Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив достроково припинити дію свідоцтв України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] на знаки для товарів і послуг повністю. Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про дострокове припинення дії свідоцтв України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] на знаки для товарів і послуг повністю та опублікувати відповідні відомості у Офіційному бюлетені «Промислова власність». Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що невиконання відповідачем [PERSON] обов'язків власника свідоцтв України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та зловживання правами останнього щодо торговельних марок за даними свідоцтвами створює перешкоди позивачу у набутті ним прав інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]» на території України. Зазначив, що 28.11.2013 року йому було направлено відмову в реєстрації торговельної марки «[INFO]» на території України для товарів 34 класу МКТП на підставі положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Відповідно до вищевказаної правової норми, не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг. Позивач має зацікавленість в реєстрації торговельної марки на території України на своє ім'я, але відповідач [PERSON] порушує його законний інтерес внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків по використанню знаків для товарів і послуг, тому дія свідоцтв України на знаки для товарів і послуг [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER] створює перешкоди позивачу у набутті ним прав інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]» на території України. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Державної служби інтелектуальної власності України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що зі сторони служби порушень прав позивача у сфері інтелектуальної власності немає. На підставі вищевикладеного просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача Державної служби інтелектуальної власності України, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до статті 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів, що виробляються однією особою, від товарів, що виробляються іншими особами. Відповідно до приписів пункту 1 статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарі і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Судом встановлено, що Державний департамент інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, права та обов'язки якого перейшли до Державної служби інтелектуальної власності, 11 березня 2008 року зареєстрував торговельну марку «[INFO]» (комбінована) і видав свідоцтво України на знак для товарів і послуг [NUMBER], а також - торговельну марку «[INFO]» (комбінована) та видав свідоцтво України на знак для товарів і послуг [NUMBER] на ім'я відповідача [PERSON] Вказані торговельні марки зареєстровані для товарів 14 та 34 класів МКТП, а саме: - Клас 14: «вмістини з коштовних металів на тютюн; сигаретниці з коштовних металів; мундштуки сигаретні з коштовних металів; сірникові коробки з коштовних металів; приладдя та вмістини для сигарет, сигар та курильного приладдя з коштовних металів»; - Клас 34: «Тютюн; курильне приладдя; сірники; всі товари, що включені до 34 класу, в тому числі: тютюнові вироби; сигарети; жуйний тютюн; сигарети з замінниками тютюну; сигаретний папір; сигаретні фільтри; сигарили; трави для куріння; тютюн для нюхання; цигарки; коробки на сірники; попільниці; люльки курильні; мундштуки». Також 12 травня 2009 року Державний департамент інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України зареєстрував торговельну марку «[INFO]» (комбінована) і видав свідоцтво України на знак для товарів і послуг [NUMBER]. Згадана торговельна марка зареєстрована для товарів 34 класу МКТП, а саме: «сигарети; мундштуки (цибухи) до сигарет не з дорогоцінних металів; сигарети з замінниками тютюну, крім лікувальних; сигаретний (цигарковий) папір; наконечники сигаретних цибухів (мундштуків); цибухи (мундштуки) сигар не з дорогоцінних металів; сигарили; сигарні різаки; сигарниці із зволожуванням; трави для куріння; цигарки; кишенькове знаряддя для скручування цигарок; сигарниці не з дорогоцінних металів; табакерки (вмістинки на тютюн для нюхання) (тютюнниці) не з дорогоцінних металів; тютюн; вмістини (тютюнниці) не з дорогоцінних металів на тютюн; тютюн для нюхання; фільтри (цідила) сигаретні; цигарниці (сигаретниці) не з дорогоцінних металів; бурштинові наконечники до сигарових і сигаретних мундштуків (цибухів); вбиральний папір до курильних люльок; жуйний тютюн; кисети (торбинки) на тютюн; коробки на сірники не з дорогоцінних металів; газові балончики до запальничок; запальнички; кінці сигарет (фільтрувальні); книжечки з сигаретного (цигаркового) паперу; кремінь; курильні люльки; підставки під курильні люльки; попільниці не з дорогоцінних металів; плювальниці для споживачів тютюну; сірники; сірничниці не з дорогоцінних металів; сигари; знаряддя для чищення курильних люльок; вмістини з коштовних металів на тютюн; сигаретниці з коштовних металів; мундштуки сигаретні з коштовних металів; сірникові коробки з коштовних металів; приладдя та вмістини на сигарети, сигари з коштовних металів; вмістини на курильне приладдя з коштовних металів». Наведені обставини підтверджуються публікаціями в офіційному бюлетені «Промислова власність» та виписками з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо вказаних свідоцтв, що містяться в матеріалах справи. На підставі п. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15 грудня 1993 р. № 3689-ХІІ з наступними змінами та доповненнями відповідач набув прав власника свідоцтв, в тому числі право на використання зазначених вище торговельних марок та інші права, надані законом. Згідно пункту 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якщо торговельна марка не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» у редакції, що діє на дату подання позовної заяви, використанням торговельної марки є нанесення її на будь-який товар, для якого зареєстровано торговельну марку, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої зареєстровано торговельну марку; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах. Судом встановлено, що торговельні марки за свідоцтвами України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] не використовується в Україні протягом щонайменше останніх трьох років, що передували даті поданню позову до суду, зважаючи на що існують підстави для дострокового припинення їх дії. Вказані обставини підтверджуються наступним. Відповідач [PERSON] не здійснював рекламування вказаних вище торговельних марок на території України, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка № 37 від 1 жовтня 2014 року, видана ДП «Моніторинг ЗМІ України», з якої вбачається, що згідно даних моніторингу, проведеного даним підприємством, на радіо, телебаченні та друкованих ЗМІ в період з травня 2005 року до моменту надання довідки, товари та послуги під торговельними марками "[INFO]", "[INFO]", "[INFO]", а саме: «вмістини з коштовних металів на тютюн; сигаретниці з коштовних металів; мундштуки сигаретні з коштовних металів; сірникові коробки з коштовних металів; приладдя та вмістини для сигарет, сигар та курильного приладдя з коштовних металів; сигарети; мундштуки (цибухи) до сигарет не з дорогоцінних металів; сигарети з замінниками тютюну, крім лікувальних; сигаретний (цигарковий) папір; наконечники сигаретних цибухів (мундштуків); цибухи (мундштуки) сигар не з дорогоцінних металів; сигарили; сигарні різаки; сигарниці із зволожуванням; трави для куріння; цигарки; кишенькове знаряддя для скручування цигарок; сигарниці не з дорогоцінних металів; табакерки (вмістинки на тютюн для нюхання) (тютюнниці) не з дорогоцінних металів; тютюн; вмістини (тютюнниці) не з дорогоцінних металів на тютюн; тютюн для нюхання; фільтри (цідила) сигаретні; цигарниці (сигаретниці) не з дорогоцінних металів; бурштинові наконечники до сигарових і сигаретних мундштуків (цибухів); вбиральний папір до курильних люльок; жуйний тютюн; кисети (торбинки) на тютюн; коробки на сірники не з дорогоцінних металів; газові балончики до запальничок; запальнички; кінці сигарет (фільтрувальні); книжечки з сигаретного (цигаркового) паперу; кремінь; курильні люльки; підставки під курильні люльки; попільниці не з дорогоцінних металів; плювальниці для споживачів тютюну; сірники; сірничниці не з дорогоцінних металів; сигари; знаряддя для чищення курильних люльок; вмістини з коштовних металів на тютюн; сигаретниці з коштовних металів; мундштуки сигаретні з коштовних металів; сірникові коробки з коштовних металів; приладдя та вмістини на сигарети, сигари з коштовних металів; вмістини на курильне приладдя з коштовних металів; тютюн; курильне приладдя; сірники; всі товари, що включені до 34 класу, в тому числі: тютюнові вироби; сигарети; жуйний тютюн; сигарети з замінниками тютюну; сигаретний папір; сигаретні фільтри; сигарили; трави для куріння; тютюн для нюхання; цигарки; коробки на сірники; попільниці; люльки курильні; мундштуки» не рекламувались. Згідно ст. 10 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР тютюнові вироби підлягають підтвердженню відповідності в законодавчо регульованій сфері шляхом сертифікації. Відповідність тютюнових виробів підтверджується наявністю у їх виробника або імпортера сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності. За інформацією, наданою у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3433-06/34192-07 від 02 жовтня 2014 року інформація про сертифікати відповідності на продукцію, у назві якої використовуються слова «[INFO]», «[INFO]» в Реєстрі державної системи сертифікації відсутня. У вказаному реєстрі наявна інформація про сертифікати відповідності на тютюнову продукцію, у назві якої використовуються слова «[INFO]». У відповідності із наданою інформацією, технічний нагляд за сертифікованою продукцією здійснювався шляхом перевірки виробництва з 09 вересня 2005 року по 26 травня 2006 року. Після даного періоду сертифікати відповідності на дану продукцію не надавалися. У матеріалах справи також містяться відомості щодо того, що пошук в мережі Інтернет за ключовими словами «MM», «[INFO]», «[INFO]» за критеріями пошуку «Країна: Україна», «Тільки українською», «За період: з 09.05.2009 року по сьогодні» не видає жодних посилань на товари відповідача, що пропонувалися б в Україні. До того ж, як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив дослідження ринку України, за допомогою якого намагався знайти докази використання відповідачем товарів під торговельними марками за спірними свідоцтвами України, проте в результаті дослідження, виявилося, що на території України, відповідач під даними торговельними марками не здійснював жодних дій, які відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» кваліфікувалися б як використання знаків. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач протягом щонайменше останніх трьох років не здійснював жодної з дій, які визнавалися і визнаються використанням знаків за свідоцтвами України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із свідоцтва. Згідно ст. 16 вказаного закону одним з основних прав власника свідоцтва є право на використання торговельної марки. Таким чином, за змістом ст. 17 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва зобов'язаний використовувати торговельну марку. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй актами цивільного законодавства. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що порушуючи свій обов'язок щодо використання зареєстрованих торговельних марок за спірними свідоцтвами, відповідач [PERSON] зловживає наданими йому законом правами власника свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, що заборонено ст. 13 ЦК України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 р. у справі N 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої ст. 4 ЦПК України 1963 р., "поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам». Таким чином, звертаючись до суду про дострокове припинення дії свідоцтв України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], позивач намагається захистити свої охоронювані законом інтереси, які полягають в наступному. 28 листопада 2013 року позивачу було направлено відмову в реєстрації торговельної марки «[INFO]» на території України для товарів 34 класу МКТП на підставі положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», мотивовану наявністю та дією в Україні спірних торговельних марок за свідоцтвами України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Відтак позивач має зацікавленість (інтерес) в реєстрації торговельної марки «[INFO]» на території України на своє ім'я, проте зловживання відповідачем правами власника оспорюваних свідоцтв порушує законний інтерес отримати реєстрацію торговельної марки «[INFO]» на території України. Невиконання відповідачем [PERSON]обов'язків власника свідоцтв України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та зловживання правами останнього щодо торговельних марок за даними свідоцтвами створює перешкоди позивачу у набутті ним прав інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]» на території України. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Слід зазначити, що відповідно до п. «с(1)» ст. 5 Паризької конвенції про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року, яка набула чинності для України 25.12.1991: «С. - (1) Якщо в країні використання зареєстрованого знака є обов'язковим, реєстрація може бути скасована лише по закінченні справедливого строку і тільки тоді, коли зацікавлена особа не подасть докази, що виправдовують причини її бездіяльності». Згідно абз. 2 п. 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Таким чином, за вказаними нормами, для задоволення позову про дострокове припинення дії свідоцтв достатньо того, що власник оскаржуваних свідоцтв на знаки не подасть доказів його використання або доказів, що підтверджують наявність поважних причин неможливості використання ним знака. З огляду на це, судом в першу чергу мають досліджуватись не докази невикористання знака власником свідоцтва, подані позивачем, а докази того, що знак використовується або не використовується з поважних причин, які на свій захист повинен надати відповідач, як власник оскаржуваних свідоцтв. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів використання спірної торговельної марки, так само як і не зазначив поважні причини її невикористання. Відповідно до п. 1 Положення про Державний департамент інтелектуальної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2000 № 997 Державний департамент інтелектуальної власності є урядовим органом державного управління, що діє у складі Міністерства освіти і науки і йому підпорядковується. Згідно з пунктом 4 Положення про департамент, Державний департамент інтелектуальної власності відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: видає в установленому порядку охоронні документи на об'єкти інтелектуальної власності. Згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 21.11.03 № 780, Державному департаменту інтелектуальної власності делеговані повноваження, згідно з якими Держдепартамент має право, зокрема видавати охороні документи на об'єкти інтелектуальної власності за підписом голови Держдепартаменту. Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09.12.2010 року № 1085/2010 із змінами і доповненнями, станом на 06.04.2011 року утворено Державну службу інтелектуальної власності України. Згідно з цим указом та Законом України «Про центральні органи виконавчої влади», Держслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра освіти і науки, молоді та спорту України. Згідно п. 4 Положення про Держслужбу, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 436/2011 Державна служба відповідно до покладених на неї завдань видає свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності. Пунктом 1 Наказу Міністерства освіти і науки України «Про ліквідацію урядових органів, що належать до сфери управління Міністерства» від 20.04.2011 № 357 визначено: ліквідувати урядові органи Міністерства, зокрема Державний департамент інтелектуальної власності. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про ліквідацію урядових органів» від 28.03.2011 N 346 Державний департамент інтелектуальної власності визначено як орган, що ліквідується. Пунктом 2 зазначеної Постанови визначено, урядові органи, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї Постанови, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень відповідним міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади. Зазначена норма відповідає нормі, яка міститься у п. 5 Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 № 1085/2010: міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються. Центральні органи виконавчої влади, на які цим Указом покладені функції з реалізації державної політики у відповідній сфері, виконують повноваження у визначених сферах компетенції відповідних органів, що ліквідуються згідно з цим Указом. Відповідно до підпункту 3 п. 4 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Наказом Президента України за № 436/2011 від 08 квітня 2011 року, Державна служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державну реєстрацію та ведення обліку об'єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об'єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів. Отже, саме Державна служба інтелектуальної власності України має сьогодні повноваження внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно дострокового припинення дії свідоцтв України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що підставою для припинення дії свідоцтва України на торговельну марку є невикористання торговельної марки, а також те, що належними у справі доказами доведено факт невикористання спірних торговельних марок за свідоцтвами України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], на території України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що Державна служба інтелектуальної власності України, відповідно до покладених на неї повноважень, не відслідковує порушення прав власників свідоцтв України на знаки для товарів і послуг суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, які складаються з суми судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved