Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

У серпні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ФГ «Віра» до [PERSON], третя особа: Марївська сільська рада, Відділ Держземагенства про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення збитків. За ухвалою від 07.10.2015 р. було прийнято до провадження Новомиргородського районного суду зустрічний позов представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до ФГ «Віра» про визнання недійсним договору оренди землі, а також обєднано в одне провадження з первісним позовом у цивільній справі за позовом ФГ «Віра» до [PERSON], третя особа: Марївська сільська рада, Відділ Держземагенства у Новомиргородському районі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення збитків За ухвалою суду від 07.10.2015 р. також було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, а також Відділ Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області як правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У листопаді 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ФГ «Віра» у новій редакції до [PERSON], [PERSON], третя особа: Марївська сільська рада, Відділ Держгеокадастру, Головне територіальне управління юстиції про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення збитків. 12.02.2016 р. представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з заявою про залишення зустрічного позову без розгляду. За ухвалою районного суду від 12.02.2016 р. було залишено без розгляду зустрічну позовну заяву представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до ФГ «Віра» про визнання недійсним договору оренди землі. У первісній позивній заяві позивач вказав, що 05 березня 2012 року між селянсько-фермерським господарством «Віра» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки за № 40 загальною площею 6,39 га, яка знаходиться на території Марївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (далі Договір). 29.12.2012 р. даний Договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 р. за № 352380004002562. Відповідно до умов вищевказаного Договору відповідач передала, а СФГ «Віра» прийняло в строкове платне користування вищезазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом 5 Договору встановлено, що він укладений терміном на 10 років. Відповідно до п. 31 Договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Відповідно до п. 36 даного Договору оренди землі за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Позивач стверджує, що ФГ «Віра» повною мірою виконувало зобовязання, взяті на себе за умовами Договору оренди. За період з вересня 2014 року по травень 2015 року ФГ «Віра» було оброблено дану земельну ділянку та засаджено ячменем. Після цього земля була оброблена добривами, гербіцидами та мінеральними підживленнями. Не розриваючи з позивачем існуючий договір оренди та продовжуючи отримувати від нього кошти за оренду земельної ділянки, в травні 2015 року відповідач [PERSON] на орендованій земельній ділянці розпочала сільськогосподарські роботи, внаслідок яких було переорано орендовану позивачем земельну ділянку та засаджено іншою культурою. На вимогу ФГ «Віра» про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою, за твердженням представника позивача, відповідач [PERSON] відповіла, що вона буде самостійно її обробляти. Так, за твердженням представника позивача, самовільним захопленням і перешкоджанням у веденні господарської діяльності відповідач [PERSON] завдала позивачу матеріальні збитки, які полягають у понесених витратах на вирощування озимого ячменю. Дані витрати складаються із заробітної плати робітників, вартості мінеральних добрив, посіву, дизпалива, селітри, добрив. Разом сума витрат відповідно до довідки від 15.07.2015 р. становить 35.497 грн. 15коп. На підставі наведеного та посилаючись на ст. ст. 15, 16, 651 ЦК України, ст. ст. 93, 95, 151 ч. 2, 156 ЗК України, ст. ст. 13, 27, 32 Закону України «Про оренду землі», позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою № 40, площею 6,39 га, кадастровий номер 3523884600:000:0035, яка розташована на території Марївської сільскої ради Новомиргородського району Кіровоградської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та зобовязати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди ФГ «Віра» у користуванні цією земельною ділянкою та у вільному обробленні зазначеної земельної ділянки, а також стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] матеріальні збитки у сумі 35.497 грн. 15 коп. та судові витрати у справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] не визнала позов повністю і спочатку пояснила, що вона не підписувала договір оренди належної їй земельної ділянки з позивачем та не отримувала орендної плати. Позивач тривалий час користувався спірною земельною, бо вона лише усно домовилася з ФГ «Віра» про тимчасову передачу в оренду цієї земельної ділянки без визначення конкретного строку оренди та розміру орендної плати. Проте у подальшому відповідач підтвердила у суді, що позивач сплачував їй орендну плату за користування землею, але вона вважає її розмір замалим. Тому у 2015 р. вона за усною домовленістю передала спірну земельну ділянку у користування племіннику відповідачеві [PERSON] Хто пошкодив посіви озимого ячменю позивача, їй невідомо. Про свій намір передати земельну ділянку відповідачеві [PERSON] вона також в усній формі повідомила ФГ «Віра», бо не бажає, щоб позивач у подальшому користувався її землею. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] і [PERSON] не визнали позов повністю і пояснили, що позивач не надав належних і допустимих доказів причетності [PERSON] до створення перешкод для користування спірною земельною ділянкою. Окрім цього, ФГ «Віра» неправильно визначило розмір заподіяної шкоди та не подало доказів завдання відповідачем такої шкоди. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заперечення проти позову, згідно котрим обидва відповідачі не визнають позовні вимоги повністю, бо вони ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Єдиною достовірною інформацією, що зазначена в позовні заяві є те, що відповідач [PERSON] дійсно є власником земельної ділянки. Про те, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді згідно договору № 40 від 05 березня 2012 року у СФГ «Віра», відповідач [PERSON] начебто дізналась лише з позовної заяви ФГ «Віра» та доданих до неї ксерокопій документів, в тому числі і договору оренди. Даний договір оренди земельної ділянку відповідач [PERSON] не підписувала, саму земельну ділянку по акту приймання-передачі в оренду не передавала. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] як власник в травні 2015 року на земельній ділянці розпочала сільськогосподарські роботи, а саме: переорала та засіяла дану земельну ділянку іншою сільськогосподарською культурою. Однак це не відповідає фактичним обставинам справи. Ні в позовній заяві, ні в доданих до неї матеріалах позивач не навів беззаперечних доказів того, що саме відповідач [PERSON] вчинила дії щодо нанесення матеріальних збитків позивачеві, яким чином вона це вчинила, чи є свідки її дій, яким чином вона здійснює перешкоди. Стосовно самого порядку визначення розміру збитків відповідачі [PERSON] і [PERSON] звернули увагу суду, що підстави та порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам передбачений ст. ст. 156, 157 ЗК України, відповідно до приписів яких [PERSON] визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. В п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» також зазначено, що розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до [PERSON] визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 284). [PERSON] визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановлено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Однак, в матеріалах справи наявний лише поданий позивачем акт обстеження, який складений самим заявником. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Позивачем при обґрунтуванні завданих збитків в позовній заяві не доведено наявності складу цивільного правопорушення. Підставою відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала збитки. Для відшкодування завданих збитків необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача збитків; наявність збитків, шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування збитків. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає притягнення до відповідальності за заподіяну шкоду, збитки. Тому з огляду на вищевикладене відповідачі [PERSON] і [PERSON] вважають позов ФГ «Віра» необґрунтованим, безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник відповідача [PERSON] [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вищенаведених учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково з таких міркувань. У судовому засіданні безспірно зясовано, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,39 га, яка належить їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КР № 018879 від 11 липня 2001 року. 05 березня 2012 року між селянсько-фермерським господарством «Віра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки за № 40 загальною площею 6,39 га, яка знаходиться на території Марївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (далі Договір). 29.12.2012 р. даний Договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 р. за № 352380004002562. Вказані обставини підтверджуються оригіналами вищезгаданого договору, акта прийому-передачі спірної земельної ділянки орендодавцем орендареві та реєстраційною справою третьої особи: Відділу Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області, яка є правонаступником відділу Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області. Тому суд відкидає заперечення відповідача [PERSON], що вона начебто не укладала і не підписувала договір оренди земельної ділянки з позивачем. Відповідно до умов вищевказаного Договору відповідач [PERSON] передала, а СФГ «Віра» прийняло в строкове платне користування вищезазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом 5 Договору встановлено, що він укладений строком на 10 років. Відповідно до п. 31 Договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Пунктом 32 Договору встановлено, що його дія припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 34 Договору визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Відповідно до п. 36 даного Договору оренди землі за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Позивач обґрунтовано стверджує, що ФГ «Віра» повною мірою виконувало зобовязання, взяті на себе за умовами Договору оренди. Так, ним систематично і без запізнень сплачувалась орендна плата за користування земельною ділянкою. Окрім цього, позивач вказує, що протягом періоду з вересня 2014 року по травень 2015 року ФГ «Віра» було оброблено дану земельну ділянку та засаджено ячменем. До того ж земля була оброблена добривами, гербіцидами та мінеральними підживленнями. Проте у травні 2015 року відповідач [PERSON], не розриваючи з позивачем існуючий договір оренди та продовжуючи отримувати від нього кошти за оренду земельної ділянки, розпочала сільськогосподарські роботи на орендованій земельній ділянці, внаслідок яких було переорано орендовану позивачем земельну ділянку та засаджено її іншою культурою. На вимогу ФГ «Віра» про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою, за твердженням представника позивача, відповідач [PERSON] відповіла, що вона буде самостійно її обробляти. Не бажаючи надавати будь-яких пояснень з даного приводу, відповідач [PERSON] перестала відповідати на телефонні дзвінки представника позивача. Після цього позивач звернувся з письмовою заявою до міліції, у якій повідомив про самовільне захоплення належної на підставі договору оренди земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене, ФГ «Віра» було змушене звернутися до суду за захистом порушеного права та просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні орендованою земельною ділянкою відповідачем [PERSON] та вільно обробляти зазначену земельну ділянку. Як вбачається з приписів: п. 26 Договору оренди, ним визначено, що до обовязків орендодавця входить: не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. ч. 2 ст. 95 ЗК України, порушені права землекористувача підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки та землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. п. «в» ст. 156 ЗК України, власникам землі, землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок встановлених обмежень щодо використання земельних ділянок. Так, за твердженням представника позивача, самовільним захопленням і перешкоджанням у веденні господарської діяльності відповідачі [PERSON] та [PERSON] завдали позивачу матеріальні збитки, які полягають у понесених витратах на вирощування озимого ячменю. Дані витрати складаються із заробітної плати робітників, вартості мінеральних добрив, посіву, дизпалива, селітри, добрив. Разом сума витрат відповідно до довідки від 15.07.2015 р. становить 35.497 грн. 15 коп. У судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили, що земельну ділянку [PERSON] восени 2014 р. було оброблено та засіяно озимим ячменем, оскільки вона перебуває в оренді у ФГ «Віра». Проте у травні 2015 р. свідок [PERSON] на тракторі Т-40 знищив посіви. У подальшому на цій земельній ділянці хтось посіяв та зібрав сою. Коли [PERSON] працював у полі, то поряд знаходився відповідач [PERSON] Коли свідок [PERSON] запитав у відповідача: «Що ти робиш?», той відповів, що це його ділянка земельного паю. Свідок [PERSON] бачив як відповідач [PERSON] збирав сою, а його родич охороняв перед цим посіви. Відповідача [PERSON] вищезгадані свідки у полі не бачили. Таким чином, із показань зазначених свідків витікає, що вони не були очевидцями виконання будь-яких робіт на спірній земельній ділянці відповідачами [PERSON] або [PERSON] Вказані свідки також не знають кому належить спірна земельна ділянка, де вона конкретно знаходиться та на чиїй саме земельній ділянці працював трактор свідка [PERSON] Окрім показань вищезгаданих свідків, представник позивача посилається на акт про розмір понесених орендарем збитків. Проте із приписів ЗК України витікає, що: ст. 156 Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. ст. 157: 1. Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. 2. [PERSON] визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. В той же час відповідачі та представники відповідача обґрунтовано стверджують, що у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до [PERSON] визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 284). [PERSON] визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановлено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Таким чином, заперечення представників відповідача ПАТРІКАНА О.М., [PERSON] у суді, а також письмові заперечення відповідачів [PERSON], [PERSON] з приводу відсутності доказів розміру завданої шкоди внаслідок встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок обґрунтовані. Окрім цього, позивач зазначає як одну з підстав для задоволення позову заподіяння матеріальних збитків внаслідок самовільного захоплення спірної земельної ділянки і перешкоджання у веденні ним господарської діяльності. Проте визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, насправді здійснюється на підставі [PERSON] визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту), без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету міністрів України № 963 від 25.07.2007 року (далі [PERSON]), згідно п. 1 якої ця методика спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу. У відповідності до п. 7 вищевказаної [PERSON] розрахунок шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок здійснюється Держсільгоспінспекцією на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до [PERSON] виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року. За правилами ЦПК України: ч. 1 ст. 59 Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. ч. 1 ст. 60 Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У даному випадку позивач взагалі не надав доказів, що відповідач [PERSON] заподіяла матеріальні збитки. До того ж у позовній заяві представник позивача вказав, що матеріальні збитки були заподіяні відповідачами внаслідок самовільного захоплення і перешкоджання у веденні ним господарської діяльності. Окрім цього, заявник не надав передбачених законом доказів розміру завданих збитків як внаслідок самовільного захоплення і перешкоджання у веденні ним господарської діяльності, так і внаслідок встановлення обмежень щодо використання спірної земельної ділянки. Так, акт від 28.05.2015 р. був складений лише директором і працівниками СФГ «Віра», що не відповідає вищенаведеним вимогам чинного законодавства (а. с. 15). Тому в цій частині позову, тобто з приводу відшкодування відповідачами заподіяних матеріальних збитків, потрібно відмовити за його недоведеністю. Згідно положенням Закону України "Про оренду землі": ст. 13 договір оренди землі договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. ст. 27 орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами, юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземним юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила, що у минулому (2015) році вона в усній формі передала спірну земельну ділянку відповідачеві [PERSON], щоб він нею користувався у подальшому. Тому суд відкидає заперечення представника відповідача [PERSON], що начебто відсутні факти оспорювання або порушення права позивача на оренду спірної земельної ділянки. Таким чином, позов ФГ «Віра» до [PERSON] підлягає задоволенню в обумовленому судом обсязі, тобто в частині покладення на відповідача [PERSON] зобовязання усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою та не чинити перешкоди позивачеві як у користуванні, так і вільному обробленні зазначеної земельної ділянки позивачем протягом строку дії договору оренди вказаної земельної ділянки. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ФГ «Віра» його витрати в справі, повязані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial