Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", звертаючись до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], пред'явило вимоги про виселення [PERSON] та [PERSON], [INFO], законним представником якої є [PERSON] з житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], та зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], [INFO], законним представником якої є [PERSON] з житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є предметом позову. Представник позивача Скурська В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що 13 квітня 2007 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 42-07-И/02, за умовами якого Банк надав Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повороткості, строковості, платності кредит в розмірі 84100 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 13,5% річних, цільове використання кредиту - придбання 1-кімнатної квартири. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 13 квітня 2007 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, за умовами якого Іподекодавець передала ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", Іпотекодержатель, в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] 26 травня 2014 року Апеляційним судом міста Києва ухвалене рішення, яким частково скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року, та задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON] про зверненя стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили. Тому, з урахуванням положень ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 Житлового кодексу України, позивач просить виселити відповідача [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою вказаної квартири. Відповідач [PERSON], .в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до справи, та пояснень наданих представником відповідача в судовому засіданні, просила врахувати суд, відповідач є матір'ю одиначкою, самостійно виховує малолітню дитину, іншого житла на праві власності не має . Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.73-79), представник відповідача в своїх запереченнях на позов вказує на те, що Публічне акціонерне товариств "Банк "Фінанси та Кредит" не є належним позивачем у справі та не має права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №21-07-И/10 від 13 квітня 2007 року та Іпотечним Договором №1311 від 13 квітня 2007 року, які укладались відповідачем з Банком "Фінанси та кредит" ТОВ, яке на даний час припинило свою діяльність як юридична особа без правонаступництва, а також просила врахувати, що задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки порушить права малолітньої дитини відповідача - [PERSON], що є прямим порушенням основних засад державної політики в сфері охорони дитинства взагалі та зокрема щодо права дитини на житло. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшли письмові пояснення, зі змісту яких убачається що третя особа заперечує проти позову, вважає що прийнятим рішенням можуть бути порушені права малолітньої дитини та просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13 квітня 2007 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 42-07-И/02, за умовами якого Банк надав Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повороткості, строковості, платності кредит в розмірі 84 100 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 13,5% річних, цільове використання кредиту - придбання 1-кімнатної квартири. (а.с.8-13) В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 13 квітня 2007 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, за умовами якого Іподекодавець ([PERSON].) передала ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", Іпотекодержатель, в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] (а.с.14-16) Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" поняття іпотеки визначається як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Як з'ясовано судом, 11 грудня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Олександр Леонідович, Дніпровський районний відділ ДМС України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №21-07-И/10 від 13.04.2007 року у розмірі 1 242 839 грн. 40 коп., який складається з: суми строкової заборгованості по кредиту - 76 632, 31 доларів США, що становить 612 522, 05 грн.; суми простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 3 616, 43 дол. США, що становить 28 906, 12 грн., суми строкової заборгованості по процентам у розмірі 1 113 дол. США , що становить 8 899, 89 грн., суми простроченої заборгованості по процентам у розмірі 17 396, 42 дол. США, що становить 139 049, 59 грн., заборгованості по пені та комісії в розмірі 453 461, 75 коп., - звернути стягнення на предмет іпотеки - 1-кімнатну квартиру [ADDRESS], за початковою ціною не нижче, ніж 395 000, 00 грн. шляхом надання Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" права продажу від свого імені будь-якій особі - покупцеві зазначеного предмета іпотеки та надання усіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу. У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" - відмовлено. (а.с.19-24) 26 травня 2014 року Апеляційним судом міста Києва ухвалене рішення, яким апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі Філії "Центральне регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" - задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року - скасувано в частині відмови у задоволенні позову про надання Банку певних прав та повноважень, що стосуються предмету іпотеки, ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту: Надати Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит", в особі Філії "Центральне регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", в тому числі, але не обмежуючись: - всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу квартири [ADDRESS]; - право підпису договору купівлі-продажу; - право на отримання від приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Скляр О.Л. дублікату договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13 квітня 2007 року та при необхідності у відповідних установах, організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування чи органах нотаріату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в тому числі технічного паспорту; - право отримати в органах державного реєстру прав власності, нотаріуса, при необхідності у відповідних установах, організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування чи органах нотаріату Витяг з Державного реєстру прав на предмет іпотеки квартиру№20 на бульварі Верховної Ради, 26 в м. Києві та всіх документів, пов'язаних з предметом іпотеки; - право на отримання довідки про склад сім'ї або зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS]; - право подавати від імені Іпотекодержателя в органи Державної реєстрації прав, нотаріусу документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, згідно отриманих дублікатів правовстановлюючих документів та отримувати останні, а також подавати відповідні заяви, документи та отримувати інші документи від імені іпотекодавця, що пов'язані з оформлення права власності на квартиру [ADDRESS]; - право здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмету іпотеки квартири№20 на бульварі Верховної Ради, 26 в м. Києві. В іншій частині рішення залишити без змін. Апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено. (а.с.25-28) Відповідно до ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 3гідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщенні, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно до жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статі 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку вставленою частиною третьою цієї статі. Як роз'яснено у п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Згідно положень частини першої та четвертої ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч.2 ст.11, ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Декларацією прав дитини (ст.4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст.3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Крім того, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року. Частиною 1 даного Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4). Як встановлено судом, відповідачу [PERSON] був даний кредит в іноземній валюті на споживчі цілі та на його забезпечення [PERSON] було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 29,00 кв.м., яка використовується позичальником та іпотекодавцем - [PERSON] та членом її сім'ї малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], як місце постійного проживання. Разом з тим, протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" вказане іпотечне майно не може бути примусово відчужене. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. За вказаних обставин, виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 травня 2014 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи №755/11339/13-ц, яким задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про звернення стягнення на майно [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS], в межах виконавчого провадження є неможливим, оскільки законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року. Таким чином, враховуючи, що норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року, є чинними на момент постановлення рішення, суд вважає, що вимога позивача щодо виселення відповідача разом з малолітньою дитиною зі спірної квартири є похідною вимогою, яка випливає з примусового стягнення (відчужене без згоди власника) нерухомого житлового майна, що вважається предметом іпотеки, на що вищезазначеним Законом України накладений мораторій, а тому відсутні підстави для задоволення позову про виселення [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Зважаючи на те, що вимоги позивача Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про зняття з реєстраційного обліку [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] є похідними та залежать від вирішення судом питання щодо підстав для виселення відповідачів, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], про виселення та зняття з реєстраційного обліку, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed