Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом у якому, з урахуванням остаточних позовних вимог просить зобов'язати [PERSON], а також всіх наймачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та тимчасово проживаючу особу: [PERSON], які мешкають в квартирі [ADDRESS] не створювати перешкоди позивачу у користуванні вказаною квартирою, а саме: не змінювати замки від вхідних дверей та кімнат у квартирі без згоди [PERSON], не створювати перешкод у користуванні кімнатою розміром 19,0 кв.м., та всіма іншими підсобними та допоміжними приміщеннями. Встановити порядок користування квартирою № [ADDRESS] між співвласниками квартири [PERSON] та [PERSON] наступним чином: визнати за [PERSON] право користування кімнатою площею 19,0 кв.м., а також балкон площею 1,1 кв.м. Визнати за [PERSON] право користування кімнатами площею 11,7 кв.м. та площею 9,6 кв.м, а також лоджію площею 1,7 кв.м. Кухню площею 7,5 кв.м., ванну кімнату - 2,7 кв.м., вбиральню - 1.3 кв.м., коридор - 13,2 кв.м., кладову - 1,0 кв.м., - залишити в загальному користуванні. Зобов'язати [PERSON] кооператив "Харчовик-4" відкрити окремі особові рахунки по оплаті за спожиті комунальні послуги, обслуговування прибудинкової території споживання електроенергії, води, газу та інших обов'язкових платежів з [PERSON] та [PERSON] з урахуванням встановленого порядку користування квартирою. Мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 16.07 2007 року, позивач являвся власником квартири [ADDRESS]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2008 року квартира була визнана спільною сумісною власністю подружжя і за відповідачем по справі визнано право власності на 1\\2 частини спірної квартири. Вказана квартира загальною площею 68,8 кв.м., та складається з трьох житлових кімнат площами 19,0 кв.м., 11,7 кв.м., 9,6 кв.м., кухні площею 7,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні 1,3 кв.м., коридору 13,2 кв.м. та кладової 1,0 кв.м., балконом 1,1 кв.м та лоджією 1,7 кв. м. Позивач користувався кімнатою площею 19,0 кв.м. до 2013 року. У зв»язку із складними відносинами, що склались між сторонами, позивач не має можливості вільно користуватися належною йому часткою у праві спільної часткової власності. Враховуючи, що кімната площею 19,0 кв.м. максимально відповідає його частці у праві власності на квартиру, позивач просить про її виділ у своє користування. Звернувшись до голови ЖБК «Харчовик-4» із заявою в якій просив відкрити окремий особовий рахунок на оплату комунальних послуг за кімнату розміром 19,0 кв.м. та укласти окремий договір найму, позивач отримав відмову. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, [PERSON] просить про задоволення позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON], [PERSON] та Службу у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги з урахування заяви про уточнення позову підтримали в повному обсязі та виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява просили позов задовольнити. Додатково позивач зазначив, що наприкінці липня 2016 року [PERSON] змінила замок від вхідних дверей квартири не повідомивши його та не надала ключі від квартири, тим самим почала створювати йому перешкоди у користуванні житлом, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до Дніпровського управління поліції з відповідною заявою. Після такого звернення до правоохоронних органів, відповідач передала йому ключі від спірної квартири в присутності дільничого інспектора. З метою сплачувати за комунальні послуги та квартирну плату в розмірі належної йому на праві власності частки у спірній квартирі, позивач просить про розподіл особових рахунків. Крім того, враховуючи, що на даний час у квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON], її чоловік [PERSON] та їхні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON][INFO], які перешкоджають позивачу у користуванні квартирою, позивач просить про задоволення позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] кооперативу "Харчовик-4" у судове засідання не з'явився. Від голови ЖБК "Харчовик-4" [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення, зі змісту яких убачається, що ЖБК «Харчовик -4» заперечує проти позову в повному обсязі, вважає його необґрунтованим та недоведеним. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову. Відповідач пояснила, що позивач з 2013 року не проживає у спірній квартирі. Перешкод у користуванні житлом йому не здійснювалось. Заміна замків на вхідних дверях квартири [ADDRESS] дійсно відбулась у 2016 році, проте вимушено, у зв»язку із поломкою. Враховуючи, що позивач не користувався спірною квартирою та його місце проживання не було відомо ні їй ні [PERSON] та [PERSON], то ключі від нового замку йому не передавалось. Однак після першої спроби позивача потрапити у квартиру, йому було надано його комплект ключів. Крім того, звертаючись до суду із вимогою про зобов'язання відкрити окремий особовий рахунок на кімнату в квартирі, позивач фактично хоче виділити цю кімнату в натурі, що є технічно не можливим. Більше того, відповідач та її представник зазначили, що позивач фактично ставить питання про окремий особовий рахунок тільки на квартплату, адже електроенергія, газ та водопостачання обліковується окремими договорами, а тому позивач просить суд фактично звільнити його від виконання обов'язку утримання майна, що є недопустимим з огляду на норми діючого законодавства. Представник відповідача пояснив, що позивач звертався до суду із позовом про визначення порядку користування жилим приміщенням та зобов'язання ЖБК «Харчовик-4» укласти з ним окремий договір найму. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, йому було відмовлено у задоволенні позову. Дане рішення суду не оскаржувалось. Тобто позивач з ним погодився, проте повторно звернувся до суду із аналогічним позовом. Вважав, що оскільки позивачу не чиняться перешкоди у користуванням житлом, інші обставини справи, вже встановлені судовими рішеннями, то підстав для задоволення позову не має, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також звернув увагу суду, що кімнати у спірній квартирі не відповідають ідеальним часткам співвласників у праві спільної часткової власності. З огляду на означене у задоволенні позову просив відмовити. У судовому засіданні третя особа [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, пояснила що з позивачем [PERSON]. який являється її батьком, у неї склались напружені відносини, однак перешкод у користування квартирою [ADDRESS], йому ніхто не чинить, оскільки позивач тривалий час не проживає у спірній квартирі. Пояснила, що на даний час у спірній квартирі проживають вона, її чоловік [PERSON] та їхні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON][INFO]. Вона з чоловіком займає кімнату площею 19,0 кв. м., діти займають кімнату площею 11,7 кв.м. Крім того, у квартирі проживає її сестра [PERSON] із дитиною [PERSON], [INFO], які займають кімнату площею 9,6 кв.м. При цьому, третя особа не заперечувала проти проживання позивача у кімнаті площею 19,00 кв. м. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви убачається, що вона заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. Представник Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника та прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та чинного законодавства України. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, третьої особи, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2016 року замінено третю особу [PERSON] на співвідповідача. Судом встановлено, що питання спільного користування сторін квартирою [ADDRESS], неодноразово являлось предметом розгляду в суді. При цьому спір, який є предметом розгляду даної справи, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет, однак з інших підстав. Як убачається із матеріалів справи квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2008 року визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільно набутого майна подружжя (а.с. 7-8). Відповідно до довідки виданої ЖБК «Харчовик -4» від 09.06.2015 року №24, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], треті особи: [PERSON] та [PERSON], а також діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 115). Позивач та відповідач на даний час у квартирі не проживають. Вказана квартира перебуває у користуванні третіх осіб і їхніх дітей, а також в квартирі проживає чоловік [PERSON] - [PERSON] За даними технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат жилою площею 40,3 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 19,0 кв.м., 2-а кімната площею 9,6 кв.м., 3-я кімната площею 11,7 кв.м., кухні площею 7,5 кв.м, ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., кладової площею 1,0 кв.м. та коридору площею 13,2 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 1,1 кв.м. та лоджією площею 1,7 кв.м. (а.с. 16). Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Як убачається із матеріалів справи, домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2012 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: ЖБК «Харчовик -4», Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування житловим приміщенням -відмовлено (а.с. 9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2012 року у позові [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], ЖБК «Харчовик -4» про виділення в натурі частини житлового приміщення -відмовлено (а.с. 10-11). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2016 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням (а.с. 12-14). Відмовляючи у задоволенні позову 30.03.2012 року суд виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами не регулюються вимогами ст. 104 ЖК України, а тому посилання позивача на дану норму закону є невірним, у зв»зку із чим, суд дійшов висновку що позов з даних підстав задоволенню не підлягає. (а.с. 9). Підставою відмови рішенням суду від 23.05.2016 року у задоволенні позову про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], слугувала обставина того, що на той час між співвласниками квартири було врегульовано питання щодо порядку користування квартирою та позивачем не доведено наявність обставин, які свідчили про обмеження чи звуження його прав, як власника, у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном. Більше того, позивач не заявляв вимог про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою. (а.с. 12-14). Під час даного судового розгляду [PERSON] підтвердила, що в період проживання позивача у спірній квартирі до 2013 року, він займав кімнату площею 19,0 кв. м. На даний час, враховуючи не проживання [PERSON] у спірній квартирі, кімнату площею 19,0 кв. м. займає вона разом із чоловіком, діти - кімнату площею 11,7 кв.м. , а сестра з дитиною - кімнату площею 9,6 кв.м. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками та наймачами. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Враховуючи, що сторони по справі є співвласниками спірної квартири, відповідно до розміру їх ідеальних часток позивачу та відповідачу [PERSON] належить по 20,15 кв.м. житлової площі (40,3 х 0,5). При цьому позивач просить виділити йому у користування кімнату площею 19,0 кв.м. та балкон площею 1,1 кв.м., а у користування відповідача кімнати площею 11,7 кв.м. та 9,6 кв.м., а також лоджію площею 1,7 кв.м. Отже, кімнати у спірній квартирі не відповідають ідеальним часткам співвласників у праві спільної часткової власності. Разом з тим, у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України №6-1500цс15 від 17.02.2016 року. При цьому слід зазначити, що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Враховуючи виниклий спір між сторонами та обставини справи, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування кімнатами найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, відповідає розміру їхніх часток у праві спільної часткової власності. Більше того, такий порядок користування не заперечується сторонами та наймачами, а тому у користування позивача слід виділити кімнату площею 19,0 кв.м., іншому співвласнику відповідачу [PERSON] виділити у користування дві житлові кімнати площею 11,7 та 9,6 кв.м. Кухню площею 7,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,7 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., коридор площею 13,2 кв.м., кладову площею 1,0 кв.м., балкон площею 1,1 кв.м. та лоджію площею 1,7 кв.м. слід залишити у спільному користуванні сторін, оскільки вони є місцями загального користування і повинні перебувати у користуванні усіх співвласників. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача [PERSON] та третіх осіб не чинити позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, зокрема не змінювати замки, а також зобов»язання відповідача ЖБК "Харчовик-4" відкрити окремі особові рахунки по оплаті за спожиті комунальні послуги, обслуговування прибудинкової території споживання електроенергії, води, газу та інших обов'язкових платежів на [PERSON] та [PERSON] з урахуванням встановленого порядку користування квартирою то у їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що у 2016 році позивач не зміг потрапити у спірну квартиру, оскільки відповідачем були замінені замки від вхідних дверей. Разом з тим, як убачається із пояснень сторін та третьої особи, а також допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON], позивач не проживав у спірній квартирі з 2013 року, не з'являвся за вказаною адресою, стосунків із колишньою дружиною - співвласником квартири [PERSON] та дітьми [PERSON], [PERSON] не підтримував та не спілкувався, у зв»яхкі із напруженими відносинами, що склались між ними. З огляду на встановлені обставини у справі суд не убачає, що позивачу чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою. Інших випадків, коли позивач намагався потрапити у квартиру, а його туди не пускали, судом не встановлено. Зі змісту листа Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві від 07.09.2016 року убачається, що за заявою позивача проводилась перевірка по факту чинення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], за результатами розгляду якої підтверджено, що відносини між сторонами носять цивільно-правовий характер. (а.с. 84-85). З огляду на означене, позовні вимоги в частині зобов»язання відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] задоволенню не підлягають, оскільки факт того, що [PERSON] чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою не підтверджено належними та допустимими доказами. Щодо вимог про зобов»язання третіх осіб не чинити позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, то слід зазначити, що сторонами у справі є позивач і відповідач. За положеннями ст. 33 ЦПК України залучення співвідповідачів можливо за клопотанням позивача, яке не було заявлено, покладати обов»язок на третіх осіб не відповідає нормам процесуального права, а тому в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають. Вимоги про зобов»язання відповідача ЖБК "Харчовик-4" відкрити окремі особові рахунки на спірну квартиру також не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Як вбачається зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За положеннями ст. 3 ЦПК України, захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Стаття 15 ЦК України визначає право на захист цивільних прав та інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав і інтересів судом. Спору між співвласниками та членами сім'ї про розмір участі в витратах на утримання спірної квартири судом не встановлено. Твердження позивача щодо необхідності розподілу особових рахунків з метою здійснення оплати квартирної плати за частку у спільному майні, якою позивач володіє та користується, суд відноситься критично, оскільки сторони є співвласниками квартири по ? частині, а тому за положеннями ст.ст. 319, 322,360 ЦК України, 151, 162 ЖК України, зобов»язані утримувати належне їм майно, що з урахуванням відсутності спору про участь у витратах на утримання спірної квартири, не потребує розподілу особових рахунків. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial