Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем під час якого у них народився син [PERSON], [INFO], який після припинення шлюбних відносин з відповідачем залишився проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Вказувала на те, що відповідач добровільно не приймає участі у матеріальному забезпечені сина та його виховані, а тому всі витрати покладаються неї, зокрема на придбання продуктів харчування, засобів гігієни, одягу та сплати комунальних платежів щомісяця вона витрачає близько пяти тисяч гривень. Такий розмір щомісячних витрат є надмірним для неї. Зазначала, що відповідач є особою працездатного віку, має стабільних дохід, не має на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб, а тому повинен сплачувати аліменти на утримання їх спільного сина у твердій грошовій сумі. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 1300 грн. На вказану позовну заяву від відповідача надійшов відзив в якому останній позов визнав частково, зокрема не заперечував проти свого обовязку сплачувати аліменти на утримання сина, проте просив визначити розмір аліментів в сумі, що не перевищує 1000 грн., оскільки на його утриманні перебуває малолітній син [PERSON], 22.09.2018 року, а також його мати, з якою він не перебуває у шлюбі проте спільно проживає та яка у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку немає змоги себе матеріально забезпечувати. Також, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, вказував на те, що він ніде офіційно не працевлаштований, допомоги по безробіттю не отримує та єдиним джерелом його заробітку є сезонні підробітки на будівництві та на даний час він перебуває у пошуках роботи. Крім того, зазначав, що підставою звернення до суду з даним позовом стали непорозуміння повязані із дозволом на виїзд дитини за кордон, оскільки до виникнення вказаних обставин питання про стягнення аліментів за рішенням суду не стояла та він періодично надав матеріальну допомогу на утримання їх спільного з позивачкою сина шляхом перерахування коштів на банківську картку, а також забезпечення дитини одягом, прутками харчування, засобами гігієни. Вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу не визнав. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково з підстав зазначених у відзиві, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно та просив відмовити в задоволені позову в частині стягнення витрат на правову допомогу. Зазначав, що він періодично отримує дохід від тимчасової неофіційної роботи на Калинівському ринку та виконував свій обовязок щодо утримання сина, оскільки періодично разом зі своєю матірю надавали позивачці кошти в сумі близько 1500 тис. грн. на потреби хлопчика. Представник відповідача в судовому засіданні просила позов задовольнити частково, надала суду пояснення аналогічні змісту відзиву та вказала на те, що у разі часткового задоволення позову, судові витрати підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, судом допитано в якості свідка матір відповідача [PERSON], яка вказала, що вона за дорученням передавала колишній невістці [PERSON] кошти на утримання онука, які їй надсилав [PERSON], крім того вона забезпечувала хлопчика одягом, загалом на утримання малолітнього [PERSON] вони сином надавали позивачці кошти в розмірі близько 1500 грн. щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували між\~ собою\~у зареєстрованому\~ шлюбі\~під час\~якого у\~них народився\~син -\~[PERSON],\~08.09.2015\~року.\~Рішенням Першотравневого\~районного суду\~м.Чернівці\~від 29.09.2016\~ року\~шлюб між\~сторонами \~розірвано та\~після розірвання\~ шлюбу\~ \~хлопчик проживає\~разом з\~позивачем \~ і\~ дана обставина в судовому засіданні визнана сторонами та доказів протилежного суду не надано. (а/с 6, 9, 10). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~ сімейному Кодексі України. У відповідності\~до вимог\~ст.ст.\~180,\~181\~СК України,\~батьки зобов'язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~ За змістом ст. 182 СК України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має на утриманні малолітнього сина [PERSON] Давіда, 22.09.2018 року, а також співмешканку [PERSON], яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, періодично надавав позивачу допомогу на утримання їх спільного сина (а/с 29,30-33, 44-51). З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином,\~враховуючи \~обєктивні \~обставини справи,\~ однаковий\~обовязок \~обох батьків\~щодо утримання\~своїх неповнолітніх\~дітей,\~той факт,\~що на\~ позивачці лежать усі повсякденні обовязки та відповідальність по утриманню та вихованню малолітнього [PERSON], перебування на утримання відповідача іншої малолітньої дитини та співмешканки у декретній відпустці, прожитковий мінімум для дитини до шести років, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно та саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання дитини, його гармонійного розвитку та не порушуватиме прав відповідача. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 21.01.2019 року. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогами про стягнення аліментів. Згідно ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, \~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, позивачем подано суду докази понесених нею витрат на праву допомогу в сумі 1300 грн., а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог, норми ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат, суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 845 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial