Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до ТОВ "Мотортєх" про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 19.03.2019 року був прийнятий на роботу у ТОВ «Мотортєх». 22.07.2020 року він звільнився з ТОВ «Мотортєх» за угодою сторін і після цього більше ніде не працевлаштовувався. Однак, під час звільнення із ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Заробітна плата на його рахунок, відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль», надійшла лише 27.10.2020 року в сумі 4105,50 грн. Крім того, цього ж числа на його картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» від ТОВ "Мотортєх" надійшла сума заробітної плати, в розмірі 4699 грн. Затримка розрахунку при звільненні склала три місяці. Відповідно до довідки про його доходи, середньомісячний заробіток становить 31694,11 грн.: 7 місяців = 4527,73 грн. Таким чином, на його думку, штраф за затримку розрахунку по заробітній платі при звільненні за три місяці має становити 13583,19 грн. Сплатити вказану суму відповідач у добровільному порядку відмовляється, тому він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою судді від 26.11.2020 року було відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.12.2020 року на 09.00 год., з витребуванням від відповідача доказів. 18.12.2020 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, розгляд справи було переназначено на 16.01.2021 року на 10.00 год. Ухвалою суду від 16.01.2021 року розгляд справи було відкладено на 26.01.2021 року на 13.00 год., для надання відповідачем доказів, витребуваних ухвалою судді від 26.11.2020 року. Ухвалою суду від 26.01.2021 року розгляд справи було відкладено на 02.02.2021 року на 10.00 год., для надання представнику ТОВ "Мотортєх" - адвокату Кучері В.Л. можливості ознайомитись із матеріалами справи та підготувати відзив на позовну заяву. Відповідачем - ТОВ "Мотортєх" копія ухвали та позовна заява з додатками була отримана 01.12.2020 року. Крім того, ухвалою суду від 26.01.2021 року даної розгляд справи відкладався для надання відповідачу можливості подати до суду відзив на позовну заяву. Однак, відзиву на позов відповідачем до суду надано не було. На виконання вимог ухвали від 26.11.2020 року відповідачем - ТОВ "Мотортех" було надано статут ТОВ "Мотортєх", витяг з ЄДРПОУ, довідку про рахунок та залишок коштів, накази про прийняття та звільнення [PERSON] з роботи, довідку про доходи [PERSON] , а також повідомлено, що при звільненні [PERSON] було нараховано компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки у сумі 1805 грн. та заробітну плату за 16 робочих днів, у сумі 4032,63 грн. Суму остаточного розрахунку виплачено на зарплатну картку [PERSON] . Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 19.03.2019 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ "Мотортєх" та 22.07.2020 року був звільнений з займаної посади за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.51,52). В день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства в день його звільнення. Заробітна плата, в сумі 4105,50 грн., на рахунок позивача, відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль», надійшла лише 27.10.2020 року. Крім того, цього ж числа на його картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» від ТОВ "Мотортєх" надійшла сума заробітної плати, в розмірі 4699 грн. (а.с.7-14). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Визначаючись з сумою середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що його слід обраховувати з дати звільнення, тобто з 22.07.2020 року за весь час затримки і до 27.10.2020 року - по день фактичного розрахунку. Для обчислення середньої заробітної плати суд приймає до уваги надану відповідачем довідку про заробітну плату [PERSON] (а.с.53). Крім того, суд враховує правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року по справі № 6-419цс16, згідно якої основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за останні два календарні місяці роботи на число відпрацьованих робочих днів (годин) за цей період. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Заробітна плата позивача у травні 2020 року складала 1589,40 грн., у червні 2020 року - 5100 грн. за відпрацьовані 39 робочих днів. Тож, середньоденна заробітна плата за цей період складає (1589,40 + 5100) : 39 = 171 грн. 52 коп. Кількість робочих днів, за які має бути проведене стягнення, становить: у липні 2020 року - 8, у серпні 2020 року - 20, у вересні 2020 року - 22, у жовтні - 17 днів, а всього 67 робочих днів. Отже, за період з 22.07.2020 року по 27.10.2020 року сума середнього заробітку складає 11491,84 грн. Тобто, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 11491,84 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі при звільненні, з відрахуванням із вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів, тобто позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ТОВ "Мотортєх" на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, в сумі 711,32 грн., пропорційно задоволеній частині вимог, яка складає 84,6% від суми позову.

Outcome: partial