Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати, що домоволодіння № 38-а, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Окружна належало [PERSON], померлому 25 серпня 2002 року, та [PERSON], померлій 28 січня 2008 року, на праві спільної сумісної власності подружжя, по ? частині кожному, а також визнати за [PERSON] право власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 28 січня 2008 року, яка складається з ? частини домоволодіння № 38-а, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Окружна, розташованого на земельній ділянці розміром 600 кв.м., та в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 60,0 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., літ. Б літньої кухні, літ. Г сараю, літ. Д вбиральні, літ. Е душу, споруд № 1-3, мостіння І. В обґрунтування вимог позивачка зазначає, що вона є онукою [PERSON], померлого 25 серпня 2002 року та [PERSON], померлої 28 січня 2008 року. Відповідач по справі її рідний батько. Дідусь та бабуся позивачки знаходились в зареєстрованому шлюбі з 03 березня 1970 року. У період шлюбу подружжям [PERSON] було побудовано домоволодіння № 38-а по вулиці Окружній у м. Дніпро, право власності на яке було зареєстровано на імя [PERSON] на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого виконкомом Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 12.12.1979 року, записаного в реєстрову книгу під № 370 по реєстру 41. Отже, вказане майно було спільною сумісною власністю подружжя. Після смерті її дідуся, батько позивача відмовився від своєї частки у спадщині на користь бабусі [PERSON] Але [PERSON] до державної нотаріальної контори з питань отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не звернулась. За життя бабуся позивачки склала заповіт, згідно з яким усе належне їй мано заповіла позивачці. Позивачка прийняла спадщину за заповітом, подавши до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки, вона на момент відкриття спадщини після смерті бабусі [PERSON] була неповнолітня, то в період з 2008 року по 2016 рік оформленням документів про право власності на спадщину не займалась. У 2016 році вона звернулась до третьої [PERSON] державної контори для оформлення права на спадщину після смерті [PERSON] Під час збирання всіх документів, зясувалось, що шлюб між дідусем та бабусею було розірвано, а тому на час відкриття спадщини [PERSON] не була його спадкоємицею. Таким чином, відкрита після смерті [PERSON] спадщина складається лише з ? частини домоволодіння № 38-а по вул. Окружній у м. дніпропетровську, яка належала їй на праві спільної сумісної власності подружжя. 13 вересня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. За життя після розірвання шлюбу, [PERSON] до суду про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання за нею права власності на ? частину вищезазначеного домоволодіння не зверталась, оскільки між нею та [PERSON] спору щодо спільного сумісного майна ніколи не виникало. До самої смерті вони мешкали разом в належному їм будинку та фактично були подружжям. Отже, право власності [PERSON] на частину домоволодіння порушено не було. Але незважаючи на відсутність у [PERSON] правовстановлюючого документу на домоволодіння, як спільної сумісної власності подружжя, оформлено на імя, вона за життя отримала право власності на ? частину цього майна. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина ? частина домоволодіння по вул. Окружній, 38-а у м. Дніпро. У звязку з вищевикладеним, позивачка звертається до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не зявилася, але надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності. Просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не зявився, але від його представника до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав та просив справу слухати без його участі. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, але від представника надійшла заява, в якій просили справу розглянути без їхньої участі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. Як встановлено в судовому засіданні, 03 березня 1970 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у Красногвардійському районному РАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 159. Під час шлюбу ними було придбано домоволодіння, яке згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 12 грудня 1979 року, було зареєстровано на [PERSON], а саме житловий будинок разом з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Окружна, буд. 38-а. 25 серпня 2002 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КИ № 440185, виданого відділом реєстрації смерті у м. Дніпропетровську [PERSON] обласного управління юстиції, актовий запис № 6577. 28 січня 2008 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 195274, виданого Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1118. За життя [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, а також ті майнові права та обовязки, які належали їй на день смерті, заповідає [PERSON]. 21 червня 2008 року за заявою про прийняття спадщини за заповітом від імені [PERSON] Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, заведено спадкову справу № 618/2008 на майно померлої 28 січня 2008 року [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України (ред. 1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстав ноки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК України (ред. 1963 року), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] 28 серпня 2015 року уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації якого змінила своє прізвище на «Шило». У 2016 році позивачка звернулася до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Окружна, буд. 38-а після померлої 28 січня 2008 року [PERSON]. Постановою від 13 вересня 2016 року Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Окружна, буд. 38-а після померлої 28 січня 2008 року [PERSON], через відсутність документів, що підтверджують право власності [PERSON] на вищезазначений житловий будинок. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про власність» (який діяв на той час), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно\~ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Отже, вказаною нормою передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. До спільного майна подружжя\~\~відносяться придбані під час шлюбу будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не передбачено законом. За змістом ст. ст.\~24,\~28 КпШС України,\~не належить до спільної сумісної власності майно, яке належало подружжю до укладення шлюбу, а також одержане ними під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо); воно є власністю кожного з них. Майно, нажите кожним з подружжя під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, судом може бути також визнано власністю кожного з них. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року, розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). Аналізуючи вказані норми, суд приходить до висновку, про необхідність визнати, що [PERSON], померлому 25 серпня 2002 року, та [PERSON], померлій 28 січня 2008 року, на праві спільної сумісної власності подружжя належала кожному по ? частині домоволодіння № 38-а, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Окружна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тому, суд приходить до висновку, що за [PERSON] необхідно визнати в порядку спадкування за заповітом після померлої 28 січня 2008 року [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння № 38-а по вул. Окружна у м. Дніпропетровську, що складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 60,0 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., літ. Б літньої кухні, літ. Г сараю, літ. Д вбиральні, літ. Е душу, споруд № 1-3, мостіння І. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved