Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що 14.05.2011 року між нею та [PERSON] був укладений попередній договір про купівлі-продажу належного їй житлового будинку в [ADDRESS]. За умовами цього договору договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки повинні бути ними укладені та нотаріально посвідчені не пізніше 14.05.2014 року. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання угоди, вона отримала 34000 грн. авансу. Для додаткового забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором на пропозицію [PERSON] вона дала згоду на реєстрацію в цьому будинку його місця проживання та його вселення 16.08.2011 року. Проте, до 15.05.2014 року відповідач не сплатив їй обумовлену договором ціну (320 000 грн.) та не уклав договори купівлі-продажу мотивуючи це тим, що він не має коштів. Також відповідач відмовився звільняти її будинок та знятися з реєстрації. Цим він перешкоджає їй у користуванні будинком, а тому вона просить усунути перешкоди у користуванні зазначеним будинком для чого зняти його з реєстрації та виселити. До початку розгляду справи по суті представник первісного відповідача пред'явила зустрічний позов в якому зазначила, що [PERSON] з сім'єю 16.08.2011 року вселився у зазначений будинок. Також крім зазначеного авансу він сплатив первісній позивачці кошти в сумі 90600 грн., а також виконав в цьому будинку ремонтні роботи орієнтовною вартістю 200000 грн., що свідчить про його наміри укласти договори купівлі-продажу. 13.05.2014 року [PERSON] звертався до первісної позивачки з пропозицією укласти зазначені договори та нотаріально посвідчити їх, але та відмовилася. Зі своєї сторони [PERSON] не виконала умови попереднього договору, а саме не зняла заборону відчуження об'єктів нерухомості та зняття з реєстраційного обліку всіх осіб крім [PERSON] Також первісний відповідач вже після закінчення строку попереднього договору перерахував [PERSON] 14000 грн. та направляв письмові пропозиції про укладання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку. У зв'язку з цим просить зобов'язати [PERSON] забезпечити зняття заборони відчуження земельної ділянки та житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб крім [PERSON], а також зобов'язати її здійснити продаж [PERSON] зазначених земельно ділянки та житлового будинку шляхом нотаріального укладення основних договорів купівлі-продажу на умовах визначених в попередньому договорі від 14.05.2011 року. В судовому засіданні первісний позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги та заперечили проти зустрічних позовних вимог. Зазначили, що відповідач дійсно крім авансу 34000 грн. перерахував їй 90600 грн., проте, коли закінчувався строк дії попереднього договору, він просив її відстрочити сплату всієї суми, а потім пропонував розплатитися кредитними коштами, які він планував отримати передавши в іпотеку банку вищезазначений будинок. На ці пропозиції вона не погодилася. Первісний позивач підтвердила, що не забезпечила зняття з реєстраційного обліку всіх осіб, крім [PERSON], та не зняла заборону відчуження з будинку та земельної ділянки, але зазначила, що ці дії можливо було вчинити за один день, а оскільки первісний відповідач не мав кошті щоб сплатити визначену ціну, то вона вважала недоцільним вчиняти ці дії. [PERSON] робив ремонт без її дозволу, змінив замки, не пускає її до свого та своїм проживанням у її будинку чинить їй перешкоди. Первісний відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти первісного позову та підтримали зустрічний позов посилаючись на обставини викладені в зустрічній позовній заяві. Заслухавши сторони, свідків та дослідивши докази у справі суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно з договором дарування від 15.05.2003 року [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS]. 14.05.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір за умовами якого [PERSON] зобов'язувалася продати [PERSON], а той в свою чергу зобов'язувався купити земельну ділянку та розташований на ній будинок в [ADDRESS]. Договори купівлі-продажу мали бути ними укладені та нотаріально посвідчені до 14.05.2014 року. Купівля-продажу житлового будинку та земельної ділянки мала бути вчинена за 320000 грн.. [PERSON] передав [PERSON] як аванс 34000 грн. Також сторони домовилися, що до підписання договорів купівлі-продажу [PERSON] зобов'язана забезпечити зняття заборони відчуження об'єктів нерухомості, що є предметом цього договору, та зняття реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб за зазначеною адресою. У разі відмови [PERSON] від укладення договорів сума сплаченого авансу залишається за [PERSON], а у разі відмови (ухилення) [PERSON] від укладення договорів вона повинна у триденний термін [PERSON] подвійну суму авансу. Відповідно до ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. В зазначений в попередньому договорі строк до 14.05.2014 року сторони не уклали договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку. При цьому сторони не заперечують, що [PERSON] до означеного строку не забезпечила зняття заборони відчуження об'єктів нерухомості, що є предметом цього договору (що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.06.2014 року (а.с. 34-35), та зняття реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб за зазначеною адресою. Також сторонами визнається, що до закінчення строку попереднього договору первісний відповідач пропонував укласти основні договори та сплатити означену в попередньому договорі ціну шляхом залучення кредитних коштів під заставу майна, що купується. Такі ж показання дав свідок [PERSON], який зазначив, що до нього як до працівника "Дельта Банку" ще взимку звертався [PERSON] для оформлення іпотечного кредиту для купівлі житлового будинку, але через кілька тижнів сказав, що не зміг домовитися та отримати необхідні документи. Вже літом [PERSON] приїжджала та консультувалася з приводу іпотеки. За умовами, які узгоджувалися іпотекодавцем виступав [PERSON] Враховуючи те, що попереднім договором не були передбачені обмеження щодо джерел отримання [PERSON] коштів для сплати ціни договору, отримання кредиту є законним способом, а іпотека майна, що купується, жодним чином не порушувала б прав [PERSON] (оскільки іпотекодавцем виступав би [PERSON], а [PERSON] після укладення договорів купівлі-продажу та отримання коштів за ними не мала б жодних правовідносин з іпотекодержателем, тобто з банком), то суд приходить до висновку, що [PERSON] не порушував умови попереднього договору, а його невиконання є наслідком ухилення від виконання своїх зобов'язань за цим договором зі сторони [PERSON] Проте, враховуючи положення ст.635 ЦК України та самого попереднього договору, суд приходить до висновку, що наслідками невиконання умов цього договору [PERSON] є її обов'язок повернути у триденний термін подвійну суму авансу та відшкодування збитків. Тобто, зобов'язання передбачені попереднім договором припинилися 14.05.2014 року. Посилання зустрічного позивача на те, що ним направлялися пропозиції про укладення основного договору, є безпідставними, оскільки направлялися вони вже після 14.05.2014 року (а.с.62-65). Таким чином підстав для задоволення зустрічних позовних вимог немає. Як вбачається з облікової картки житлового будинку в [ADDRESS], (а.с.8, 9) [PERSON] зареєстрований за цією адресою 16.08.2011 року. Сторони визнали, що реєстрація за цією адресою первісного відповідача мала на меті забезпечення виконання умов попереднього договору. Тобто правовідносини договору найму між ними відсутні. Первісний позивач на час розгляду справи залишається власником житлового будинку по [ADDRESS] Конституція України у статті 47 гарантує кожному право на житло та встановила, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 98 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Аналогічні вимоги містить ст. 819 ЦК України. Правовий статус тимчасових мешканців відрізняється тим, що тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом і зобов'язані звільнити житло в добровільному порядку. У разі відмови вони підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого житла. Крім того, згідно з положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на володіння власною нерухомістю, право на яке документально підтверджено в установленому законодавством порядку. Таким чином [PERSON] підлягає виселенню, оскільки безпідставно займає жиле приміщення, яке належить [PERSON] на праві власності. В той же час, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» особа може бути знята з реєстраційного обліку тільки на підставі особистої заяви або остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення чи права користування житловим приміщенням. Така вимога первісним позивачем не ставилася, а тому, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, у задоволенні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку первісного відповідача необхідно відмовити. Судові витрати, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з первісного відповідача на користь первісного позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial