Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 5463,65 гривень в рахунок повернення матеріального забезпечення та вартість соціальних послуг, а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (надалі - Фонд), що діє від імені Фонду відповідно до законів України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення". На підставі наказу Львівського обласного центру зайнятості від 30.07.2007 № 131/19 "Про реорганізацію районних центрів зайнятості м. Львова та Львівського міського центру зайнятості" було проведено реорганізацію шляхом приєднання та передачі всього майна, прав та обов'язків Шевченківського районного центру зайнятості м. Львова правонаступнику Львівському міському центру зайнятості. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного центру зайнятості м.Львова в пошуках роботи 12.08.2004р. Статус безробітного [PERSON] було надано 12.08.2004р. на підставі власноручно підписаної цією особою заяви. У цій заяві Відповідач підтвердив, що «...не є підприємцем, трудовою діяльністю не займається ...». Тобто, відповідач засвідчив факт про те, що він не перебуває у трудових відносинах, та доходу не отримує. За час перебування на обліку [PERSON] отримував у центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 12.08.2004 року по 20.01.2005 року в сумі 2 155,54 грн., одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності за період з 21.01.2005 року по 06.08.2005 року в сумі 3 078,11 грн. та соціальні послуги. Шевченківським районним центром зайнятості м.Львова відповідно до договору №515 від 29.11.2004р. [PERSON] направлено на підвищення кваліфікації, за спеціальністю, навчальною програмою Організація виробництва зі строком навчання з 29.11.2004р. по 24.12.2004р. з метою сприяння подальшому працевлаштуванню - організації підприємницької діяльності. Відповідно до корінця направлення на навчання №12705 від 29.11.2004 року [PERSON] згідно наказу №110-5 від 29.11.2004 року зараховано до складу навчальної групи. Згідно службової записки заступника начальника відділу організації профнавчання та самозайнятості Львівського міського центру зайнятості від 04.09.2014 року вартість професійного навчання безробітного [PERSON] за навчальною програмою «Менеджер малого бізнесу» на базі Львівської національної академії ветеринарної медицини ім.. С.З. Гжицького в період з 29.11.2004 року по 24.12.2004 року становить 229,75 грн. Після закінчення навчання в Львівській національній академії ветеринарної медицин ім. С.З. Гжицького, [PERSON] звернувся із заявою від 19.01.2005 року про отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. Згідно наказу Шевченківського районного центру зайнятості мЛьвова від 20.01.2005 року [PERSON] призначено виплату залишку допомоги з безробіття для започаткування підприємницької діяльності. Відповідно до наказу №НТ050125 від 25.01.2005 року [PERSON] виплачено одноразово допомогу по безробіттю з 21.01.2005 року по 06.08.2005 року у сумі 3078,11 грн. для організації безробітним підприємницької діяльності. Згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (акт №107 від 17.04.2014 року), з'ясовано, що [PERSON] під час перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітний з 21.09.2004 року самостійно працевлапггувався на посаду директора готельної комплексу ПП «Готель «БОГДАН» згідно наказу №41-К від 21.09.2004 року та отримував дохід та підлягав зняттю з обліку з 21.09.2004 року. В результаті не повідомлення [PERSON] спеціалістів центру зайнятості про самостійне працевлаштування з 21.09.2004 року у ПП «Готель «БОГДАН» йому незаконно було виплачено матеріальне забезпечення за період з 21.09.2004 року по 06.08.2005 року в сумі 5 233,65 грн. та незаконне-отримав соціальну послугу - навчання в період з 29.11.2004 року по 24.12.2004 року, вартість якого становить 229,75 грн., оскільки належав до зайнятого населення. На підставі зазначеного, [PERSON] не міг перебувати на обліку як безробітний і отримувати матеріальне забезпечення та соціальні послуги. Таким чином. [PERSON] своєчасно не виконав обов'язки зареєстрованого безробітного та безпідставно продовжував отримувати допомогу по безробіттю з 21.09.2004 року по 06.08.2005 року в сумі 5 233,65 грн. та незаконно отримав соціальну послугу - навчання в період з 29.11.2004 року по 24.12.2004 року, вартість якого становить 229,75 грн., в результаті чого завдав матеріальної шкоди Львівському міському центру зайнятості. З врахуванням вищевикладеного, вимушені звернутися до суду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви викладенні в позові. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. За згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (надалі - Фонд), що діє від імені Фонду відповідно до законів України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення". На підставі наказу Львівського обласного центру зайнятості від 30.07.2007 № 131/19 "Про реорганізацію районних центрів зайнятості м. Львова та Львівського міського центру зайнятості" було проведено реорганізацію шляхом приєднання та передачі всього майна, прав та обов'язків Шевченківського районного центру зайнятості м. Львова правонаступнику Львівському міському центру зайнятості. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного центру зайнятості м.Львова в пошуках роботи 12.08.2004р. Статус безробітного [PERSON] було надано 12.08.2004р. на підставі власноручно підписаної цією особою заяви. У цій заяві Відповідач підтвердив, що «...не є підприємцем, трудовою діяльністю не займається ...». Тобто, відповідач засвідчив факт про те, що він не перебуває у трудових відносинах, та доходу не отримує. За час перебування на обліку [PERSON] отримував у центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 12.08.2004 року по 20.01.2005 року в сумі 2 155,54 грн., одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності за період з 21.01.2005 року по 06.08.2005 року в сумі 3 078,11 грн. та соціальні послуги. Шевченківським районним центром зайнятості м.Львова відповідно до договору №515 від 29.11.2004р. [PERSON] направлено на підвищення кваліфікації, за спеціальністю, навчальною програмою Організація виробництва зі строком навчання з 29.11.2004р. по 24.12.2004р. з метою сприяння подальшому працевлаштуванню - організації підприємницької діяльності. Відповідно до корінця направлення на навчання №12705 від 29.11.2004 року [PERSON] згідно наказу №110-5 від 29.11.2004 року зараховано до складу навчальної групи. Згідно службової записки заступника начальника відділу організації профнавчання та самозайнятості Львівського міського центру зайнятості від 04.09.2014 року вартість професійного навчання безробітного [PERSON] за навчальною програмою «Менеджер малого бізнесу» на базі Львівської національної академії ветеринарної медицини ім.. С.З. Гжицького в період з 29.11.2004 року по 24.12.2004 року становить 229,75 грн. Після закінчення навчання в Львівській національній академії ветеринарної медицин ім. С.З. Гжицького, [PERSON] звернувся із заявою від 19.01.2005 року про отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. Згідно наказу Шевченківського районного центру зайнятості мЛьвова від 20.01.2005 року [PERSON] призначено виплату залишку допомоги з безробіття для започаткування підприємницької діяльності. Відповідно до наказу №НТ050125 від 25.01.2005 року [PERSON] виплачено одноразово допомогу по безробіттю з 21.01.2005 року по 06.08.2005 року у сумі 3078,11 грн. для організації безробітним підприємницької діяльності. Згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (акт №107 від 17.04.2014 року), з'ясовано, що [PERSON] під час перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітний з 21.09.2004 року самостійно працевлапггувався на посаду директора готельної комплексу ПП «Готель «БОГДАН» згідно наказу №41-К від 21.09.2004 року та отримував дохід та підлягав зняттю з обліку з 21.09.2004 року. В результаті не повідомлення [PERSON] спеціалістів центру зайнятості про самостійне працевлаштування з 21.09.2004 року у ПП «Готель «БОГДАН» йому незаконно було виплачено матеріальне забезпечення за період з 21.09.2004 року по 06.08.2005 року в сумі 5 233,65 грн. та незаконне-отримав соціальну послугу - навчання в період з 29.11.2004 року по 24.12.2004 року, вартість якого становить 229,75 грн., оскільки належав до зайнятого населення. На підставі зазначеного, [PERSON] не міг перебувати на обліку як безробітний і отримувати матеріальне забезпечення та соціальні послуги. Крім того, Львівським міським центром зайнятості 05.09.2014р. скеровано претензію [PERSON] про повернення коштів в сумі 5 463,65 грн., яка залишена без розгляду та задоволення. Відповідно п.7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законом, доходів. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, щодо зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну і (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно- технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом. У відповідності до п.п. 1 п.37 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198 передбачено: центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту). Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. П. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено: «сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг». Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого постановою КМУ № 219 від 14.02.2007 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку. Згідно з п. 7 Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Враховуючи висновок у справі про стягнення з фізичної особи зайво виплачених сум допомоги по безробіттю, висловлений колегією суддів Судової палати у цивільних справах та судової палати в адміністративних справах 22.09.2015 року №21-2209а-15, зводиться до того, що такий спір є не публічно-правовим, а приватно-правовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства (постанова Верховного Суду України від 22.09.2015 року №118/3781/14). Отже, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо повернення вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином. [PERSON] своєчасно не виконав обов'язки зареєстрованого безробітного та безпідставно продовжував отримувати допомогу по безробіттю з 21.09.2004 року по 06.08.2005 року в сумі 5 233,65 грн. та незаконно отримав соціальну послугу - навчання в період з 29.11.2004 року по 24.12.2004 року, вартість якого становить 229,75 грн., в результаті чого завдав матеріальної шкоди Львівському міському центру зайнятості на суму 5463,65грн. За таких обставин, виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, суд знаходить, що позовні вимоги являються обґрунтованими, доказаними і такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 5463,65грн. в рахунок повернення матеріального забезпечення та вартість соціальних послуг. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 1378 грн. судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved