Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.06.2013 року помер син позивача - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі квартира [ADDRESS], в якій він проживав разом з дружиною [PERSON], що належала йому та дружині на праві особистої власності. Оскільки заповіт спадкодавцем не складався, позивач, як мати, і дружина були спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців першої черги не було. До складу спадщини, відкритої 27.06.2013 року внаслідок смерті [PERSON], ввійшло належне йому право на 1/2 частки у вказаній квартирі. Як вказує позивач, з моменту набуття права власності на квартиру по вулиці Володимирській, 93/76 в м. Ковелі та по день смерті [PERSON], між подружжям не було домовленості щодо розміру часток кожного з них у праві власності на дану квартиру. Таким чином, квартира по вулиці Володимирській, 93/7 в м. Ковелі належала подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя без визначення часток. Бажаючи оформити свої спадкові права та в зв'язку з наявним спором між спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], [PERSON] в серпні 2014 року звернулась до суду з позовом визначення за нею частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], до відкриття спадщини, в розмірі більше половини, а саме - 524/1000 частини. Рішенням Апеляційного суду Волинської області 01.07.2015 року відмовлено в позові [PERSON] до Ковельської міської ради, [PERSON] про визнання частки у спільній сумісній власності подружжя на квартиру № 76, що знаходиться в будинку № 93 по вулиці Володимирській в м. Ковелі, в розмірі 524/1000. Дане рішення не було оскаржене і не скасоване, та набуло законної сили. Виходячи з рівності часток у спільній сумісній власності подружжя, спадкодавець мав право на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Позивачем стверджується, що вона та відповідач мають право на рівні частки в спадковому майні, а тому частка позивача після прийняття спадщини в спірній квартирі становить ?, а частка відповідача ?. Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати за нею частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі ? частини, а за відповідачем просила визнати таку частку в розмірі ? /а.с. 2-4/. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, попередньо подавши заяву про розгляд справи у її відсутності за станом здоров'я. Згідно цієї ж заяви, позивач позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити /а.с. 43-45/. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю. Зазначила, що визначати частки у спадковому майні немає потреби, оскільки даний спір уже розглядався судом та по даному спору існує рішення. В той же час позивач не є матір'ю спадкодавця, оскільки має ім'я "Ганна", а не "Галина". Просила у позові відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що позивач є неналежним, оскільки ким являється позивач [PERSON] (Ганна) Федорівна - матір'ю спадкодавця, яка неналежним чином змінила своє ім'я, сестрою-близнюком його матері, іншою особою - наразі не\-зрозуміло і це викликає сумнів щодо належності позивача в даному позові. Зокрема, зі слів спадкодавця, відповідачу відомо, що її покійний чоловік називав свою матір на імя "Ганна" а не "Галина", на що є документальні підтвердження. Крім цього, представник відповідача зазначив, що рівність часток встановлено судом, а саме рішенням від 01.07.2015 року Апеляційного суду Волинської області по справі № 159/5060 за позовом [PERSON] до Ковельської міської ради, [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній влас\-ності, а тому позивач не вправі заявляти позовну вимогу до відповідача щодо встановлення часток рівними з тих же підстав. Крім цього, представник відповідача вказував на те, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач зверталася до нотаріуса і нотаріус відмовив їй в оформленні права власності на спадкове майно. Отже на даний час ніякого спору про розмір часток не існує, а відтак позов є наду\-маним і безпредметним. Просив відмовити в задоволенні позову з наведених підстав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 1, 3 ст. 61 ЦК України). Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 вересня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом актів громадського стану м. Ковель, про що в книзі реєстрації актів громадського стану\~зроблено актовий запис за № 390. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище "Сокол". Дана обставина не оспорюється сторонами та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 25.09.1994 року відділом ЗАГС Ковельського міськвиконкому /а.с. 10/. В ході судового розгляду справи встановлено, що 20 січня 1995 року був укладений та нотаріально посвідчений договір обміну квартир за умовами якого [PERSON], якій належала однокімнатна квартира № 47 загальною площею 35,8 кв.м. по вул. Володимирській, 89 в м. Ковелі на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Фондом комунального майна Ковельської міської Ради від 02 грудня 1994 року і зареєстрованого у Волинському БТІ № 9190 та [PERSON], якому належала однокімнатна квартира № 66 загальною площею 32,5 кв.м. по вул. Вінниченка, 1 в м. Ковелі на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Ковельською пересувною механізованою колоною № 62 від 02 грудня 1994 року і зареєстрованого у Волинському БТІ № 9161 провели обмін належних кожному із них квартир на квартиру № 76, яка складається з трьох\~кімнат загальною площею 63,6 кв.м., що знаходиться в м. Ковелі по вул. Володимирській, 93 /а.с. 8/. Зазначена квартира по вул. Володимирській, 93/76 в м. Ковелі 30 січня 1995 року зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору обміну квартир, посвідченого Ковельською держнотконторою № 3102, що підтверджується реєстраційним посвідченням Волинського БТІ /а.с. 7/. 27.06.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 27.06.2013 року відділом ДРАЦС по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області /а.с. 5/. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 01.07.2015 року в справі за позовом [PERSON] до Ковельської міської ради, [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній влас\-ності встановлено, що з моменту набуття права власності на спірну квартиру та по день смерті [PERSON] між подружжям не було домовленості щодо розміру часток кожного з них у праві власності на вищевказану квартиру, договором обміну також не було визначено часток подружжя у квартирі, що ними була придбана (обмінена), реєстрація права власності в органах БТІ була здійсненна за [PERSON] та [PERSON] також без визначення часток, тому не доведено підстав, передбачених законодавством про шлюб і сім'ю, для відступлення від часток рівності подружжя в нажитому майні /а.с. 31-33/. З наведеного слід зробити висновок, що частки померлого [PERSON] та відповідача [PERSON] в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру були рівними і становили по ? за кожним. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України). Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ст. 1226 ЦК України). Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зважаючи на вказані норми, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі й на ? частку спірної квартири. Померлий [PERSON] був сином позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Рай-ЗАГС Ковельського району від 26.01.1952 року /а.с. 9/, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 07.04.2016 року та належним чином засвідченою копією актового запису про народження [PERSON] /а.с. 61-63/. При цьому суд не приймає до уваги та відхиляє доводи відповідача та його представника що неналежності позивача через ім'я останньої, оскільки її особа встановлена в ході судового розгляду справи саме як [PERSON] (а не Ганна!) Федорівна. Таке переконання суду підтверджується зазначеними вище документами та копією аркушів паспорта громадянина України [PERSON], Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21.04.2016 року. Будь-які інші документи, надані стороною відповідача та в яких ім'я позивача значиться "Ганна", правового значення в даній справі не мають, оскільки не спростовують родинні відносини між померлим [PERSON] та позивачем, а тому покликання відповідача та її представника на дану обставину є надуманими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. За вказаних обставин суд визнає, що єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] була позивач, як мати померлого, та відповідач, як дружина померлого. Ця ж обставина підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] та оглянутої в судовому засіданні /а.с. 64-69/. Згідно вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином частка в квартирі [ADDRESS], на спадкування якої має право позивач та відповідач після смерті [PERSON] складає ? (1/2:2) за кожним з них. При цьому суд визначає, що частка відповідача [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру на момент відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] складала ?. Задовольняючи даний позов частково, суд виходить з того, що конструкція позовних вимог позивача є такою, що при задоволені позову повністю, судом буде фактично визнано право власності позивача та відповідача на відповідні частки у спірному майні, що, в свою чергу, буде суперечити нормам чинного цивільного законодавства, оскільки позивач не має частки в цьому майні, а лише має право на спадкування такої частки. В той же час, з суті позову вбачається, що позивач просить суд не визнати право власності на частку в спадковому майні, а лише визначити частки, на які сторони мають право в порядку спадкування. При цьому суд зауважує, що реалізувати свої спадкові права сторони можуть лише у випадку визначення часток в спадковому майні, які вони мають право спадкувати, що спростовує твердження відповідача та його представника про безпідставність позову через відсутність відмови нотаріуса з цього приводу. Зважаючи на наявність реального спору між сторонами щодо права на спадкування, в тому числі й щодо розміру часток в спадковому майні, суд вважає порушеними права позивача щодо спадкування майна, а тому такі права підлягають судовому захисту. З огляду на викладене, в цілому заперечення відповідача та його представника проти позову не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, не спростовують викладених висновків суду, а тому суд вважає за необхідне визначити частки, право на спадкування яких мають сторони по справі. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial