Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сороки Валерія Миколайовича (далі по тексту - відповідач 1), Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - відповідач 2) про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08-Пі, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 210000 доларів 00 центи США на строк до 19 червня 2018 року зі сплатою 14,00 відсотків річних згідно умов договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань, в день укладення даного договору (пункт 1.3.1) між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір № 04/І-372, за умовами якого майновий поручитель/ [PERSON] передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, яке належить їй на праві приватної власності - чотирикімнатну квартиру загальною площею 135, 70 кв м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 1 455 750 грн. 00 коп., що еквівалентно сумі 300 000 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П. Договором іпотеки передбачено, що іпотека забезпечує виконання зобов`язання іпотекодавця та вимог іпотекодержателя за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08-Пі, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів комісій, штрафів, пені та інших видів неустойки у повному обсязі. На підставі Іпотечного договору № 04/І-372, договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08-Пі, за заявою банку, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. 09 квітня 2010 року вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 2738 про звернення стягнення на чотирикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , як майно боржника, задовольнивши вимоги банку в розмірі 263 922 доларів 03 центів США, що еквівалентно 2 105 569 грн. 96 коп., тобто саме на ту квартиру, яка є предметом іпотеки. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.05.2019, державним реєстратором Коммунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва, Сорокою Валерієм Миколайовичем винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46049798 від 20.03.2019, відповідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, дата державної реєстрації 18.03.2019, номер запису про право власності 30780951. При цьому підставами виникнення права власності зазначено: дублікат іпотечного договору, серія та номер: 89, виданий 08.02.2019, видавник: Ковальчук С.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: USB/393, виданий 19.11.2018, видавник: АТ «Укрсоцбанк». Вважає таке рішення Державного реєстратора протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46049798 від 20.03.2019 року, прийняте державним реєстратором Сорока Валерієм Миколайовичем, Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ, про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1790487880000). Запис про право власності № 30780951 від 18.03.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» - скасувати. Ухвалою суду від 27 травня 2019 року відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.05.2019 року у задоволені заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. 24 жовтня 2019 року до суду подано представником відповідача 2 відзив на позовну заяву. 16 грудня 2019 року до суду надійшла заява про заміну сторони правонаступником, а саме замість відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року, яку внесено до протоколу судового засідання, відзив представника відповідача 2 долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року, заяву про заміну сторони правонаступником задоволено, замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року клопотання представника позивач про витребування доказів задоволено. 02 січня 2020 року до суду представник позивача подав відповідь на відзив відповідача АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року, яку внесено до протоколу судового засідання, відповідь представника позивача на відзив відповідача АТ «Альфа-Банк» долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року підготовче засідання закрито, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволені позову з підстав зазначених у відзиві. Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог частково, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 20 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08-Пі, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 210000 доларів 00 центи США на строк до 19 червня 2018 року зі сплатою 14,00 відсотків річних згідно умов договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань, в день укладення даного договору (пункт 1.3.1) між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір № 04/І-372, за умовами якого майновий поручитель/ [PERSON] передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, яке належить їй на праві приватної власності - чотирикімнатну квартиру загальною площею 135, 70 кв м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 1 455 750 грн. 00 коп., що еквівалентно сумі 300 000 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П. Договором іпотеки передбачено, що іпотека забезпечує виконання зобов`язання іпотекодавця та вимог іпотекодержателя за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08-Пі, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів комісій, штрафів, пені та інших видів неустойки у повному обсязі. На підставі Іпотечного договору № 04/І-372, договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08-Пі, за заявою банку, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. 09 квітня 2010 року вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 2738 про звернення стягнення на чотирикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , як майно боржника, задовольнивши вимоги банку в розмірі 263 922 доларів 03 центів США, що еквівалентно 2 105 569 грн. 96 коп., тобто саме на ту квартиру, яка є предметом іпотеки. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.03.2014 року у задоволені позову відмовлено. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.05.2019, державним реєстратором Коммунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва, Сорокою Валерієм Миколайовичем винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46049798 від 20.03.2019, відповідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, дата державної реєстрації 18.03.2019, номер запису про право власності 30780951. При цьому підставами виникнення права власності зазначено: дублікат іпотечного договору, серія та номер: 89, виданий 08.02.2019, видавник: Ковальчук С.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: USB/393, виданий 19.11.2018, видавник: АТ «Укрсоцбанк». Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.п. 3.1.1.-3.4.2. договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08-Пі передбачено права та обов`язки сторін. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 4 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08-Пі передбачено відповідальність сторін. Відповідно до п. 4.1. іпотечного договору № 04/1-372, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотеко держатель має право задовольнити свої забезпечені вимоги шляхом стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно із ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до абзацу 1 вказаної статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк. Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, далі - Закон № 898-ІV) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI (далі -Закон № 800-VI), який набрав чинності 14.01.2009, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10.10.2011 у справі № 21-131а11 та від 18.09.2012 у справі № 21-236а12. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.02. 2018 у справі № 915/297/17 та від 31.07.2018 у справі № 826/9658/15 (адміністративне провадження № К/9901/3238/18). Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Частиною першою статті 35 Закону «України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку», яка має назву «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9,15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2018 на адресу [ADDRESS] [PERSON] ,та на адреси [ADDRESS] , [ADDRESS] [PERSON] ,АТ «Укрсоцбанк» направило повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вих. № USB/393 шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, за змістом якого, банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 492 027,72 дол. США станом на 12.11.2018, вимагав сплатити заборгованість та попереджав, що у разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Під час розгляду справи відповідачем 2 не надано доказу щодо отримання іпотекодавцями письмових вимог від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, оскільки відсутність такого доказу не підтверджує факт вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень та сплив 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень, що однозначно свідчить про недотримання відповідачем процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначеної п. 61 Порядку 1127. Дана позиція суду узгоджується в висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2019 у справі №638/20000/16-ц відповідно до якої для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, до державного реєстратора має звернутись належна особа-іпотекодержатель, та надати документи, які підтверджують: - направлення та вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень; - сплив 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень. Посилання відповідача2 на повідомлення про вручення поштового відправлення, суд оцінює критично, оскільки з них вбачається, що конверти повернулися без вручення адресату. Та під час розгляду справи представник позивача повідомив, що позивач, не отримувала поштові повідомлення від відповідача2. Крім того, суд зазначає, що для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, здійснюється при умові, що у письмовій вимозі має бути зазначена інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна та повинна бути проведена оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності. Дана позиція суду узгоджується в висновками, викладеними у у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц. Жодної інформації про вартість майна, за якою мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, повідомлення від 19.11.2018 вих. № USB/393 не містило. Згідно із п.6 Постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За таких обставин, суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» проведена всупереч нормам чинного законодавства. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що державним реєстратором прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] не урахувавши відсутність факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно. Окрім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 р. (далі - Закон № 1304-7), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира загальною площею 135,70 кв.м., житловою площею 75,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, є постійним місцем проживання [PERSON] , [PERSON] , та на вказані правовідносини розповсюджується дія вказаного вище Закону № 1304-7. Повно та всебічно з`ясував обставини справи, та прийшов до висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] в частині скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно АТ «Укрсоцбанк», а тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, вимога позивача про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30780951 від 18.03.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк»,не є належним способом захисту, оскільки рішення суду про скасування рішення держаного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо вказаної квартири є самостійною підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису згідно пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial