Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму Депозиту № 300131/153252/7-14 від 23 грудня 2014 р. у розмірі 200 000 грн. та суму витрат на правову допомогу 10 000 грн. В судове засіданні позивач не з»явився , просила розглянути справу у її відсутність та здовільнити позов. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У письмової заяві на адресу суду просив відмовити у позові. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.12.2014 р. позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Начальника відділення № 131 Слобожанського регіонального департаменту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ішмухаметова Тимура Салаватовича (надалі Банк) був укладений Договір про строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 місяців в національній валюті, про що нами підписано Договір-заяву № 300131/153252/7-14 від 23.12.2014р. У відповідності до п.п. 1 Договору Позивачем 23.12.2014р. було внесено 200 000грн., а Банк прийняв грошові кошти на вкладний Рахунок № 2630.9.354138.001 на строк з 23.12.2014р. по 23.07.2015р., копію квитанції про прийом коштів надано до матеріалів справи. У відповідності до п.п. 2 Договору за час користування коштами Вкладу протягом визначеного п.п.1 Договору строку, Банк нараховував і виплачував проценти за ставкою 25 % річних. У відповідності до п.п. 6 Договору, після закінчення строку визначеного в п.п. 1 Договору-заяви від 23.12.2014р. ( до 23.07.2015р.), Вклад повертається вкладникові в порядку та строки та на умовах, передбачених положенням п.п. 5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Згідно до п.п. 5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» - у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівки або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. 23.07.2015р. діюча згідно виданої [PERSON] довіреності гр-ка [PERSON] подала заяву Начальнику відділення № 131 Слобожанського регіонального департаменту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Лазні Д.В. про повернення банківського вкладу в сумі 200 000грн. Заява дро повернення вкладу були прийнята 23.07.20915р., про що зроблені відповідні відмітки працівниками відділення № 131 Слобожанського регіонального департаменту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» . До теперішнього часу гроші банком не повернуті. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ст.1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За правилами ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд не приймає до уваги на Постанову Правління Національного Банку України від 01.12.2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України», як на підставу відмови позивачу у поверненні йому грошових коштів, оскільки правовідносини між сторонами в даній справі в першу чергу регулюються законом та двостороннім договором укладеним між ними, а положення постанови НБУ, яка є нормативно - правовим актом, не можуть суперечити вимогам закону. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно повернув [PERSON] вклад за договорами про банківський строковий вклад (депозит). Так як з діючих норм законодавства вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимогу позивача та не повернув суму вкладу та нараховані відсотки, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу . Водночас суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог позивача про стягнення 10 000 грн. на правову допомогу . Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. У ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно роз'яснень у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст.79, ст. ст.84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи 25 липня 2015 року між адвокатом Швець С.В. та [PERSON] було укладено договір № 18/ц про надання юридичних послуг (а.с. ). Сума договору не оговорено , касового чеку про сплату не долучено . Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За відсутності підтвердження та розрахування суми оплати , суд відмовляю у стягненні витрат на правовоу допомогу. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, то суд вважає, що згідно вимог ст.88 ч.3 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial