Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним іпотечний договір № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий № 5128, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]; скасувати реєстрацію іпотечного договору № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий № 5128, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між ПАТ "АКБ "Новий" та [PERSON] в державному реєстрі іпотек та заборон. В обґрунтування позову вказав, що між [PERSON] та ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» було укладено іпотечний договір N01088706, 3-(1083706) від 20 жовтня 2006 року, реєстраційний №5047, посвідченні приватним нотаріусом [PERSON]Предметом іпотеки за даним договором виступало майно визначене з статті 2 вказаного договору, розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ вул. Петровського, 200. Іпотекою за вказаним договором забезпечувалось виконанню зобовязань Іпотекодавця ([PERSON]В.) перед Іпотекодержателем (ПА- «Акціонерний комерційний банк «Новий», що випливало з укладеного міг ними кредитного договору № 1088706/05 від 19.10.2006 року. На момент укладення договору предмет іпотеки належав відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2006 року за реєстровим №5045, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська віт 22.05.2009 року по справі №2-340/2009 визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за 35045 відносно будівель та споруд виробничої бази, що знаходиться за адресою:м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200 - недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на будівлі та споруди виробничої бази, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200. Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.12.2013 року [PERSON] було визнано винною в чиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191, ч.2 ст.192 КК України та встановлено, що [PERSON] в жовтні 2006 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, не маючи умислу на шахрайство, вступила з цією ціллю в попередній зговір зі своїм сином підсудним [PERSON] В подальшому [PERSON] спільно з [PERSON] в усній формі уклали угоду з [PERSON] про передачу в їх власність, належних йому на праві власності будівель та споруд виробничих баз за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200 та 203 з метою отримання кредитів під залог цього майна. Реалізуючи свій намір, спрямований на заволодіння майном в крупних розмірах, [PERSON] та [PERSON] умисно, з корисних мотивів пообіцяли [PERSON] що після отримання кредитів, розрахуються з ним. Після цього, діючи згідно заздалегідь визначених ролей, реалізуй свої наміри, 20.10.2006 року [PERSON] уклала з [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила будівлі та споруди виробничої бази за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200 за 2190488. Згідно п.4 договору сторони розрахувались за нерухомість в повному обсязі, хоча в дійсності [PERSON] за придбану нерухомість розрахувалась частково. В подальшому в той же день [PERSON] отримала в АКБ «Новий», розташованому по пр.Карла Маркса в м. Дніпропетровськ кредит в сумі 1 500 000,00 грн. під заставу даного майна, з [PERSON] в повному обсязі не розрахувалась, звернув грошові кошти на свою користь. Таким чином, в результаті обману та зловживання довірою без ознак шахрайства [PERSON] спричинила [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 7 052 764,00 грн., що в 100 та більше разів перевищує неоподаткований податком мінімум доходів громадян, тобто в крупних розмірах. 27 червня 2014 року було відкрите провадження по цивільній справі.(а.с.22) 24.07.2014 року відповідачем ПАТ "АКБ"Новий" було подано заперечення проти позову.(а.с.26-27) 10.08.2014 року представником відповідача ПАТ АКБ "Новий" подано клопотання про відкладення судового розгляді.(а.с.33-34) 28.08.2014 року подано заяву позивачем [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту та оголошення заборони відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Петровського,200, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий № 5128, посвдічений приватним нотаріусом [PERSON] ;заборони органам Держдавної виконавчої служби вчиняти виконавчі дії з виконання виконавчих документів щодо звернення стягнення на нерухоме майно за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200, що є предметом іпотеки за іпотеченим договором № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий № 5128, посвдічений приватним нотаріусом [PERSON]; заборони органам ДВС передавати відповідачам- ПАТ "АКБ"Новий" , [PERSON], чи виконувати щодо нього інші зобов"язання. (а.с.38-39) 28.08.2014 року представником позивача, який діяв на той час , подано заяву про зупинення провадження по цивільній справі до вирішення питання Дніпровським районним судом по заяві з перегляду судового рішення по справі № 2-340/09, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200.(а.с.40) 28.08.2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на виробничі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського,200, заборонивши їх реалізацію в будь-який спосіб; зупинено продаж виробничих будівель, що розташовані за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського,200.(а.с.46) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.08.2014 року зупинено провадження по цивільній справі.(а.с.47) 29.09.2015 року провадження по справі було відновлено, прийнято до провадження суддею Лобарчук О.О. і провадження по цивільній справі зупинено.(а.с.49) 11 березня 2016 року провадження по цивільній справі було відновлено.(а.с.56) 08.04.2016 року провадження по цивільній справі було зупинено в зв'язку із хворобою позивача.(а.с.70) 01.12.2016 року ухвалою Дніпровського районного суду відновлено провадження по цивільній справі. (а.с 83) 05.01.2017 року , 02.02.2017 року сторони в судове засідання не з'явилися. 01.03.2017 року, 20.03.2017 року позивач в судове засіданні не з'явився, надав заяви про відкладення розгляду справи. 13.04.2017 року, 17.05.2017 року, 12.06.2017 року від представника позивача [PERSON] надійшли заяви про відкладення судового розгляду. 03.07.2017 року представником позивача надано уточнену позовну заяву.(а.с.130-132) 30.08.2017 року , 03.11.2017 року, 27.11.2017 року представником позивача подані заяви про відкладення судового розгляду. 28.11.2017 року представником відповідача ПАТ "АКБ"Новий" подано заперечення на уточнену позовну заяву, в якій зазначено наступне. Ознайомившись з уточненими позовними вимогами [PERSON] до АКБ "НОВИЙ», [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, вважають, що доводи, викладені в уточненій позовній заяві, - є необґрунтованими, не підтверджуються жодними фактичними доказами або документами та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач просить визнати недійсним договір іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року, укладений між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] Правочин має відповідати вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України. Визнання правочину недійсним можливе лише за невідповідністю його приписам означеної норми. Позивач у тексті уточненої позовної заяви посилається на порушення ч. З, 5 ст. 203(вільність волевиявлення учасників правочину, відповідність його їх внутрішній волі, реальність настання правових наслідків) ЦК України. Також Позивач посилається на п. 8 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», який визначає підставами недійсності правочину недодержання сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Уточнена позовна заява містить посилання на норми ст. 230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману), тобто Позивач стверджує, що він під впливом обману вчинив договір іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року. Вважаємо за необхідне підкреслити, що спірний договір іпотеки укладали або вчиняли АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] і саме дані особи є його сторонами і відповідно тільки вони могли вчинити або не вчинити даний правочин під впливом обману. Оскільки є очевидним, що [PERSON] не був стороною даного договору в момент його укладення, то для дійсності спірного договору юридично має значення виключно волевиявлення і внутрішня воля АКБ «НОВИЙ» та [PERSON], як сторін, які безпосередньо вчиняли правочин. Вважають безпідставним та алогічним посилання Позивача на ст. 230 ЦК України, оскільки ввести в оману особисто [PERSON] у момент вчинення правочину жодна зі сторін справи не могла фізично. Спірний правочин укладено між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON], при цьому 20.10.2006 року [PERSON] не був присутній при його укладенні та не був, на момент його укладення, стороною правочину. Виходячи з приписів ст. 230 ЦК України, ввести в оману для укладення правочину можливо лише особу, яка безпосередньо укладає правочин. З тексту уточненої позовної заяви незрозуміло як саме [PERSON] введено в оману в момент укладення договору іпотеки і безпосередньо як введення в оману [PERSON], який не був стороною правочину на момент його укладення, може впливати на дійсність чи недійсність договору іпотеки на теперішній час. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.05.2009 року по справі № 2-340/2009, на яке посилається Позивач, не оскаржувалось і набрало законної сили 10.08.2009 року. Отже, [PERSON] був присутній при його оголошенні, не заперечував проти вимог АКБ «НОВИЙ» та рішення у подальшому не оскаржував. [PERSON] у вказаній справі брав безпосередню участь і відповідно знав, що по справі № 2-340/2009 прийнято рішення, яким задоволено позовні вимоги АКБ «НОВИЙ» до [PERSON] та замінено сторону (боржника) - [PERSON] у зобовязанні перед АКБ «НОВИЙ» по кредитному договору № 1083706/05 від 19.10.2006 року на [PERSON]; та замінено сторону (іпотекодателя) - [PERSON] у зобовязанні по договору іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року на [PERSON] Тобто [PERSON] став стороною договору іпотеки 10.08.2009 року (у момент набрання чинності рішенням суду) і саме за рішенням суду, а не з власного волевиявлення або під впливом обману. Таким чином [PERSON] викладає у тексті уточненої позовної заяви завідомо неправдиві твердження та хибно трактує норми ст. 203, 230 ЦК України на свою користь, чим фактично здійснює спробу ввести суд в оману. Вважають важливою обставиною справи той факт, що з 22.05.2009 року і до моменту звернення з позовом у даному судовому провадженні в липні 2014 року, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.05.2009 року по справі № 2- 340/2009 не оскаржувалось та має законну силу і зобовязує [PERSON], як іпотекодателя, виконати умови договору іпотеки перед АКБ «НОВИЙ». Отже, про існування договору іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року та заміну сторони у зобовязанні за вказаним договором перед АКБ «НОВИЙ» [PERSON] знав напевно 22.05.2009 року і відповідно довідався про начебто порушення свого права, про яке заявляє у даному судовому провадженні, в момент оголошення зазначеного рішення суду. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Також ст. 267 ЦК України розяснює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Окрім цього відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обовязковим до виконання. Також слід зазначити, що [PERSON] протягом виконавчого провадження №11077744 стосовно стягнення предмету іпотеки на користь АКБ «НОВИЙ» був належним чином неодноразово повідомлений та знав, що відбувається примусова реалізація предмету іпотеки державною виконавчою службою, що відбулись торги, і що право власності на споруди та будівлі цих виробничих баз належить АКБ «НОВИЙ». [PERSON] умисно приховав від суду ці обставини для уникнення виконання зобовязань перед банком. Уточнені позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню також відповідно до приписів ст.ст. 598-601, 604-609 Цивільного кодексу України, які містять вичерпний перелік підстав для припинення зобовязання. Позовні вимоги [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним за правовою суттю можуть призвести до припинення зобовязання [PERSON] перед АКБ «НОВИЙ» за договором іпотеки, що є по суті противоправним та суперечить приписам ЦК України відносно підстав припинення зобовязання, вказаних у главі 50 ЦК України. Крім того, з тексту уточненої позовної заяви [PERSON] чітко випливає, що твердження Позивача щодо недійсності договору іпотеки нічим фактично не підтверджується і зводяться до довільного та вигідного Позивачу тлумачення норм права та вибіркового цитування тексту рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.05.2009 року у справі № 2-340/09. З вищевказаного очевидно, що строк позовної давності за позовними вимогами [PERSON] сплив і його уточнені позовні вимоги направлені лише на односторонню відмову від зобовязання та порушення норм чинного законодавства і прав АКБ «НОВИЙ», як іпотекодавця і вже власника предмета іпотеки. Додатково на теперішній час розгляду справи вважаємо за необхідне пояснити наступне. На підставі рішення Правління Національного банку України від 13.07.2017 року № 441-рш/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО _ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ [PERSON] «НОВИЙ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 13.07.2017 року № 3012 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АКБ «НОВИЙ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» (копія рішення Фонду додається). Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення АКБ «НОВИЙ» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 14.07.2017 по 13.08.2017 року (включно), призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АКБ «НОВИЙ», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Фонду [PERSON] строком по 13.08.2017 року включно. 10.08.2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 3486 «Про продовження строку тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку АКБ «НОВИЙ на один місяць з 14.08.2017 по 13.09.2017 року (включно)», (копія рішення додається). З 01.09.2017 року, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦІОНЕРНИЙ [PERSON] «НОВИЙ» (АКБ «НОВИЙ») перебуває в стані припинення (ЛІКВІДАЦІЇ), відповідно до рішення Правління Національного банку України від року за № 562-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ [PERSON] «НОВИЙ» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) від 01.09.2017 року № 3907 «Про початок процедури ліквідації АКБ «НОВИЙ» та делегування повноважень ліквідатора банку» (із змінами згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2017 року № 4568 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01 вересня 2017 року № 3907»), згідно з яким запроваджено процедуру ліквідації АКБ «НОВИЙ» та делеговані повноваження ліквідатора уповноваженій особі Фонду на ліквідацію АКБ «НОВИЙ» [PERSON] строком на два роки з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2019 року включно (копії рішень Фонду додаються). Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним щодо будь-яких правовідносин неплатоспроможного банку, а його норми пріоритетними над іншими. (а.с.177-182) 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За клопотанням учасників судового розгляду було призначено подальший судовий розгляд за правилами загального судового провадженнч , призначено підготовче судове засідання. 20.12.2017 року представником позивача [PERSON]- [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, в якому просить : визнати недійсним іпотечний договір № 1088706/3-(1083706) від 30 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5047, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON]; іпотечний договір № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5128, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON]; скасувати реєстрацію іпотечного договору № 1088706/3-(1083706) від 30 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5047, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON]; скасувати реєстрацію іпотечного договору № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5128, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON].(а.с. 4-6) 19.01.2018 року представником відповідача ПАТ "АКБ "Новий" надано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. Віповідно до вказаних заперечень зазначено, що викладені в заяві про збільшення позовних вимог, - є необгрунтованими, не підтверджуються жодними фактичними доказами або документами та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач, звертаючись до суду у 2014 році, просив суд визнати недійсним договір іпотеки № 11088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року, укладений між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON]Звертають увагу, що у листопаді 2017 року Позивач уточнював позовні вимоги і знову просив суд визнати недійсним договір іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року, укладений між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] Щодо будь-яких інших правочинів Позивач жодних вимог не мав. У грудні 2017 року Позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, а саме [PERSON] просить суд визнати два правочини недійсними: договір іпотеки № 1088706/3-( 1083706) від 20.10.2006 року, укладений між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON];- договір іпотеки № 1103206/3-(1083106) від 24.10.2006 року, укладений між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] Вважають за необхідне повідомити суд про звернення у 2014 році [PERSON] до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки № 1103206/3-(1083106) від 24.10.2006 року, укладеного між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] У звязку з багаторазовою неявкою Позивача, 23 серпня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 209/3729/14-ц позовну заяву [PERSON] до АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки № 1103206/3- (1083106) від 24.10.2006 року - залишено без розгляду. 14 вересня 2016 року ухвала суду набрала законної чинності (копія ухвали додається). Тобто у 2014 році [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська одночасно з двома різними позовними заявами: до АКБ «НОВИЙ», [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки № 1088706/3- (1083706) від 20.10.2006 року, укладеного між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] (справа № 209/3731/14-ц); до АКБ «НОВИЙ», [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки № 1103206/3- (1083106) від 24.10.2006 року, укладеного між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] (справа №209/3729/14-ц). Цивільне законодавство України прямо визначає позовні вимоги, які можуть міститься в одній позовній заяві. Такі вимоги мають бути повязані між собою, мають бути однорідними за правовою природою, позивачем і відповідачем мають виступати одні й ті самі особи. Однорідність вимог вбачається також із особливостей тих спірних матеріально-правових відносин, які породжують позов, зокрема тих, які нерозривно пов'язані між собою або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Це означає, що позовні вимоги, які виникли через укладення декількох правочинів, можуть бути викладені в одній позовній заяві тільки за умови, що усі спірні правочини містять один і той самий предмет договору. Збільшення позовних вимог [PERSON] фактично призводить до розділення його позовних вимог на дві різні категорії, які звернуті до різних Відповідачів та стосуються різних предметів договорів іпотеки. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, [PERSON] має чотири позовні вимоги. За двома позовними вимогами [PERSON], а саме: визнання недійсним договору іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року, укладеного між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON], та скасування реєстрації договору іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року, Шозивачем є [PERSON], Відповідачами є АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] Предметом спірного договору іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року є будівлі та споруди виробничої бази, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинська, вул. Петровського, б. 200. За двома іншими позовними вимогами [PERSON], а саме: визнання недійснимдоговору іпотеки № 1103206/3-(1083106) від 24.10.2006 року, укладеного між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON], та скасування реєстрації договору іпотеки № 1103206/3-(1083106) від 24.10.2006 року, Позивачем є [PERSON], Відповідачами є АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] Предметом спірного договору іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року є будівлі та споруди виробничої бази, яка розташована за адресою:Дніпропетровська обл., Дніпродзержинська, вул. Петровського, б. 203. Тобто збільшенні позовні вимоги [PERSON] стосуються по суті двох правочинів: договору іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року, укладеного між АКБ "НОВИЙ» та [PERSON], предметом якого є будівлі та споруди виробничої бази, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинська, вул. Петровського, б. 200. Поговір іпотеки укладено в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 1083706/05, укладеного між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON]; договору іпотеки № 1103206/3-( 1083106) від 24.10.2006 року, укладеного між АКБ "НОВИЙ" та [PERSON], предметом якого є будівлі та споруди виробничої бази, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, б. 203. Договір іпотеки укладено в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № |1083106/05, укладеного між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] [PERSON] правочини укладені між різними сторонами, мають різні предмети договорів. Вказані договори іпотеки не є однорідними за правовою природою, оскільки укладені в забезпечення виконання зобовязань різних осіб за різними кредитними договорами, тобто виникли з різних правових підстав. Відповідно до визначень ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, збільшені позовні вимоги [PERSON] щодо різних договорів іпотеки не повязані між собою підставою виникнення і не є похідними одна від іншої. Задоволення або відмова у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсним договору іпотеки № 1088706/3- ІІ1083706) від 20.10.2006 року, укладеного між АКБ «НОВИЙ» та [PERSON] не залежить від задоволення або відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсним договору іпотеки № 1103206/3-(1083106) від 24.10.2006 року, укладеного між [PERSON]» та [PERSON] і навпаки. Ці вимоги жодним чином не впливають одна на одну. Тобто за дефініціями цивільного законодавства позовні вимоги щодо вказаних правочинів не можуть процесуально міститися в одному позові. Звернення у 2014 році з аналогічними вимогами, викладеними у різних позовах [PERSON], свідчить про розуміння Позивача правової необґрунтованості обєднання цих чотирьох вимог в одне позовне провадження. Збільшення позовних вимог саме таким шляхом через три роки судового провадження свідчить про направленість позовних вимог на односторонню відмову від виконання зобовязань перед АКБ «НОВИЙ» та затягування судового процесу Позивачем. (а.с.22-28) В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], підтримала збільшені позовні вимоги , послалась на обставини, викладені в уточненій заяві та заяві про збільшення позовних вимог.Просить задовольнити вимоги повністю. Представник ивідповідача - [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги , заперечувала проти їх задоволення . В обґрунтування навела свої доводи, викладені в запереченнях на уточнений позов та на заяву про збільшення позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Про причини неявки суду не повідомили. Належним чином про час та місце судового розгляду повідомлені. Третя особа- приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Причини неявки не повідомила. Про час та місце судового розгляду належним чином повідомлена. Так, у відповідності до вимог ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, беручи до уваги систематичне ігнорування відповідачами [PERSON] та [PERSON] викликів у судові засідання, призначені з розгляду даної цивільної справи, що розцінено судом як чинення штучних перепон для розгляду справи, а також беручи до уваги те, що сторона позивача та відповідача АКБ "Новий" наполягають на розгляді справи за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON]М.О. , належним чином повідомлених про судові засідання, суд ухвалив здійснити розгляд даної справи за їх відсутності ,і розглянути справу за наявними у ній доказами. Вимогами\~ст.10 ЦПК України\~передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно з\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст.78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями\~ст. 80 ЦПК України\~встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 55 Конституції України\~визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією\~Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2\~ст.124 Конституції України\~правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з вимогами п.1), п. 3).ч.1\~ст.129 Конституції України\~одними з основних засад судочинства є:1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; У відповідності до вимог ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~\~ Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 травня 2009 року було задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним , визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, позов третьої особи з самостійними вимогами акціонерного комерційного банку "Новий" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про заміну сторони в зобов'язанні.\~\~Вказаним рішенням суду було визнано недійним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5045 відносно будівель та споруд виробничої бази, що знаходяться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200; визнано недійним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5126 відносно будівель та споруд виробничої бази, що знаходяться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 203; визнано за [PERSON] право власності на будівлі та споруди виробничої бази, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200, загальною площею 2168,8 кв.м.; визнано за [PERSON] право власності на будівлі та споруди виробничої бази, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 203, загальною площею 4814,6 кв.м.; зобов'язано ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію та видати на ім'я [PERSON] [PERSON] технічну документацію на об"єкти нерухомого майна: будівлі та споруди виробничої бази, що знаходяться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул.Петровського,200, загальна площа нерухомого майна становить 2168,8 кв.м., будівлі та споруди виробничої бази, що знаходяться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського,203, загальна площа нерухомого майна становить 4814,6 кв.м., позовні вимоги акціонерного комерційного банку "Новий" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про заміну сторони в зобов'язанні задоволено; замінено сторону(боржника) - [PERSON] у зобов'язанні перед АКБ "Новий" по кредитному договору № 1083706/05 від 19 жовтня 2006 на суму 1 928 655,85 грн. на [PERSON] ; замінено сторону(боржника) - [PERSON] у зобов'язанні перед АКБ "Новий" по кредитному договору № 1083106/05 від 24 жовтня 2006 на суму 4 514 551,59 грн. на [PERSON] ; замінено сторону (іпотекодателя) - [PERSON] у зобов'язанні по договору іпотеки № 1083706/05 від 20 жовтня 2006 на [PERSON] ;замінено сторону(іпотекодержателя) - [PERSON] у зобов'язанні по договору іпотеки № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року та № 1088706/3-(1083706) від 20 жовтня 2006 року на [PERSON] .(а.с.4-15 Т.1) Згідно іпотечного договору № 1103206/3-(1083106) від 24.10.2006 року між АКБ "Новий" та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язання укладено вказаний договір щодо предмету іпотеки - будівлі та споруди виробничої бази загальною площею 4814,6 кв.м., розташовані за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського,203.(а.с.16-20 Т.1) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.07.2014 року було поновлено [PERSON] строк подачі заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду від 22.05.2009 року; заяву [PERSON] про перегляд рішення Дніпровського районного суду від 22.05.2009 року задоволено; рішення Дніпровського районного суду від 22.05.2009 року відмінено у зв'язку з нововиявленими обставинами.(а.с.42-43 Т.1) Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2015 року ,якою було відмовлено у перегляді рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.05.2009 року , було залишено без змін. (а.с. 52-53 Т.1) Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.12.2013 року [PERSON] було визнано винною в чиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191, ч.2 ст.192 КК України, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 192 КК України.(а.с.133-137 Т.1) Як вбачається з іпотечного договору № 1088706/3-(1083706) укладеного 20.10.2006 року між АКБ "Новий" та [PERSON], яким було забезпечено виконання зобов'язання предметом іпотеки: будівлі та споруди виробничої бази загальною площею 2168,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200.(а.с. 7-9 Т.2) Як вбачається з іпотечного договору № 1103206/3-(1083106) укладеного 24.10.2006 року між АКБ "Новий" та [PERSON] , яким було забезпечено виконання зобов'язання предметом іпотеки: будівлі та споруди виробничої бази загальною площею 4814,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 203.(а.с. 10-12 Т.2 ) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 07.06.2017 року, право власності за будівлями та спорудами виробничої бази, розташовної за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 200 зареєстровано за Публічним акціонерним товариством "Новий" , накладено обтяження , запис 6532730 (код ЄДРПОУ 19361982).(а.с.13-14 Т.2) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 07.06.2017 року, право власності за будівлями та спорудами виробничої бази, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 203 зареєстровано за Публічним акціонерним товариством "Новий" , накладено обтяження , запис 6533053 (код ЄДРПОУ 19361982).(а.с.15-16 Т.2) Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання...». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, в уточненій позовній заяві представник позивача посилається на ст. 230 ЦК України. Статтею 230 ЦК України передбачені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману: Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, як: можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частиною 2 ст. 230 ЦК України передбачено, що сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до пункту 20 постанови № 9 Пленуму Верховного Суд України від Об листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.» Судом встановлено, що спірні відносини між сторонами виникли щодо іпотечного договору № 1088706/3-(1083706) від 30 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5047, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON], та щодо іпотечного договору № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5128, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON] . З іпотечного договору № 1088706/3-(1083706) від 30 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5047, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], вбачається, що він укладався між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON] (а.с. 7-9 Т.2) З іпотечного договору № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5128, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], вбачається, що він укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON] (а.с.10-12 Т.2) Спірні договори іпотеки укладали або вчиняли АКБ «Новий» та [PERSON], АКБ "Новий" і [PERSON] , тому саме дані особи є його сторонами і відповідно тільки вони могли вчинити або не вчинити даний правочин під впливом обману. Як вбачається зі змісту вищевказаних договорів іпотеки , [PERSON] не був присутній при їх укладенні та не був, на момент його укладення, стороною правочину. Виходячи з приписів ст. 230 ЦК України, ввести в оману для укладення правочину можливо лише особу, яка безпосередньо укладає правочин. Крім того, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.05.2009 року по справі № 2-340/2009, на яке посилається Позивач, не оскаржувалося і набрало законної сили 10.08.2009 року. Отже, [PERSON] був присутній при його оголошенні, не заперечував проти вимог АКБ «НОВИЙ» та рішення у подальшому не оскаржував. З рішення суду від 22.05.2009 року вбачається, що позивач [PERSON] особисто приймав участь в судовому засіданні , знав про існування укладених іпотечних договорів між [PERSON], [PERSON]. К.О. та АКБ "Новий", які досліджувалися в судовому засіданні . Відповідно знав, що по справі № 2-340/2009 прийнято рішення, яким задоволено позовні вимоги АКБ «Новий» до [PERSON] та замінено сторону (боржника) - [PERSON] у зобовязанні перед АКБ «Новий» по кредитному договору № 1083706/05 від 19.10.2006 року на [PERSON]; та замінено сторону (іпотекодателя) - [PERSON] у зобовязанні по договору іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року на [PERSON] Тобто [PERSON] став стороною договору іпотеки 10.08.2009 року . (а.с.4-15 Т.1) Стороною в зобов'язанні за договорами іпотеки позивач [PERSON] став саме за рішенням суду. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача [PERSON] та його представника на ст. 230 ЦК України, оскільки ввести в оману особисто [PERSON] у момент вчинення правочину жодна зі сторін справи не могла фізично. Спірний правочин укладено між АКБ «Новий» та [PERSON], при цьому 20.10.2006 року [PERSON] не був присутній при його укладенні та не був, на момент його укладення, стороною правочину. Виходячи з приписів ст. 230 ЦК України, ввести в оману для укладення правочину можливо лише особу, яка безпосередньо укладає правочин. Позивач не наводить доказів, яким саме чином [PERSON] введено в оману в момент укладення договору іпотеки і безпосередньо як введення в оману [PERSON], який не був стороною правочину на момент його укладення, може впливати на дійсність чи недійсність договору іпотеки на теперішній час. Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги в даному випадку не можуть бути задоволеними, оскільки відсутні підстави для визнання недійсним іпотечного договору № 1088706/3-(1083706) від 30 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5047, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON]; іпотечного договору № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5128, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON]; скасування реєстрації іпотечного договору № 1088706/3-(1083706) від 30 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5047, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON]; іпотечного договору № 1103206/3-(1083106) від 24 жовтня 2006 року, реєстровий номер № 5128, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між Акціонерним комерційним банком "Новий" та [PERSON] , а відтак позов є безпідставним та необґрунтованим. Щодо клопотання представника відповідача АКБ "Новий" про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Також ст. 267 ЦК України розяснює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до абз. 2 п. 28\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої\~статті 261 ЦК\~- від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність починає перебіг після того, як особа, порушення прав якої мало місце, довідалася або могла довідатися про це порушення, а не після самого порушення/ Саме така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом України, зокрема в постанові у справі № 6-7цс14 від 21.05.2014 року, в постанові у справі № 6-267цс15 від 10.06.2015року та в постанові у справі № 6-152цс14 від 29.10.2014 року. При цьому в постанові у справі № 6-152цс14 від 29.10.2014 року Верховний Суд України зазначив, що для\~правильного застосування частини 1\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Отже, в судовому засіданні встановлено, що про існування договору іпотеки № 1088706/3-(1083706) від 20.10.2006 року та заміну сторони у зобовязанні за вказаним договором перед АКБ «НОВИЙ», про існування договору іпотеки № 1103206/3-(1083106) від 24.10.2006 року та заміну сторони у зобовязанні за вказаним договором перед АКБ «Новий», позивач [PERSON] дізнався 22.05.2009 року під час ухвалення рішення Дніпровського районного суду від 22.05.2009 року. Згідно із ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 травня 2-009 року яким було задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним , визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, задоволено позов третьої особи з самостійними вимогами акціонерного комерційного банку "Новий " до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про заміну сторони в зобов'язанні.\~ Саме з моменту 22.05.2009 року підписання зазначених договорів слід вважати, що позивач був ознайомлений з існуванням іпотечних договорів. При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю позовних вимог. За таких обставин, посилання сторони відповідача на те, що позивач пропустив строк позовної давності є зайвим, так як в задоволенні позову судом відмовлено через відсутність правових підстав для його задоволення.

Outcome: dismissed