Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

15.03.2021 р [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зобов`язання протягом місяця звільнити самовільно зайнятий гараж [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 6810600000:01:011:0305, а також просить не здійснювати перешкоди у майбутньому у реалізації права власності на гараж та земельну ділянку; стягнути з відповідача в його кристь майнову шкоду в розмірі 2000 грн, моральну шкоду в розмірі 10000 грн та понесені судові витрати. 17.05.2021 р позивач [PERSON] відмовився від частини позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 2000 грн. Ухвалою суду від 17 травня 2021 р закрите провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення 2000 грн майнової шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Мазуркевич О.С. пояснили, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0026 га, кадастровий номер 6810600000:01:011:0305, для будівництва індивідуального гаража по [ADDRESS] . У 2010 році позивачу було видано містобудівні умови і обмеження для забудови вказаної земельної ділянки та розпочате будівництво гаража господарським способом за усною домовленістю з підрядчиком. Відповідач [PERSON] у 2013 р самовільно зайняв незавершений будівництвом гараж та використовує його до цього часу. По завершенню будівництва, 06 жовтня 2020 р [PERSON] зареєстрував своє право власності на гараж [NUMBER] по [ADDRESS] та звернувся до відповідача з вимогою звільнити гараж. Проте, відповідач гараж не звільняє, продовжує ним користуватись без будь-яких правових підстав, чим чинить перешкоди [PERSON] у користуванні власністю. Вважають, що діями відповідача порушено право власності позивача на земельну ділянку та право власності на гараж і просять зобов`язати відповідача протягом місяця звільнити самовільно зайнятий гараж [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 6810600000:01:011:0305, а також не здійснювати перешкод у майбутньому у реалізації права власності на гараж та земельну ділянку; стягнути 10000 грн моральної шкоди, спричиненої душевними стражданнями з приводу порушення права власності на нерухоме майно і необхідністю відстоювати свої права в суді, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу. [PERSON] та його представник - адвокат Жилюк О.В. у поданому до суду відзиві та в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять відмовити у задоволенні позову вказуючи на те, що строк позовної давності за позовними вимогами закінчився, оскільки в даному випадку має місце віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, а не негаторний позов про усунення перешкод в користуванні майном. Крім цього, у 2011 р відповідач звернувся до гаражного кооперативу "Сонячний", який здійснював будівництво гаражів по [ADDRESS] , з проханням виділити йому гараж та у 2011- 2012 р сплатив 40000 грн коштів за гараж. Йому було відомо, що гараж розміщений на земельній ділянці, що належить [PERSON] , і гараж будувався для [PERSON] , але останній мав намір гараж продати. Тому з квітня 2012 р він став користуватися спірним гаражем і користується ним до цього часу. Вважають позовні вимоги безпідставними тат необгрунтованими. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6810600000:01:011:0305 площею 0,0026 га для будівництва індивідуального гаража по [ADDRESS] , що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 807850 від 06 червня 2011 року (а.с.7) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 245044699 (а.с.8). З листа Головного управління ДПС у хмельницькій області від 22.04.2021 р № 4803/6/22-01-24-06 вбачається, що у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка для будівництва індивідуального гаража площею 0,0026 га за адресою: [ADDRESS] . За період з 2011 р по квітень 2021 р [PERSON] сплачено плату за землю за вказану земельну ділянку в сумі 225,91 гривень. Станом на 22.04.2021 борг по вказаному платежу відсутній (а.с.39). Частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Позивач [PERSON] виготовив проект на будівництво індивідуального гаража на приватній земельній ділянці по [ADDRESS] (а.с.60-67), а 10 вересня 2010 року отримав містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № [NUMBER] на гараж площею 30 кв.м. (а.с.68). 10 вересня 2010 року між ПП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на виконання робіт, а саме: ведення авторського нагляду за будівництвом гаража по [ADDRESS] (а.с.69) та відповідно до наказу № 184 від 10 вересня 2010 року "Про призначення відповідального за веденням авторського нагляду при будівництві гаража по [ADDRESS] " ПП [PERSON] приступив до нагляду за виконанням вказаних робіт (а.с.70 -71). 06 жовтня 2020 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації та наказу про присвоєння адреси від 14.01.2020 р позивач [PERSON] зареєстрував право приватної власності на гараж площею 20,4 кв.м. з підвалом площею 2,8 кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 6810600000:01:011:0305 за адресою: [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227294574 (а.с.9). Таким чином [PERSON] набув право власності на спірний гараж 06.10.2020 р. 17 жовтня 2011 року між [PERSON] та Гаражним кооперативом "СОНЯЧНИЙ" було укладено Договір № 40 на пайову участь у будівництві, відповідно до якого ГК "СОНЯЧНИЙ" прийняв [PERSON] у пайове будівництво гаражного кооперативу ГК "Сонячний" шляхом фінансування [PERSON] будівництва в обсягах та в порядку, що передбачені Договором. Строк закінчення будівництва і здачі гаража в експлуатацію 30 квітня 2012 року (п.п.1.3) (а.с.51). Протягом 45 днів після закінчення будівництва гаража і здачі його в експлуатацію ГК "СОНЯЧНИЙ" зобов`язується передати [PERSON] у власність гараж № [NUMBER] площею 24 кв.м. з підвальним приміщенням розміром 2м х 4м у гаражному кооперативі з наданням усіх необхідних документів на цей гараж, а також сприяти [PERSON] в оформленні права власності на нього (п.п.1.4 Договору). Окрім того, 05 вересня 2011 року відповідач [PERSON] сплатив вступний внесок за гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі "Сонячний" в сумі 25000 грн, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 58; 18 жовтня 2011 року сплатив пайовий внесок за гараж в розмірі 5000,00 гривень, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 98, та 17 липня 2012 року сплатив пайовий внесок в розмірі 10000 гривень, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 98 (а.с.52); виготовив технічний паспорт на гараж (а.с.72-76). Гаражний кооператив "Сонячний" перебуває в стані припинення за рішенням засновників від 09.12.2014 р про ліквідацію, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.53-59). Свідок [PERSON] показала, що у 2011-2012 рр була головним бухгалтером Гаражного кооперативу "Сонячний". Славутською міською радою була виділена кооперативу земельна ділянка в [ADDRESS] для будівництва гаражів. Всю господарську діяльність у кооперативі здійснював голова кооперативу - [PERSON] , який укладав договора із забудовниками, брав гроші від замовників та видавав ключі від збудованих гаражів. [PERSON] вступив у гаражний кооператив та сплатив пайові внески. [PERSON] і [PERSON] були у дружніх стосунках. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] хотів продати належну йому у кооперативі земельну ділянку під будівництво гаража [PERSON] , який у свою чергу повинен був оформити гараж на [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що у 2011 р [PERSON] хотів придбати гараж у [PERSON] у гаражному кооперативі. У 2012 р він допомагав [PERSON] виконувати частину будівельних робіт в гаражі: оглядову яму, козирьок тощо. Свідок [PERSON] показав, що у 2011-2012 р [PERSON] здійснював будівництво гаражів в гаражному кооперативі "Сонячний" в м. Славута. Один з гаражів був збудований для його брата - [PERSON] . Документи про право власності [PERSON] на гараж були виготовлені одразу ж після завершення будівництва у 2012 році. [PERSON] користується сусіднім гаражем. Суду не надано достовірних відомостей про те, що [PERSON] уклав Договір №40 на пайову участь у будівництві гаража № [NUMBER] , як вказано у п. 1.4 Договору, та сплатив пайові внески саме за будівництво гаража [NUMBER] на земельній ділянці кадастровий номер 6810600000:01:011:0305 за адресою по [ADDRESS] . Крім цього, правоустановлюючі документи на право власності на спірний гараж по [ADDRESS] виготовлені в користь позивача [PERSON] , що вказує на безпідставність заперечень відповідача проти позову. Статтею першою Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини (Європейська конвенція з прав людини) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Представник відповідача наполягає на тому, що [PERSON] на законних підставах у відповідності до вимог ст. 328 ЦК України набув право власності на гараж, а тому позивач може лише вимагати захисту свого права шляхом віндикації, тобто витребування майна з чужого володіння на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. Проте, у зв`язку із закінченням строку позовної давності, про застосування якого він просить, підстав для задоволення позову немає. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про правомірне набуття ним права власності на спірний гараж. А отже суд не має підстав вважати [PERSON] добросовісним набувачем у правовідносинах щодо власності на гараж та підстав для застосування ст. 388 ЦК України. Щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, то право власності на спірний гараж у позивача виникло після його державної реєстрації - 06.10.2020 р, а отже на час звернення з позовом до суду строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, не закінчився. Крім цього, суд знаходить, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю є підставними та обгрунтованими, оскільки відповідач [PERSON] , знаючи про набуття позивачем [PERSON] у 2020 р права власності на спірний гараж, не звільнив його, хоча така вимога вже заявлялась позивачем, на що вказують оглянуті судом матеріали цивільної справи № 682/3146/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, та не оспорив право позивача на гараж і не узаконив своє право власності на це майно. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті. В ході розгляду справи судом доведений факт умисного порушення відповідачем права власності позивача на нерухоме майно. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановлено, що позивачу заподіяні душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з неможливістю використовувати належний йому на праві власності гараж [ADDRESS] у власних цілях та розпорядитися ним. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимог ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України та виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач через порушення його права власності на майно. Тому судщ вважає, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Щодо відшкодування позивачу судових витрат, то суд враховує наступне. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплачено 908 грн судового збору за вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю (а.с.1) та 908 грн судового збору за вимогами немайнового харатеру про відшкодування моральної шкоди (а.с.40). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - ч. 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача надано суду Договір про надання правової допомоги від 25.02.2021 р, укладений між адвокатом Мазуркевичем О.С. та [PERSON] (а.с.89), угоду про виплату гонорару з детальним описом наданих послуг та їх вартість (а.с.90), розрахунок вартості правової допомоги (а.с.91), квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 29 червня 2021 р про отримання від [PERSON] 9000 грн оплати за надання професійної правничої допомоги (а.с.91а). Розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для позивача. Відповідач та його представник не спростували наведене . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач [PERSON] має інвалідність другої групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що стверджується посвідченням серія [NUMBER] від 08 липня 2020 року (а.с.27, 35), а відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судових витрат. Зі змісту ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону звільнено від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного позивачу слід компенсувати судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок держави, а саме: 908 грн судового збору, сплаченого за вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю, які задоволено повністю, та 181,60 грн судового зболру за вимогами про відшкодування моральної шкоди, які задоволені на 20%, а всього - 1089 грн 60 коп судового збору та 5400 грн витрат на професійну правничу допомогу, що складаються з 4500 грн витрат за вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю, які задоволені на 100%, та 900 грн за вимогами про відшкодування моральної шкоди, які задоволені на 20%.

Outcome: partial