Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

29 березня 2017 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КП «Приватбанк») звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 22 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банку керувався п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умов), де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобовязання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач своєчасно не надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 січня 2017 року складає 87403,64 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати - судовий збір у розмірі 1600,00 грн. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що відповідно до п. 1.1.5.14 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт відповідає за всі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBankin, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації Також, пунктом 1.1.5.30 цих Умов банк не несе відповідальності перед власником картки за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, СІМ-картки, Стікеру PayPass третім особам. Відповідач у запереченнях вказала, що її кредитна картка була викрадена і невідома особа 30 січня 2013 року зняла з неї кошти. Відповідач не виконала вищевказані Умови, оскільки про PIN - код стало відомо третій особі. [PERSON] як до 30 січня 2013 року, так і після цієї дати користувалася кредитною карткою. З розрахунку вбачається, що гроші періодично знімалися. Так, 03 червня 2013 року у банкоматі магазину «Фуршет» з картки було знято 475,00 грн. 25 лютого 2013 року, 25 березня 2013 року, 25 квітня 2013 року, 14 серпня 2013 року та 28 листопада 2013 року кошти з кредитної картки знімалися, що підтверджується роздруківкою руху коштів по рахунку. Після викрадення картки банк замінив її новою, строк дії якої закінчується 30 червня 2017 року, а тому строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом не пропущений. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22 жовтня 2012 року у розмірі 87403,64 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не визнала позовні вимоги. Вказала, що банківською карткою користувалася дуже рідко і одразу її поповнювала. 29 січня 2013 року [PERSON], якає її рідною донькою, вкрала з її квартири особисті речі: сумку, в якій були документи (паспорт, гроші, банківські картки) та мобільний телефон. 30 січня 2013 року близько 02 години ночі з її кредитної картки невідомі особи зняли грошові кошти з кредитної картки банківської картки ПАТ «Приватбанк» у розмірі 7805, грн. та пенсійної картки цього банку у сумі 2200 грн. 30 січня 2013 року [PERSON] звернулася за допомогою до правоохоронних органів. «Приватбанку» вона також повідомляла про крадіжку карток. Банк надав їй нову кредитну картку. Вона погашала заборгованість за можливістю. Так, за період з січня по вересень 2013 року відповідач зробила декілька платежів по кредиту, виплатила з відсотками 2450 грн., але в подальшому перестала погашати, оскільки заборгованість збільшувалася. Відповідач зазначила, що добровільно PIN код нікому не передавала. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити у позові ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки грошові кошти [PERSON] були викрадені з її картки невідомою особою, яка незаконно заволоділа нею. [PERSON] зверталася і до правоохоронних органів, і до позивача, якому повідомила про викрадення кредитної картки. Натомість, від позивача почали поступати вимоги про погашення заборгованості та погрози на її адресу, надсилались позовні заяви, копії рішень невідомих судів про стягнення з неї заборгованості. На прохання [PERSON] про припинення нарахування процентів та штрафних санкцій банк відмовив. Таким чином, вини [PERSON] в утворені заборгованості немає, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позивачем пропущений трирічний строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом. Свідок [PERSON] вказала, що дійсно 29 січня 2013 року ввечері, знаходячись за місцем мешкання своєї матері [PERSON] по вул. Смоленській, 2-44 м. Дружківка Донецької області, вона вкрала у останній сумку, у якій були дві банківські картки ПАТ КБ «Приватбанк», мобільний телефон, паспорт, гроші та інше майно. PIN - код був записаний у блокноті, а блокнот знаходився у сумці. Обидві картки були у паспорті. Вкрадене майно вона принесла до своєї оселі, в якій мешкала зі своїм співмешканцем Віктором. Він продав мобільний телефон. Чи користувався він кредитними картками їй невідомо. Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 23 серпня 2013 року вона засуджена за ч.1 ст. 185 КК України до 150 годин громадських робіт. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що 22 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банку керувався п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст. 526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 1.1.1.10 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що банківський рахунок клієнта це поточний рахунок, який автоматично відкривається кожному клієнту «Приватбанка», який пройшов процедуру ідентифікації. Пунктом 1.1.1.45 цих Умов та Правил встановлено, що кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір грошових коштів, що надаються банком клієнту на строк, обумовлений договором, на умовах платності та зворотності. Відповідач, укладаючи договір, погодилася з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на оформлення кредитної картки, заява про відкриття рахунку і надання послуг з кредитування підписані ним, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, про що виразив свою згоду. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, наданої ПАТ КБ «Приватбанк» б/н від 09 серпня 2017 року, ПАТ КБ «Приватбанк» збільшив [PERSON] кредитний ліміт на суму 6740,00 грн. (картрахунок 5211537315449483 від 22 жовтня 2012 року). Строк дії кредитної картки - по червень 2017 року. Як вбачається з виписки по карті № 5211537315449483 з 30 січня 2013 року з даної картки були зняті кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн., 4000,00 грн. та 500,00 грн. всього у загальній сумі 7500,00 грн. Кошти знімалися з різних банкоматів. Відповідно до витягу з кримінального провадження №12013050260000185 [PERSON] звернулася до правоохоронних органів 30 січня 2013 року з заявою про вчинення крадіжки її особистих речей (а.с.51). Як пояснила [PERSON], 30 січня 2013 року вона звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про блокування картки, але їй повідомили, що кошти з картки вже зняті. Разом з тим, пунктом 1.1.5.5 вказаних Умов передбачено, що банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, картки, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомлення, ПІН-коду, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват 24, паролі (ніку)… або проведених клієнтом операцій стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів. Пунктом 1.1.2.19 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт повинен негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/ викрадення Картки, Стікеру PayPass, ПІНу. Пунктом 1.1.5.4 (2.1.1.9.5) Умов передбачено, що клієнт відповідає за всі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку через пристрої самообслуговування, систему Mobilebankin, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. Пунктом 1.1.5.30 Умов та Правил надання банківських операцій передбачено, що банк не несе відповідності перед власником картки за всі операції у випадку передачі мобільного телефону, сім-картки Стікеру PayPass третім особам. Суд встановив, що [PERSON] не повідомила банк шляхом здійснення дзвінка до Колцентру протягом 15 хвилин інформацію про викрадення Картки, тобто не виконала п. 1.1.2.1.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг. Таким чином, відповідальність за утворену заборгованість має нести [PERSON] Відповідно до п. 2.1.1.7.6 витягу з умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів він зобовязаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Станом на 31 січня 2017 року заборгованість за кредитним договором складає 87403,64 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом 6736,39 гривень; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом 72228,98 гривень; - заборгованість за пенею та комісією 3800,00 гривень; - штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) 4138,27 гривень. Цей розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та відповідачем не спростований. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з розрахунком до суми заборгованості банк включив пеню, а також штраф - фіксовану частину та процентну складову. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до пункту якого було включено м. Дружківка Донецької області, де зареєстрований відповідач. На час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, тому суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування пені за прострочення сплати основної суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають, в даному випадку, у м. Дружківка Донецької області. Виходячи з цього, суд вважає, що нарахування позивачем пені та штрафів після 14 квітня 2014 року є безпідставним. Представник відповідача [PERSON] заявила клопотання про застосування строку позовної давності при стягненні заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч.2. ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» обовязків щомісячний платіж складає 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості) (а.с.7). Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК). Суд встановив, що строк дії картки № 5211537315449483, яка була видана [PERSON] при укладенні кредитного договору, сплив у червні 2017 року. Останній платіж по картці відповідач [PERSON] здійснювала 27 листопада 2013 року у сумі 300,00 грн.(а.с.4). Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] 21 березня 2017 року. Тобто, загальна сума заборгованості по кредиту підлягає стягненню з [PERSON] в повному обсязі, оскільки позивач не пропустив трьохрічний строк позовної давності для повернення кредиту в повному обсязі після закінчення строку дії картки. Що стосується стягнення заборгованості за процентами, то ця заборгованість підлягає стягненню в межах трьохрічного строку позовної давності з моменту звернення позивача до суду, оскільки вона носить характер щомісячних платежів, тобто з березня 2014 року. Штраф та пеня, нараховані до 14 квітня 2014 року, не підлягають стягненню у зв'язку з пропуском строку позовної давності для їх стягнення. Суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню такі позовні вимоги: - заборгованість за кредитом в сумі 6736,39 грн.; - прострочена заборгованість за процентами в сумі 70755,38 грн. з розрахунку: 72228,98 грн. 1473,60 грн. = 70755,38 грн. в загальній сумі 77491,77 грн. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (89%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 1472,00 грн. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial