Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

23.05.2019 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішенні виконавчого комітету Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області №17 від 21.09.2009 року, їй належить житловий будинок [ADDRESS] . Однак при видачі вказаного свідоцтва про право власності, було допущено помилку, щодо зазначення її прізвища, яке згідно паспорту громадянина України правильно пишеться, як "[PERSON]", однак у свідоцтві про право власності помилково записано, як " [PERSON] ". Дана обставина перешкоджає їй володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй нерухомим майном на власний розсуд. В судове засідання заявник та представники заінтересованих осіб не з`явилися, надали суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Заявник вказує, що підтримує свою заяву у повному обсязі, заінтересовані особи зазначають, що проти задоволення заяви не заперечують. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п.5) ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п.6) ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом першим Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перевіряючи обставини справи та аналізуючи наявні у справі письмові докази, судом встановлено, що згідно даних паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 20.09.1999 року Южноукраїнським МВ УМВС України в Миколаївській області, правильним є прізвище ім`я та по батькові заявника - [PERSON] (а.с. 3). Довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру також видана [PERSON] (а.с. 4). На підставі рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області від 21.09.2009 року за №17, заявнику належить на праві приватної власності 1/1 частка житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7). Однак, як вбачається з копії свідоцтва на нерухоме майно серії [NUMBER] від 21.09.2009 року, прізвище заявника в ньому зазначено, як - [PERSON], що не відповідає іншим правовстановлюючим документам заявника. Право власності на вказане нерухоме майно 21.09.2009 року зареєстроване Комунальним підприємством "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а.с. 5). 22.05.2019 року Прибузька сільська рада Доманівського району Миколаївської області на зверення заявника повідомила, що виправлення технічної помилки у Свідоцтві на право власності на нерухоме майно в частині написання прізвища власника об`єкта нерухомого майна [PERSON] на [PERSON] , не являється можливим, оскільки з 2013 року дане питання не входить до компетенції сільських рад (а.с. 8). За змістом п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Предметом розгляду даної заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] , свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON]. А тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved