Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

АТ КБ " ПРИВАТБАНК " звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість спадкодавця [PERSON] у розмірі 10891,44 грн. за кредитним договором б/н від 12.01.2008 року та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.01.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Позивачем 13.06.2016 року була направлена претензія кредитора до Магдалинівської державної нотаріальної контори. 24.06.2016 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" було отримано нотаріальну відповідь, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємці не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Посилаючись на копіїї паспортів позичальника та відповідачів, вважають, що спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] .. 15.05.2019 року позивачем було направлено лист-претензію спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] про повернення заборгованості померлого [PERSON] , але ніяких дій не було виконано. Станом на день смерті позичальника перед банком заборгованість за кредитним договором б/н від 12.01.2008 року становить 10891,44 гривень, яка складається з: 10891,44 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Згідно п.2 ч. 2\~ст. 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на свою користь 10891,44 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 12.01.2008 року. 26 липня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, представник позивача разом з позовною заявою подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до суду не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки до кредитної карти не має ніякого відношення, так як з сином спадщину не приймали. Просить відмовити у позові. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~встановлено, що - порушення зобов?язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~встановлено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1050 Цивільного кодексу України\~встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що - за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору б/н від 12.01.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 12). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим виконкомом Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 40 (а.с. 51). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 9-11), станом на день смерті позичальника його заборгованість перед позивачем становила 10841,44 гривень, яка складається з: 10891,44 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи предмет спору в даній справі та заявлені межі позовних вимог, суд розглядає справу в межах наявності та достатності підстав для стягнення з відповідача вказаної позивачем заборгованості, правомірності її утворення та існування. Вказане відповідає вимогам ст. 129 Конституції України та закріпленим в ній основним засадам судочинства. Позиція позивача зводиться до того, що 12.01.2008 року [PERSON] , (спадкодавець), приєднався до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку шляхом заповнення та підписання заяви. Відповідно до вказаної заяви від 12.01.2008 року йому, серед перерахованих нижче послуг, вказано, яку карту виявив бажання оформити [PERSON] , а саме «КРЕДИТКА Універсальна, 50 днів пільгового періоду», підписаної [PERSON] , між позичальником та банком було погоджено розмір відсотків за користування кредитними коштами у розмірі базової процентної ставки в місяць 1,9%, що становить 22,8% річних. З заяви вбачається, що вказано суму кредитного ліміту в сумі 250,00 грн., хоча в позовній заяві вказано, що позичальник отримав кредит у розмірі 11000, 00 грн. Окрім того, на час розгляду справи судом, позивачем не було надано доказів відкриття на ім`я [PERSON] рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.12.2013 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між позивачем і померлим [PERSON] , оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Розрахунок заборгованості, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Разом із тим, в матеріалах справи міститься лише нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного\~ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання [PERSON] грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та позичальником виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від спадкоємців виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і [PERSON] правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. При спадкуванні борги спадкодавця - це майнові зобов?язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати це зобов?язання. Обов?язок доказувати борги померлого накладається на самого кредитора. Тобто, кредитор, що звернувся до спадкоємців, зобов?язаний представити документи, що підтверджують його вимоги. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 608, 1218, 1219 Цивільного кодексу України у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно зв`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. [INFO] позичальник\~ [PERSON] помер, не виконавши перед банком свої зобов?язання за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, станом на день смерті [PERSON] його заборгованість перед банком становила 10891,44 грн, яка складається з: 10891,44 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Позивачем 13.06.2016 року була направлена претензія кредитора до Магдалинівської державної нотаріальної контори. 24.06.2016 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" було отримано нотаріальну відповідь, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємці не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 55, 56). Як зазначив позивач, спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , 15.05.2019 року позивачем було направлено лист-претензію останнім про повернення заборгованості померлого [PERSON] , але ніяких дій не було виконано (а.с.57 ,58). При цьому, позивачем не подано та судом не встановлено факт прийняття відповідачами спадщини після смерті [PERSON] . Так, згідно матеріалів спадкової справи відповідачі до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Крім того, згідно матеріалів справи, позивачем не доведено, що відповідачі фактично прийняли спадщину. Згідно ч.1, ч.3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов?язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов?язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов?язання фактично не пов?язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого, прийняли після нього спадщину та яка вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що після [PERSON] , залишилося будь-яке спадкове майно, в процесі розгляду справи представником не заявлялося жодних клопотань про витребування вказаної інформації. Той факт, що позичальник був зареєстрований в [ADDRESS] , не свідчить про те, що йому належав будинок на праві власності. Також з повідомлення про надання копії спадкової справи № 160/2016 виданої Магдалинівською державною нотаріальною конторою підтверджується, що після смерті [PERSON] , спадкова справа відкрита, свідоцтво про право на спадщину не видавалосьне, спадкоємці не зверталися (а.с. 72-81). Матеріали справи не містять відомостей про майно, одержане відповідачами [PERSON] та [PERSON] , у спадщину після смерті [PERSON] , в межах вартості якого вона зобов?язана задовольнити вимоги кредитора. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З точки зору закону при вирішенні спору суд повинен надати об?єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Позивачем не було доведено передачі відповідачам як спадкоємцям в натурі спадкового майна чи наявність спадкового майна на яке претендують спадкоємці. Суд виходить з того, що ч. 5 ст. 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. З урахуванням викладеного, оцінивши в сукупності всі наявні у справі письмові докази в контексті наведених правових норм, суд вважає, що позивачем не доведений факт прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , тому суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed