Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

[PERSON] 12.01.2000 року, в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», звернулась до керівника органу приватизації Київського Державного авіаційного заводу "АВІАНТ" із заявою про передачу їй, та членам її сім"ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у приватну власність квартири [ADDRESS] , в рівних частках. Вказана заява була задоволена, про що органом приватизації 12.01.2000 року винесено розпорядження №61. [PERSON] заявив позов до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, як до правонаступника органу приватизації Київського Державного авіаційного заводу "АВІАНТ", відповідно до якого, з урахуванням наступних змін (уточнень), просив визнати дії та рішення органу приватизації Київського державного авіаційного заводу "Авіант" щодо приватизації квартири [ADDRESS] незаконними, скасувати рішення, та зобовязати відповідача вчинити відповідні дії, прийняти рішення щодо приватизації квартири, з урахуванням його прав на приватизацію житла. Позов мотивовано тим, що позивач був безпідставно позбавлений права на приватизацію житла, а саме органом приватизації не враховано його права тимчасово відсутнього громадянина за місцем проживання, за яким зберігається житлове приміщення. Провадження за позовом відкрите, відповідно до ухвали судді від 04.07.2019 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.09.2019 року до справи залучено в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач та його представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, надали пояснення, що зводяться до викладеного в заявах позивача . Святошинська РДА, з огляду на відзив, просила відмовити в задоволенні позову, за необгрунтованістю, пославшись на те, що орган приватизації при розгляді питання про приватизації квартири [ADDRESS] діяв в межах наданих повноважень, порушень закону ним не було допущено. Представник Святошинської РДА в судове засідання не зявився. Представник [PERSON] - адвокат Бондар А.В. просив в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю, а також подав заяву про застосування до спору наслідків пропуску строків позовної давності. Вислухавши сторони, та інших учасників процесу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, за таких підстав. Так, позивачем не заперечується і знаходить своє підтвердження матеріалами справи, що квратира [ADDRESS] підпадала під об"єкти приватизації, відновідно до Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду», і наймач квартири [PERSON] мала право на звернення до органу приватизації із заявую про передачу їй та членам її сім"ї даної квартири у приватну власність. Дана заява була подана до належного органу приватизації. Згідно довідки про склад сім"ї (ф.3) від 07.12.1999р, в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали наймач [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON]. , [PERSON] . За паспортними даними, позивач дійсно був зареєстрований в спірній квартири, проте з 03.03.1998 року його місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . З огляду на Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію має наймач житла та члени сім`ї наймача, до яких включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку), разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Позивач дійсно є чоловіком [PERSON] та батьком їх дітей, що підтверджується відповідними доказами. Проте, належних доказів, що позивач на час приватизації мав права тимчасово відсутньої особи, відповідно до ст. 72 ЖК України, суду не надано, а відтак суд вважає, що їх не було і на час спірної приватизації. За таких обставин, з огляду на документи приватизаційної справи, суд приходить до висновку що органом приватизації не було допущено порушень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Наказу Держжитлокомунгоспу від 15.09.1992 року №56 "Про порядок передачі квартир у власність громадян", а відтак спірне розпорядження є законним. Тому, з урахуванням, що всі інші вимоги позову засновані на факті незаконності рішення органу приватизації, суд знаходить за необхідне відмовити в задоволенні позову, за безпідставністю. В цілому доводи позову зводяться до того, що [PERSON] приховала перед органом приватизації той факт, що на час приватизації позивач фактично проживав у спірній квартирі на правах члена сімї наймача, в обгрунтуванння цих доводів позивачем надавалось відповідні докази, тобто позов був заснований на неправомірних діях [PERSON] , що призвели до порушення прав позивача. Судом роз"яснювалось позивачу можливість заявити клопотання про заміну відповідача на належного, проте позивач відмовився від цього права. Підстав вийти за межі заявлених вимог суд не знайшов. Оскільки, в задоволенні позову судом відмовлено по суті, то підстав для застосування до спору наслідків пропуску позовної давності не вбачається. За наведеного рішення, з урахуванням того, що позивача звільнено від спрати судового збору, витрати у справі суд відносить на рахунок держави. Заходи забезпечення позову судом не вживались.

Outcome: dismissed