Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

у травні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі ДТП). Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 21.02.2017 року, о 12 год. 05 хв., у м. Львові [PERSON], керуючи автомобілем NISSAN JUKE, реєстраційний номер [NUMBER], на території підземного паркінгу ТЦ «Форум» (вул. Під Дубом, 7Б) не дала дорогу автомобілю CITROEN C4 CACTUS, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження та відповідач завдала матеріальну та моральну шкоду позивачу. Відповідно до експертного висновку вартість відновлювального ремонту транспортного засобу CITROEN C4 CACTUS становить 79523,31 грн. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в АСК «Омега» та страхова компанія відшкодувала позивачу 50000,00 грн. шкоди, заданої ДТП. Позивач просить суд: стягнути з відповідача на її користь 29523,31 грн. матеріальної шкоди (різниці між сумою відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля), 30000,00 грн. завданої моральної шкоди, 1968,00 грн. вартості складання висновку про вартість відновлювального ремонту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Суду пояснив, що позивачем та страховою компанією були проведені дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту, однак ці дослідження не є судовими експертизами. Тому, суд позбавлений можливості визначити вартість ремонту та суму відшкодування шкоди. АСК «Омега» відшкодувала позивачеві достатню суду для проведення ремонту транспортного засобу. Третя особа ПрАТ «АСК «Омега» свого представника до суду не направила, в письмовій заяві просили судовий розгля справи провести без їх участі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встанови наступні обставини. 21.02.2017 року, о 12 год. 05 хв., у м. Львові [PERSON], керуючи автомобілем NISSAN JUKE, реєстраційний номер [NUMBER], на території підземного паркінгу ТЦ «Форум» (вул. Під Дубом, 7Б) не дала дорогу автомобілю CITROEN C4 CACTUS, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], в результаті чого сталося зіткнення та автомобілі отримали механічні ушкодження. На час дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб [PERSON] забезпечено у Приватного акціонерного товариства «АСК «Омега» полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3332996 строком до 10.02.2018 року зі страховим лімітом 50000,00 грн. До ПрАТ «АСК «Омега» 27.04.2017 року звернувся із письмовою заявою потерпілий власник транспортного засобу CITROEN C4 CACTUS [PERSON] щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком, відповідно до умов договору. Відповідно до звіту № 434/17 про оцінку автомобіля, за дослідженням проведеним ТОВ «Експерт-Сервіс», ринкова вартість автомобіля CITROEN C4 CACTUS становить 498971,88 грн., а вартість відновлювального ремонту 53067,33 грн. ПрАТ «АСК «Омега» здійснила виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 50000,00 грн. В той же час, на замовлення позивача [PERSON] судовим експертом [PERSON] 19.04.2017 року був складений висновок № 5486, відповідно до якого вартість матеріальних збитків власника автомобіля CITROEN C4 CACTUS, пошкодженого в результаті ДТП складає 79523,31 грн. Як вбачається з постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 N 5, у пункту 17 зазначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу" (4038-12), і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Представники сторін клопотань про проведення судової експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу не заявляли, від їх проведення відмовились. Відповідно до наданого позивачем наряду-замовлення, який є Актом виконаних робіт, № 2559 від 09.06.2017 року ТОВ «Ілта Львів», яке здійснювало відновлювальний ремонт автомобіля CITROEN C4 CACTUS, фактична вартість такого ремонту склала 62590,14 грн. У звязку з відмовою сторін від проведення судової експертизи, протиріччями наданих доказів щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, суд вважає, що [PERSON] завдано збитків у розмірі фактичних витрат на ремонт, в сумі 62590,14 грн. Відповідно до частин першої другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статей 3, 5 зазначеного Закону метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтю 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до статті 9 цього Закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована на підставі укладеного між нею та ПрАТ «АСК «Омега» полісом, згідно з яким передбачено ліміт відповідальності у зв'язку із спричиненням шкоди майну в розмірі 50000,00 грн., і вона є недостатньою, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню з відповідача. Аналогічні правові висновки Верховний Суд України висловив у постановах від 23 грудня 2015 року та 18 травня 2016 року. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно пунктів 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди частково та стягуючи 3000,00 грн., суд виходить з тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках [PERSON], час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану та дійшов висновку, що відшкодування моральної шкоди в цій сумі є достатнім та розумним. В той же час, суд відмовляє позивачеві у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача суми витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1968,00 грн., оскільки дана сума не збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати суму сплаченого судового збору пропорційно до частини тих позовних вимог, які задоволені судом. Так, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму витрат, яка розраховується у пропорції наступним чином: 640,00 грн. х (12590,14 / 29523,31) = 275,20 грн.

Outcome: partial