Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду 29.07. 2013 року з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя , в якості третіх осіб залучила Пат" комерційний банк "НАДРА" ; Пат" комерційний банк " ПРИВАТБАНК"; Акціонерне товариство " ОЩАДБАНК". 05.06. 2014 року уточнила позовні вимоги, обґрунтовуючи їх, позивачка вказує на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1991 року до 14 травня 2013 року. Від даного шлюбу мають двох синів, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] . Фактично подружні відносини між ними припинено з кінця серпня 2011 року, з того часу вони припинили ведення спільного господарства, припинили подружні відносини, перестали вносити грошові кошти в спільний сімейний бюджет, почали харчуватись окремо та проживали кожний в окремій кімнаті. З того часу подружні відносини між нами не відновлювались. За час шлюбу ними як подружжям було нажито наступне майно: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 58,68 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м.; - двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 65,90 кв.м. та житловою площею 35,90 кв.м.; - автомобіль Ауді А6 2393, держ. № [NUMBER], № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], який був придбаний в травні 2008 року та зареєстрований на ім'я [PERSON]; - земельну ділянку площею 0,1500 га ( кадастровий [NUMBER]), розташована в с. Копачів, Обухівського району, Київської області; - земельну ділянку площею 0,2500 га ( кадастровий [NUMBER]), розташована в с. Копачів, Обухівського району, Київської області; За час існування подружніх відносин [PERSON] спільні сімейні грошові кошти також вносились на депозитні рахунки в ПАО КБ "Приватбанк" та інших банківських установах. Протягом всього часу подружнього життя грошовими коштами сім'ї фактично одноосібно розпоряджався її колишній чоловік [PERSON] Виключно він вирішував в придбання якого майна вкладати спільно зароблені та заощаджені кошти та в установах яких банків зберігати заощаджені кошти. В березні 2012 року, виїжджаючи потай з квартири відповідач вивіз правовстановлюючі документи на все майно, придбане за час шлюбу, а також забрав договори на відкриття депозитних рахунків в банківських установах. Трикімнатна квартира [ADDRESS] була придбана ними 11 травня 2007 року в спільну часткову власність. Співвласниками даної квартири є вони з відповідачем та їх сини - в рівних частках. Двокімнатна квартира [ADDRESS] була придбана ними як подружжям в спільну сумісну власність 30 серпня 2010 року. Вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] станом на сьогоднішній день становить 914 098 ( дев'ятсот чотирнадцять тисяч дев'яносто вісім ) гривень. Дві земельні ділянки площею 0,2500 га та 0, 1500 га, розташовані с. Копачів, Обухівського району, Київської області, є суміжними та фактично становлять єдину земельну ділянку площею 0,40га. Дійсна ринкова вартість земельної ділянки площею 0, 1500 ( кадастровий [NUMBER]), розташованої в с. Копачів, Обухівського району, Київської області становить 82 500 ( вісімдесят дві тисячі п'ятсот) гривень. Дійсна ринкова вартість земельної ділянки площею 0, 2500 ( кадастровий [NUMBER]), розташованої в с. Копачів, Обухівського району, Київської області становить 137 500( сто тридцять сім тисячі п'ятсот) гривень. Автомобіль Ауді А6 2393, держ. № [NUMBER] був придбаний ними як подружжям за спільні кошти сім'ї в травні 2008 року. В березні 2012 року, після припинення подружніх відносин, [PERSON] таємно від неї зняв вказаний автомобіль з обліку з метою реалізації, та відчужив його невідомій їй сторонній особі. Грошові кошти від реалізації спірного автомобіля [PERSON] одноосібно привласнив. Фактично [PERSON] відчужив автомобіль таємно від неї сторонній особі, з метою, приховати дане майно від поділу між ними як між подружжям. Дійсна ринкова вартість автомобіля Ауді А6 2393 держ. № [NUMBER] станом на сьогоднішній день становить 166 902 ( сто шістдесят шість тисяч дев'ятсот дві ) гривні 72 коп. Тому вважає за необхідне просити суд врахувати дійсну ринкову вартість спірного автомобіля під час поділу майна, нажитого під час шлюбу. 16 травня 2011 року відповідачем [PERSON] в інтересах сім'ї було укладено Договір № SАMDN25000716492565 (Вклад "Стандарт" с ежемесячной выплатой). За даним договором [PERSON] вніс на депозитний рахунок в ПАО КБ "Приватбанк" спільно нажиті кошти в сумі 70 000 ( сімдесят тисяч ) гривень. Таким чином, вона як співвласник коштів, внесених [PERSON] під час існування подружніх відносин на депозитний рахунок в ПАО КБ "Приватбанк" має право на ? частину вказаних коштів і на ? частину відсотків за депозитним вкладом. 29 вересня 2010 року [PERSON] уклав договір найму (оренди) нерухомого майна з [PERSON], за яким здає йому в найом належну їм на праві спільної сумісної власності двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Автоматично даний договір пролонговується щорічно і діє до сьогоднішнього дня. Щомісячно за даним договором [PERSON] отримує 3600 ( три тисячі шістсот) гривень. З часу припинення подружніх відносин, з кінця серпня 2011 року, відповідач щомісячно одноосібно привласнює орендну плату за здавання в найом вказаної квартири. З 01 вересня 2011 року [PERSON] за Договором найму (оренди) нерухомого майна отримав від [PERSON] 82 800 грн. (вісімдесят дві тисячі вісімсот) гривень, які є доходом від використання нерухомого майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Жодних коштів з отриманої орендної плати їй як співвласнику даної спірної квартири відповідач не компенсував. Таким чином, їй як співвласнику належить право на ? частину грошових коштів в сумі 82 800 грн., що становить 41 400грн. - ? частина від доходу, отриманого [PERSON] у період з 01 вересня 2011 року до 01 серпня 2013 року від здавання в найом двокімнатної квартири [ADDRESS]. Жодних боргових зобов'язань, в т.ч. фінансових, у неї та [PERSON] як подружжя перед третіми особами не існувало ні на момент припинення подружніх відносин, ні на сьогоднішній день. Все спільне майно було придбано ними за спільні сімейні грошові заощадження і грошові вклади на депозитні рахунки також були внесені виключно з сімейних грошових заощаджень. Їх з відповідачем сини після припинення подружніх відносин між нею та їх батьком залишились проживати з нею. Молодший син - неповнолітній [PERSON], [INFO], навчається в Київському професійно-педагогічному коледжі ім. А.Макаренка. З 2002 року її син [PERSON] страждає на бронхіальну астму. Лікуванням дитини займається виключно вона, відповідач жодної участі в лікуванні сина не приймає і не надає матеріальної допомоги на лікування дитини. Виключно вона лікує [PERSON] за власні кошти, купляє всі необхідні ліки, систематично оздоровлює сина в спеціалізованих санаторіях. Останній раз вона оздоровлювала [PERSON] в Спелеосанаторії "Соляна симфонія" з 29 квітня 2013 року до 09 травня 2013 року. До санаторію дитина поступила з діагнозом: бронхіальна астма, персистуючий перебіг III ступеня. При виписці було рекомендовано повторний курс спелеолікування через 6-8 місяців. Користуючись одноосібно майже всім майном, нажитим за час шлюбу і отримуючи відсотки за депозитними вкладами, які є їх спільними грошовими коштами, [PERSON] проігнорував її прохання фінансово допомогти їй в лікуванні та оздоровленні дитини. Фактично ними як подружжям нажито за час шлюбу майна на загальну вартість 1 371 000 ( один мільйон триста сімдесят одна тисяча) гривень 72 коп. При цьому [PERSON] одноосібно закривши депозитний рахунок в ПАТ КБ "Приватбанк" та знявши кошти в сумі 70 000 гривень та відсотки по депозитному вкладу, незаконно привласнив належну їй ? частину від вказаної суми в розмірі 35 000 гривень. Також, незаконно відчуживши в березні 2012 року належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль Ауді А6 2393 держ. № [NUMBER], вартість якого складає 166 902 ( сто шістдесят шість тисяч дев'ятсот дві ) гривні 72 коп. і привласнивши всі кошти, [PERSON] незаконно привласнив належну їй ? частину від вартості автомобіля в розмірі 83 451 гривні 36 коп. Тому, вона готова відмовитися на користь відповідача від належної їй ? частки в праві власності на земельні ділянки площею 0,1500 га ( кадастровий [NUMBER]) та площею 0,2500 га ( кадастровий [NUMBER]), в с. Копачів, Обухівського району, Київської області, а також від належної їй ? частки на кошти в розмірі 70 000 гривень, внесені на депозит в ПАТ КБ "Приватбанк" і відсотків за депозитним вкладом та від ? частини вартості автомобіля Ауді А6 2393 держ. № [NUMBER] в рахунок того, що їй, з майна спільно нажитого подружжям, буде виділено у особисту приватну власність 7/10 частин двокімнатної квартири [ADDRESS]. В порядку поділу спільного майна подружжя просила визнати за нею право особистої приватної власності на наступне майно: - 7/10 частин двокімнатної квартири [ADDRESS], загальна площа 65,90 кв.м., житлова площа 35,90 кв.м.; - грошові кошти в розмірі 35 000грн. (тридцять п'ять тисяч гривень) - ? частина депозитного вкладу в ПАО КБ "Приватбанк", знята і одноосібно привласнена відповідачем; - грошові кошти в розмірі 41 400грн. (сорок одна тисяча чотириста гривень) - ? частина доходу отриманого відповідачем у період з 01вересня 2011 року до 01 серпня 2013 року від здачі в оренди спірного нерухомого майна. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 35 000грн. (тридцять п'ять тисяч гривень), зняті з депозитного рахунку в ПАО КБ "Приватбанк" та одноосібно привласнені відповідачем. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 41 400грн. (сорок одну тисячу чотириста гривень) - ? частину доходу отриманого відповідачем у період з 01 вересня 2011 року до 01 серпня 2013 року від здачі в оренди спірного нерухомого майна. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на наступне майно: - 3/10 частин двокімнатної квартири [ADDRESS], загальна площа 65,90 кв.м., житлова площа 35,90 кв.м.; - земельну ділянку площею 0,1500 га (кадастровий [NUMBER]) в с. Копачів Обухівського району Київської області; - земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий [NUMBER]) в с. Копачів Обухівського району Київської області; - автомобіль Аиdi А6 2393, держ. № [NUMBER], № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER]; - грошові кошти в розмірі 35 000грн. (тридцять п'ять тисяч гривень), зняті з депозитного рахунку в ПАО КБ "Приватбанк" та одноосібно привласнені відповідачем; - грошові кошти в розмірі 41 400грн. (сорок одна тисяча чотириста гривень) - ? частина доходу отриманого відповідачем у період з 01 вересня 2011року до 01 серпня 2013 року від здачі в оренди спірного нерухомого майна. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернувся до суду 15.11. 2013 року з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особистою власністю майна та просив збільшити його частку у спільному майні подружжя, визнати за ним право власності на 2/3 частини спірного майна - в двохкімнатній квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності ВТА № 865148 від 14.06. 2013 року ( т.1, а.с.61) уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві у повному обсязі. Зустрічний позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Відповідач та його представник адвокат Масловський І.А., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4531 та договору про надання правової допомоги від 04.11. 2013 року ( т.1, а.с. 106-110) позовні вимоги визнали частково в частині спільного майна двохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та просив визнати за ним право власності на 2/3 частини спірного майна у спірній квартирі, а за [PERSON] на 1/3 частину спірної квартири, в решті позовних вимог просили відмовити. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Представники третьої особи: ПАТ "Державний ощадний банк Україна" Васюк В.В., який діє на підставі довіреності від 17.06. 2014 року, пояснив суду, що депозитних рахунків на ім'я [PERSON] у банку відсутні, а також договори про відкриття рахунків з останнім не підписувалися, пославшись на відповідну довідку за № 43/11-15/846 від 06.11. 2013 року ( т.1, а.с.181) Представник ПАТ"Комерційний банк "НАДРА" , Масленнікова Т.М., яка діє на підставі довіреності № 13-11-14737 від 21.11. 2013 року, пояснила суду, що депозитні рахунки на ім'я [PERSON] не відкривались, надавши суду письмову заяву, підтвердивши довідкою від 29.10. 2013 року ( т.1, а.с. 48; 100-101). Представник Пат" Комерційний банк " ПРИВАТБАНК" належним чином повідомлений , у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, у судовому засіданні 23.09. 2013 року ( т.1, а.с.76; 92-94) підтвердив факт відкриття депозитного рахунку на ім'я [PERSON], але 27.03. 2012 року договір було розірвано, а рахунок закритий, згідно довідки № 885362 від 19.09. 2013 року ( т.1, а.с.133). Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків у судовому засіданні 09.12. 2013 року [PERSON] ( т.1, а.с. 217-221) та 11.08. 2014 року [PERSON] ( т.2, а.с. 130-132), дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, та вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1991 року до 14 травня 2013 року ( т. 1. а.с. 14;17). Від даного шлюбу мають двох синів, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( т.1, а.с. 15-16) . В шлюбі сторонами придбано: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 58,68 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м. 11 травня 2007 року в спільну часткову власність на подружжя та двох їхніх синів ( т.1, а.с.8); - 30.08.2010 року двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності від 30.08.2010 року квартира належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності ( т.1, а.с. 9-10). Згідно акту прийому передачі квартири інвестору від 12.04.2010 року загальна дійсна вартість квартири складала 488022 (чотириста вісімдесят вісім тисяч двадцять дві) грн. 58 коп. ( т.1, а.с.131), а згідно висновку судової будівельної технічної експертизи від 06.05. 2014 року, ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS]. становить 914 098 (дев'ятсот чотирнадцять тисяч дев'яносто вісім ) гривень ( т.2, а.с. 30- 37) . Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", № 11 від 21.12. 2007 року, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно висновку судової будівельної технічної експертизи від 06.05. 2014 року, ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] становить 914 098 (дев'ятсот чотирнадцять тисяч дев'яносто вісім ) гривень ( т.2, а.с. 30- 37) , а отже ? частина на яку мають право у квартирі сторони у рівних частках складає 457 049 ( чотириста п»ятдесят сім тисяч сорок дев'ять) гривень. Відповідно до абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Посилання відповідача та його представника в судовому засіданні на той факт, що відповідач, не заперечує щодо поділу вищезазначеної квартири та дає згоду щодо переуступки своєї частки в вищезазначеній квартирі в інтересах позивачки за умови сплати позивачкою йому грошової компенсації в сумі вартості 2/3 від ринкової ціни 609 398 ( шістсот дев'ять тисяч триста дев'яносто вісім ) гривень , так як ним було подано зустрічний позов про відступлення рівності часток в спільному майні подружжя на підставі того, що відповідач вніс більшу частину своїх власних коштів які і виплачував після розлучення з позивачкою в придбання даної квартири та борги віддавав впродовж до 2013 року. Разом з тим, посилання відповідача, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями , що виникли в інтересах сім'ї, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачка в позовних вимогах не ставила питання щодо розподілу боргових зобов'язань, а навпаки зазначила, що жодних боргових зобов'язань, в т.ч. фінансових, у неї та [PERSON] як подружжя перед третіми особами не існувало ні на момент припинення подружніх відносин, ні на сьогоднішній день. Проте, відповідач з такими вимогами до позивачки в ході судового засідання не звертався і до тверджень щодо боргів, які він сплачував до 2013 року, суд ставиться критично, а між тим наявність вказаних боргових зобов'язань мала б значення при вирішенні інших майнових питань між сторонами у справі. Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом У відповідності до ст. 70. СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, посилання позивачки у судовому засіданні на той факт, що вона готова відмовитися на користь відповідача від належної їй ? частки в праві власності на земельні ділянки площею 0,1500 га ( кадастровий [NUMBER]) та площею 0,2500 га ( кадастровий [NUMBER]), в с. Копачів, Обухівського району, Київської області, а також від належної їй ? частки на кошти в розмірі 70 000 гривень, внесені на депозит в ПАТ КБ "Приватбанк" і відсотків за депозитним вкладом та від ? частини вартості автомобіля Ауді А6 2393 держ. № [NUMBER] в рахунок того, що їй, з майна спільно нажитого подружжям, буде виділено у особисту приватну власність 7/10 частин двокімнатної квартири [ADDRESS], судом не можуть бути прийняти до уваги, оскільки вони спростовуються набутими доказами в ході судового засідання та спростовуються матеріалами справами. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Крім того, як встановлено в судовому засіданні в період шлюбу сторонами був набутий автомобіль Ауді А6 2393, держ. № [NUMBER], № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], який був придбаний в травні 2008 року та зареєстрований на ім'я [PERSON], згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 18.04. 2014 року, ринкова вартість по матеріалах цивільної справи становить 166 902 ( сто шістдесят шість тисяч дев'ятсот дві ) гривні ( т.2, а.с. 41- 47). Згідно ч. 23 постанови № 11 Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2. ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За ч. 24 даної постанови, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно інформації УДАІ в м. Києві за № 10/312вх від 04.11. 2013 року автомобіль Ауді А6 2393, держ. № [NUMBER], № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], 2003 року випуску, колір сірий, був зареєстрований в грудні 2007 року, перереєстрований в травні 2008 року на ім'я [PERSON], [INFO], проживаючого у [ADDRESS], але 17.03. 2012 року знятий з реєстрації( т.1, а.с. 113-116) , а відповідно до довідки від 20.09.2013 року Головного управління МВС України в м. Києві, Управління державної автомобільної інспекції на ім'я [PERSON] на 20.09. 2013 року вищезазначений автомобіль - не зареєстровано ( т.1, а.с.132). Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва шлюб сторін розірвано 14 травня 2013 року ( т.1, а.с.17), отже зняття з реєстрації автомобіля Ауді А6 2393, держ. № [NUMBER] , 17.03. 2012 року для реалізації , який належав на праві власності відповідачу, відбулося у період перебування сторін у шлюбі. Посилання позивачки на той факт, що вони з відповідачем на момент розірвання шлюбу більше півтора року не вели спільне господарство і проживали окремо, судом не може бути взято до уваги, за відсутності доказів. Як встановлено з рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 травня 2013 року про розірвання шлюбу ( т.1, а.с. 17) , на даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства , що визнано ними у судовому засіданні, не заперечувалось учасниками процесу, а тому, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Разом з тим, позивачкою в судовому порядку не ос порений факт реалізації автомобіля та купівля-продаж спірного автомобіля на день розгляду справи недійсною не визнана. Таким чином, позовні вимоги позивачки стосовно визнання права власності на ? частину автомобіля Ауді А6 держ. номер [NUMBER] - є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також, у період шлюбу сторонами було набуте нерухоме майно, а саме: - Дві земельні ділянки площею 0,2500 га та 0, 1500 га, розташовані с. Копачів, Обухівського району, Київської області. Відповідно до висновку судової будівельної технічної експертизи від 06.05. 2014 року, дійсна ринкова вартість земельної ділянки площею 0, 1500 ( кадастровий [NUMBER]), розташованої в с. Копачів, Обухівського району, Київської області становить 82 500 ( вісімдесят дві тисячі п'ятсот) гривень; Дійсна ринкова вартість земельної ділянки площею 0, 2500 ( кадастровий [NUMBER]), розташованої в с. Копачів, Обухівського району, Київської області становить 137 500( сто тридцять сім тисячі п'ятсот) гривень ( т.2, а.с.30- 38). Отже, щодо земельних ділянок, то відповідач [PERSON] як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, в порядку реалізації свого права на приватизацію отримав в 2006 році дві земельні ділянки в с. Копачів, Обухівського району, Київської області ( т.1, а.с. 118-119). Проте, дані земельні ділянки не є предметом спільної часткової власності подружжя, а є особистою власністю відповідача, тому що набуті ним в порядку реалізації свого права на приватизацію землі і на їх придбання, даних земельних ділянок, не витрачались спільні кошти подружжя із сімейного бюджету. Так, відповідно до Закону України від 11.01.2011 року №2913-УІ"Про внесення змін до ст.61 СК України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя", який набрав чинності з 08.02.2011 року , ст.61 СК доповнено ч.5, якою визначено що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Отже, визнаючи спірні земельні ділянки, які одержані сторонами до 2011 року включно, спільною сумісною власністю подружжя, суди не мають права застосовувати цю норму закону до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та внесення зміні доповнень до СК України (Постанова судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 06.02.2013 року у справі №6-175цс12; Постанова Верховного Суду України від 06.02.2013року; Постанова Верховного Суду України від 11.06.2012року ). Таким чином, земельні ділянки, які набуті до цієї дати, а саме до 08.02.2011 року - не можуть бути визнані об'єктами спільної сумісної власності подружжя, а вимога позивачки [PERSON] є безпідставною. Така ж позиція відображена і в п. 18 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ": "Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду". Згідно зі змістом положень ст.81,116 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином у власність у безоплатному порядку частку із земельного фонду (п.18-2 Постанови Пленуму Верховного суду від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"). Отже. відповідно до ч.2 ст.214ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню для спірних правовідносин, суд зобов"язний враховувати висновки Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятими за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення. Таким чином, спірні земельні ділянки не є предметом спільної часткової власності подружжя та не можуть ними бути, а є особистою власністю відповідача [PERSON], тому що набута останнім в порядку реалізації його права на приватизацію землі. Крім того, Законом від 17 травня 2012 р. N 4766-УІ "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, знову змінено. Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 57 СК житло та земельна ділянка, набуті за час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину 5 ст. 61 СК виключено. Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволленю. Як встановлено в судовому засіданні і не оспорювалося сторонами, відповідачем [PERSON] 16.05.2011 року було укладено договір з ПАО КБ "Приватбанк" на підставі якого було відкрито депозитний рахунок, на який ним було внесено грошові кошти в сумі 70 000 грн. З пояснень відповідача та наданими ним доказами встановлено, що після припинення з позивачкою подружніх стосунків він став проживати окремо, позивачка [PERSON] почала вимагати від нього кошти на утримання дітей, придбання їм речей, одягу, продуктів харчування, надання коштів для інших нагальних потреб. Так як він є пенсіонер, має групу інвалідності ( т.1, а.с. 134), не працює, а розмір його пенсії не достатній для проживання та утримання дітей (пенсія складає 2500 грн.), він вимушений був розірвати договір з ПАО КБ "Приват - Банк" та отримані кошти витрачати шляхом надання їх колишній дружині та дітям, підтвердженням цьому є фіскальні чеки у період з жовтня 2012 року по 12.09. 2013 року ( т.1, а.с. 135 -138) та власноручні розписки дітей про отримання коштів з 11.05. 2012 року по 14.05. 2013 року ( а.с. 139-151), поступове погашення ним кредиту на придбання ноутбука, яким користується його син [PERSON], 1992 року народження, вказаний факт не спростовувала і сама позивачка, а також засвідчив в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], повнолітній син сторін, який пояснив, що батько щомісячно надає матеріальну допомогу, купує одяг, подарунки до дня народження забезпечує відпочинок та надає грошову допомогу на нагальні потреби. Даний факт розірвання договірних відносин підтверджує довідка ПАО КБ "Приват-Банк" від 19.09.2013 року №885362 про те, що депозитний рахунок було закрито 27.03.2012 році ( т.1, а.с. 133). Сама позивачка в своїй позовній заяві зазначає про те, що начебто з серпня 2011 року вони з відповідачем не проживали разом та не вели сумісне господарство, а до серпня 2011 року все велося і грошові кошти використовувались в потребах для існування сім'ї. Отже депозитний рахунок 16.05. 2011 року на ім'я [PERSON] був відкритий, вже після того як було припинене ведення сумісного господарства подружжям. Таким чином, депозитний рахунок закритий на час розгляду справи в суді і не знаходяться дані грошові кошти у третіх осіб, а тому не підлягає поділу банківський вклад та отримані проценти, отже і в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Стосовно договору найму (оренди) нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] в судовому засіданні встановлено, що дійсно 29.09.2010 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено вищезазначений договір терміном на один рік та в період дії з 10.10.2010 р. по 10.09.2011 р. за згодою позивачки [PERSON] Договір найму чітко має часовий проміжок дії з 10.10.2010 р. по 10.09.2011 р. без подальшої пролонгації. Після закінчення терміну оренди нерухомого майна, а саме 10.09.2011 році, договір оренди було розірвано та на теперішній час квартира знаходиться в володінні та користуванні відповідача [PERSON] . В даній квартирі проживає відповідач. Всі кошти з отриманої орендної плати за 2010-2011 роки були використані в інтересах сім'ї сторін, що не заперечується сторонами. З пояснень в судовому засіданні 11.08. 2014 року свідка [PERSON] встановлено, що він дійсно орендував спірну квартиру у відповідача [PERSON] в період 2010-2011 роки і після закінчення договору він дану квартиру покинув та в ній в період з 2011 року по 2014 рік не проживає , письмові заяви, які він надавав на ім'я адвоката Масловського І.А. від 10.06. 2014 року ( т. 2 а.с.126 - 129) підтверджено ним особисто в залі судового засідання. Крім того, відповідач [PERSON] з позивачкою перебував в шлюбних відносинах з 27.01.1991 року по 14.05.2013 року. Тобто квартира здавалась в найом під час шлюбу в 2010-2011 роки і грошові кошти йшли на потреби сім'ї про що не заперечується позивачкою. Отже, доказів здачі спірної двохкімнатної квартири в період 2011-2014 роки позивачкою до суду надано не було, а тому твердження позивачки щодо передачі в найом квартири [ADDRESS] та стягненню з відповідача [PERSON], вартості орендної плати в сумі 41 400, 00 тис. грн. за 2011-2013 роки є безпідставними , а вимоги в цій частині необґрунтованими і задоволенню не підлягають. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції". ) Разом з тим, оскільки сторони не є фахівцями в галузі права та юридично не обізнані, то для захисту своїх порушених прав і законних інтересів звернулися за правовою допомогою до адвокатів, які мають досвід роботи та можуть надавати юридичну допомогу. Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе: юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору ( переговорах), підготовку проектів юридичних документів ( позовних заяв, пояснень, клопотань, довідок з юридичних питань, тощо), представництво інтересів в суді, інших державних органах, підприємствах, установах, організаціях, а також перед фізичними особами, інші фактичні та юридичні дії, які вчиняє особа, котра надає правову допомогу. Отже, сторони в судовому засіданні, під час розгляду справи, не були позбавлені юридичного захисту у відповідності до вимог чинного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В статті 55 Конституції України зазначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. А тому понесені ними судові витрати на правову допомогу , сторонами документально не підтверджені, а тому і не підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, враховуючи той факт, що позовні та зустрічні вимоги задоволено порівну то судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Проте, підлягають стягненню судові витрати з відповідача на користь позивачки понесені нею щодо забезпечення доказів та на проведення судової будівельної технічної експертизи та судової- авто товарознавчої експертизи. У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних та зустрічних вимог.

Outcome: partial