Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом ,в порядку ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», про визнання недійсним п.10.11 договору фінансового лізингу №009471 від 18.02.2014 року , укладеного з відповідачем, та стягнення з останнього коштів у розмірі 40 280 грн.00 коп. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов та пояснив , що 18.02.2014 року позивач уклав договір фінансового лізингу №009471 з відповідачем , предметом якого є трактор Беларус 1523, вартістю 400 000 грн. При підписанні договору представник компанії завірив , що він отримає трактор протягом 5-ти днів після сплати 10 % від його вартості . Після чого позивач сплатив 40 000 грн. та 280 грн. за банківські послуги. Однак ,трактор йому не передали , а ознайомившись з договором , зрозумів , що його ввели в оману. Після цього він звернувся до відповідача з вимогою щодо розірвання договору та повернення сплачених коштів. На що отримав відповідь , що договір вважається розірваним , але сплачена комісія у розмірі 40 000 грн. не підлягає поверненню на підставі п.10.11 договору. Вказаний пункт є несправедливий, так як надає право відповідачу не повертати можливість не повертати кошти на оплату , здійснену споживачем, у разі його відмови виконати договір .Позивач не мав реальної можливості ознайомитися з умовами договору. Комісія за організацію договору не є витратами лізингодавця , що безпосередньо пов»язані з умовами виконання договору лізингу. А тому , п.10.11 Договору порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного виконаній послузі , яка не є лізинговим платежем , а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору, крім того , умова договору про неповернення цього платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін , що спричинило позивачу майнової шкоди у вигляді неповернення сплачених коштів. Представник відповідача у судове засідання не з"явився , був належним чином повідомлений про розгляд справи рекомендованим листом з повідомленням( а.с.27 ) .Згідно ст.224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача , проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача , вивчивши матеріали справи ,суд вважає ,що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.02.2014 року позивач уклав з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" договір № 0094714 фінансового лізингу з додатками (а.с.7-15). Відповідно до п. 1.3 укладеного договору фінансового лізингу (надалі - договір) лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор Беларус , зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 400 000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу ) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця (п. 1.5 договору) та придбається ним на своє ім'я за договором купІвлі-продажу у продавця автомобіля (п. 4.6 договору). Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. 18.02.2014 року позивач сплатив ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 40 000 грн., як комісію за організацію договору . Одночасно [PERSON] сплатив за послуги банку 280 грн.(а.с.16). За заявою позивача від 06.03.2014 року про розірвання оспорюваного договору та повернення сплачених коштів (а.с.17), відповідач повідомив , що договір вважається розірваним з 06.03.2014 року , комісія за організацію в розмірі 400 000 грн. не підлягає поверненню відповідно до п.10.11 договору (а.с.18). Відносини , що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин щодо захисту прав споживачів і вважає за необхідне керуватися Законами України «Про захист прав споживачів» , «Про фінансовий лізинг» ,ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України - у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все , що вона одержала на виконання цього правочину. За положеннями ч. 1, ч.2, п. 4,10 ч. 3, ч. 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" : 1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. 3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» -за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» -лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Суд ,приймаючи до уваги викладене, приходить до наступного висновку. Позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач при укладенні договору ввів позивача в оману та , що договором було встановлено обов'язкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи вбачається, що під час укладення договору позивач отримав примірник та додатки до нього , які містять опис послуг відповідача . Комісія за організацію оформлення договору передбачена та розрахована його умовами та додатком №1, підписаними сторонами. Позивач був ознайомлений з зазначеним та погодився з цим . Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Позивач зазначає наступні підстави , що вказують на несправедливість умов договору (ч. 3, п.4,10 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів") - надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; - установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Позивач сплатив 40 000 грн., як комісію за організацію договору. Згідно визначень укладеного договору - комісія за організацію розуміє під собою одноразову оплату лізингоодержувача лізингодавцю при складанні договору. Тобто ,даний платіж відноситься до коштів по оплаті. Умовами договору надано можливість відповідачу не повертати сплаченої комісії у разі відмови споживача виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від відповідача у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору з його сторони. А тому , у цьому розумінні п.10.11 договору містить ознаки несправедливості, порушує принцип добросовісності , його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків , що заподіяло збитків позивачу. Однак , на час звернення з позовом про недійсність його положення , сторони розірвали договір відповідно до його умов. За таких обставин у суду відсутні правові підстави визнавати положення спірного договору недійсним з застосуванням наслідків недійсності . Враховуючи викладене , у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки позовна заява не підлягає задоволенню, позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» , судовий збір необхідно покласти за рахунок держави.

Outcome: dismissed