Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивачка звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості зі сплати аліментів, індексації та пені за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обгрунтувала наступним. Вона самостійно виховує спільну з відповідачем дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області 11 червня 2012 року шлюб між ними було розірвано. З 10.05.2012 року на підставі виконавчого листа від 08 жовтня 2012 року, який був виданий Яготинським районним судом Київської області у відповідності до рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області [PERSON] стягуються на її користь на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі 600 (шістсот) гривень, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 травня 2012 року. За рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 29.06.2016 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо дитини - сина [PERSON] , [INFO] . До даного часу відповідач у батьківських правах не поновлений. Син [PERSON] проживає разом з нею та зареєстрований за її місцем реєстрації: [ADDRESS] . За період з часу призначення аліментів вартість життя значно зросла. Так, факт підвищення вартості життя з 13.09.2013 року є загальновідомим, а факт збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей, віком від 6 до 18 років, підтверджується Законами України «Про державний бюджет України» і встановлений у розмірі: 2013 рік: з 1 січня - 1210 грн., з 1 грудня - 1286 грн. 2014 рік: 1286 грн. 2015 рік: 1286 грн. 2016 рік: з 1 січня - 1455 грн., з 1 травня - 1531 грн., з 1 грудня - 1689 грн. 2017 рік: з 1 січня - 1689 грн., з 1 травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн. 2018 рік: з 1 січня - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. 2019 рік: з 01 січня - 2027 грн., з 01 липня - 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Крім того, потреби дитини з часу призначення аліментів у твердій грошовій сумі значно зросли, бо він подорослішав. Це стосується і збільшення витрат на придбання одягу та взуття, і щодо харчування, і щодо витрат на розвиток його особистості та професійних навиків. З часу винесення судом рішення про стягнення аліментів значно зросли витрати на комунальні послуги, які вона оплачує самостійно, хоча, електроенергія та газ потрібні і для для проживання дитини. Станом на 01.03.2019 року за інформацією Яготинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] становить 34800 грн. Розмір аліментів, що стягнутий з нього за рішенням суду в 2012 році, не є на сьогодні достатнім для забезпечення найнеобхідніших потреб дитини. Крім того, за правилом ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше, та не зазначено про це у резолютивній частині рішення. Згідно ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", до об`єктів індексації грошових доходів відноситься розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.Статтею 4 Закону визначено підстави для проведення індексації. Зокрема, зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Тобто, індекс споживчих цін для визначення порогу індексації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін починаючи з червня 2016 року - місяця набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 року №1368-VIII. Починаючи з червня 2016 року індекс споживчих цін для визначення наступного перевищення порогу індексації для проведення подальшої індексації обчислюється наростаючим підсумком. За червень - жовтень 2016 року індекс споживчих цін склав 104% (0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 100), а отже індекс споживчих цін перевищив поріг індексації встановлений у розмірі 103%, у зв`язку з чим, з грудня 2016 року у позивача з`явилось право на індексацію грошових доходів, якими являються стягнуті з відповідача аліменти. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2016, № 26, ст. 517 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1404-VIII від 02.06.2016, ВВР, 2016, № 30, ст. 542) внесено зміни у Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" . Статтю 5 доповнено частиною сьомою такого змісту: "Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів", а статтю 9 після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: "Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів". Відповідно до викладеного та розрахунку індексованого розміру аліментів за період з грудня 2016 року по квітень 2019 року включно з відповідача слід стягнути на утримання сина [PERSON] кошти, що є різницею між проіндексованим розміром аліментів та розміром аліментів у твердій грошовій сумі, що був визначений судовим рішенням (до дійсного часу боржником не сплачений), а тому становитиме: 3 208,40 грн. Розрахунок суми проводиться з використанням формули: прибуток, який підлягає індексації, помножується на розмір приросту індексу цін, розділений на 100%. Крім того, розмір аліментів у твердій грошовій сумі на одну дитину, починаючи з 01.04.2019 року (дати подання позову), у зв`язку з вимогою ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з врахуванням встановленої величини прожиткового мінімуму (2027 грн.), то розмір аліментів не може бути меншим, ніж 1013,50 грн. Зважаючи на викладене, розмір аліментів, що стягуються з відповідача підлягає збільшенню до суми 1500 грн. Відповідно до рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26.05.2014 року (справа № 368/726/14-ц) з відповідача було зобов`язано сплатити на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з 10 травня 2012 року по 01 травня 2014 року. Тому періодом розрахунку неустойки є період з 01.05.2014 року по 01.04.2019 року. Отже, у відповідності до ст. 196 СК України відповідач повинен був би сплатити за період з 01.05.2014 року по 01.04.2019 року неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у сумі 323 004,00 грн., проте, законом обмежено розмір суми стягнення: не більше 100 відсотків заборгованості. У зв`язку з цим неустойка (пеня) , що підлягає стягненню з відповідача становить 34 800 грн. Просила збільшити розмір стягнення з[PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , із 600 грн. на 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання даного позову до досягнення сином [PERSON] повноліття, стягнути заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.03.2019 року визначена у розмірі 34800 грн., стягнути суму індексації аліментів визначених у твердій грошовій сумі за період з грудня 2016 року по квітень 2019 року, яка є різницею між проіндексованим розміром аліментів та фактично розрахованими сумами аліментів, і визначена у розмірі 3208, 40 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01.05.2014 року по 01.04.2019 року у сумі 34800 грн. та судові витрати з надання йому правничої допомоги адвокатом. 11 лютого 2020 р. представник позивачки звернувся з заявою про уточнення позовних вимог, котра обгрунтована наступним. Грошових коштів у сумі 9000,00 грн. [PERSON] від [PERSON] у період 2019 року і до даного часу не отримувала, як і не отримувала таких коштів від Яготинського РВ ДВС у порядку провадження виконавчих дій, що підтверджується розрахунком заборгованості за виконавчим листом № 1028/309/12 від 22.10.2012 року у виконавчому провадженні № 35582168 від 05.12.2012. 10.02.2020 року у Яготинському РВ ДВС мною було отримано довідку - розрахунок заборгованості за виконавчим листом № 1028/309/12 від 22.10.2012 року у виконавчому провадженні № 35582168 від 05.12.2012, згідно до якої борг відповідача за аліментними зобов`язаннями становить на лютий 2020 року - 43703,00 грн. Отже, у відповідності до ст. 196 СК України відповідач повинен був би сплатити за період з 01.05.2014 року по 01.04.2019 року включно неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у сумі 323 004,00 грн., а станом на 10.02.2020 року така сума буде ще більшою бо відповідач умисно уникає сплати аліментів, проте, законом обмежено розмір суми стягнення: не більше 100 відсотків заборгованості. У зв`язку з цим неустойка (пеня), що підлягає стягненню з відповідача становить 43 703,00 грн. Крім того, 10.02.2020 року позивачкою отримано рекомендованого листа від представника відповідача, яким було надіслано ксерокопії свідоцтва про смерть батька відповідача [PERSON] (помер [INFO] ); експертного висновку щодо визначення посмертного діагнозу [PERSON] (вочевидь такий висновок є необхідним для призначення пенсії для утриманця померлого - ліквідатора аварії на ЧАЕС, у даному випадку - для його дружини); довідки медзакладу про стан здоров`я матері відповідача; довідки медзакладу про перенесену відповідачем травму у 2013 році - перелом ключиці; свідоцтва про укладення відповідачем у 2015 році шлюбу з [PERSON] . Оскільки представником відповідача не наведено обгрунтування мотивації такої дії, не надається пояснення того, які обставини спору доводяться даними доказами, та який зв`язок таких доказів з предметом судового розгляду позову, - [PERSON] вважає ці докази такими, що ніяким чином не можуть вплинути на зменшення розміру заборгованості за аліментними зобов`язаннями відповідача з утримання неповнолітньої дитини, а так само й на зменшення розміру неустойки (пені). Просила збільшити розмір стягнення з[PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] із 600 грн. на 1500грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання даного позову до досягнення сином [PERSON] повноліття, стягнути з[PERSON] заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 10.02.2020 року визначена у розмірі 43 703,00 грн., компенсацію від знецінення грошових коштів - суму індексації аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, за період з грудня 2016 року по квітень 2019 року, яка є різницею між проіндексованим розміром аліментів та фактично розрахованими сумами аліментів, і визначена у розмірі 3208, 40 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01.05.2014 року по 10.02.2020 року у сумі 43 703,00 грн. та судові витрати з надання правничої допомоги адвокатом у сумі 8500,00 грн. Відповідач надав відзив, в котрому зазначено, що позовна заява мотивована позивачкою тим, що з 10 травня 2012 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, оскільки з часу призначення аліментів у твердій грошовій сумі значно зросли потреби дитини, зокрема син подорослішав, збільшилися витрати на придбання одягу та взуття, і щодо харчування, і щодо витрат на розвиток його особистості та професійних навиків, а тому з огляду на вказані вище обставини позивачка просить збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття, стягнути з нього заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.03.2019 становить 34 800 грн., суму індексації аліментів визначених у твердій грошовій сумі за період з грудня 2016 року по квітень 2019 року, яка є різницею між проіндексованим розміром аліментів та фактично розрахованими сумами аліментів, визначених у розмірі 3208 грн., неустойку ( пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01.05.2014 року по 01.04.2019 року у сумі 34800 грн. Обґрунтовуючи розмір позовних вимог, зокрема проіндексований розмір аліментів, позивачем було додано до позову додаток «розрахунок позовних вимог», який є зовсім не зрозумілий відповідачу. Зокрема, вказаний додаток не містить детального розрахунку (формули розрахунку, коефіцієнта індексації, формули розміру аліментів та додаткових витрат з урахуванням індексації). Крім того, розрахунок не відповідає вимозі пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078, відповідно до якого сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Окрім того, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини є необґрунтованим, а доданий до заяви розрахунок не відповідає вимогам статті 196 СК України. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року. Щодо збільшення розміру аліментів на дитину з 600 грн. на 1500 грн., слід вказати, що зазначені позивачкою обставини, а саме зріст комунальних послуг, а також збільшення віку дитини не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів майже у 3 рази. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, що визначені в твердій грошовій сумі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації відповідно до закону. Щодо вимог позивачки відносно стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 34 800 грн., слід вказати наступне. Стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, оскільки порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст. 194-195 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Саме державний виконавець наділений повноваженнями на обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів. В разі, якщо сторона виконавчого провадження фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості, який вирішується в судовому порядку. На це звертається увага в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до якого спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Натомість позивачем не доведено жодними доказами існування між сторонами спору про розмір такої заборгованості, стягнення якої в розумінні положень ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється державним виконавцем. Просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Яготинського районного суду від 10 квітня 2019 р. відкрито провадження у справі. В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в заяві до суду представник позивачки просила розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглядати справу у його відсутності. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та учасниками справи. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року містить аналогічні роз"яснення. Відповідно до положень ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов"язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 16.03.2016 року винесеній за результатами розгляду справи № 6-300цс16. В судовому засіданні установлено, що з 10.05.2012 року на підставі виконавчого листа від 08 жовтня 2012 року, виданого Яготинським районним судом Київської області у відповідності до рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області із [PERSON] стягуються на користь позивачки на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі 600 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 травня 2012 року, (копія свідоцтва про народження, а.с.10, копія виконавчого листа, а.с.12). Згідно з рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 29.06.2016 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , (а.с. 13-25). [PERSON] проживає разом з матір"ю за адресою: [ADDRESS] . Матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, та розмір аліментів може бути збільшений до 1200 грн. Відповідно до рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26.05.2014 року, (а.с. 26-28) стягнуто на користь позивачки неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з 10 травня 2012 року по 01 травня 2014 року. З розрахунку заборгованості (а.с. 73-74) вбачається, що станом на лютий 2020 р. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 43703,25 грн. Оскільки розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01.05.2014 р. по 01.04.2019 р. (а.с. 31) перевищує сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, то до стягнення підлягає пеня у розмірі 43703,25 грн. В рахунок компенсації знецінення коштів з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 3208,40 грн., що підтверджується розрахунком індексації розміру аліментів за період із грудня 2016 р. по березень 2019 р. включно (а.с. 30). Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги наступне. З Правового висновку у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 р. у справі № 459/2189/18 (провадження № 61-657св19) вбачається, що якщо суд встановить, що матерільне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку, (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти на дитину)... Суд може збільшити розмір аліментів на підставі ст. ст. 181, 192 СК України, навіть за відсутності доказів покращення майнового стану платника аліментів, якщо встановить, що раніше визначений судом розмір аліментів є меншим встановленої частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня - 2395 гривень, представник відповідача в залі судового засідання пропонував умови мирової угоди щодо збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача до 1200 грн., що свідчить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину та сплачувати аліменти у вказаному розмірі, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд також враховує вимоги ст. 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, позивачка не покладає в основу своїх вимог передбачені ст. 192 СК України вищевказані обставини. Також суд дійшов висновку, що розрахунок пені відповідає Правовому висновку, висловленому у Постанові Верховного Суду від 15.01.2020 р. у справі № 334/7702/16 (провадження № 61-42142св18) про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. Стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, оскільки порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст. 194-195 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Саме державний виконавець наділений повноваженнями на обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів. В разі, якщо сторона виконавчого провадження фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості, який вирішується в судовому порядку, (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. В силу вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивачка дійсно понесла витрати на правничу допомогу, до матеріалів справи не додано. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VIгонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу.

Outcome: partial