Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

ТзОВ "Кредитні ініціативи" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 2012 року між ТзОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "АКПІБ" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 1560 від 18 вересня 2007 року, що був укладений між ПАТ "АКПІБ" та [PERSON], за яким останній отримав кредит в сумі 170 000 Євро та зобов'язалася повернути отриманий кредит і сплатити проценти за користування в сумі та в строки передбачені кредитним договором. Станом на 30 червня 2013 року позичальник [PERSON], не виконав взяті на себе зобов'язання, в результаті чого має прострочену заборгованість в сумі 2 091 918, 78 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту 138 715, 93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 444 044, 35 грн.; заборгованість по відсотках - 57 871, 81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 602 450, 35 грн.; штрафні санкції у розмірі 4 363, 47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 45 424, 08 грн. У зв'язку з чим просили стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в сумі 3441 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач - [PERSON], повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини його неявки суду не відомі . Суд, вивчивши обставини справи, дослідивши наявні в справі докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (надалі переіменований на ПАТ "АКПІБ") та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1560 від 18 вересня 2007 року, за яким банк надав останньому кредит в сумі 170 000 Євро, із зобов'язанням повернути ці кошти і проценти за користування ними в строк та на умовах, передбачених кредитним договором. Між тим, встановлено, що 17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги. Відповідно до п.2.1, 2.2 договору первинний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель, внаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до договору про відступлення права вимоги та чинного законодавства покупець в особі ТзОВ "Кредитні ініціативи" набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Так, згідно вказаного договору відбулося відступлення права вимоги і за вище зазначеним кредитним договором № 1560 від 18 вересня 2007 року, укладеним між первісним кредитором ПАТ "АКПІБ" та [PERSON]. У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). За змістом ст. 223 ЦПК України набрання рішенням суду законної сили породжує правові наслідки: вирішується спір між сторонами; рішення суду стає загальнообов'язковим; рішення суду може бути виконане примусово; рішення суду є незмінним та остаточним. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. За цих обставин, судом встановлено, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний промислово-інвестиційний" банк до [PERSON], приватного підприємства "Іберус" про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], заборгованість за кредитним договором №1560 від 18.09.2007 року у розмірі 161 552, 61 Євро.на користь ПАТ "АКПІБ" та судові витрати по справі. Отже, має місце заявлення в даному випадку тотожного позову та оспорення вже встановлених судом фактів і правовідносин, зокрема, які випливають з одного кредитного договору № 1560 від 18 вересня 2007 року, що суперечить положенням ст. 223 ЦПК України. Разом з цим, відповідно до ієрархії нормативно-правових актів в системі законодавства України за критерієм юридичної сили, найвищим актом є Конституція України. Відповідно до її ст. 8, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Зазначене положення означає те, що будь-який інший нормативно-правовий акт має не лише відповідати нормам Конституції, але і не суперечити їй. У Постанові Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9 зазначається, що «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії» (п. 2). Зокрема, ст. 61 Конституції передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Очевидно, що за своєю правовою природою та правовими підставами, стягнення з боржника суми боргу, процентів, неустойки через рішення суду є заходами застосування юридичної відповідальності за порушення кредитних зобов'язань. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] вже поніс юридичну відповідальність за невиконання умов кредитного договору, де рішенням суду задоволено вимоги банку, шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. На думку суду звернення ТзОВ "Кредитні ініціативи" до суду з позовом про стягнення заборгованості, в даному випадку, є не лише несправедливими, але й незаконними, оскільки фактично здійснюється притягнення відповідача до подвійної грошової відповідальності за порушення одного й того ж кредитного зобов'язання. Вищевказані дії позивача порушують вимоги ст. 61 Конституції України про неприпустимість притягнення до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення більше одного разу, а також порушують ст. 223 ЦК України, а саме те, що у даній статті фактично йдеться вже про наслідки набрання рішення законної сили. Рішення фактично підлягає реалізації та при цьому йому притаманна така ознака, як загальнообов'язковість. При цьому, загальнообов'язковість судового рішення, що набрало законної сили, закріплена у ст. 14 ЦПК України. Воно є обов'язковим для органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та посадових осіб та громадян. Тобто ці органи та особи не можуть змінити, скасувати, винести нове рішення, хоча, можливо, й вважають рішення неправильним. Вони на підставі цього рішення повинні вчинити певні дії з оформлення прав фізичних, юридичних осіб та їх реалізації, оскільки такі права встановлені судом та найшли своє закріплення у судовому рішенні, яке набрало законної сили, тобто статусу преюдиціального факту. Таким чином, суд прийшов до висновку щодо фактичного вирішення спірних правовідносин у судовому порядку в 2011 році, із застосуванням умов означеного кредитного договору - відповідач не може двічі нести відповідальність за одні і ті ж дії, і тому позов не може бути задоволений.

Outcome: dismissed