Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів з вимогою про стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» страхового відшкодування у сумі 31 545 грн 41к., витратна проведення оцінки майна у сумі 760 грн 00к. та судовий збір. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказав на те, що внаслідок порушення [PERSON] вимог ПДР України сталась дорожньо-транспортна пригода о 19год.10хв. 24.07.2013 року по пр.-т.Червонозоряному у м.Києві, цивільну відповідальність якого застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], який належить на праві приватної власності позивачу. 19.03.2014 року до початку розгляду справи судом по суті позивачем було змінено позовні вимоги, визначено [PERSON] співвідповідачем, і вказуючи на те, що останнім невиконано обов'язку письмового надання страховику, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 31545 грн 41к., а зі страхової компанії витрати з визначення матеріального збитку у сумі 760 грн 00к., а також стягнути судовий збір. Представник позивачапідтримав змінені позовні вимоги, з викладених у позові підстав просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] не визнав позов, пояснив, що страхове відшкодування має відшкодовувати страхова компанія, ствердив про відсутність доказів в підтвердження виконання обов'язку письмового надання страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. ВідповідачПриватне акціонерне товариство«Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» не забезпечив явку в судове засідання свого представника, повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином/а.с.68,74/. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи завчасно до суду не надходило. Заслухав учасників судового процесу, дослідив матеріали справи, повно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінив усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.3 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки встановлені судовим рішенням, судом встановлено, що 24.07.2013 року о 19год. 10хв. по пр.-т.Червонозоряному 5 в м.Києві внаслідок порушення [PERSON] п.12.1, 13.1ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель», державний номерний знак [NUMBER] та автомобілів«Форд», державний номерний знак [NUMBER] і «Шкода», державний номерний знак [NUMBER](а.с.5). В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб позивача, що підтверджується звітом №612_1 з визначення вартості матеріального збитку та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9-34). Судом встановлено та не оспорюється відповідачем [PERSON], що цивільна відповідальність останнього як особи, що на належній правовій підставі здійснювала під час дорожньо-транспортної пригоди керування автомобілем«Опель», державний номерний знак [NUMBER],була застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ», що підтверджується полісом N АЕ/1366849 від 14.11.2012 року(а.с.83). Ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застережено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. У системному взаємозв'язку з п.5 ч.1 ст.989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення для вирішення страховиком питання про виплату страхового відшкодування має його повідомлення страхувальником про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок страховика повідомити письмово страхувальника про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання цієї дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічні роз'яснення й містяться у Постанові Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року « Про деякі застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципу диспозитивності, неодноразово роз'яснював відповідачу [PERSON] про наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, обов'язку доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень /а.с.91,94/. Викладені ж заперечення у письмовому вигляді, з огляду на відсутність жодних належних та допустимих доказів в підтвердження виконання [PERSON] передбаченого ст.33 Закону № 1961-IV обов'язку, об'єктивно не дозволяють суду встановити правові підстави відповідальності страховика. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, на підставі наданих у розпорядження суду сторонами доказів в обґрунтування своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що завдана позивачу шкода повинна відшкодовуватись саме завдавачем цієї шкоди, а не страховиком, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України,стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності,

Outcome: partial