Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про перегляд рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Можайське» про стягнення боргу, пені та процентів, мотивуючи її тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року було частково задоволено його позов до відповідача, даним рішенням йому було відмовлено у стягненні з відповідача боргу на суму 545300,22 гривень та у стягненні пені на дану суму у розмірі 2 022 895 гривень та відсотків на вказану суму боргу у розмірі 25099,15 грн. Відмовляючи в цій частині у позовних вимогах ,суд не прийняв до уваги квитанції 1-7, які були видані йому директором ТОВ «Можайське» [PERSON], а саме: № 1 від 15 квітня 2012 року на суму -113 183,00 грн., № 2 від 15 квітня 2012 року на суму - 118 407,00 грн., № 3 від 28 квітня 2012 року на суму - 57 340, 22 грн., №4 від 28 квітня 2012 року на суму - 145153 грн., № 5 від 29 травня 2012 року на суму - 12 000,00 грн., № 6 від 26 липня 2012 року на суму - 25 000,00 грн., № 7 від 26 серпня 2012 року на суму - 71 250,00 грн. При цьому, суд прийшов до висновку, що кошти згідно з даними квитанціями [PERSON] не вносилися, оскільки вони не були занесені в касові книги ТОВ «Можайське» та не були суду надані приходні ордери, відповідно до яких видавалися квитанції. Вказує, що суд виходив із того, що всі кошти, які фактично поступають в ТОВ «Можайське», заносяться в касову книгу і виписуються приходні касові ордери. Однак, під час розгляду Тиврівським районним судом цивільної справи № 145/1283/15ц за його позовом до ТОВ «Можайське» про стягнення 84700 гривень боргу та 77130 гривень збитків, 15 березня 2016 року йому стало відомо про те, що в ТОВ «Можайське» існувала інша практика, а саме, не всі кошти оприбутковувалися. [PERSON], який працював на посаді директора ТОВ «Можайське» в судовому засіданні 15 березня 2016 року пояснив, що кошти в сумі 84700 гривень, які він отримав як директор товариства для скупки майнових сертифікатів, не були занесені в касову книгу товариства, не були виписані приходні ордери, але дані кошти фактично надійшли в товариство, і на них були скуплені майнові паї, власником яких стало ТОВ «Можайське». [PERSON] вважає, цю обставину істотною, оскільки підтверджує те, що товариство не виконувало Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку від 15.12.2004 року а № 637, на яке послався в своєму рішенні Вінницький районний суд, постановляючи рішення, а вело подвійну бухгалтерію та не всі отримані кошти оприбутковувало. Дана обставина під час розгляду справи йому та суду відома не була, хоч існувала на час розгляду справи. Крім того, на протязі квітня 2016 року від працівників ТОВ «Можайське»: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] йому стало відомо, що ТОВ «Можайське» на протязі квітня - серпня 2012 року за його кошти, які не пройшли через касу підприємства, купувало у постачальників насіння- для просівів, засоби захисту рослин, добрива та пальне. Дана обставина є істотною, оскільки підтверджує фактичне надходження його коштів до ТОВ «Можайське» та розпорядження відповідачем ними. За даних обставин [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, просить скасувати рішення суду від 12.02.2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. В судовому засіданні 03.03.2017 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заяву підтримали за обставин, викладених у ній, просили її задовольнити в повному обсязі. В послідуючому, позивач [PERSON] та його представник [PERSON] судове засідання 23.05.2017 року не з'явилися, подали через канцелярію суду заяву, в якій просять заяву розглянути у їх відсутність, за наявними у справі доказами та з урахуванням пояснень, які сторона позивача надавала в судовому засіданні. Представник відповідача Васильчук Д.А., будучи в судовому засіданні 03.03.2017 року заперечував проти задоволення заяви з тих підстав, що директор ТОВ «Можайське» [PERSON] в судовому засіданні визнав певні обставини, однак не такі, які трактує позивач. Він визнав те, що він отримував певні кошти від [PERSON] і останньому повідомив, що кошти будуть використані на фірму, однак на фірму кощти не потрапляли. Тому, представник відповідача вважає, що директор ТОВ «Можайське» [PERSON] отримував кошти особисто як фізична особа. Нечесність колишнього директора ТОВ «Можайське» [PERSON] на той час була відома позивачу. Зазначив, що на його думку приведені обставини позивачем та його представником не є нововиявленими, а були відомі позивачу по справі. В послідуючому, в судове засідання 23.05.2017 року представник відповідача не з'явився, будучи належним чином і в установлений Законом строк повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляду справи в його відсутність суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.365 ЦПК України неявка заявника та інших осіб, які беруть участь у справі не є перешкодою для розгляду заяви. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутності осіб, які брали участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали заяви про перегляд рішення в зв'язку з нововиявленими обставинами та матеріали цивільної справи №128/4108/14-ц, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.124 Конституції України право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч.1, п.1 ч.2. ст.361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою на час розгляду справи. Тобто йдеться про обставини, які існували на момент вирішення справи, але з різних причин не були відомі заявникові. З матеріалів справи вбачається , що позивач [PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до ТОВ « Можайське» про стягнення боргу, пені та процентів, посилаючись на те, що 02.04.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 4 про надання поворотної фінансової допомоги, згідно якого, позивач зобов'язався надати відповідачу поворотну фінансову допомогу на безоплатній основі, а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 01.02.2013 року. На виконання даного договору він надав відповідачу протягом року 686 300, 22 грн., згідно банківських квитанцій і квитанцій до прибуткових касових ордерів, з яких 110 000 грн. відповідач повернув, а решту 576 300, 22 грн. відповідач до цього часу не повернув. Оскільки відповідач не повернув йому вчасно вказані кошти позивач також просить стягнути з відповідача пеню, що передбачена п. 4.2. договору, за один рік до часу подання позову до суду, враховуючи позовну давність, в сумі 2 103 495 грн., а також 3 % річних за час прострочення, що розраховані ним в сумі 26 526 грн. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду, яким просить стягнути з відповідача вищевказані кошти, а саме 576 300, 22 грн. суми боргу, 2 103 495 грн. пені та 26 526 грн. процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2015 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" на користь [PERSON] 113 026, 85 грн., з яких 31 000 грн. - сума боргу, 80 600 грн. - пеня, 1 426, 85 грн. - проценти. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" на користь [PERSON] 1 130,27 грн. на відшкодування судових витрат (а.с.Т.1 а.с.152-154). Судом в зазначеному рішенні мотивовано, що позивачем не доведено отримання коштів відповідачем від позивача в сумі 542 333, 22 грн., згідно наданих ним квитанцій до прибуткових касових ордерів № 1 - 7 (а.с. 40 - 46), оскільки шляхом допиту як самого позивача, який пояснив, що вносив кошти не безпосередньо в касу підприємства, а передавав особисто в руки його директору [PERSON], представників відповідача та свідка [PERSON], які також вказали, що вказані в даних квитанціях кошти в касу підприємства взагалі не надходили, що також підтверджується оглянутими в судовому засіданні касовими книгами та реєстром прибуткових касових ордерів, де вказані суми не відображені, судом було встановлено, що дані кошти до підприємства не надходили. Згідно п. 2.1. договору № 4, внесення коштів на рахунок або в касу ТОВ "Можайське" буде підтверджено випискою з банківського рахунку або приходно касовим оредром. Проте, жодного прибуткового касового ордеру до наданих квитанцій до них № 1 - 7 суду не надано, отже не надано належного доказу на підтвердження внесення коштів в касу підприємства. Вищевказаними доказами в судовому засіданні встановлено відсутність оформлення таких документів в бухгалтерській документації відповідача. Оскільки наявність квитанцій про передачу коштів без наявності відомостей про видачу прибуткових касових ордерів на вказані суми та їх реального зарахування в дохід підприємства не може створювати для підприємства обов'язку повернення зазначених в даних квитанціях коштів, так як підприємство не може повертати кошти, яких не отримувало, а відносини, які виникли при передачі коштів працівникам підприємства чи видачі позивачу даних квитанцій без їх отримання чи зарахування в касу підприємства, виходять за межі підстав даного позову та згідно ст. 11 ЦПК України не можуть бути оцінені судом в межах даного провадження. Що стосується наданої позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру № 234 на суму 2 967 грн., суд вважає, що позивачем не доведено внесення коштів за даною квитанцією відповідачу на виконання саме договору № 4 про надання поворотної фінансової допомоги, оскільки даний договір укладався з позивачем як з фізичною особою, натомість в квитанції вказано про отримання коштів від фізичної особи-підприємця без посилання на виконання якого саме договору вони внесені. Тому суд вважає доведеним наявність правовідносин між позивачем та відповідачем з виконання договору № 4 про надання поворотної фінансової допомоги на суму 141 000 грн., з яких позивачу підприємством було повернуто 110 000 грн. Судом встановлено, що 02.04.2012 року між ТОВ «Можайське» та [PERSON] було укладено договір № 4 про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався надавати ТОВ «Можайське» поворотну фінансову допомогу, а ТОВ «Можайське» зобов'язалося повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, вказаних в договорі, в строк до 01.02.2013 року. Договором передбачено право вносити кошти як через банки, так і в касу підприємства, строк дії договору встановлено до 01.05.2014 року та передбачено пеню за несвоєчасне повернення коштів у розмірі 1 % від суми поворотної фінансової допомоги за кожен день прострочення (Т.1 а.с. 9). Згідно п. 3.1. договору № 4, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 01.02.2013 року. П. 4.2. договору № 4 визначено, що в разі неповернення в зазначений в договорі термін поворотної фінансової допомоги ТОВ «Можайське» нараховується пеня у розмірі 1 % від загальної суми поворотної фінансової допомоги, яка надавалась на протязі 2012 року, за кожен день прострочення. П. 8.1. договору № 4 встановлено, що договір діє до 01.05.2014 року. На виконання даного договору позивач перерахував відповідачу 141 000 грн., відповідно до квитанцій № 72, № 76 від 03.04.2012 року та № 75 від 04.04.2012 року (Т.1 а.с. 10 - 12). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 234 ТОВ «Можайське» прийняло від ФОП «[PERSON].» 2 967 грн. на підставі внесення коштів згідно договору, якого саме договору в квитанції не зазначено (Т.1 а.с. 13). Згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів № 1 - 7, ТОВ «Можайське» прийняло від [PERSON] наступні кошти: 15.04.2012 року - 113 183 грн. та 118 407 грн., 28.04.2012 року - 57 340, 22 грн. та 145 153 грн., 29.05.2012 року - 12 000 грн., 26.07.2012 року - 25 000 грн., 26.08.2012 року - 71 250 грн. (Т.1 а.с. 14-20). Відповідачем було повернуто позивачу 110 000 грн. внесеної ним поворотної фінансової допомоги. На підтвердження наявності інших фінансових відносин з позивачем, крім укладеного договору № 4, відповідач надав суду копії первинних бухгалтерських документів про виплату підприємством позивачу дивідендів протягом січня - лютого 2013 року (Т.1 а.с. 37,38). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року зазначено, що, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, судам слід розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. При цьому судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були відомі і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Судом встановлено, що в ході розгляду Тиврівським районним судом цивільної справи № 145/1283/15ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Можайське» про стягнення 84700 гривень боргу та 77130 гривень збитків, 15 березня 2016 року стало відомо про те, що в ТОВ «Можайське» існувала інша практика, а саме, не всі кошти оприбутковувалися. [PERSON], який працював на посаді директора ТОВ «Можайське» в судовому засіданні 15 березня 2016 року пояснив, що кошти в сумі 84700 гривень, які він отримав як директор товариства для скупки майнових сертифікатів, не були занесені в касову книгу товариства, не були виписані приходні ордери, але дані кошти фактично надійшли в товариство, і на них були скуплені майнові паї, власником яких стало ТОВ «Можайське». Дана обставина під час розгляду справи суду відома не була, хоч існувала на час розгляду справи. Оскільки рішення Вінницького районного суду Вінницької області, яке заявник просить переглянути в зв`язку з нововиявленими обставинами, було винесено 12 лютого 2015 року, а обставини, на які посилається заявник, а саме те, що кошти в сумі 84700 гривень, які отримав директор товариства [PERSON] для скупки майнових сертифікатів, не були занесені в касову книгу товариства, не були виписані приходні ордери, але дані кошти фактично надійшли в товариство, і на них були скуплені майнові паї, власником яких стало ТОВ «Можайське», існували на момент винесення вказаного рішення, то суд вважає, що зазначені обставини є нововиявленими та мають істотне значення і впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Згідно висновку експертно економічного дослідження від 19.09.2016 року №2345/16-21, проведеного Вінницьким відділенням Київського науково - дослідного інституту судових екпертиз, внесення коштів [PERSON] в касу ТОВ «Можайське» в сумі 542 333,22 грн зшідно договору №4 від 02.04.2012 року та квитанцій до прибуткових касових ордерів №1 від 15.04.2012 року, №2 від 15.04.2012 року, №3 від 28.04.2012 року, №4 від 28.04.2012 року, №5 від 29.05.2012 року, №6 від 26.07.2012 року, №7 від 26.08.2012 року, документально підтверджено (Т.2 а.с.42-46). Як вбачається із копії висновку експерта від 12.01.2017 року, внесення коштів [PERSON] в касу ТОВ «Можайське» у сумі 542 333,22 грн. згідно договру №4 від 02.04.2012 року документально підтверджується (Т.2 а.с.113-116). Згідно ч.2 ст.365 ЦПК України, розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. Таким чином, встановлені обставини після винесення рішення суду є істотними для перегляду рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року року в зв'язку з нововиявленими обставинами та додатково підтверджують підстави та обставини, заявлені в позові. Судом встановлено, що ТОВ «Можайське» як юридична особа не ліквідована і не реорганізована, а тому несе відповідальність за своїми зобов'язаннями самостійно. Встановивши, що при підписанні договорупро надання поворотної фінансової допомоги директор ТОВ «Можайське» [PERSON] діяв в межах повноважень, визначених статутом юридичної особи, у зв'язку із чим він отримав позикові кошти як представник позичальника, у суду немає підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення позикових коштів з ТОВ «Можайське» через те, що у касу підприємства вказані кошти не надходили. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором № 4 про надання поворотної фінансової допомоги не виконав, не повернув отриманих грошових коштів в строк визначений сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для скасування рішення, яке переглядається в зв'язку з нововиявленими обставинами та задоволення позову.

Outcome: approved