Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 05 вересня 2016 року звернувся [PERSON] (далі позивач) з позовом про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання право власності на ? частку земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначив, що він проживав однією сімєю з [PERSON] як подружжя без реєстрації шлюбу з 1989 року по день її смерті - 18 березня 2014 року. В період проживання ними було набуто спільне майно у вигляді земельної ділянки, площею 8,4338 га, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Більмацького району Запорізької області. На теперішній час спірна земельна ділянка належить відповідачам у справі, які набули право власності в порядку спадкування за законом. Вважає зазначені свідоцтва про право на спадщину незаконними. Позивач на підставі ст.ст.60,61,70,74 Сімейного Кодексу України (далі СК України) з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року №2066,2062, виданих Куйбишевською державною нотаріальною конторою в частині отриманих часток у праві власності на земельну ділянку. Визнати за ним право власності на ? частку земельної ділянки, площею 8,4338 га, розташовану на території Новоукраїнської сільської ради Більмацького району Запорізької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив суду, що разом із [PERSON] проживали разом без укладання шлюбу багато років, працювали разом в колгоспі «Маяк», де [PERSON] отримала земельну ділянку. Також пояснив, що він також особисто в колгоспі «Маяк» отримав пай у вигляді земельної ділянки, право власності на яку оформив на себе. Вважає земельну ділянку, що отримала [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позицію свого довірителя. Вимоги, що зазначені у позовній заяві підтримав, надавши суду відповідні пояснення. Вважає, що спірна земельна ділянка є спільною власністю подружжя та набута шляхом їх спільної праці в колгоспі «Маяк». Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечують. Вважають спірну земельну ділянку особистою власністю їх матерії - [PERSON] У задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідачів адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує в повному обсязі, пояснив, що право на частку (пай) померла [PERSON] отримала у 1996 році, отже в порядку СК України зазначена земельна ділянка не є спільною сумісною власністю осіб, що перебували у незареєстрованому шлюбі. Просить в суд у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, прийшов до наступних висновків. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 18 березня 2014 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельною ділянки, площею 8,4338 га, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Більмацького району Запорізької області. За життя [PERSON] проживала однією сімєю як подружжя без реєстрації шлюбу з позивачем [PERSON] з 1989 року по день смерті, 18 березня 2014 року, що підтверджується рішенням суду від 16 лютого 2015 року та не заперечується сторонами. Заповіт [PERSON] не був складений. Спадкодавцями першої черги за законом є діти спадкодавця відповідачі [PERSON] та [PERSON], а позивач [PERSON] віднесений до спадкоємців четвертої черги як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Куйбишевською державною нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року №2066,2062, відповідно до яких за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на спірну земельну ділянку по ? частки за кожним, правомірність яких оспорюється позивачем на тій підставі, що земельна ділянка є спільною сумісною власністю позивача та спадкодавця. Щодо отримання спадкодавцем у власність спірної земельної ділянки судом встановлено, що на імя спадкодавця [PERSON] на підставі розпорядження Голови Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області №329 від 14 червня 1996 року був виданий сертифікат ЗП 0061828 на право на земельну частку (пай) як члену КСП «Маяк» в умовних кадастрових одиницях. На пай в частині рілля [PERSON] на підставі розпорядження Голови Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області №367 від 28 серпня 2003 року отримала державний акт ЗП №028680 на право власності на спірну земельну ділянку площею 8,4338 га, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Більмацького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів та виданий 20 вересня 2005 року спадкодавцю. Відповідно до ст.125 ЗК України, в редакції яка діяла на момент видачі державного акту, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на спірну земельнуділянку з моменту її реєстрації 20 вересня 2005 року. Відповідно до ст.74 СК України, в редакції яка діяла на момент набуття права власності, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст.ст.60-74 СК України). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 зазначеного Кодексу вважається застосованою правильно. Як було встановлено судом спадкодавець [PERSON] отримала у приватну власність спірну земельну ділянку безкоштовно як член колективного сільськогосподарського підприємства «Маяк», у відповідності до Указів Президента України: від 10 листопада 1994 р. "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", від 8 серпня 1995 р. "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", від 3 грудня 1999 р. "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" , а також відповідно до ст.ст.25,118, пункту 8 перехідних положень Земельного кодексу України (2003 року). Спірна земельна ділянка набута спадкодавцем не в результаті спільної праці подружжя, а в результаті реалізації [PERSON] права приватизації, тобто права на безкоштовне отримання у приватну власність своєї частки землі (паю) у натурі (на місцевості) в наслідок приватизації майна КСП, а тому зазначена земельна ділянка не є спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, а є особистою приватною власністю спадкодавця, а тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. Разом з тим, в ході приватизації майна КСП «Маяк» позивач [PERSON] також особисто отримав земельну ділянку у власність, що ним під час судового розгляду не заперечувалось. Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року №2066,2062, видані Куйбишевською державною нотаріальною конторою у відповідності до вимог ст.ст.1216-1223, 1261,1268 ЦК України , а тому суд вважає, що немає підстав для визнання їх недійсними. Враховуючи викладене, прихожу до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, у звязку з його недоведеністю.

Outcome: dismissed