Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

заявник звернувся в суд із заявою у якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документа - договору конкретного користування від 14 вересня 1999 року. В обґрунтування заяви покликається на те, що 14 вересня 1999 року між заявником та [PERSON] укладено договір конкретного користування, який має сили правовстановлюючого документа. при оформлення договору нотаріусом невірно зазначено по батькові заявника, а саме заміть [PERSON] , вказано [PERSON] , що не відповідає даним паспорта громадянина України заявника. Оскільки відсутні відомості про нотаріального діяльність нотаріуса, який посвідчував договір, що унеможливлює виправлення такої помилки, заявник звернувся до суду із заявою, яку просить задовольнити. 30 червня 2020 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва відмовлено у відкриття провадження у справі за цією заявою. 22 грудня 2020 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу суд від 30 червня 2020 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 16 лютого 2021 року ухвалою суду залишено заяву без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині. 09 квітня 2021 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Якимець О. І., у зв`язку із звільненням судді [PERSON] 15 квітня 2021 року ухвалою суду заяву прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання, яке відкладалось з поважних причин. 03 червня 2021 року заявник звернулась до суду з заявою у якій просить розглядати справу у її відсутності. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, 14 вересня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір конкретного користування частиною житлового будинку [ADDRESS] , деревами, які примикають до цього будинку. Дані обставини підтверджено копією дубліката, що має сили оригіналу цього договору, який посвідчений державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори 14 вересня 1999 року і зареєстрований за № 3497. Зі змісті договору убачається, що у його частині щодо відомостей про сторін договору вказано по батькові заявника як [PERSON] , а вже у п. 1 умовах цього договору як [PERSON] . Відповідно до відомостей паспорта громадянина України заявника серії [NUMBER] її прізвище ім`я по батькові вказано [PERSON] . Таким чином, суд установив, що дані заявника у паспорті та у частині договору конкретного користування у п. 1 містять розбіжності у даних щодо по батькові [PERSON] , а саме написано [PERSON] , хоча вірним є [PERSON] . Таким чином суд прийшов до переконання про те, що « [PERSON] " та " [PERSON] " одна і таж особа. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. З матеріалів справи вбачається, що іншим шляхом встановити вказаний факт заявник не може. Встановлення факту належності заявнику договору конкретного користування необхідно з метою реалізації права користування та розпорядження своєї власністю на свій розсуд. Враховуючи встановлене вище, суд прийшов до переконання про те, що заявником підтверджено дані про те, що [PERSON] та [PERSON] , однак і таж особа, адже вірним по батькові заявника є " [PERSON] ", а не " [PERSON] "; розбіжності у документах щодо по батькові заявника суттєво впливають на її право користування, договір як правовстановлюючий документ від 14 вересня 1999 року дійсно належить також і заявнику, іншим чином встановити такий факт не можливо, а відтак суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] належить договір конкретного користування від 14 вересня 1999 року, а тому заяву необхідно задовольнити повністю. У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати понесені заявником не відшкодовуються.

Outcome: approved