Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 500239836 від 11.11.2011 р. в розмірі 34411,26 грн., а також судові витрати в розмірі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПАТ «Альфа-Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 500239836 від 11.11.2011 р. на суму 16 620 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ "[PERSON] груп" було укладено договір про відступлення права вимоги (договір факторингу), відповідно до умов якого ПАТ "Альфа-Банк" відступив ТзОВ "[PERSON] груп" право вимоги від відповідача коштів по вищевказаному кредитному договору . 10.10.2016 року між ТзОВ "[PERSON] груп" та ТзОВ «ФК «БІЗНЕС ФІНАНС» було укладено договір про відступлення права вимоги (договір факторингу) № 22016-1ДМГ/ЄАПБ відповідно до умов якого ТзОВ "[PERSON] груп" відступило ТзОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» право вимоги від відповідача коштів по вищевказаному кредитному договору. Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 22016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. На виконання умов договору про відступленя права вимоги № 22016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року відповідачу було направлено лист з повідомленням про відступлення права вимоги по зазначеному кредитному договору. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобовязання в повному обсязі, однак відповідач не виконав свого обовязку та перестав повертати кошти, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 500239836 від 11.11.2011 р в розмірі 34441,26 грн., з яких: 11654,12 грн. заборгованість по тілу кредиту; 8157,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 14629,9 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Враховуючи вищевказане, просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в розмірі 34441,26 грн., а також судові витрати в розмірі 1600 грн. В судове засідання представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному об'ємі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Просила позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні відносно задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив долучений до матеріалів справи Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення. Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що між ПАТ «[PERSON] Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 500239836 від 11.11.2011 р. на суму 16 620 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ "[PERSON] груп" було укладено договір про відступлення права вимоги (договір факторингу), відповідно до умов якого ПАТ "Альфа-Банк" відступив ТзОВ "[PERSON] груп" право вимоги від відповідача коштів по вищевказаному кредитному договору . 10.10.2016 року між ТзОВ "[PERSON] груп" та ТзОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» було укладено договір про відступлення права вимоги (договір факторингу) № 22016-1ДМГ/ЄАПБ відповідно до умов якого ТзОВ "[PERSON] груп" відступило ТзОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» право вимоги від відповідача коштів по вищевказаному кредитному договору. Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 22016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором . № 22016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року відповідачу було направлено лист з повідомленням про відступлення права вимоги по зазначеному кредитному договору. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобовязання в повному обсязі, однак відповідач не виконав свого обовязку та перестав повертати кошти, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 500239836 від 11.11.2011 р в розмірі 34441,26 грн., з яких: 11654,12 грн. заборгованість по тілу кредиту; 8157,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 14629,9 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Так законодавець розрізняє такі поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідна правова позиція висловлена, зокрема, в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14, Постанові ВСУ від 30.09.2015 року по справі № 6-154цс15 та інших. Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Відповідна правова позиція, висловлена в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16. Як вбачається із долучених до справи розрахунків та було підтверджено представником позивача у судовому засіданні останній платіж відповідачем було здійснено 14.02.2014 року. У справі що розглядається, строк виконання основного зобовязання було змінено на 16 червня 2014 року, що підтверджується доданим до позовної заяви Розрахунком заборгованості за кредитом, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 17 липня 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-116цс13 (№ в ЄДРСРУ 35667396). При вирішенні справи суд також бере до уваги, що відповідно до норми ст.. 262 ЦК України заміна сторони у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тому заміни кредитора в кредитному договорі не вплинула на перебіг строку позовної давності, як на те вказує позивач. Представником відповідача заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності також до вимог про стягнення неустойки в сумі 14 629,грн. з посиланням на норму статті 266 ЦК України, відповідно до якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Однак, суд зазначає, що наслідки спливу строку позовної давності застосовується лише за умови наявності підстав для задоволення позову, а вимоги про стягнення неустойки жодним чином не обґрунтовані.

Outcome: dismissed