Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

25.01.2016 року головний лікар Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив примусово госпіталізувати [PERSON], який народився [INFO] року, до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви в повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним в заяві обставинам. Зазначив, що [PERSON], який народився [INFO] року, був госпіталізований 23.01.2016 року в Херсонську обласну психіатричну лікарню. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON], що надійшли від його брата [PERSON] [PERSON] 2 роки знаходився в місцях позбавлення волі за крадіжку. В 2013 році мав епізод агресивної поведінки, вважав, що його переслідують, підслуховують, намагаються вбити, амбулаторно лікувався. Останні три місяці став підозрілим, звинувачує дружину та брата у зраді, погрожує розправою, самогубством, не спить вночі, схуд, безглуздо витрачає чималі гроші на купівлю оберегів, вважає що має дар від Бога карати та зцілювати. Під час госпіталізації збуджений, імпульсивний, розбив двері. При огляді роздратований, питає карати чи простити все брату, вважає, що матір теж в змові, потім говорить, що необхідно молитись, «Бог все бачить». Ситуації, серйозності вчинків не розуміє. Зі слів матері хворого молодша сестра завершила життя самогубством, завжди був замкнутий, мовчазним, проходив військову службу, але був комісований, спроба суїциду, перебував шлюбі 6 місяців, цивільний шлюб 17 років, працював, останні 5 років не працює, жив на заощадження, трата коштів, образи на сім'ю, в 2013 році словесні образи, спостерігався у лікаря, отримував лікувальні препарати, стан нормалізувався. Додав, що через свій психічний стан [PERSON] не може бути присутнім в судовому засіданні, оскільки він проявляє неадекватну поведінку, яка небезпечна для учасників судового засідання. Лікар-психіатр пояснив, що стан [PERSON] не стійкий, є різка зміна настрою, він дуже агресивний, погрожує самогубством та близьким, розуміє, що знаходиться у лікарні, але не усвідомлює хворобу, без надання психіатричної допомоги у примусовому порядку є небезпечним як для себе, так і для уточнюючих. Законний представник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви, допитаний за приписами ст. 184 ЦПК України, як свідок за правилами ст. ст 180-182 ЦПК України показав, що [PERSON] є його рідним братом, який останні роки проживав періодично зі своєю цивільною дружиною у м.Каховка або у їх матері. Йому особисто відомо, що брат ознаки психічного розладу проявляв у 2013 році, але він отримував лікування, після якого став краще виглядати. Його стан почав погіршуватися три місяця назад, можливо це пов'язано з тим, що його жінка пішла від нього проживати до своєї матері, достовірно йому невідомо, але говорять, що брат «кидався» на неї з ножем. В сім'ї до нього ставляться обережно, ніхто, крім нього йому не заперечує, усі його лякаються, не бажаючи викликати агресію. Колись він зайняв у брата гроші, той став вимагати їх повернення та після їх отримання безрозсудно їх потратив на дрібниці типа брелок. В подальшому у розмовах дуже сильно ображав матір. Коли його покинула цивільна дружина, постійно дзвонив матері та вимагав, щоб вона приїхала до нього, бо в іншому випадку він викинеться з вікна. Мати до нього приїжджає, а він її до квартири не пускає, кричить. Молодшому брату говорив, що візьме ніж, який він йому подарував та щось зробить. Також дзвонив особисто і його дружині та погрожував заподіянням собі смерті. У своїй квартирі брат бив меблі, вони викликали поліцію, ті у свою чергу медичну допомогу, яка вколола брату заспокійливе, мама поїхала додому. Вони вирішили звернутися до лікарні, лікар дав повістку, але брат коли дізнався, що його викликають до психіатра, зібрав речі та покинув дім, його він знайшов наступного дня, він здавав речі в ломбард. Через взагалі неадекватну поведінку брата, вони вимушені були викликати поліцію та швидку допомогу, якою брат був доставлений до психіатричної лікарні. На сьогоднішній день брат потребує лікування в умовах стаціонару, але не надає на це згоду. Крім того, 25.01.2016 р. коли він зі своєю дружиною відвідували брата, останній раптово без причини вдарив його дружину. Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву, як обґрунтовану, не заперечувала проти її задоволення. Суд, заслухав пояснення представника заявника, законного представника особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, представника лікарні, лікаря-психіатра, прокурора, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 2. ст. 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально правовими обмеженнями. Нормою ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово психіатричної експертизи посмертно. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь яку медичну спеціальність, інші особи. Нормою ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. Термін «Душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм. Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37. Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об'єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; По третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. З матеріалів справи та оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого № 248/16 вбачається, що 23.01.2016 р. о 16-30 год. в супроводі працівників поліції, матері та брата, [PERSON] доставлений КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» через хворобливий стан та неадекватну поведінку останнього, куди був госпіталізований. Небезпечна поведінка особи та її небезпека підтверджується наданими документами: направленням лікаря Каховської центральної районної лікарні. Відповідно до висновку лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради № 268 від 25.01.2016 року, [PERSON], який народився [INFO] року, страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїчного синдрому, що супроводжуються агресивною поведінкою, погрозами розправи та самогубства, пошуку кривдників та переслідувачів внаслідок чого він вчиняє дії, що становлять явну небезпеку для оточуючих та самого себе (арк. справи 4). За повідомленням Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради № 268 від 25.01.2016 року, [PERSON], який народився [INFO] року, страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїчного синдрому, що супроводжуються агресивною поведінкою, внаслідок чого він вчиняє дії, що становлять явну небезпеку для оточуючих. За станом здоров'я брати участь у судовому засіданні не може (арк. справи 3). Згідно із заявою [PERSON], брата особи щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, останній просив госпіталізувати [PERSON] в зв'язку з тим, що він погрожує спробами суїциду, вбивством батьків та інше (арк. справи 5). Суд зазначає, що самі по собі факти емоційних висловлювань, погроз на адресу оточуючих, відсутність критики до свого психічного стану не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує невідкладної психіатричної допомоги. Однак, висновок лікарів-психіатрів містить певні посилання, які дають підстави вважати, що у [PERSON] наявний розлад психічного стану, і у суду не має сумнівів в правильності цих документів, в зв'язку із чим суд вважає, що стан здоров'я [PERSON] вимагає невідкладної психіатричної допомоги. Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації, - суд приходить до висновку, що комісією лікарів психіатрів Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня", було встановлено у [PERSON] такий вид тяжкого психічного розладу здоров'я, який свідчить про те, що він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, як письмові, так і показання [PERSON], допитаного як свідка, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації без його згоди, оскільки страждає важким психічним захворюванням параноїчним синдром, що супроводжуються агресивною поведінкою, внаслідок чого він вчиняє дії, що становлять явну небезпеку для нього особисто та оточуючих, а заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. Зазначене є підставою для надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, медичний заклад звернувся до суду після огляду хворого, з урахуванням вихідних днів, у встановлений ст.268 ч.4 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved