Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про визнання її власником розташованих по [ADDRESS] житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] . Вимоги обґрунтувала тим, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами, які за відсутності заповіту померлого спадкуються за законом. Спадкоємцями першої черги є вона, як дружина померлого, та син [PERSON] . Спадщину вона прийняла шляхом спільного проживанням зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. Інший спадкоємець [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав, а був лише зареєстрований за однією адресою, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Проте через відсутність реєстрації спадкового нерухомого майна у державних органах реалізувати свої спадкові права у позасудовому порядку вона не має можливості. Технічним паспортом доводиться законність забудови спадкового нерухомого майна та відсутність самочинного будівництва. В судові засідання позивач жодного разу не з`явилась, у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Головненський селищний голова як представник відповідача подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника Ради. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у спадковому будинку постійно проживав і проживає, з 2003 року по сьогоднішній день у ньому зареєстрований. Лише після одруження упродовж місяця проживав з дружиною в будинку її батьків, однак через сімейні неполадки повернувся додому і на день смерті батька проживав разом з ним у спірному будинку. Вважає, що він є спадкоємцем 1/2 частки спадкового будинку після смерті батька. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в селі Заболоття Любомльського району Волинської області. Із довідки Головненської селищної ради Любомльського району від 10.08.2018 року та витягу з погосподарської книги № 3 за 2016-2023 роки вбачається, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема, з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, 1990 року побудови, що знаходиться по [ADDRESS] . Із копії виготовленого 23.08.2018 року ТОВ "Бюро інвентаризації Ковель" технічного паспорта встановлено, що спадкове домоволодіння складається з житлового будинку, веранди, літньої кухні, веранди, двох сараїв, колодязя, огорожі, воріт. Усі будівлі та споруди побудовані у 1990 році. На підставі Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20.08.2013 року та довідки Головненської селищної ради від 10.08.2018 року встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав. Відповідно до цієї ж довідки Головненської селищної ради від 10.08.2018 року на день смерті [PERSON] разом з ним у спадковому будинку проживала і була зареєстрована його дружина, а син [PERSON] був лише зареєстрований, однак не проживав. Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] доводиться та обставина, що позивач [PERSON] була дружиною спадкодавця [PERSON] (шлюб укладений 03.03.1979 року). Із копії спадкової справи №146/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що 20.08.2013 року позивач звернулась до Любомльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. 23.12.2014 року державним нотаріусом Любомльської державної нотаріальної контори на ім`я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається із грошових вкладів. Постановою в.о. завідувача Любомльської державної нотаріальної контори від 05.09.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - житловий будинок [ADDRESS] через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на це майно. Таким чином, на підставі наведених доказів судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги згідно із ст.1261 ЦК України є дружина та син спадкодавця - позивач і третя особа по справі. Шлюб між спадкодавцем і позивачем був зареєстрований 03.03.1979 року. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] відповідно витягу з погосподарської книги і технічного паспорту побудовані у 1990 році. Із наведеного слідує, що вказаний житловий будинок побудований у період перебування позивача і спадкодавця у шлюбі. Згідно із статтею 22 КпШС України, чинною на час побудови будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, є власністю кожного з них (роздільним майном). Зміст наведених норм вказує на презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Зазначена презумція може бути спростована одним із подружжя виключно належними доказами, які спроможні спростувати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт. Всупереч наведеному позивач ні в позовній заяві, ні у доданих доказах не вказала і не підтвердила належності спірного майна на праві особистої власності спадкодавцю [PERSON] . Сам факт реєстрації за ним будинку в погосподарській книзі не спростовує презумції права спільної сумісної власності майна, нажитого подружжям. Отже, наведені обставини свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача і спадкодавця та кожному із них належить по 1/2 його частини. Відтак, в силу ст.1218 ЦК України після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 спірного майна. Вирішуючи питання про коло спадкоємців, які прийняли спадщину, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У справі встановлено, що на час смерті спадкодавець [PERSON] проживав у спірному будинку. На підставі довідки Головненської селищної ради від 10.08.2018 року та копій паспортів громадян України встановлено, що на день відкриття спадщини у спірному будинку були зареєстровані позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] . Не оспорюючи цих обставин, позивач заперечує фактичне проживання сина [PERSON] у цьому будинку на день відкриття спадщини після смерті чоловіка і підтверджує це довідкою селищної ради. Разом із цим доказів проживання [PERSON] за іншою адресою суду не надала. В судовому засіданні [PERSON] такі доводи заперечив і ствердив про своє фактичне місце проживання у спірному будинку на день смерті батька. У пунктах 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Отже, системний аналіз положень наведеного Порядку в сукупності із нормами ЦК України та фактичними обставинами справи дає обґрунтовані підстави вважати, що спадщину після смерті [PERSON] у передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України порядку прийняли як позивач, так і її син [PERSON] . Виходячи із визначеної у ч.1 ст.1267 ЦК України рівності часток у спадщині, позивач і третя особа спадкують по 1/4 частки спірного будинку (1/2 : 2). У частині 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заявлені позивачем вимоги стосуються виключно її спадкових прав після смерті чоловіка, вимог про її право на спірне майно в порядку спільної сумісної власності подружжя вона не заявляла, тому, не виходячи за межі позовних вимог, суд визнає її власником лише 1/4 спірного нерухомого майна за правилами спадкування після смерті чоловіка. Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення позову частково.

Outcome: partial