Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником однокімнатної квартири в [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому Кролевецькою державною нотаріальною конторою 14 серпня 2008 року. Постійне місце проживання вона має у м.Дніпродзержинськ, де мешкає у власній квартирі та працює. Після набуття права власності на квартиру в м.Кролевець, з вересня 2008 року вона дозволяла своїй матері [PERSON] та її чоловіку [PERSON], які мали житло та постійно проживали в м.Алчевськ Луганської області періодично проживати в її квартирі в м.Кролевець, під час проживання, з 15 січня по 15 травня та з 1 липня по вересень кожного року вони сплачували комунальні послуги. У травні 2013 року під час перебування в м.Кролевець [PERSON] захворів, вона на прохання матері допомагла перевезти його до постійного місця проживання в м.Алчевськ, де він лікувався, та тоді ж попередила [PERSON] про те, щоб вона більш не привозила [PERSON] до її квартири в м.Кролевець. Незважаючи на це, у жовтні 2014 року без її дозволу та ігноруючи її попередження щодо незгоди на проживання в її квартирі, [PERSON] та [PERSON] приїхали в м.Кролевець та вселились в її квартиру, про що вона дізналась вже після того, як вони переїхали, при цьому вона не укладала з ними договору найму, а лише давала згоду на періодичне проживання до жовтня 2014 року. Дізнавшись, що її квартира зайнята та те, що [PERSON] всупереч її волі як власника також вселився в її квартиру, вона надіслала йому письмове попередження та вимогу звільнити квартиру. Вона вважає, що [PERSON] своїм перебуванням в належному їй житлі створює їй перешкоду в користуванні своєю власністю, оскільки, маючи намір та необхідність приїжджати в м.Кролевець з дочкою для оздоровлення, враховуючи, що дочка хвора і є інвалідом ІІІ групи, вона не може проживати в квартирі разом з [PERSON], який є для неї чужою людиною, крім того хворіє, що в цілому унеможливлює для неї користування квартирою як житлом. Позивачка вважає, що відповідач підлягає виселенню з її помешкання як особа, яка перешкоджає їй в реалізації її прав на користування належним їй майном як власнику. Відповідач в судове засідання не з'явився за станом здоров'я, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що він не визнає позов [PERSON] він також пояснив, що не мав з позивачкою конфліктів, в тому числі з приводу користування квартирою в м.Кролевець, оскільки ця квартира фактично придбана на гроші [PERSON], яка продала своє житло в м.Алчевську та купила на ім'я дочки, [PERSON], квартиру в м.Кролевець, при цьому остання дала згоду на їх, його та [PERSON], проживання в цьому житлі без обмежень за їх бажанням. Проживаючи в квартирі вони сплачували комунальні послуги, підтримували житло в належному стані. [PERSON] має на праві власності квартири в м.Дніпродзержинськ, де постійно проживає, і за таких умов він не створює їй ніяких перешкод. Третя особа у справі, [PERSON], в суді дала пояснення про те, що [PERSON] є її чоловіком, з яким з 2003 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. У 2008 році, продавши свою двокімнатну квартиру в м.Алчевськ, де постійно проживала, за одержані від продажу квартири гроші за згодою дочки [PERSON], яка вже на той час проживала окремо та мала своє власне житло, а саме дві квартири, вона на ім'я дочки купила однокімнатну квартиру в [ADDRESS], де періодично стала жити з чоловіком, при цьому [PERSON] не заперечувала проти їх проживання, вони сплачували комунальні послуги, підтримували квартиру в належному стані. У 2013 році [PERSON] тяжко захворів, за допомогою дочки вона перевезла його до м.Алчевськ, де вони проживали в квартирі [PERSON], були зареєстровані та одержували пенсію. Після лікування, восени 2014 року вони повернулись в м.Кролевець, не узгоджуючи їх повернення в квартиру з дочкою, оскільки в м.Алчевську вже тривали воєнні дії, та приїхавши до Кролевця вони отримали статус переселенців. Вона не розуміє, чому дочка так повела себе, оскільки її вимоги руйнують її сімейне життя, та за неможливістю повернення до Алчевська в теперішній час, а ні їй, а ні [PERSON] нікуди переїжджати. Крім того, вона вбачає, що позивачка не має дійсного наміру приїжджати в м.Кролевець. Встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. По справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченому 14 серпня 2008 року Кролевецькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованому в реєстрі за №1-1514 [PERSON] купила та прийняла у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] Право власності [PERSON] зареєстровано комунальним підприємством "Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації" 15 серпня 2008 року (а.с.8, 9). 19 серпня 2008 року з [PERSON] Кролевецькою ЖЕК укладений договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с.57), на ім'я [PERSON] відкриті особові рахунки в філії "Кролевецький РЕМ" (а.с.53) та Кролевецькому КП "Кролевецьводоканал" (а.с.58). За даними Кролевецької ЖЕК зареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS] немає, станом на 14.01.2015 року в квартирі без реєстрації проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с.56). З пояснень сторін, а також даних щодо їх реєстрації вбачається, що позивач та відповідач спільно не проживали, не є членами однієї сім'ї за ознаками, визначеними ст.64 ЖК України, отже відповідач станом на 15 серпня 2008 року (виникнення права власності у [PERSON] на квартиру) не був і не є членом сім'ї [PERSON] як власника квартири, отже правовідносини між ними не регулюються ст.ст.156, 157 ЖК України. Судом не встановлено, а відповідачем та третьою особою, [PERSON] не надано доказів укладення з [PERSON] як власником квартири договору найма житла, квартири [ADDRESS] та виникнення між [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] як членом сім'ї [PERSON] з іншого боку правовідносин, які регулюються нормами ст.ст.158, 159, 160, 168, 169 ЖК України, та нормами статей глави 59 Цивільного Кодексу України Найм (оренда) житла. Зазначене не спростовується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що їм відомо, що фактично [PERSON] купила в м.Кролевець квартиру по [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу на ім'я доньки [PERSON], яка на той час не заперечувала проти проживання в квартирі матері та її чоловіка, які періодично проживали в квартирі, сплачували комунальні послуги, утримували квартиру в належному стані, оскільки ці показання не містять доведених фактів щодо набуття позивачкою права власності на квартиру, а вказані в них обставини в цілому не впливають на юридичну оцінку правовідносин, які виникли між сторонами щодо користування майном власника. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не набув права користування житлом в належній позивачці квартирі з підстав, визначених Житловим Кодексом України та відповідними нормами глави 59 ЦК України. Сторонами та третьою особою не заперечується, що для жодного з них квартира в [ADDRESS], власником якої є позивачка, починаючи з серпня 2008 року не була місцем постійного проживання. [PERSON] та [PERSON] користувались нею як чужим майном за згодою власника, позивачки, до жовтня 2014 року, періодично проживаючи в квартирі та маючи постійне місце проживання та право на житло в іншому місці, за місцем реєстрації. В справі встановлено, що відповідач та третя особа, [PERSON], виїхавши з квартири, належній позивачці, у травні 2013 року, майже півтора року проживали за місцем свого постійного проживання у м.Алчевську та поновили користування квартирою позивачки без її згоди 30 жовтня 2014 року. Відсутність згоди позивачки на користування належним їй нерухомим майном відповідачем підтверджується поясненнями в суді [PERSON], листами на ім'я [PERSON] та [PERSON] від 5.11.2014 року (а.с.5-7). Суд вважає, що за таких обставин правомірне користування відповідачем належним позивачці майном припинилось у травні 2013 року, оскільки тільки до цього часу таке користування відбувалось за згодою власника майна щодо порядку та строків використання квартири. Зі змістом ст.ст.401, 402 ЦК України право користування чужим майном виникає на підставі договору, закону, заповіту або за рішенням суду. Виходячи з цих норм та фактичних обставин справи, встановлених судом, користування відповідачем належним позивачці майном, квартирою, з 30 жовтня 2014 року є безпідставним, тобто неправомірним. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Суд визнає, що відповідачем порушено право позивачки на користування своїм майном, оскільки його вселення у належне їй житло без її згоди, враховуючи її доводи щодо неможливості спільного проживання з відповідачем в однокімнатній квартирі виходячи з відсутності родинних та сімейних зв'язків, його стану здоров'я та потреби в цьому житлі її дочки, інваліда ІІІ групи, які під час розгляду справи не спростовані, (а.с.30, 36, 94, 95, 96, 97), обмежує право власника, яке відповідно до ст.391 КК України підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном. В даному випадку виселення відповідача з квартири відповідає способу захисту порушеного права, передбаченого п.4 ч.2 ст.16 ЦК України, як відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом досліджені доводи відповідача та третьої особи, [PERSON] про те, що виселення відповідача з квартири вкрай негативно вплине на їх сімейні взаємовідносини, завдасть шкоди здоров'ю відповідача, який тяжко хворіє і потребує стороннього догляду, а сама позивачка вимагає виселення [PERSON] по надуманим мотивам, крім того, приїхавши в м.Кролевець вони отримали статус осіб, переміщених з тимчасово окупованої території. Досліджуючи ці доводи, суд вжив заходів щодо отримання даних про фактичні взаємовідносини сторін та третьої особи шляхом допиту позивачки судом за місцем її проживання, проте з додаткових пояснень позивачки, наданих нею документів щодо стану здоров'я її та дочки (а.с.95, 96, 97) не вбачається, що правовідносини, які виникли між сторонами з приводу користування нерухомим майном позивачки можуть бути врегульовані, за наявності між ними спору, в інший спосіб, ніж передбачений п.4 ч.2 ст.16 та ст.391 ЦК України (а.с.98-106). За таких обставин наведені доводи відповідача та третьої особи, заслуговуючи на увагу в морально-етичній площині, не обґрунтовують наявності правових підстав для відмови позивачці у задоволенні вимоги щодо захисту належного їй права власності. Разом з тим, суд вважає за необхідне, враховуючи стан здоров'я відповідача, наявність об'єктивно існуючих перешкод для повернення до постійного місця проживання, потребу в часі для влаштування свого життя як особі, яка має статус переміщеної особи, що в цілому утруднює виконання рішення у строки, визначені законом, визнати наявність підстав для відстрочки виконання рішення до 1 червня 2015 року в порядку, передбаченому ст.217 ЦПК України.

Outcome: approved