Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до державного підприємства "Сніжнеантрацит" про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з профзахворюванням. На обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, він пропрацював в галузі вугільної промисловості більше 24 роки і чотири місяці. Під час трудової діяльності він отримав професійне захворювання. Робота з проходженням підземних гірничих виробіток проходила у шкідливих для здоров'я умовах: вологість та запилення повітря, підвищена температура, недостатній рівень вентиляції, високій рівень шуму тощо. Внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах він отримав професійне захворювання: хроничне обструктивне захворювання легенів пилової етіології другої стадії, в стадії загострення, легенєва недостатність першого-другого ступеню. Висновком МСЕК від 27.09.2013р. йому встановлено 30% втрати працездатності безстроково та встановлена третя група інвалідності. Внаслідок втрати працездатності він не може вільно дихати, постійно відчуває фізичну втому, обмеження роботи легенів та серця викликають фізичний біль. Це негативно позначається на його емоційному стані, він став дратівливим, що відображається на взаємовідносинах з рідними та оточуючими, професійне захворювання примушує його прикладати додаткових зусиль для організації свого життя в сім'ї та суспільстві, звичайний ритм якого змінився. Все це негативно позначається на його душевному стані. Тому він оцінює та просить стягнути з відповідача у якості відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача провідний юрисконсульт ДП "Сніжнеантрацит" Могила Д.В. у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, надав письмові заперечення, згідно яких проти позовних вимог заперечує, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 29.12.1985р. по 28.07.2013р. працював на підприємствах вугільної промисловості, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с.6-7). Згідно довідки МСЕК № 238371 від 10.10.2013 року, позивачу [PERSON] вперше встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 30 (сорок) % безстроково, рекомендоване санаторно-курортне лікування (а.с.8). Довідкою МСЕК серії 10 ААВ № 508417 від 10 жовтня 2013 року, позивачу [PERSON] встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з профзахворюванням безстроково (а.с.9). Відповідно до висновку лікарсько-експертної комісії від 16.08.2013р. № 1660/1501, [PERSON] встановлено заключний діагноз: "Хроничне обструктивне захворювання легенів пилевої етиології, друга стадія, помірний перебіг. Легенєва недостатність першого-другого ступеню. Захворювання професійне, встановлено вперше" (а.с.12) Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно частини 1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці" (в редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23 вересня 1999 року № 1105 - XIV, а саме, підпунктом "е"пункту 1 частини першої ст. 21, частиною 3 ст. 28 передбачався обов'язок Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у разі настання страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду. Проте, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23 лютого 2007 року № 717-V, який набув чинності 20 березня 2007 року, з Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" підпункт "е" пункту 1 частини першої ст. 21, частина 3 ст. 28, які передбачали зобов'язання Фонду у разі настання страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду, виключені. Тобто з 20 березня 2007 року спеціальний закон щодо відшкодування працівнику моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров'я на виробництві, відсутній, а тому до цих правовідносин повинен застосовуватися загальний закон, яким є ст. 237-1 КЗпП України. Такий висновок випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З матеріалів справи встановлено, що ушкодження здоров'я позивача сталося вже після виключення з Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" обов'язку Фонду у разі настання страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду, а тому правовідносини по відшкодуванню позивачу моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, регулюються саме ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. У судовому засіданні встановлено і доведено, що позивач під час роботи на шахті "Ударник" ДП "Сніжнеантрацит" отримав професійне захворювання, що обмежує нормальну роботу його організму. З пояснень позивача, якими обґрунтовує позовні вимоги, витікає, що у зв'язку з професійним захворюванням він постійно страждає від фізичного болю, обмежені його можливості щодо вибору місця роботи, професії. У зв'язку з отриманим захворюванням легенів він постійно страждає від фізичного болю. В результаті професійного захворювання позивач несе моральні страждання, які полягають в тому, що через нього він змушений докладати додаткові зусилля для утримання себе та своєї родини, одержання повноцінного та своєчасного лікування. Його втрати носять безстроковий характер. Втрата працездатності призвела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Він продовжує хворіти, потребує лікування. Зазначені обставини свідчать про те, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. Вказані факти свідчать про наявність у позивача моральних страждань. У відповідності до ст. 23 ЦК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про стягнення 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди, оскільки на думку суду, така сума відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності у зв'язку із профзахворюванням. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості завданої моральної шкоди, з огляду на наслідки профзахворювання, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10000 грн., оскільки ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам. Згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 88 ч. З ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved