Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

В вересні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він з 18.04.2005 року по 09.08.2019 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. 09.08.2019 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. Висновком МСЕК від 12.08.2019 році йому первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких 30 % - ХОЗЛ, 5 % по туговухості у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.07.2020 року. При черговому повторному переогляді 23.07.2020 року встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 50 % - ХОЗЛ, 15 % по туговухості у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з 20 липня 2020 року безстроково. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі,напади утрудненого дихання до 4-5 разів на добу, які виникають як при фізичних навантаженнях, так і спонтанно незалежно від часу доби, кашель частіше сухий, приступоподібний, рідше з утрудненим виходженням невеликої кількості слизового в`язкого харкотиння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, швидку втому, запаморочення, головний біль, підвищення та нестабільність АТ, іноді відчуття серцебиття та перебої у роботі серця, шум у голові та у вухах, погіршення слуху та розбірливості мови на обидва вуха. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 204 033 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 28 вересня 2020 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався\~правом надання\~відзиву,\~у якому\~просив у\~задоволенні позовних\~вимог відмовити.\~В обґрунтування\~зазначив,\~що позивачем\~не доведено\~факту завдання\~йому моральної\~шкоди та\~її розмір.\~Згідно копії\~трудової книжки\~позивача,\~запису №5\~-\~№15\~ [PERSON] \~працював майже\~17\~років в\~РУ ім..\~В.І.Леніна\~Обєднання «Кривбасруда»\~в шкідливих\~умов праці\~тобто не\~на підприємстві\~ ПрАТ\~«ЦГЗК».\~Також зазначив,\~що відповідач\~не приховував\~від позивача\~важкість та\~небезпечність технологічного\~процесу,\~під час\~укладання трудового\~договору при\~прийнятті на\~роботу позивач\~повідомлений \~під особистий\~розпис з\~умовами праці,\~наявністю шкідливих\~та небезпечних\~виробничих факторів\~та їх\~наслідки для\~здоров`я.\~Відповідач в\~свою чергу\~не порушував\~технологію виробництва,\~а тому\~протиправних дій\~відносно позивача,\~які б\~знаходились в\~причинному зв`язку\~настанням шкоди\~не вчиняв\~та не\~може нести\~відповідальність за\~ушкодження здоров`я\~позивача.\~Позивач свідомо\~обрав місце\~роботи зі\~шкідливими умовами\~праці,\~але тривалість\~роботи у\~шкідливих умовах\~залежала виключно\~від особисто\~волевиявлення позивача. Крім того, відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Заявлений розмір моральної шкоди 204033 грн., за умови встановлення позивачу 65 % втрати професійної працездатності безпідставно завищений та і достатній мірі не обґрунтований, вважають розумною і справедливою суму 48-55 тисяч гривень, яка моє стягуватись з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових стягнень. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279\~ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2\~ЦПК України фіксування\~судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача протягом 14 років та 4 місяців, а саме: з 18.04.2005 року по 09.08.2019 року працював гірничим майстром підземної дільниці на шахті імені «Орджонікідзе» Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» правонаступником якого є ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за\~ст. 38 КЗпП України\~( копія трудової книжки а.с.31-35). Позивачу [PERSON] 19.03.2019 року Висновком ЛЕК Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривого Рогу, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група С. ЛН другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху (а.с.15). Згідно вказаного медичного висновку, підставою для\~встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут з 23.09.1991-01.11.1995;\~23.05.1997-\~01.01.1999\~pp.- ВО\~«Кривбасруда» ш.\~ім.\~Орджонікідзе майстер гірничий підземний; з.11.1995-23.05.1997\~pp.- ВО «Кривбасруда» ім. Орджонікідзе начальник дільниці підземний. 05.07.2019 року ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", було складено Акт розслідування професійного захворювання позивача [PERSON] , у якому визначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: працюючи в\~підземних умовах\~шахти імені\~Орджонікідзе майстром\~гірничим підземної добувної дільниці№2,\~забезпечував безперебійну\~і технічно\~правильну експлуатацію\~гірничошахтного статкування. При цьому\~внаслідок недосконалості\~технології підземного\~видобутку руди,\~порушень роботи систем вентиляції\~та пилоподавлення,\~підпадав під\~вплив підвищених\~концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму. Згідно п. 19 вказаного акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлено, через тривалий час роботи потерпілого в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників дільниць. ( а.с.22-25). Висновком МСЕК від 21.08.2019 році йому первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких 30 % - ХОЗЛ, 5 % по туговухості у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з 29.07.2019 року по 01.08.2020 року, з наступним переоглядом 01.07.2020 року. При повторному переогляді 23.07.2020 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 50 % - ХОЗЛ, 15 % по туговухості у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з 20 липня 2020 року безстроково ( а.с.26,27). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3\~Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець\~несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст. 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені\~судом обставини,\~які знайшли\~підтвердження в\~наданих доказах,\~встановлений факт\~завдання моральної\~шкоди позивачу\~підприємством -\~відповідачем внаслідок\~порушення вимог\~законодавства про\~охорону праці,\~встановлених нормативів\~щодо рівня\~небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє посилання представника відповідача як підставу для відмови у позові на обставини тривалої роботи позивача в шкідливих умовах на інших підприємствах, а саме на РУ ім.. В.І. Леніна Об`єднання «Кривбасруда» та отримання ним професійного захворювання саме за наслідками роботи на вказаному підприємстві, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.07.2019 року встановлено та підтверджено наявність шкідливих умов праці також і під час роботи позивача на підприємстві відповідача у період з 18.04.2005 року по 09.08.2019 року гірничим майстром ш.ім. Орджонікідзе ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» Посилання представника відповідача на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження наявності шкідливих умов праці на ПрАТ «ЦГЗК» спростовуються змістом п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, крім того суд враховує, що в додаткових поясненнях представником відповідача визнано частково позовні вимоги в сумі 48000 -55000 грн. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача та відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65 % та ІІІ групи інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі,напади утрудненого дихання до 4-5 разів на добу, які виникають як при фізичних навантаженнях, так і спонтанно незалежно від часу доби, кашель частіше сухий, приступоподібний, рідше з утрудненим виходженням невеликої кількості слизового в`язкого харкотиння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, швидку втому, запаморочення, головний біль, підвищення та нестабільність АТ, іноді відчуття серцебиття та перебої у роботі серця, шум у голові та у вухах, погіршення слуху та розбірливості мови на обидва вуха. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди,суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"№ 4від 31.03.1995року з подальшими змінами, яким передбачено,що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 120 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Питання щодо сплати податків з вказаної суми не вирішується судом, оскільки має вирішуватись на стадії виконання судового рішення. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 204 033 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положеньст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1200 грн.

Outcome: approved