Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що з 07.05.2007 року по 25.06.2015 року перебував у трудових відносинах із відповідачем, працював на посаді заступника начальника управління устаткування, енергоносіїв та зв"язку ПАТ "Азовзагальмаш". 25 червня 2015 року його звільнено з ПАТ "Азовзагальмаш" на підставі ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. На момент звільнення роботодавець не сплатив йому заробітну плату з березня 2015 року, та він не отримав усі належні йому виплати при звільненні. Крім того, після звільнення він став на облік до Центру зайнятості населення, однак отримує допомогу по безробіттю в мінімальному розміру, оскільки роботодавець не сплачував належні платежі до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття та органів ПФУ. В обґрунтування моральної шкоди зазначив, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати було порушено нормальний уклад його життя, що призвело до душевних страждань та додаткових зусиль для організації свого життя. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7505,61 гривень, суму компенсації за всі дні невикористаної відпустки в розмірі 11326,82 гривень, суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільнення станом на 27.07. 2015 року в розмірі 20 124,24 гривень, а також у відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень. Під час судового розгляду позивач двічі змінював позовні вимоги, та в остаточній редакції в заяві від 22.10.2015 року просив суд стягнути з ПАТ "Азовзагальмаш" на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 26 338,04 гривень (з урахуванням обовязкових податків та інших платежів,) середній заробіток за час затримки виплати належних сум при звільненні станом на 22.10.2015 року у розмірі 24 361,38 гривень та моральну шкоду у розмірі 3000,00 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] надав заяву, якою підтримав уточнені позовні вимоги та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача ПАТ "Азовзагальмаш" [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання надала заперечення проти позову, в яких посилалась на те, що сума заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем (з урахуванням утриманих податків та зборів) становить 26 338,04 гривень,в тому числі компенсація за не використану відпустку - 19 572,45 гривень. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то всупереч ст. 60 ЦПК України позивач не надав належних доказів на підтвердження заподіяння йому такої шкоди, а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди взагалі не доведені позивачем. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити у повному обсязі. Враховуючи відсутність заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення ним про причини неявки, суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, за згодою позивача здійснив заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] з 07 травня 2007 року по 25 червня 2015 року працював в ПАТ "Азовзагальмаш". 25.06.2015 року позивача звільнено з підприємства за угодою сторін, на підставі ст. 36 КЗпП, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. (а.с.4-6) З довідки № 238/ро-2445 від 17.08.2015 року, виданої ПАТ "Азовзагальмаш", слідує, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] з березня 2015 року по 25.06. 2015 року становить 26 338,04 гривень, у тому числі сума компенсації за не використану відпустку - 19 572,45 гривень. Сума заборгованості визначена з урахуванням утриманих обов"язкових платежів та зборів. (а.с.27) Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено та це визнано і не оспорювалось відповідачем, що ПАТ "Азовзагальмаш" при звільненні [PERSON] не виплатило заборгованість по заробітній платі в розмірі 26 338,04 гривень, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, то суд виходить із останнього розрахунку, наданого позивачем, із застосуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 297,09 гривень, яка розрахована відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02. 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", з яким суд погоджується. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20\~Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція міститься у Постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Отже, визначаючи кількість робочих днів, суд проводить розрахунок з наступного дня після звільнення позивача, тобто з 26.06. 2015 року і, таким чином, у червні 2015 року 2 робочих дня, липень 2015 23 робочі дні, серпень 2015 року 20 робочих днів, вересень 2015 року 22 робочих днів, жовтень 2015 року 15 робочих днів (з урахуванням святкового дня 14 жовтня 2015 року), що складає 82 дні. (а.с.44) В той самий час, згідно табеля робочого часу за графіком № 1 наданого відповідачем, в жовтні визначено 22 робочих днів, без урахування святкового дня 14 жовтня 2015 року, який згідно ст. 73 КЗпП України є вихідним днем. (а.с.41) Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 26.06.2015 року по день ухвалення рішення, тобто 22 жовтня 2015 року включно складає 82 дні. За таких обставин, не виходячи за рамки позовних вимог, суд погоджується з розрахунком позивача та перевіряючи його, розраховує розмір середнього заробітку за час затримки в розрахунку виходячи з наступного: 82 дні (період з 26.06. 2015 року по 22 жовтня 2015 року,) х 297,09 гривень (сума середньоденної заробітної плати) = 24 361,38 гривень. (а.с.41,43,44) Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд погоджується із тим, що протягом майже 5 місяців з моменту звільнення з позивачем не здійснено остаточного розрахунку, він вимушений додатково вживати зусилля для організації свого життя та пошук засобів для існування, а отже, внаслідок порушення відповідачем трудових прав позивач зазнав моральних страждань. За положенням ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань на які посилається позивач, засади розумності і справедливості, суд вважає, що\~відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень є достатньою сумою для компенсації завданої шкоди, а тому позовні вимоги задовольняє частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, оскільки позивача звільнено від сплати, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі передбаченої ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру, відповідно до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 506,99 гривень, а також позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial