Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Прокурор звернувся в суд та просить визнати незаконним та скасувати рішення Острівської сільської ради №951 від 30.09.2015р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON].»; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1753га для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд в с.Острів Сокальського району від 05.01.2016р.; внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування запису №12893298 про право власності, внесеного 14.12.2015р.; витребувати від [PERSON] та повернути у власність територіальної громади Острівської сільської ради спірну земельну ділянку. Свої вимоги мотивує наступним. Постановою Сокальського районного суду від 09.11.2016р. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, зокрема: не повідомлення про наявність у неї реального конфлікут інтересів перед прийняттям оскаржуваного рішення Острівської сільської ради від 30.09.2015р., не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів між особистими інтересами або інтересами близьких їй людей, а також приймала участь у голосуванні про вищезазначене оскаржуване рішення. Надалі [PERSON] на підставі вказаного рішення сільської ради зареєстрував право власності на земельну ділянку, про що внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні прокурор позов підтримав та навів суду обставини, викладені в позові. Представник відповідача Острівської сільської ради в судове засідання не прибув. Представник відповідача [PERSON] позову не визнав та зазначив, що підстав для скасування рішення сільської ради, скасування права власності та витребування земельної ділянки з володіння відповідача - немає. Представник третьої особи Сокальської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув та подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення справи покликається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з рішення №951 від 30.09.2015р., сесія Острівської сільської ради Сокальського району вирішила затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати безкоштовно у власність [PERSON] за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,1753га за кадастровим [NUMBER] в [ADDRESS] Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, 14.12.2015р. за [PERSON] зареєстровано право власності на зазначену вище земельну Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 09.11.2016р. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400грн. Відповідно до частини 1 статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Таким чином, дана норма закону передбачає диспозитивність дій суду щодо визнання рішень незаконними в судовому порядку, та не зобов'язує суд в імперативному порядку визнавати рішення органу місцевого самоврядування недійсними з вищенаведеної підстави. Акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. За частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно з приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації. Відповідно до частини 4 статті 45 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада вважається повноважною за умови обрання не менш як двох третин депутатів від загального складу ради. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" правомочний склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку, яка становить не менш як дві третини від загального складу ради. Частиною 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 статті 35 Закону України "Про запобігання корупції" визначено, що в разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу. У разі якщо неучасть особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу, у прийнятті рішень цим органом призведе до втрати правомочності цього органу, участь такої особи у прийнятті рішень має здійснюватися під зовнішнім контролем. З системного аналізу вищенаведених норм Закону України "Про запобігання корупції" вбачається, що наявність потенційного або реального конфлікту інтересів не тягне за собою автоматичної недійсності прийнятих рішень колегіального органу та лише у визначених законом випадках може впливати на втрату правомочності органу. В свою чергу, згідно довідки №2117 від 29.11.2018р. рішення Острівської сільської ради №951 від 30.09.2015р. «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.[PERSON].» прийнято за наслідками голосування присутніх на сесії п'ятнадцяти депутатів, які проголосували одноголосно та голос [PERSON] не був вирішальним. Таким чином, враховуючи, що усунення депутата [PERSON] від голосування при прийнятті оскаржуваного рішення внаслідок конфлікту інтересів не призводить до втрати правомочності колегіального органу місцевого самоврядування, не впливає на юридичний факт наявності більшості голосів при прийнятті оскаржуваного рішення та не змінює волю колегіального органу на прийняття оскаржуваного рішення, а відтак відповідає вимогам чинного законодавства та визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Також, судом враховано, що рішення Острівської сільської ради про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке передувало рішенню сільської ради про затвердження проекту землеустрою, прокурором не оскаржується. З огляду на зазначене, прокурором не доведено належними та допустимими доказами факту порушення Острівською сільською радою вимог законодавства внаслідок розпорядження спірною земельною шляхом відведення у власність [PERSON] земельної ділянки. Крім цього, судом враховано, що вищенаведене рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Враховуючи викладене, позов, предметом якого є визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким вирішено питання про відведення у власність земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово та з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке розпорядження органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а тому його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такий осіб виникло право власності на земельну ділянку і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Outcome: dismissed