Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

10.11.2014 року рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області по цивільній справі № 306/2802/14-ц у позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки при ухвалені рішення судом не вирішено питання про стягнення з позивача понесених судових витрат на правову допомогу. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили стягнути з позивача витрати понесені з наданням правової допомоги. Представник позивача у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про ухвалення додаткового рішення, оскільки при ухваленні рішення судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У п. 115 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Белоусов проти України" суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар від має сплатити його згідно із договірними зобов"язаннями. Як видно з матеріалів справи, пан Бущенко представляє заявника протягом провадження у Суді, а отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно, Суд вважає витрати за цим гонораром "фактично понесеними". Отже, вищезазначеним закріплено, що лише наявність договірних зобов"язань та участь адвоката у справі є достатніми для визнання витрат за гонораром "фактично понесеними" та для їх стягнення. З договору № 032/14 про надання правової допомоги від 4 листопада 2014 року, укладеного між [PERSON], яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 8 лютого 2013 року, виданого на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області № 62 від 25 січня 2013 року та [PERSON], згідно п. 1.1 якого адвокат зобов"язується надати правову допомогу у зв"язку з судовим розглядом цивільної справи № 306/2802/14ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Пунктами 4.1 і 4.2 вказаного Договору визначено, що сума гонорару становить 1500 грн., за прийняття доручення згідно цього Договору до виконання, адвокату виплачується аванс, який складає 500 грн. Встановлено, що адвокат [PERSON] знайомилась з матеріалами справи, готувала заперечення проти позову та приймала участь у судовому засіданні 10 листопада 2014 року. З огляду на викладене, суд вважає, що заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved