Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

10.06.2021 позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 03.08.2007 у розмірі 15229,59 грн. Також просять стягнути судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що [PERSON] \~звернулася до\~АТ КБ\~«Приватбанк» з\~метою отримання\~банківських послуг,\~у зв`язку\~з чим\~підписала заяву\~№ б/н\~від 03.08.2007.\~Відповідач при\~підписанні анкети-заяви\~підтвердила свою\~згоду на\~те,\~що підписана\~заява разом\~з «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг»,\~«Тарифами Банку»,\~складає між\~нею та\~банком договір\~про надання\~банківських послуг,\~що підтверджується\~підписом у\~заяві.\~Посилається,\~на те\~що заявою\~відповідача підтверджується\~той факт,\~що вона\~була повністю\~проінформована про\~умови кредитування\~в АТ\~КБ «Приватбанку»,\~які були\~наданні її\~для ознайомлення\~в письмовій\~формі.\~03.08.2017\~відповідачем також\~була підписана\~Довідка про\~умови кредитування\~з використанням\~кредитки «Універсальна,\~55\~днів пільгового\~періоду».\~В цій\~же довідці\~Відповідачка власним\~підписом підтвердила,\~що «\~З фінансовими\~умовами надання\~Кредитки «Універсальна,\~55\~днів пільгового\~періоду» і\~прикладами розрахунку\~суми плати\~за використання\~кредитних коштів\~ознайомлений».\~Банком на\~підставі Договору\~надання банківських\~послуг відкрито\~картковий рахунок\~із початковим\~кредитним лімітом.\~Для користування\~кредитним картковим\~рахунком відповідач\~отримала кредитну\~картку.\~У подальшому\~розмір кредитного\~ліміту збільшився\~до 4000.00грн.,\~щодо встановлення\~та зміни\~кредитного ліміту\~відповідач дав\~згоду,\~при укладанні\~Договору.\~Відповідач взяті\~на себе\~зобов`язання\~за кредитним\~договором належним\~чином не\~виконувала,\~на вимоги\~про погашення\~заборгованості не\~реагувала,\~унаслідок чого\~станом на\~04.05.2021утворилася заборгованість, що становить 15994,61 грн., яка складається з наступного: 11175,21 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4054,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 765,02 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; однак банк просить суд стягнути з відповідачки заборгованість 15229,59, яка складається з заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками. Ухвалою суду від 02.08.2021 справу прийнято до провадження, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Беручи до уваги, те що при відкритті провадження у справі визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), враховуючи те, що від сторін у справі не надійшло клопотання про інший порядок розгляду, зокрема з викликом сторін в судове засідання, тому розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та з дотриманням, визначеного ст. 275 ЦПК України строку, а саме - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У визначений судом строк відповідач відзиву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надав. На адресу суду 25.08.2021 повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого вбачається, що відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про розгляд вказаної справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, 03.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (найменування якого змінено на АТ КБ «Приватбанк») та відповідачем [PERSON] був укладений договір, відповідно до якого вона отримала в банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно даної заяви, [PERSON] ознайомилася і згідна з Умови та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні її для ознайомлення в письмовому вигляді. Банком на підставі даної заяви було відкрито картковий рахунок та видано кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». (а.с. 28). До кредитного договору банк додав Умови і правила надання банківських послуг та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду», зокрема які містять: розрахунок процентів на залишок особистих коштів клієнта, базову процентну ставку у місяць, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф при порушенні строків платежів по любому з грошових зобов`язань, процентну ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування, а також приклади використання кредитних засобів. Крім цього, Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» містить підпис позичальника (а.с.29-35). Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки встановлено, що 07.03.2007 року відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 03.08.2007 року встановлено кредитний ліміт в розмірі250,00 грн., який в подальшому був збільшений до 4000,00 грн., та станом на 20.09.2019 року цей ліміт зменшено до 0,00 грн./а.с. 26/. Відповідно до довідки, яка міститься у матеріалах справи вбачається, що на ім`я [PERSON] відповідно до кредитного договору № б/н було видано декілька кредитних карток /а.с.27/. Згідно з наданими АТ КБ «Приватбанк» розрахунками, заборгованість [PERSON] перед банком станом на 04.05.2021 становить 15994,61 грн., яка складається з наступного: 11175,21 грн - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 11175,21 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту), 4054,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 765,02 грн.-заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; (а.с.5-18). З виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахунках [PERSON] вбачається, що вона користувалася кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці, здійснювала покупки, знімала готівку та частково погашала наявну заборгованість (а.с.19-25). Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України"Кредит". Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відтак, суд вважає, що між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання відповідача до запропонованих позивачем умов договору. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася, про що розписалася у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач звернулася до позивача за отриманням кредитних коштів, що доводиться її заявою від 03.08.2007. Водночас невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, а саме неповернення нею позивачу отриманих сум кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості, згідно якого заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 11175,21 грн., і зумовило звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду із даним позовом. При цьому доказів повернення отриманих і використаних позичальником сум відповідачем, в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, суду не надано.. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом у сумі 11175,21 грн., який необхідно стягнути на користь позивача. Разом з тим, вирішуючи питання в іншій частині позовних вимог, суд виходив з наступного. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками у розмірі 4054,38 грн., які нараховані в період з 03.08.2007р. по 04.05.2021. Відсотки за кредитом є договірними умовами згідно положень ЦК України. Як видно з довідки про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 55 днів пільгового періоду від 03.08.2007 яка дійсно підписана відповідачем, базова відсоткова ставка за кредитним договором становить 1.9 % в місяць. Однак як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, такі відсотки обраховані в період з 12.11.2007р. по 01.01.2013р. за ставкою, яка відповідає встановленій у заяві від 03.08.2007р. на рівні 1,9% в місяць або 22,8% в рік, в період з 01.01.2013р. по 01.09.2014р. за ставкою 2,5% в місяць або 30% в рік, а в період з 01.09.2014р. по 01.04.2015р. за ставкою 2,9% в місяць або 34,8% річних, в період з 01.04.2015 по 01.11.2015 за ставкою 3,6% в місяць або 43,2% річних, період 01.11.2015 по 01.08.2020, період 01.08.2020 по 04.05.2021 за ставкою 3,5% в місяць або 42 річних. Отже, банк неодноразово збільшував в односторонньому порядку відсоткову ставку у спірних правовідносинах. Жодних доказів згоди відповідача чи її повідомлення про таку зміну та її згоду на неї позивачем суду не надано, а судом не здобуто. Суд вважає, що таке збільшення відсоткової ставки не відповідає закону, який діяв на час такого збільшення. Так,\~Законом України від 12 грудня 2008 року №661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10.01.2009р. Законом України від 22.09.2011р. №3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг"\~було зокрема визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 16.10.2011р. Таким чином, на час зміни банком відсоткової ставки за кредитом діяло законодавче обмеження щодо збільшення в односторонньому порядку розміру такої відсоткової ставки, а тому суд вважає, що сума заборгованості відповідачки за відсотками у спірних правовідносинах повинна бути розрахована за ставкою 1,9 % в місяць або 22,8 % в рік, а не як розраховує позивач у своєму розрахунку за ставкою 2,5% та 2,9%, 3,6%, 3,5%. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 4054,38 грн., оскільки позивач не надав суду доказів того, який розмір заборгованості за відсотками у відповідача з розрахунку 1,9% за весь час існування боргу, а тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити за недоведеністю. Також, відповідно до ч.1 ст.41 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1665,50 грн.

Outcome: approved