Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулася в суд з позовом до ТзОВ "ТОП\~КРЕДИТ" про визнання недійсним кредитного договору. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що в січні 2019 року їй стало відомо, що між нею та "ТОП\~КРЕДИТ" укладено договір про надання коштів у позику № 202192. Даний договір укладено у формі заявки-приєднання до Примірного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вважає, що кредитний договір не був підписаний з її сторони, сторони не домовились про всі істотні умови, визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним. Так всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України у копії Заявки-приєднання відсутній її підпис як позичальника. Також всупереч вимогам ст. 1046 ЦК України відсутні відомості та докази, що гроші кредитодавцем їй передавались. Крім того, всупереч вимогам ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в оспорюваному договорі відсутні істотні умови, передбачені законодавством, а саме: відсутні підписи сторін, не зазначено строк дії договору, не зазначено порядок зміни та припинення договору, не зазначено права та обов`язки, відповідальність сторін, не зазначено порядок та умови надання надання кредиту, порядок зміни процентів, та інші умови. Тому вказаний договір не може вважатись складеним. Стислий виклад позиції сторін: Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак від неї поступила заява, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позові та просить позов задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений завчасно належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки, про причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання всіх\~учасників справифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2019 р. по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 р. по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України,\~і які\~сторона вважає\~достатніми для\~обгрунтування і\~заперечення своїх\~позовних вимог,\~та,\~з`ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Між [PERSON] та "ТОП\~КРЕДИТ"\~було укладено договір про надання коштів у позику у формі заявки-приєднання № 202192 до Примірного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Публічна пропозиція (Оферта) ТОВ «ТОП КРЕДИТ» від 23.09.2018 (а.с. 8). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Статтею 124\~Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~позивач [PERSON] \~надала копію\~заявки-приєднання\~№ 202192\~від 23.09.2018\~р.\~до Примірного\~договору про\~надання коштів\~у позику,\~в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту\~(Публічна\~пропозиція (Оферта)\~ТОВ «ТОП\~КРЕДИТ»(а.с. 8). Суду під час розгляду справи позивачем не надано оригінал (другий примірник) заявки-приєднання № 202192 від 23.09.2018 р. до Примірного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту,\~щоб давало\~суду можливість встановити додерження сторонами вимог при укладенні даного договору, які встановлені ст. 203 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Суд також звертає увагу, що відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки суду: На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві. Таким чином не доведено свої позовні вимоги. Оскільки суд за наявними в матеріалах справи доказами не встановив підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, відсутні підстави для задоволення позову, і суд відмовляє у його задоволенні в повному обсязі. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати відповідно до ч. 3 ст.\~22\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» і відсутні особи, які їх понесли. На підстві наведеного та

Outcome: dismissed