільних документів сараю з порушенням п.3.25*ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", а саме: мінімальна допустима відстань об`єкту до існуючої будівлі на сусідній ділянці повинна бути 6,0 м.п., тоді як за фактом відстань становить 1,0 м.п., тобто не витримано протипожежну відстань між будовами. Суду не надано доказів того, що гараж літера "Е", який позивачка просить усунути, був збудований з порушенням будівельних норм та правил. Заперечуючи проти позову, представник відповідача послався на те, що гараж, який є предметом позову, побудований відповідачем на відстані більше 6 м від житлового будинку позивачки, а тому відсутні підстави для його знесення. На підтвердження надав технічний паспорт, згідно якого відстань від стіни гаражу "Е" до стіни нежитлової будівлі "Ж", складає 5,66 м (а.с.91-97). Частинами 1, 3, 4 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Поняття самочинного будівництва визначено частиною першою статті 376 ЦК України, згідно якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. Згідно із частиною сьомою статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Розглядаючи даний позов, відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, необхідно встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, відповідно до статті 90 ЗК України; землекористувачі, відповідно до статті 95 ЗК України; особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки, відповідно до статті 121 ЗК України або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом, відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно ч.1 ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" передбачено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті376 та стаття391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Відповідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. За змістом п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено в разі доведеності ним факту порушення його прав. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 р. у справі № 6- 137цс 14. У постанові зазначено, що з урахуванням змісту частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Відповідно до частин 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду не надано доказів того, що гараж, який позивачка просить усунути, побудований з порушенням будівельних норм та правил, що порушує права позивачки, як і доказів щодо відмови відповідача у проведенні перебудови. Обґрунтовуючи позов, позивачка послалась на те, що унаслідок збудування відповідачем гаражу погіршився технічний стан її будинку, будинок осідає, утворилися тріщини, в кімнатах з`явилася пліснява. Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що технічний стан будинка позивачки погіршився та існує причинно-наслідковий зв`язок між будівництвом гаражу та погіршенням технічного стану будинку позивачки, появою плісняви та тріщин. Надані позивачкою фотографії не є належними та допустимими доказами. Окрім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed