Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ФГ "Мазурівське", [PERSON] , ФГ "Ромашка", Мазурівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача: Первомайська міська рада Миколаївської області, Первомайська районна державна адміністрація, [PERSON] , про визнання права власності на майно, виділ майна в натурі та витребування із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що їй належать права на майнові паї у колишньому СЗАТ ім.Чапаєва на загальну суму 50 099 грн. Майно СЗАТ ім.Чапаєва не виділялося в натурі, нікому на зберігання чи в тимчасове користування майно співвласниками не передавалося. Позивач вказує, що їй для господарської діяльності необхідні складські приміщення, техніка і сільгоспінвентар, які самоуправно захопив та володіє голова ФГ "Мазурівське" [PERSON] . Після неодноразового уточнення позовних вимог позивач остаточно просила суд визнати за нею право власності на майно із переліку майна, що розпайовується із майна колишнього СЗАТ ім.Чапаєва Кривоозерського району Миколаївської області, а саме: стоянку 12 комбайнів (ж), вартістю 28 905 грн., що знаходиться в с.Мазурове по вул.Щербатого ,92 ; сівалку ЗСВ-3.6 на суму 1 270 грн., напівпричіп ОЗТП на 587 грн.; автомобіль КРАЗ - 6256, вартістю 6 986 грн. та виділити їх в натурі. Витребувати указане майно із чужого володіння ФГ "Мазурівське", ФГ "Ромашка" та особисто [PERSON] та повернути їй як законному власнику. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідачів ФГ "Мазурівське", [PERSON] , ФГ "Ромашка" - адвокат Дулдієр О.А., в суді позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та незаконність. Представник відповідача - Мазурівської сільської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в суд не з`явився, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав. Представник третьої особи - Первомайської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в суд не з`явився, причин неявки суду не повідомив, письмових пояснень щодо предмету спору та клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав. Представник третьої особи - Первомайської районної державної адміністрації, в суд не з`явився, згідно письмової заяви, просив розглянути справу за відсутності представника райдержадміністрації та винести рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа - [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, в суд не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, письмових пояснень щодо предмету спору та клопотання про відкладення розгляду справи не надіслала. Вислухаши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Способи захисту визначені нормативними положеннями ст.16 ЦК України. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.3, ч.4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Із матеріалів справи встановлено, що позивач є власником майнових паїв у пайовому фонді СЗАТ ім.Чапаєва с.Мазурове Кривоозерського району Миколаївської області із загальною часткою в розмірі 50 099,00 грн., або 8,52 %, що підтверджено даними свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнових сертифікатів), виданих Мазурівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області №6 від 16 березня 2017 року (а.с.33), №7 від 16 березня 2017 року (а.с.34), №8 від 16 березня 2017 року (а.с.35), №9 від 16 березня 2017 року (а.с.36), №10 від 16 березня 2017 року (а.с.37), №17 від 27 липня 2017 року (а.с.38), №18 від 27 липня 2017 року (а.с.39), №2 від 16 березня 2017 року (а.с.41) та свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії МК-13-11 , виданого Мазурівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 28 січня 2002 року (а.с.40). Із даних цих свідоцтв встановлено, що загальна вартість пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства - СЗАТ ім. Чапаєва с.Мазурове Кривоозерського району Миколаївської області станом на 01 травня 2001 року становило 592 469,00 грн.. Тобто, із наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що позивач стала співвласником майнових паїв у пайовому фонді СЗАТ ім.Чапаєва на суму 47 050,00 грн. або 8,01% внаслідок укладення, в простій письмовій формі, угод про купівлю-продаж майнових паїв, належних іншим членам СЗАТ ім.Чапаєва (а.с.9-32), частка [PERSON] від її особистого трудового внеску складає 638,00 грн. або 0,10% (а.с.40), та частку в розмірі 2 411,00 грн. або 0,41% вона успадкувала після смерті свого батька [PERSON] (а.с.42), всього в розмірі 50 099,00 грн., або 8,52 % від загального пайового фонду підприємства. Положеннями ч.1 ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" передбачено, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Згідно з положеннями ч.1 ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Відповідно до положень ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно положень ст.361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві (ч.2 ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство"). У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін формі (ч.3 ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство"). Згідно положень ч.1 ст.362 ЦК України встановлено правило, за яким співвласник майна, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності має переважне право перед іншими особами на її купівлю. Положеннями ч.2 ст.362 ЦК України встановлено обов`язок продавця частки у праві спільної часткової власності письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Аналізом змісту протоколу №1 від 12 червня 2004 року зборів співвласників майна СЗАТ ім.Чапаєва (а.с.45-60) встановлено, наступне: - стоянка 12-комбайнів (Ж), залишковою вартістю 28 905,00 грн. передана у складі майнового комплексу, що знаходиться на території машдвору с.Мазурове по вул.Щербатого, 92 у спільну часткову власність 106 особам, у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства (а.с.50-52); - сівалка ЗСВ-3,6, залишковою вартістю 1 270,00 грн. та напівпричіп ОЗТП, залишковою вартістю 587,00 грн. передані згідно списку сільськогосподарської техніки підприємства у спільну часткову власність 36 особам, у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства (а.с.55-56); - автомобіль марки КРАЗ ь256, залишковою вартістю 6 986,00 грн. переданий згідно списку автомобілів підприємства, які підлягають розпаюванню у спільну часткову власність 28 особам, у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства (а.с.45-46). Указом Президента України від 29 січня 2001 року №62/2001 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" передбачено, що посвідчення договорів купівлі-продажу, предметом якого є майновий пай, до виділення його в натурі, здійснюється з дотриманням Цивільного кодексу України, але з урахуванням спеціальних актів, що регулюють процес реорганізації КСП та паювання його майна. Згідно положень ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, з огляду на засади диспозитивності регулювання цивільно-правових відносин та завдання цивільного судочинства, надаючи оцінку правомірності позовних вимог суд має перевірити на відповідність закону обраний позивачем спосіб захисту прав. В контексті положень ст.16 ЦК України обраний позивачем спосіб захисту має бути передбачений договором або законом. Втім свобода регулювання цивільних правовідносин обумовлює і можливість застосування судом іншого обраного позивачем способу захисту прав, але за умови що такий спосіб відповідає критерію ефективності та не суперечить закону (ч.2 ст.16 ЦК України, ч.2 ст.5 ЦПК України). Слід звернути увагу, що спосіб захисту фактично визначається механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Метою застосування способу захисту права є усунення перешкод у здійсненні права (невизнаного, оспореного чи порушеного). Досягненням цієї мети спосіб захисту права вичерпує себе. Відповідно до положень п.8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих КСП, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України 14 березня 2001 року №62 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001р. за №305/5496, чинного на час виникнення спірних правовідносин, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Відповідно до п.15 Порядку виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику (пункт 15 Порядку) підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акту приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Отримавши нерухоме майно в натурі, його новий власник має пройти обов`язкову процедуру державної реєстрації права власності на таке майно і подальше його відчуження має відбуватися на підставі нотаріального посвідчення правочину, недотримання якого є підставою вважати такий правочин нікчемним. Варто зауважити, що в силу принципу змагальності цивільного судочинства, саме позивач зобов`язана була надати належні і достатні докази на підтвердження обставин, які свідчать, про набуття нею у власність конкретного майна СЗАТ ім. Чапаєва, яке підлягало розпаюванню та закріплювалось за його співвласниками. У свою чергу відсутність таких доказів унеможливлює задоволення позовної вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на стоянку 12-комбайнів (Ж), залишковою вартістю 28 905,00 грн., передану у складі майнового комплексу, що знаходиться на території машдвору с .Мазурове по вул.Щербатого ,92 у спільну часткову власність 106 особам, у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства; сівалку ЗСВ-3,6, залишковою вартістю 1 270,00 грн., та напівпричіп ОЗТП, залишковою вартістю 587,00 грн., які передані згідно списку сільськогосподарської техніки підприємства у спільну часткову власність 36 особам, у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства; автомобіль марки КРАЗ ь256, залишковою вартістю 6 986,00 грн., який переданий згідно списку автомобілів підприємства, які підлягають розпаюванню у спільну часткову власність 28 особам, у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства та виділення їх в натурі. Даючи правову оцінку позовній вимозі про витребування стоянки 12-комбайнів (Ж), сівалки ЗСВ-3,6, напівпричіпа ОЗТП, автомобіля марки КРАЗ ь256 із незаконного володіння ФГ "Мазурівське" та ФГ "Ромашка" та повернення їх позивачці, як законному власнику, суд констатує наступне. Положеннями ч.1, ч.4 ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно з положеннями ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з положеннями ст.ст.16, 387 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідно до положень ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна. Речове право на чуже майно може виникати на підставі договору (право володіння, сервітут, емфітевзис, суперфіцій), закону (сервітут), а також з інших підстав, встановлених законом (наприклад, суперфіцій і сервітут - на підставі заповіту; сервітут - також на підставі закону або за рішенням суду; право володіти бездоглядною домашньою твариною - згідно з ч. 2 ст. 340 ЦК України). Правомочність володіння визначається, як юридично забезпечена можливість здійснювати панування над річчю. Володіння є однією із складових правомочностей власника. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року). Зважаючи на зазначене, на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено права власності стоянки 12-комбайнів (Ж), сівалки ЗСВ-3,6, напівпричіпа ОЗТП, автомобіля марки КРАЗ ь256, що у сукупності із тим, що вимога про витребування цього майна із чужого незаконного володіння, є похідною від інших вимог, які не підлягають задоволенню, тягне за собою необхідність також залишити її без задоволення. Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді, відшкодуванню не підлягають у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed