Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У вересні 2021 року заявник [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи та покласти на нього такі обов`язки: заборонити [PERSON] перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 50 м до місця проживання, навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме: ліцею "Інтелект" Дарницького району м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Бажана,34А , музичної школи № 4 за адресою: м. Київ, вул. Анни Ахматової, 5 , танцювальної школи " Marli Team " за адресою: м. Київ, вул. Вацлава Гавела,24 , місця реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажаням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] з 15.04.2000 перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2019 року їхнє сімейне життя не ладиться і постійно погіршувалося. Починаючи з липня 2020 року шлюбні відносини були фактично припинені. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати скаржниці та її рідним фізичною розправою, а також відібранням дітей. Як зазначає заявниця, [PERSON] систематично порушує її права та права дітей, вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство на очах дітей. Заявниця підозрює, що [PERSON] психічно не здоровий, оскільки постійно переслідує її та дітей, після навчання підстерігав дітей біля ліцею і примушував їхати до нього та забути маму, переконував покинути спортивні секції, телефонував спільним знайомим та погрожував їм самогубством, якщо вони і далі будуть продовжувати спілкуватися із заявницею. Літом 2021 року [PERSON] без жодного повідомлення і узгодження із заявницею, силою забрав сина з футбольного табору і вивіз дитину в невідомому напрямку. Забираючи спільну дитину [PERSON] , [PERSON] не повідомляє заявницю про час і місце перебування дитини з ним, місце проживання та умови, в яких знаходиться син, інформацію про те, коли дитина повернеться, чим завдавав їй моральних та психологічних страждань. [PERSON] вчиняє відносно заявниці психологічне насильство, що виражається у постійному тероризуванні, в погрозах їй та дітям. 17.08.2021 до Дарницького управління ГУ НП у м. Києві було подано заяву-повідомлення про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України та 21.09.2021 про це було внесено відомості до ЄРДР. Під час останнього конфлікту 26.08.2021, коли заявниця прийшла в належну їй квартиру [ADDRESS] , [PERSON] почав чинити їй опір, силоміць її відштовхнув, не даючи пройти в квартиру. В результаті цього конфлікту [PERSON] наніс [PERSON] легкі тілесні ушкодження. Ухвалою суду від 27.09.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання. Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали, підтвердили обставини викладені у ній та просили суд заяву задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, оскільки викладене в заяві не відповідає фактичним обставинам, дій, зазначених в заяві він не вчиняв. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.04.2000 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має на праві власності квартиру [ADDRESS] , в якій проживає [PERSON] . Зазначена квартира була придбана заявницею під час перебування в шлюбі з [PERSON] , і в даний час триває розгляд цивільно справи між [PERSON] та [PERSON] щодо поділу майна подружжя. Також в матеріалах справи міститься витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 20.09.2021 до Дарницького УП ГУНП в м. Києві з Дарницького районного суду м. Києва надійшла ухвала 753/17014/21 від 15.09.2021 щодо зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР по заяві адвоката Данилюк Н.В. в інтересах [PERSON] . Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищенаведеного, суд не бере до уваги заяву (повідомлення) в порядку ст. 214 КПК України про вчинене кримінальне правопорушення та інформацію, викладену у витязі з єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки, іншими доказами така інформація не підтверджується. Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.08.2019 у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02.09.2020 у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10.02.2021 у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису [PERSON] надала копії витягу з Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень, відповідно до якого 21.09.2021 за ухвалою Дарницького районного суду м. Києва № 753/17014/21 від 15.09.2021 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України. Проте [PERSON] про підозру у вчиненні вказаного правопорушення не повідомлялося, до адміністративної чи кримінальної відповідальності у будь-якому вигляді за вказаним фактом не притягався, будь-яких доказів на підтвердження вчинення ним психологічного насильства матеріали справи не містять. Також ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі. Однак, суду не надано жодних доказів, щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків насильства відомостей щодо дітей та заявника. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Таким чином, заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства щодо заявника та їх дітей, а самі лише твердження заявника про те, що [PERSON] чинить психологічне, економічне та фізичне насильство щодо неї та дітей, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. Щодо факту нанесення [PERSON] легких тілесних ушкоджень [PERSON] , на яке посилається заявниця, суд вважає необхідним зазначити таке. З переглянутого у судовому засіданні наданого заявником відеозапису вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 26.08.2021 дійсно відбулася сварка на грунті того, що останній не хотів запускати у квартиру [ADDRESS] осіб, які прийшли разом із [PERSON] . В ході сварки між [PERSON] та [PERSON] відбулася штовханина, під час якої заявнику могли бути заподіяні тілесні ушкодження. Проте наданий відеозапис не дає можливості суду достовірно визначити, що тілесні ушкодження при існуючих обставинах були нанесені взагалі і нанесені умисно, а не з необережності. Також суд враховує, що ініціатором виниклого конфлікту була сама [PERSON] , яка достеменно знаючи вимоги термінового заборонного припису про заборону спілкуватися із [PERSON] , порушивши вимоги припису прийшла по місцю проживання останнього. За що в подальшому була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2021. За таких обставин у суду відсутні підстави характеризувати дії [PERSON] як домашнє насильство. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Також варто зазначити, що заборона [PERSON] наближатися до заявниці на відстань менше 50 метрів по місцю її реєстрації, а саме квартири [ADDRESS] , може порушити право власності заінтересованої особи, оскільки вказана квартира придбана [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON] і до завершення розгляду цивільної справи про поділ майна є у спільній сумісній власності подружжя. Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку психологічного насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, а за таких обставин суд вважає заяву необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed