Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що він та відповідачка по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах. В період спільного проживання у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Причиною звернення позивача до суду з позовом явилося фактичне ухилення від виховання доньки відповідачкою [PERSON], оскільки вона усунулась від виховання та утримання дитини, і на його переконання намірів змінити ситуацію відповідачка не має. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, пояснивши, що відповідачка не проявляє елементарної цікавості, щодо донь, лише коли у 2013 році розглядалася справа активізувалася, але після винесення рішення апеляційним судом забула, що у неї є донька, яка потребує її уваги, від виховання якої самоусунулася, не приїздить та не цікавиться її життям. Про порушене провадження добре відомо, остання навіть приїздила до суду 28.04.2016 року, але перед початком розгляду пішла геть із суду, на їх прохання повернутися відмовилася. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, причина неявки суду не відома, про день та час розгляду справи була повідомлена судовою повісткою, заперечень щодо позову не надала, суд ухвалив про заочний розгляд справи у її відсутність. Представник служби у справах дітей Новоукраїнської райдержадміністрації [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги в судовому засіданні підтримала в повному обсязі і вважає за доцільне позбавити відповідачку по справі батьківських прав, з якою особисто спілкувалася та запрошувала 28 квітня 2014 року до залу судового засідання, але остання відповіла, що їй адвокат порадив не йти. Також остання запрошувалася на засідання органу опіки й піклування 11 травня 2016 року, але коли остання почула по якому питанню, кинула трубку, хоча за місцем проживання остання характеризується позитивно, має ще двох малолітніх дітей, які навчаються в Піщанобрідській школі-інтернат і служба у справах дітей Добровеличківської РДА за місцем проживання відповідача не володіє інформацією, що у неї є ще одна донька. Але незважаючи на позитивну характеристику, орган опіки й піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав, відносно доньки [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні батька, рішення орган опіки про встановлені дні побачення не виконує, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не займається її вихованям, не піклується про її моральний та фізисний розвиток, матеріально не утримує. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В зв'язку з неявкою в судове засідання належно повідомленого про день та час розгляду справи відповідача та відсутністю заперечень учасників цивільного процесу щодо ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача та його представника, представника служби у справах дітей Новоукраїнської РДА, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 164-166, 180-183 СК України позов підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO],позивач -батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2011 року по справі №2-618/2011, яким встановлено місце проживання доньки [PERSON] біля позивача [PERSON], відповідачку [PERSON] попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання малолітньої доньки та роз'яснено, що в разі продовження протиправної поведінки вона може бути позбавлена батьківських прав. На даний час малолітня [PERSON] проживає біля батька - позивача [PERSON] в [ADDRESS] який виховує та утримує доньку самостійно. Новоукраїнським р\\судом вже розглядалася справа за участь цих же сторін та згідно рішення Новоукраїнського р/суду від 28.01.2013 року за позовом [PERSON] відповідачка вже позбавлялася батьківських прав, але рішіння не набуло законної та скасовано на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 30.04.2013 року, в задоволенні позову відмовлено. (а.с.12-15,26,27) Відповідно до довідки №281 від 11.11.2015 року, виданою Новоукраїнською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3, [PERSON] навчається у 1 класі вказаного закладу, за час навчання мати донькою не цікавилася, навчальний заклад не відвідувала.(а.с.18) [PERSON] ніде не працює, перебуває на обліку в Добровеличківському центрі зайнятості з вересня 2015 року, розлучена, має на утриманні ще двох малолітніх дітей 2006р.н. та 2003 року народження, які навчаються в Піщанобрідсткій школі-інтернат, на вихідні дні та канікули діти перебувають разом з матір'ю. За місцем проживання відповідачка характеризується позитивно, як особа, яка в громадських місцях поводиться гідно, ввічлива, добра господиня, алкогольними напоями не зловживає, шанобливо ставиться до громадян похилого віку, допоманає їм, з сусідами підтримує добросусідські відносини, власного житла немає та постійного місця роботи. (а.с.66,67). Враховуючи, що відповідачка протягом останніх двох років знову самоусунулася від виховання дитини, Новоукраїнська районна державна адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], стосовно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним висновком №01-25/71/1 від 12.11.2015 року та 28.05.2016 року(а.с.19,69). Ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено обов"язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 8 ч. 2 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 11 Закону встановлено право кожної дитини на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов»язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 155 ч. 4 та ст. 12 ч. 6 Закону України "Про охорону дитинства" батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні було встановлено та доведено повністю, що відповідачка по справі після 30 квітня 2013 року жодного разу не приїхала до старшої доньки, не зателефонувала, нецікавиться її здоров'ям, умовами життя, не поцікавилася її навчанням, не привітала з днем народження, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки [PERSON], яку: 20 грудня 2011 року рішенням Новоукраїнського районного суду [PERSON], було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON] та в разі продовження протиправної поведінки [PERSON], може бути позбавлена батьківських прав. З пояснень позивача, його представника вбачається, що за весь цей час вона лише декілька разів приїздила до своєї доньки а в орган опіки та піклування звернулась лише в грудні 2012 року з заявою про те, що вона бажає бачитись з донькою і все це було в період розгляд першого позову до квітня 2013 року. Зазначені обставини підтвердили також свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які посвідчили, що з весни 2013 року ніхто матір не бачив, остання не з'являлася, не цікавится як живе та навчається дитина, до школи не допомагала зібрати доньку, хоча останній ніхто перешкод в спілкуванні з дитиною не створює. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Двоє інших дітей [PERSON], навчаються в школі-інтернаті. Тому суд вважає, що [PERSON] не зробила ніяких висновків та після 30 квітня 2013 року не вжила будь-яких заходів для налагодження спілкування з донькою, у встанвлені дні побачення на підставі рішення органу опіки й піклуваннян не виявляла бажання зустрітися з дитиною, не говорячи про цікавість умовами проживання, навчання та виховання, що свідчить про те, що доля старшої дитини її матір не цікавить і вона самоусунулася від її виховання та на шлях виправлення не стала та за цей час, після винесення рішення нічого не зробила, для участі у вихованні своєї доньки [PERSON]. Згідно ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок покладено Законом на обох батьків у рівних частинах. При недосягненні батьками домовленості щодо виконання цього обов'язку, кошти на утримання дитини стягуються у судовому порядку з того із батьків хто проживає окремо від дитини. Підстав для звільнення відповідачки від виконання обов'язку по утриманню дитини, суд не вбачає. Відповідно до вимог ст. 184 СК України суд, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій від доходу відповідача, якщо платник аліментів має нерегулярний та мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших підстав, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідачка ніде не працює, перебуває в центрі зайнятості з вересня 2015 року, але доказів про свої дозоди не поала, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі, який повинен бути не меншим 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Згідно ЗУ"Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6-до 18 років в розмірі 1531 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і відповідачку необхідно позбавити батьківських прав та на користь позивача та стягнути аліменти на утримання дитини у в твердій грошовій сумі, але не в розмірі 700 гривень,а в розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок, щомісячно, до повноліття доньки [PERSON], [INFO] року, так як на її утриманні знаходиться ще двоє малолітніх дітей. Крім того, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір від сплати якого позивач звільнений на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року "Про судовий збір", в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial