Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 13 995,77 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.08.2013 року було укладено договір № 158 про надання споживчого кредиту (далі за текстом - Кредитний договір), за умовами якого Банк, зобов'язується 23.08.2013 року надати позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 20 000, 00 грн., а позичальник зобов'язується на умовах передбачених Договором, повернути кредит у терміни, встановлені Графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов"язань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту (Додаток № 1 до Договору), але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 22.08.2018 р. та сплатити проценти за користування ним за ставкою 10,5 % річних. Прийняті на себе зобов"язання відповідач належним чином не виконує, що стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити з підстав, наведених в їх обгрунтування. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково на суму 12 427,97 грн, яка складається із суми строкової заборгованості за кредитом в сумі 12 333,41 грн та суми строкової заборгованості за відсотками в сумі 94,56 грн. В іншій частині вимоги позивача не визнала та заперечувала проти їх задоволення . Свої заперечення мотивує тим, що вимоги в цій частині є безпідставними та не обґрунтованими. 23 серпня 2013 року банком прийняте рішення щодо надання їй за її заявою кредиту відповідно до принципів кредитування співробітників АТ «[PERSON] ВОРОТА» , в основі яких були враховані основні складові: розмір заробітної плати, посада та трудовий стаж в банку. В порядку оформлення кредитних правовідносин, укладено кредитний договір № 158. Споживчий кредит було надано строком на пять років. Це відбулось через гарантоване джерело її доходів, а саме виключно заробітну плату в АТ «[PERSON] ВОРОТА», Відповідно до Графіку платежів вона протягом періоду з 23.08.2013року по 24.03.2015року здійснювала регулярні платежі за договором. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.08.2014року прийнято рішення № 67 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "[PERSON] ВОРОТА", згідно з яким з 04.08.2014року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "[PERSON] ВОРОТА". 23 жовтня 2014 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію AT «[PERSON] ВОРОТА» було видано наказ про скорочення посади заступника начальника управління методології, яку вона займала та переведення її на іншу посаду зі зміною істотних умов оплати моєї праці. Підписавши вказаний наказ, стала заперечувати проти скорочення через те, що відносилась до категорії соціально захищених жінок відповідно до ч.З ст.184 КЗпП України , як самотня мати, яка має дитину у віці до 14 років. У разі , якщо ю її не було звільнено, вона б продовжувала виконувати зобов"язання за умовами кредитного договору, відповідно станом на 12.08.2015 року не мала б визначеної в позові суми заборгованості. Просила суду врахувати ту обставину, що невиконання умов кредитного договору пов"язано виключно з її звільненням в березні 2015 року, що унеможливило погашення суми. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову та заперечень на позов , вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 23.08.2013 року було укладено договір № 158 про надання споживчого кредиту (далі за текстом - Кредитний договір), за умовами якого Банк, зобов'язується 23.08.2013 року надати позичальникові в особі відповідача грошові кошти (кредит) в розмірі 20 000, 00 грн., а позичальник зобов'язується на умовах передбачених Договором, повернути кредит у терміни, встановлені Графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов"язань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту (Додаток № 1 до Договору), але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 22.08.2018 р. та сплатити проценти за користування ним за ставкою 10,5 % річних. Згідно з п. 3.2.1 кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі та на умовах, передбачених Договором. Згідно з п. 3.3.1. банк має право вимагати дострокового повернення кредиту і сплати процентів, комісійної винагороди, сплати неустойки та відшкодування інших збитків, заподіяних неналежним виконанням зобовязань, а також відмовитись від подальшого кредитування Позичальника за Договором у випадках, передбачених п. 4.2.4 Договору. Відповідно до п. 4.1.1. Кредитного договору у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.1 Договору, та/або строків сплати процентів, комісій. Позичальник сплачує [PERSON] пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки. Відповідно до 5.2. Кредитного договору договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами зобовязань за ним. Відповідно до 5.9. Кредитного договору сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки. В судовому засіданні було встановлено, що позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши відповідачу визначену в кредитному договорі суму грошових коштів. Відповідачем , як позичальником, порушені умови кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати процентів в строки, передбачені кредитним договором. Станом на 12.08.2015 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 13 995, 77 грн. з них: сума строкової заборгованості за кредитом - 12 333,41 грн. , сума строкової заборгованості за відсотками - 94,56 грн., сума простроченої заборгованості за кредитом - 966,59 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками - 480,55 грн., пеня за простроченою заборгованістю за кредитом - 72,83 грн., пеня за простроченою заборгованістю за відсотками - 47,83 грн. Невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором порушені законні права позивача, як кредитора у вказаних зобовязаннях, на отримання належних останньому за кредитним договором коштів. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана зробити на користь іншої сторони (кредитора) визначені дії. Зобовязання виникають відповідно до підстав, зазначених у статті 11 цього Кодексу. Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а якщо за порушення зобовязання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків, передбачених ст.624 ЦК України. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Заперечення відповідача щодо неможливості виконання умов кредитного договору з березня 2015 року настало не по її вині, а з вини банку через її звільнення , судом не приймаються до уваги, тому що не ґрунтуються на вимогах чинного цивільного законодавства України. Таким чином суд вважає, що відповідач не виконав зобовязання і не сплатив своєчасно суму заборгованості за кредитним договором, тому вбачаються підстави для стягнення з нього на користь позивача вищезазначеної суми заборгованості. На підставі Постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 № 781 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «[PERSON] ВОРОТА», розпочато процедуру ліквідації АТ «[PERSON] ВОРОТА». Згідно п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. За п. 22 ч.І ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. За п. 5 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Позовна заява подана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах АТ "[PERSON] ВОРОТА" у справі, яка безпосередньо повязана із здійсненням ліквідації банку, тому на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа звільняється від сплати судового збору. Судовий збір в розмірі 243,60 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в порядку, передбаченому ч.3 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved