Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» і просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 20\~673,07грн. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32 905,62грн.; судові витрати у розмірі 551,20 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що в період з жовтня 2007 року по жовтень 2015року вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ЛЗСЦ», звідки 29 жовтня 2015 року була звільнена за угодою сторін. При звільненні відповідач не виплатив їй нараховану зарплату в сумі 20 673,07 грн. У звязку з чим вона також має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 32 905,62грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було направлено за адресою його місцезнаходження у встановленому законом порядку, а також опубліковане оголошення в газеті «Вінниччина», № 72(23114) від 16.09.2016року. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи відкладення справи за наявності поважних причин до суду не направлялось. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне\~ рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Вказані вище спірні відносини регулюються КЗпП України, Законом України «Про оплату праці». У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи -по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до положень пункту другого та восьмого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, у тому числі нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Крім того суд констатує, що відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що у період з 15.10.2007 року по 29.10.2015року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ЛЗСЦ». Згідно наказу №19к від 29.10.2015 року була звільнена за угодою сторін. Як видно зі справи, у день звільнення [PERSON] була на роботі, проте відповідач ПАТ "ЛЗСЦ " не провів з нею розрахунку по заборгованості із заробітної плати у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу і не виплатив нараховану їй зарплату в сумі 20\~673,07 грн. Така заборгованість утворилась за період із січня 2015року по жовтень 2015року. ПАТ "ЛЗСЦ " не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про відсутність своєї вини у затримці розрахунку при звільнені з роботи [PERSON] Між сторонами відсутній спір про розмір вказаної заборгованості по заробітній платі, що підтверджується довідкою про заборговану заробітну плату за підписом т.в.о. генерального директора ПАТ «ЛЗСЦ». На момент подання позову до суду відповідач так і не розрахувався із позивачем у повному обсязі, у звязку з чим він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 32\~905,62 грн. 30.10.2015 року по 12.08.2016року. Ці факти підтверджуються сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із копії трудової книжки серії АХ №943469 від 15.10.2007 року видно, що [PERSON] 15.10.2007 року прийнята на роботу до ПАТ "ЛЗСЦ ", а 29.10.2015 року звільнена за угодою сторін згідно наказу №19-к від 29.10.2015року. Із довідки № 043-16 від 23.11.2015року, виданої ПАТ "ЛЗСЦ " за підписом т.в.о. генерального директора [PERSON] видно, що у відповідача перед позивачем сума заборгованості по заробітній платі за період із січня 2015 року по жовтень 2015 року становить 20\~673,07грн. Із довідки про середньоденну заробітну плату № 043-17 від 23.11.2015року, виданої ПАТ "ЛЗСЦ " за підписом т.в.о. генерального директора [PERSON] видно, що середньоденна заробітна плата за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню(серпень-вересень 2015р.) становить 166,19грн. Із розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, проведеного позивачем, видно, що кількість днів затримки розрахунку складає: - із 30.10.2015р. по 31.12.2015р. 45 робочих дні у 2015 році; - із 01.01.2016р. по 31.12.2016р. 153 робочих дня у 2016році; Загалом за весь період затримки розрахунку: 45+153= 198 днів. 198 днів * 166,19 грн. = 32\~905,62грн. Даний розрахунок суд бере до уваги, оскільки він не суперечить закону і не оспорений відповідачем. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Відтак, оскільки позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.10.2015 року по 12.08.2016 року, суд для визначення правильності і під ставності вимог проводить розрахунки в межах вказаного періоду. Таким чином, із ПАТ "ЛЗСЦ" підлягає стягненню на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32\~905,62грн. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібранні із дотриманням чинного законодавства, ніким не оскаржувались та не суперечать один одному. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги викладене вище, суд вважає, що в діях відповідача вбачається порушення законодавства про працю. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача, яке полягає у затримці виплати при звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства, підлягає відновленню шляхом стягнення з ПАТ "ЛЗСЦ" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. \~Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 551,2 грн. судового збору та 551,2грн. в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved