Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

20.03.2018 позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачки, і просила визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] , складений 29.05.2012, посвідчений нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Пшеничною Є.С., та зареєстрований в реєстрі за № 2-391. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири. Вона, як спадкоємець за законом після смерті спадкодавця, звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В прийнятті її заяви нотаріусом було відмовлено на тій підставі, що її мати заповіла свою квартиру відповідачці. Позивачка вважає, що на час складання заповіту спадкодавець за станом свого здоров`я не могла усвідомлювати значення та наслідки своїх дій при складанні заповіту та її дії не могли відповідати її волі. Тому змушена звернуться до суду з метою визнання заповіту недійсним. Позивач та представник позивача - [PERSON] , в судове засідання не з"явилися. Представник позивачки [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його00 відсутності, та відсутності позивачки, позов підтримують. Позовні вимоги просили задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечили. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Відзиву на позов, заяв, клопотань не надавала. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у відповідності до вимог ЦПК України. Враховуючи наведені обставини та строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачки, за наявними матеріалами справи. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов"язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Третя особа - нотаріус Бердичівської державної нотаріальної контори Пшенична Є.С., в судове засідання не з`явилася. В наданій суду заяві просила суд розглянути справу у її відсутності. Вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду(а.с. 87). У відповідності до частини другої ст. 247 ЦПК України, в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню за наступних підстав. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження заявниці, [PERSON] , [INFO] , її матір`ю є [PERSON] , яка після одруження 1969 року змінила прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ", та залишила його після розірвання шлюбу(а..с 16). [INFO] , в м. Бердичеві, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.15) Після її смерті залишилася відкрилась спадщина, даний факт сторонами не оспорюється. Спадкування має здійснюватися за законом або за заповітом (ст. 1217 ЦК України). За життя спадкодавцем, [PERSON] , був складений заповіт, яким належну їй на праві особистої власності квартир [ADDRESS] вона заповіла [PERSON] . Заповіт складено 29.05.2012, посвідчено державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Пшеничною Є.С., та зареєстрований в реєстрі за №2-391(а.с. 19). Відповідачка [PERSON] є донькою позивачки, та онукою померлої [PERSON] , даний факт сторонами не оспорюється. Згідно ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто, вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини(ст.ст. 1235 - 1236 ЦК України). Крім того, відповідно до положень ст. 202 ЦК України заповіт є правочином і до нього застосовуються загальні положення та вимоги, визначені ст. ст. 203-236 ЦК України, в тому числі і підстави недійсності правочинів. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. П. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 10.09.2012, [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною. Встановлено опіку, та призначено опікуном її дочку - [PERSON] , 1964 р.н..(а.с. 17-18). 08.01.2019 судово-психіатричним експертом Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 проводилась посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза Петричук А.С .. Згідно висновку за №4-2019 від 08.01.2019, [PERSON] , 1935 р.н., на момент вчинення правочину, 29.05.2012, страждала на хронічний маячний розлад органічного генезу з помірно-вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 22.0 міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду. З приводу даного захворювання, з 1994 року спостерігалась лікарями-психіатрами. Ступінь змін з боку психіки у [PERSON] , на момент вчинення правочину, 29.05.2012, була настільки виражена, що вона не могла усвідомлювати значення свої дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними(ас. 96-98). При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтвердженні судові витрати в загальному розмірі 704,80 грн. (а.с. 2, 3). На підставі наведеного,

Outcome: approved