Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 серпня 2014 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим через різність характерів, внаслідок чого між ними постійно виникали сварки та суперечки. З 20 жовтня 2019 року шлюбні відносини між ними фактично припинені, проживають окремо. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] ". В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач також надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу визнав, просив справу слухати в його відсутність. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 23 серпня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 394); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 23 серпня 2014 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 20 листопада 2015 року на підставі актового запису № 589 від 20 листопада 2015 року (а.с.5). Шлюбні відносини між подружжям припинені через непорозуміння у сім`ї та сварки, втрати почуття любові і поваги один до одного; з 20 жовтня 2019 року припинили спільне проживання та ведення господарства; за час судового провадження з розгляду даної справи, а саме з лютого 2020 року не примирилися; дитина проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім"ї, виданої виконавчим комітетом Снігурівської міської ради Миколаївської області 11.02.2020 р. за №1486 (а.с.8), та не заперечується відповідачем. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дитини, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.113 СК України позивач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн., з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 420,40 грн.

Outcome: approved