Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

27.12.2019 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Савицька М. звернулася до суду в інтересах держави до Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішення, витребування земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] двічі скористався правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності: вперше на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 17.06.2017 року № 14-8701/14-17-СГ отримав у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4821780600:03:000:0643 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області; вдруге на підставі рішення Куцурубської сільської ради ОТГ від 22.12.2018 року № 52, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га. кадастровий номер 4825182800:02:000:1320 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. В подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2019 року відчужив право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4825182800:02:000:1320, що розташована в межах Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] , отримуючи у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4825182800:02:000:1320 порушив вимоги ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України, повторно використавши своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області від 22.12.2018 року № 52, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4825182800:02:000:1320) для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області; витребувати у [PERSON] у власність територіальної громади в особі Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 4825182800:02:000:1320), вартістю 8179,95 грн., для ведення особистого селянського господарства в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області судовий збір, сплачений за подачу даного позову. 12 червня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Чебана В.О., у якому останній не погоджується з позовом та вважає, що він не підлягає задоволенню в частині витребування земельної ділянки з власності відповідачки. Аналіз викладених норм земельного законодавства та Закону України про "Про місцеве самоврядування в Україні" свідчить, що ОТГ хоча і визнається суб`єктом права комунальної власності, але повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності у неї відсутні. Натомість, законодавством відповідні повноваження закріплені за представницьким органом місцевого самоврядування, яким є рада. Таким чином, приймаючи рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] . Куцурубська сільрада ОТГ висловила волю саме територіальної громади. Куцурубська сільрада ОТГ є представницьким органом жителів сіл та не є відокремленим суб`єктом. Питання розпорядження земельними ділянками, що перебувають в комунальній власності законодавством віднесені саме до повноважень ради. Передача у власність земельних ділянок громадянам шляхом безпосереднього волевиявлення (референдум, загальні збори жителів сіл, громадські слухання, тощо) територіальною громадою, законодавством не передбачена. Отже, надавши земельну ділянку у власність, сільрада здійснила волевиявлення у формі рішення №52 від 22.12.2018 р. [PERSON] на момент придбання земельної ділянки не знала та не могла знати, що вказана земельна ділянка отримана продавцем з порушенням законодавства. Доказів, що [PERSON] не є добросовісним набувачаем, позивачем не надано. Таким чином, з урахуванням ст. 388 ЦК України така земельна ділянка не може бути витребувана у добросовісного набувача, яким є [PERSON] . Просив відмовити у позові. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи є заява за підписом сільського голови у якому вона просить справу розглядати без участі представника сільської ради, з позовом згодні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Чебан В.О. у судовому засіданні позов не визнав з підстав. викладених у відзиві на позов. Крім того, вказав, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження необхідності звернення з позовною заявою в інтересах територіальної громади, вважає, що прокурором не дотримано вимоги абз.3 ч.4 ст. 23 Закону України "про прокуратуру", що є підставою для залишення позову без розгляду. Також зазначив, що позов підписано не уповноваженою на те особою а саме заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури. Вислухавши пояснення прокурора, представника відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 17.06.2017 року № 14-8701/14-17-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення" [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4821780600:03:000:0643) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, право власності на яку зареєстровано у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (т.1.а.с.20, 22). Тобто, відповідач використав своє право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм, визначених ст. 121 ЗК України. Разом з тим, 19.02.2018 року відповідач, через свого представника по довіреності, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з завою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 (два) га за рахунок земель сільськосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області із земель державної власності у межах норм безоплатної реєстрації. Також зазначив, що право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню не використав (т.1 а.с.13). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.03.2018 року № 14-1457/14/18-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, орієнтований розмір земельної ділянки 2,00 га пасовищ із цільовим призначення - для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.12) Рішенням Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області від 22 грудня 2018 року № 52 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності не наданих у власність або користування загальною площею 2,0 га, яка знаходиться на території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області та передано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 4825182800:02:000:1320 (т.1 а.с.18). Прокурор вважає, що Куцурубська сільська рада ОТГ, приймаючи рішення щодо передачі у власність спільної земельної ділянки, в порушення вимог законодавства, діяла не в інтересах територіальної громади, тож спірна земельна ділянки вибула з володіння громади не з її волі іншим шляхом. Так, частиною 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, в тому числі, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Досліджені судом докази доводять, що відповідач [PERSON] двічі скористався правом на отримання безоплатно земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що суперечить нормам ст.ст. 116,121 ЗК України. Загальні положення щодо визнання незаконним та скасування правових актів індивідуальної дії, виданих органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування закріплює частина 1 ст. 21 ЦК України, яка передбачає, що такий акт визнається незаконним та скасовується, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 1 ст. 393 ЦК України закріплено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області від 22 грудня 2018 року № 52 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності , яка знаходиться на території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області" прийняте з порушенням норм законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Щодо позовної вимоги прокурора про витребування у [PERSON] у власність територіальної громади в особі Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області земельної ділянки загальною площею 2 га (кадастровий номер 4825182800:02:000:1320), вартістю 8179,95 грн., для ведення особистого селянського господарства в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, суд зазначає наступне. Завданням цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (частина 1 статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обґрунтовуючи вимогу про витребування спірної земельної ділянки у відповідачки [PERSON] , прокурор зазначив, що відповідач [PERSON] відчужив її відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу Корчемахою. Однак, на підтвердження вказаної обставини, прокурором не надано жодного доказу, (копії договору купівлі-продажу, документів, що підтверджують право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку тощо). Суд, відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що вказана вимога задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає безпідставними доводи представника відповідачки про відсутність підстав для представництва Миколаївською місцевою прокуратурою № 1 інтересів держави у даній справі. Так, повноваження прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави в певних випадках передбачені статтею 131-1 Конституції України, статтями 23 Закону «Про прокуратуру, статтею 56 ЦПК, а наявність підстав такого представництва ґрунтується на визначенні поняття інтересів держави, яке містить рішення Конституційного суду України від 8 квітня 1999 року у справі №3-рп/99 та положення статті 13,14 Конституції України, статті 373 ЦК щодо особливого статусу землі. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27). Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи. Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України). Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою вищевказаної статті. За змістом ч.ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор у повному обсязі виконав вимоги зазначених вище норм матеріального і процесуального права. Оскільки, уповноважений орган не вчинив дій на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, суд вважає, що наявні всі підстави для звернення прокурора до суду з таким позовом в межах своєї компетенції, передбаченої ст. 1311 Конституції України, статтями 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2019 року, задоволено заяву заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про забезпечення позову, накладено арешт на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером кадастровий номер 4825182800:02:000:1320) для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622 (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками) та заборонено [PERSON] вчиняти із вказаною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї. Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачів Куцурубської сільської ради ОТГ та [PERSON] на користь прокуратури Миколаївської області підлягають стягненню по 1921 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за звернення до суду з вказаним позовом, а також по 480,25 грн. за звернення прокурора до суду з завою про забезпечення позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial