Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківпродмаш» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за період з 10.02.2021 року по 04.10.2021 року у розмірі 46845,48 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що\~24.10.2016 року він працював в ПрАТ "ХАРКІВПРОДМАШ" на посаді інженера з техніки безпеки. 13.11.2017 року Харківським об`єднаним районним військовим комісаріатом [PERSON] було призвано до лав Збройних Сил України за призовом осіб офіцерського складу, відповідно до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 25.04.2019 року [PERSON] було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу терміном на 1 рік та 25.04.2020 року аналогічний контракт терміном на 5 років. Про укладення мною контракту з Міністерством оборони України позивач повідомив директора ПрАТ "ХАРКІВПРОДМАШ" [PERSON] . Позивач вказує, що у порядку встановленому ст.119 КЗпП України йому нараховувався та виплачувався середній заробіток по квітень 2019 року включно, проте з травня 2019 року відповідачем припинено нарахування та виплата позивачу середнього заробітку. Позивач вказує, що звертався до відповідача із вимогою виплати йому встановлених законодавством виплат, проте дана вимога залишена відповідачем без виконання. Зазначені обставини стали підставою для звернення до Черкаського районного суду Черкаської області, та 12.05.2021 року позовні вимоги були задоволені та стягнуто з ПрАТ «Харківпродмаш» заборгованість по сплаті середнього заробітку за період з 01.05.2019 року по 09.02.2021 року. Не погоджуючись з рішенням ПрАТ «Харківпродмаш» подав апеляційну скаргу, яка була обґрунтована тим, що [PERSON] було звільнено з 11.05.2019 року на підставі наказу директора від 10.05.2019 року, отримавши копію апеляційної скарги позивач дізнався про своє звільнення. Враховуючи,\~вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить скасувати наказ про звільнення та поновити його на роботі та стягнути середній заробіток. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 08.10.2021 року провадження в справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.10.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просили відмовити в задоволенні позову в зв`язку із пропущенням позивачем строку позовної давності та недоведеністю обставин. 09.11.2022 року [PERSON] призвано на військову службу строком на 18 місяців до 09.05.2019 року, а 11.05.2019 року він повинен був приступити до виконання своїх посадових обов`язків. 22.04.2019 року ПрАТ «Харківпродмаш» направив лист до [INFO] № 462 в якому просив повідомити місце знаходження [PERSON] , проте відповіді так і не отримали. Тому позивачу було направлено листи № 551 від 13.05.2019 р., № 1317 від 13.11.2019 р., № 788 від 01.07.2019 р., № 1028 від 30.09.2020 року із повідомленням про звільнення із займаної посади, та проханням з`явитися до офісу ПрАТ «Харквівпродмаш» для отримання трудової книжки та підписання наказу. Відповіді від позивача ні усної ні письмової не надходило, в зв`язку з цим відповідач вимушений зберігати трудову книжку позивача на підприємстві. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, додатково пояснив що про своє звільнення дізнався 29.07.2021 року та подав позов до суду 04.10.2021 року тобто строку позовної давності він не пропустив. Та пояснив, що трудова книжка до цього часу йому не вручена та зберігається на підприємстві. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, пославшись на відзив який був направлений до суду. Відповідно позиції викладеній у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду №273/212/16-ц від 23.01.2018 року обов`язок доведення в трудових спорах покладається на роботодавця. Дослідивши матеріали справи,\~суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 14.10.2016\~року [PERSON] \~працював в\~ПрАТ "ХАРКІВПРОДМАШ"\~на посаді\~інженера з\~техніки безпеки\~та 13.11.2017 року був призваний на військову службу до лав Збройних сил України. Відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України - за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Згідно довідки ВЧ [NUMBER] від 22.04.2021 року [PERSON] перебуває на військовій службі з 29.12.2017 року по теперішній час. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів [PERSON] від 29.01.2021 року №40 вбачається, що ПАТ «ХАРКІВПРОДМАШ» здійснював виплату, встановлену ст.119 КЗпП України, у формі середнього заробітку з 2017 року четвертого кварталу до квітня 2019 року включно. Відповідно до Витягів з наказу командувача повітряних сил Збройних Сил України від 25.04.2019 року №174 та 27.02.2020 року №143 та копії контрактів про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу укладених [PERSON] від 25.04.2019 року та 25.04.2020 року. На підставі вказаних документів, вбачається що [PERSON] безперервно з 25.04.2019 року перебуває на службі у Збройних Силах України. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 лютого 2019 року по справі №524/3 828/16-ц (провадження № 61 -15512св18) висловив правову позицію, відповідно до якої не перерахування відповідачу компенсацій з Державного бюджету, передбачених Порядком компенсації, або відсутність гарантій такого перерахування, не може бути підставою для відмови відповідача виконувати вимоги статті 119 КЗпП України та статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Відповідно до копії наказу від 10.05.2019 року №74-ВК [PERSON] звільнено відповідно до п.4 с. 36 КЗпП України - ініціатива директора, а підставою зазначено його заяву. Відповідно до п.4 частини першої статті 40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту». Частина 3 ст. 119 КЗпП України передбачає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Застереження щодо неможливості звільнення працівника, призваного під час мобілізації, на особливий період, не залежить від того, на який вид військової служби призваний працівник. Верховний Суд у постанові від 04.02.2019 року по справі №426/11214/17 (провадження № 61-47482св18) надав роз`яснення стосовно дії в Україні особливого періоду та гарантій осіб, які проходять військову службу у цей період. Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Законом України від 17.03.2014 року №1126-УІІ був затверджений Указ Президента України від 17.03.2014 року №303 «Про часткову мобілізацію» і з 18.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав. Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01.03.2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02.03.2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Указом Президента України від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності 20.01.2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно зі статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119 КЗпП України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року (пункт 7 Указу Президента України від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію») З урахуванням приписів ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, іередбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Відповідно до абз.21 пункту 4 Порядку - якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати,\~середня\~заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Позивачем проведено розрахунок невиплаченого відповідачем середнього заробітку за період з 10.02.2021 року по день звернення до суду із вказаним позовом, а саме по 04.10.2021 року, із розрахунку розміру мінімальної заробітної плати у відповідний період, що у загальній сумі становить 46845,48 грн. Суд констатує, що відповідачем не надано до суду доказів спростування вказаного розрахунку заборгованості наданого [PERSON] , а тому суд прийшов до висновку що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення з ПрАТ «ХАРКІВПРОДМАШ» на його користь середнього заробітку за періоди: 10.02.2021 - 28.02.2021 - 4071,32 гривні (6000 гривень/28 днів = 214, 28 гривень в день; 214,28*19 днів = 4071,32 гривні); 31.03.2021 - 6000,00 гривень; 01.04.2021-30.04.2021 - 6000,00 гривень; 01.05.2021-31.05.2021 - 6000,00 гривень; 01.06.2021-30.06.2021 - 6000, 00 гривень; 01.07.2021-31.07.2021 - 6000, 00 гривень; 01.08.2021-31.08.2021 - 6000, 00 гривень; 01.09.2021-30.09.2021 - 6000, 00 гривень;01.10.2021 - 04.10.2021 - 774,16 гривень (6000 гривень/31 день = 193, 54 гривень в день; 193,54*4 дні = 774,16 гривні), є законними, доведеними, обґрунтованими та не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі викладеного,\~перевіривши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням тих обставин, що відповідачем не надано до суду доказів на спростування обставин вказаних позивачем, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved