Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмету позову мотивує тим, що 13 грудня 2007 року між банком "Фінанси та Кредит" і [PERSON] укладено кредитний договір на підставі якого банк надав позичальнику [PERSON] кредитні ресурси в сумі 55 000 євро в тимчасове користування на умовах забезпеченості зворотності. терміновості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими договором до 13.12.2022 року. Забезпеченням виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором є договір іпотеки від 13 грудня 2007 року, відповідно до умов передбачених цим Договором, іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку банку «Фінанси та Кредит» наступне нерухоме майно житлового призначення, а саме: житловий будинок, побудований з цегли, зазначений в генплані літерою «А», загальною площею 219,7 кв.м., житловою площею 73,8 кв.м, та огорожа, зазначена в генплані літерою «№1-3», що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку.посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу 05 грудня 2007 року за №6084 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 05.12.2007 року, номер правочину 2545230. Порядок сплати процентів за користування кредитними коштами визначений розділом 4 кредитного договору. Так. пунктом 4.3 даного договору передбачено, що нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісяця в термін та у розмірі, встановленому даним Договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, кодексів, законів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується падати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач зобов'язання за кредитним договором від 13 грудня 2007 року виконав належним чином, здійснивши видачу кредиту на визначених кредитним договором умовах. Проте, позичальник [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав, про що повідомлявся банком із застереженням про звернення стягнення на майно. Таким чином, у зв'язку із неналежним виконанням своїх обов'язків Позичальником [PERSON]. сума заборгованості за кредитним договором, станом на 10.01.2014р. склала: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 35 357,20 Євро ( в гривневому еквіваленті становить 384 689,87гривень); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 17 642,80 Євро ( в гривневому еквіваленті становить 191 955,43 гривень); сума строкової заборгованості по відсотках - 965,78 Євро ( в гривневому еквіваленті становить 10 507,78гривень); сума простроченої заборгованості по відсотках - 23 468,21 Євро (в гривневому еквіваленті становить 255 336,47 гривень); сума пені за прострочення заборгованості по кредиту, відсотках- 373 238,14 грн. Відповідно до п.6.1. кредитного договору №2025pv3-07 від 13 грудня 2007 року за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, тому за порушення п.п. 3.4. 4.3. 4.4. Банк нарахував пеню за прострочку сплати передбачених платежів в розмірі - 1 373 238,14 грн. Загальна сума заборгованості по кредитному договору №2025pv3-07 від 13 гру/цін 2007 року станом на 10.01.2014 р. становить 2 215 727,69 грн. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до ст.1054 ч.2, ст.1050 ЦК України, пункту 3.4. кредитного договору №2025pv3-07 від 13 грудня 2007 року наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо поверненння чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 572 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавцем- майновим поручителем) забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, в ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Аналогічні положення чинного законодавства було погоджено сторонами у вищезазначених договорах іпотеки і встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах договору іпотеки. Відповідно до ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», (іпотекодержатель) заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів. Тому, просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за кредитним договором №2025руЗ-07 від 13 грудня 2007 року, що станом на 10.01.2014р. становить 2 215 727,69 грн., звернути стягнення на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, побудований з цегли, зазначений в генплані літерою «А», загальною площею 219,7 кв.м., житловою площею 73,8 кв.м, та огорожа, зазначена в генплані літерою «№1-3», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві приватної власності, за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчою за звичайні піни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності на стадії проведення виконавчих дій. В зустрічному позові відповідач просить визнати зобов'язання, що виникло з договору іпотеки від 13.12.2007 року укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит»» та [PERSON] в забезпечення кредитного договору №2025pv3-07 від 13.12.2007р. припиненим, визнати припиненими правовідносини договору поруки, зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повернути [PERSON] усі правовстановлюючі документи на належаний йому будинок якій був предметом іпотеки та зняти усі обмеження на володіння, користування та розпорядження [ADDRESS] які були накладені в зв'язку з укладення договору іпотеки від 13.12.2007 року в забезпечення кредитного договору №2025pv3-07 від 13.12.2007 р. Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а сам договір іпотеки таким, що припинив свою дію. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, яка має назву «Види забезпечення виконання зобов'язання», виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Тобто законодавець виокремлює окремі види зобов'язань, серед яких наявні, зокрема, такі окремі види як порука та застава. Крім того, у ч. 1 ст. 575 ЦК України, що має назву «Окремі види застав», виокремлюється такий вид застави як іпотека, якою є «застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.». В свою чергу, відносини, що виникають у зв'язку з використанням такого засобу забезпечення зобов'язань, як іпотека, врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку». Разом з тим, ст. 559 ЦК, що має назву «Припинення поруки» й міститься у параграфі З глави 49 ЦК із назвою «Порука», встановлює підстави для припинення саме такого виду забезпечення зобов'язань, як порука. Ані норми ЦК, що регулюють інститут застави (ст.ст.572-593), ані положення Закону України «Про іпотеку» не містить бланкетних норм, які б відсилали до ст. 559 ЦК, або вказували б на підстави для застосування ст. 559 ЦК для припинення такого виду забезпечення зобов'язань, як застава (іпотека - відповідно до Закону «Про іпотеку»). Таким чином, систематичне тлумачення свідчить про відсутність підстав застосування положень про припинення поруки згідно з ст. 559 ЦК до відносин, що виникають з застосування такого виду забезпечення зобов'язань, як застава (й різновиду застави - іпотеки). Враховуючи те, що застава (іпотека) згідно ст. 548, 572 ЦК України може забезпечувати лише дійсне зобов'язання, у цьому контексті припинення застави (іпотеки) можливе лише у випадку припинення або недійсності зобов'язання, яке забезпечується заставою. Відповідно до абз. 2 ст. 11 Закону «Про заставу», заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Відповідно до ст. 1 Закону «Про іпотеку», іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Буквальне тлумачення зазначених положень дозволяє дійти до висновку, що у разі якщо заставодавцем (іпотекодавцем) виступає не боржник, а третя особа, то між третьою особою та заставодержателем мають існувати відносини поруки. Крім того, якщо поглиблюватись в природу аналізованих відносин, то застава (іпотека), що надається третьою особою з метою забезпечення основного зобов'язання між боржником та кредиторам, так чи інакше спрямована на забезпечення відносин поруки між цією третьою особою та кредитором. За відсутності договору поруки втрачається правовий зв'язок між кредитним договором та договором застави (іпотеки), адже заставодавець (іпотекодавець) як третя особа не є стороною кредитної угоди, а тому її зобов'язання перед кредитодавцем має випливати з правочину поруки. Сам по собі договір застави (й, відповідно, іпотеки), у якому заставодавцем є не боржник за основним зобов'язанням, а третя особа, не передбачає зобов'язання третьої особи (заставо- або іпотекодацем) перед кредитодавцем за основним зобов'язанням. Крім того, у разі задоволення вимог кредитора іпотекодавець, якщо не розглядати його у контексті відносин поруки, втрачає можливість регресних вимог до боржника щодо сплаченої суми боргу. Разом із тим, відповідно ч.2 ст. 628 ЦК, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Тобто, сторони можуть укласти, наприклад, договір, який буде одночасно підставою для виникнення поруки за кредитним договором й застави (різновидом якої може бути іпотека) щодо цієї поруки. Зокрема, у випадку, коли в договорі застави (іпотеки) закладено достатньо умов, підтверджуючих укладення між третьою стороною (майновим поручителем) та кредитодавцем не лише договору застави, але й договору поруки, до цих відносин можуть застосовуватися положення законодавства України про поруку. У цьому випадку зобов'язання поруки буде виступати в якості додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного кредитного зобов'язання, В свою чергу виконання зобов'язання поруки буде забезпечуватися зобов'язанням застави. За таких умов, треба вести мову про наявність трьох зобов'язань: основного (кредитного), додаткового, що забезпечує виконання основного зобов'язання - порука, додаткового, яке забезпечує виконання зобов'язання поруки - застава. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК , порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Не можна не враховувати думку, що «проценти є платою за кредит, а не рівнем відповідальності» , разом з тим розуміти проценти як плату за кредит можна лише для сторін кредитного договору, але не для поручителя. Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі прострочення виконання зобов'язання позичальником за договором кредиту, проценти за кредитом продовжують нараховуватись на тіло кредиту до моменту виконання позичальником грошових зобов'язань. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, підвищення процентів за договором кредиту треба розуміти як збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки у разі прострочення позичальника за договором кредиту, кредитодавець матиме право звернутись до поручителя з вимогою про сплату в т.ч. й процентів за кредитом. Тобто й у разі збільшення процентів за кредитом збільшується й майнова відповідальність поручителя. 26 травня 2008 року без повідомлення і згоди відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклав з [PERSON] додаткову угоду до кредитного договору №2025руЗ-07 від 13.12.2007 р. про збільшення процентної ставки по кредиту до 16 % чим була суттєво збільшена майнова відповідальність відповідача як поручителя та фактично змінено умови на яких він погодився укласти договір іпотеки. А як вже зазначалося вище порука (в силу ч. 1 ст. 559ЦК) припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, якщо збільшується обсяг його відповідальності. Застосовуючи до даного випадку норми що регулюють майнову поруку слід зазначити, що «Банк «Фінанси та Кредит» в силу частини 4 ст. 559 ЦК України втратив право вимагати від відповідача задоволення своїх вимог відповідно до договору іпотеки укладеного в забезпечення кредитного договору №2025руЗ-07 від 13.12.2007р. Так як, після постановления судового наказу № 2-н-370 про примусове стягнення усієї заборгованості по вказаному договору з [PERSON] виданого Коломийським міськрайонним судом 16.08.2010 року і до подання в суд позову про звернення стягнення на моє майно пройшло більше ніж шість місяців. Як передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України, та розтлумачено постановою № 5 від 30.03.2012 року Пленумом ВССУ якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного забов'язанння не пред'явить вимоги до поручителя порука припиняється. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але звернувся до суду з заявою в якому просить справу розглядати в його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Позовні вимоги підтримав повністю, зустрічний позов не визнав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але звернувся до суду з заявою в якій просить справу розглядати в його відсутності. Проти позовних вимог заперечив, зустрічні позовні вимоги підтримав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та зібрані докази вважає, що позовні вимоги безпідставні і не підлягають до задоволення, а зустрічні позовні вимоги частково підставні і підлягають до часткового задоволення, з наступних мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, 13 грудня 2007 року між позивачем і [PERSON] укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 2025рvЗ-07 на підставі якого банк надав позичальнику [PERSON] кредитні ресурси в сумі 55000 євро в тимчасове користування на умовах забезпеченості зворотності. терміновості, платності, з оплатою за процентою ставкою 13,5% річних, терміном до 13.12.2022 року. 13 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки належного відповідачу житлового будинку загальною площею 219,7 кв.м., житловою площею 73,8 кв.м. в [ADDRESS]. Згідно даного договору відповідач виступає як майновий поручитель позичальника [PERSON] В п.1.1 договору іпотеки передбачено, що даний договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 2025рvЗ-07. Іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором отримати задоволення в повному обсязі за рахунок майна, заставленого на умовах договору. 26.05. та 02.12.2008р. між позивачем та [PERSON] було укладено додаткові угоди № 1 та № 2 зі збільшенням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 16% річних, починаючи з 26.05.2008р. Відповідач посилається не те, що дані додаткові угоди були укладені без його відома і згоди. Доказів повідомлення та ознайомлення відповідача з даними додатковими угодами до звернення з позовом суду не представлено. Згідно наданої відповідачем суду постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2010р. 16.08.2010р. Коломийським міськрайсудом було видано судовий наказ № 2-н-370 про стягнення з позичальника [PERSON] в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 832246 грн. 11 коп., тобто дострокового повернення суми наданих кредитних коштів та нарахувань. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, яка має назву «Види забезпечення виконання зобов'язання», виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В ч. 1 ст. 575 ЦК України виокремлюється такий вид застави як іпотека, якою є «застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.». Відносини, що виникають у зв'язку з використанням такого засобу забезпечення зобов'язань, як іпотека, врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку». Ст. 559 ЦК, що має назву «Припинення поруки» й міститься у параграфі З глави 49 ЦК із назвою «Порука», встановлює підстави для припинення саме такого виду забезпечення зобов'язань, як порука. Ані норми ЦК, що регулюють інститут застави (ст.ст.572-593), ані положення Закону України «Про іпотеку» не містить бланкетних норм, які б відсилали до ст. 559 ЦК, або вказували б на підстави для застосування ст. 559 ЦК для припинення такого виду забезпечення зобов'язань, як застава (іпотека - відповідно до Закону «Про іпотеку»). Таким чином, відсутні підстави застосування положень про припинення поруки згідно з ст. 559 ЦК до відносин, що виникають з застосування такого виду забезпечення зобов'язань, як застава (й різновиду застави - іпотеки). Враховуючи те, що застава (іпотека) згідно ст. 548, 572 ЦК України може забезпечувати лише дійсне зобов'язання, то у цьому контексті припинення застави (іпотеки) можливе лише у випадку припинення або недійсності зобов'язання, яке забезпечується заставою. Відповідно до абз. 2 ст. 11 Закону «Про заставу», заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Відповідно до ст. 1 Закону «Про іпотеку», іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника. Буквальне тлумачення зазначених положень дозволяє дійти до висновку, що у разі якщо заставодавцем (іпотекодавцем) виступає не боржник, а третя особа, то між третьою особою та заставодержателем мають існувати відносини поруки. Виходячи з природи аналізованих правовідносин, застава (іпотека), що надається третьою особою з метою забезпечення основного зобов'язання між боржником та кредитором, так чи інакше спрямована на забезпечення відносин поруки між цією третьою особою та кредитором. За відсутності договору поруки втрачається правовий зв'язок між кредитним договором та договором застави (іпотеки), адже заставодавець (іпотекодавець) як третя особа не є стороною кредитної угоди, а тому її зобов'язання перед кредитодавцем має випливати з правочину поруки. Сам по собі договір застави (й, відповідно, іпотеки), у якому заставодавцем є не боржник за основним зобов'язанням, а третя особа, не передбачає зобов'язання третьої особи (заставо- або іпотекодацем) перед кредитодавцем за основним зобов'язанням. Крім того, у разі задоволення вимог кредитора іпотекодавець, якщо не розглядати його у контексті відносин поруки, втрачає можливість регресних вимог до боржника щодо сплаченої суми боргу. Разом із тим, відповідно до ч.2 ст. 628 ЦК, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Тобто, договір, який буде одночасно підставою для виникнення поруки за кредитним договором й застави (різновидом якої може бути іпотека) щодо цієї поруки. Зокрема, у випадку, коли в договорі застави (іпотеки) закладено достатньо умов, підтверджуючих укладення між третьою стороною (майновим поручителем) та кредитодавцем не лише договору застави, але й договору поруки, до цих відносин можуть застосовуватися положення законодавства України про поруку. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК , порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, підвищення процентів за договором кредиту треба розуміти як збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки у разі прострочення позичальника за договором кредиту, кредитодавець матиме право звернутись до поручителя з вимогою про сплату в т.ч. й процентів за кредитом. Тобто, у разі збільшення процентів за кредитом що не було обумовлено кредитним договором, збільшується й майнова відповідальність поручителя. Застосовуючи до даного випадку норми що регулюють майнову поруку слід зазначити, що «Банк «Фінанси та Кредит» в силу частини 4 ст. 559 ЦК України втратив право вимагати від відповідача задоволення своїх вимог відповідно до договору іпотеки укладеного в забезпечення кредитного договору № 2025рvЗ-07 від 13.12.2007р., так як, після видання Коломийським міськрайонним судом 16.08.2010 року судового наказу № 2-н-370 до направлення листу-вимоги відповідачу від 26.01.2012р. та пред»явлення позову 03.02.2012р. про звернення стягнення на предмет іпотеки пройшло більше ніж шість місяців. Як передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного забов'язанння не пред'явить вимоги до поручителя порука припиняється. В п. 23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 йдеться щодо не застосування норм , що регулюють поруку до правовідносин кредитора з майновим поручителем. Однак, відсутня така заборона у випадку змішаного договору коли іпотекодавець (майновий поручитель) є особою відмінною від боржника за кредитним договором. Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про припинення за даних обставин правовідносин поруки та відповідних зобов»язань за договором іпотеки в забезпечення кредитного договору, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності майновому поручителю. У зв»язку з чим, з метою захисту права власності відповідача, враховуючи вимоги ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, слід визнати припиненими зобов»язання за договором іпотеки житлового будинку [ADDRESS] від 13 грудня 2007 року укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] в забезпечення договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 2025рvЗ-07 від 13.12.2007р. укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повернути [PERSON] правовстановлюючі документи на належаний йому житловий будинок та скасувати заборону на його відчуження. В решті зустрічного позову слід відмовити, оскільки судом не встановлено інших обмежень на володіння, користування чи розпорядження спірним будинком окрім застави та заборони на його відчуження. На підставі викладеного та ст. 598 ЦК України,

Outcome: approved