Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

\~ 08 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 12 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/139987/3177/74 відповідно до якого позивач надав кредит в сумі 488700 гривень зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12,95 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.11.2027 року. З метою зменшення фінансового навантаження на відповідача в умовах кризового явища в економіці України, між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди до кредитного договору за №№: №1 від 08.04.2009 року, №2 від 31.08.2010 року, № 014/139987/3177/74/81-1-0-00/2373 від 15.11.2012 року, відповідно до яких сторони погодили тимчасове зменшення розміру щомісячного платежу по кредиту, збільшено строк надання кредиту до 13.11.2037 року, а також відповідач зобовязався укласти договір страхування на користь позивача. Крім цього, 13 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір №10681/3177/305653/200, згідно якого виконання зобовязання за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме: домоволодінням № 6, що знаходиться: м. Дніпропетровськ, вул. Каширська, житловою площею 52,3 кв.м., загальною площею 83,2 кв.м. та земельною ділянкою, кадастровий номер 1210100000:09:050:0041, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каширська, площею 0,1000 га., які належать на праві власності відповідачу. Однак відповідач не виконує свої обовязки та станом на 06.02.2015 року має заборгованість за кредитним договором №014/139987/3177/74 від 13 листопада 2007 року у сумі 525307,69 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом 356349, 57 гривень, заборгованість по сплаті відсотків 71382,18 гривень, пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків 99575,94 гривень У порушення умов кредитних договорів відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом (а.с.1-5). Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, був не погоджений з сумою пені та просив застосувати до неї строк позовної давності в 1 рік. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимог підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/139987/3177/74 відповідно до якого позивач надав кредит в сумі 488700 гривень зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12,95 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.11.2027 року (а.с.6-15). 13 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір № 10681/3177/305653/200, згідно якого виконання зобовязання за кредитним договором № 014/139987/3177/74 від 13 листопада 2007 року забезпечено нерухомим майном, а саме: домоволодінням № 6, що знаходиться: м. Дніпропетровськ, вул. Каширська, яке належить іпотекадавцю на підставі договору купівлі-продажу на нерухоме майно посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу від 13.11.2007 року за реєстраційним № 1522 та земельною ділянкою № 6, кадастровий номер 1210100000:09:050:0041, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каширська, площею 0,1000 га., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу на земельну ділянку посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу від 13.11.2007 року за реєстраційним № 1527 (а.с.16-19). 8 квітня 2009 року та 31 серпня 2010 року між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди №1,2 до кредитного договору №014/139987/3177/74 з метою зменшення фінансового навантаження на відповідача в умовах кризового явища в економіці України, відповідно до яких сторони погодили тимчасове зменшення розміру щомісячного платежу по кредиту № 014/139987/3177/74 від 13 листопада 2007 року, а також відповідач зобовязався укласти договір страхування на користь позивача (а.с.а.с.20-21, 28-30). Згідно додаткової угоди №014/139987/3177/74/81-1-0-00/2373 до кредитного договору № 014/139987//3177/74 від 15 листопада 2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем зменшення фінансового навантаження на відповідача в умовах кризового явища в економіці України, відповідно до яких сторони погодили тимчасового зменшення розміру щомісячного платежу по кредиту № 014/139987/3177/74 від 13 листопада 2007 року, відповідачу було продовжено строк погашення заборгованості до 13 листопада 2037 року (а.с.37-39). Однак, позичальник [PERSON], користуючись грошовими коштами в межах кредитної лінії, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, зокрема, не виконує зобов'язання по поверненню кредиту в строк та не сплачує плату за користування кредитом. Станом на 6 лютого 2015 року заборгованість позичальника перед позивачем внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № 014/139987/3177/74 становить 525307,69 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом 356349, 57 гривень, заборгованість по сплаті відсотків 71382,18 гривень, пеню за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 99575,94 гривень (а.с.48-51). В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за \~кредитним \~договором \~банк або інша фінансова установа (кредитодавець) \~зобов'язується \~надати \~грошові \~кошти \~ (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, \~встановлених договором, \~а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у т.ч. сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов \~договору \~та \~вимог \~цього \~Кодексу, \~інших актів цивільного законодавства, \~а за відсутності таких умов та вимог - \~відповідно до \~ звичаїв \~ ділового \~обороту \~або \~інших \~вимог, \~що \~звичайно ставляться. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього майна. Положення ч.2 ст. 590 ЦК України встановлюють момент, коли заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, а саме, коли не буде виконано забезпечене зобов'язання у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 2 статті 589 ЦК України передбачає, що за рахунок якого, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Кореспондуючі положення містять статті 19, 20 Закону України «Про заставу», стаття 7 Закону України «Про іпотеку». 2 грудня 2013 року позивач направив відповідачеві письмові вимоги про виконання порушеного зобов'язання за Кредитним договором № 014/139987/3177/74 від 13.11.2007 року (вимога № 114-0-0-00/15-10949 від 04.12.2014 року) та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цих вимог (а.с.52), однак вони були залишені відповідачем поза увагою. Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобовязань відповідача, як звернення стягнення на предмет іпотеки, є правом позивача, яке передбачено зокрема укладеним з відповідачем кредитним договором, договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку». У відповідності до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця. \~ Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Зміст ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у обраний позивачем спосіб. При цьому суд, при ухвалені рішення, враховує положення п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до яких, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України "Про іпотеку", а так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Разом з тим, визначаючи суму заборгованості відповідача за кредитним договором та враховуючи клопотання останнього про застосування строків позовної давності до вимог щодо стягнення суми пені, суд виходить з наступного. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності складає три роки. За змістом ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, за період з квітня 2014 року по 8 квітня 2015 року (дати звернення з позовом до суду) пеня за один рік, виходячи з розрахунку позивача - буде складати 78121,65 гривень (99575,94 гривень 21454,29 гривень). Аналізуючи зміст вказаних вище норм права та розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial