Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що між [PERSON] та [PERSON] 06.10.2014 року було укладено договір безвідсоткової позики, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 103 200 грн. 00 коп., що на день укладення договору позики за курсом Національного банку України становило еквівалент у 8000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути зазначені кошти у термін до 31.03.2016 року. Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору безвідсоткової позики від 06.10.2014 року, а саме: у зв`язку з порушенням строків повернення позики. На підставі викладеного [PERSON] просив стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним договором у сумі 660 016 грн. 02 коп., яка складається з основного боргу у сумі 103 200 грн. 00 коп., штрафу у сумі 103 200 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 3554 грн. 00 коп., індексу інфляції у сумі 16 622 грн. 02 коп., пені у сумі 433 440 грн. 00 коп. 17.11.2017 заочним рішенням суду позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , індивідуальний ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , індивідуальний ідентифікаційний номер [NUMBER] ) заборгованість за договором безвідсоткової позики у сумі 329 776 грн. 02 коп. (триста двадцять дев`ять тисяч сiмсот сiмдесят шiсть гривень 02 копiйки), а також стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 3297 грн. 70 коп. (три тисячi двiстi дев`яносто сiм гривень 70 копійок). В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Ухвалою суду від 12.05.2020 заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення від 17.11.2017 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задоволено. Скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2017 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання на 18.06.2020 о 15 год. 00 хв. Ухвалою суду від 02.12.2020 призначено по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики судову почеркознавчу експертизу, , на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи виконано підпис у договорі безвідсоткової позики від 06.10.2014 (а.с. 34,35) [PERSON] чи іншою особою. У вересні 2021 року матеріали справи повернуті до суду з висновком експерта, в зв`язку з чим дана обставина є безумовною підставою для поновлення провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пославшись на те, що договір позики є сфальсифікованим та між сторонами не укладався. Просила суд виключити вказаний правочин з числа доказів та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 06.10.2014 року було укладено договір безвідсоткової позики, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 103 200 грн. 00 коп., що на день укладення договору позики за курсом Національного банку України становило еквівалент у 8000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути зазначені кошти у термін до 31.03.2016 року. Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Однак позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконує, грошових коштів за позикою не повертає. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заперечуючи проти позову представник відповідача вказує, що договір позики є сфальсифікованим та між сторонами не укладався. Просить суд виключити вказаний правочин з числа доказів та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд вважає важливими доводи представника відповідача, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Ухвалою суду від 02.12.2020 призначено по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики судову почеркознавчу експертизу, , на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи виконано підпис у договорі безвідсоткової позики від 06.10.2014 (а.с. 34,35) [PERSON] чи іншою особою. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 09.09.2021 № 34432 ?37434/20-32 встановлено, що договір безвідсоткової позики від 06.10.2014, укладений між [PERSON] та [PERSON] виконаний [PERSON] без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Згідно зі ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормою ч. 1 ст. 627 ЦК встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК). Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК). При укладенні договору позики 06.10.2014 обидві сторони були вільними у виборі їх умов. Відповідно, уклавши зазначений правочин, обидві сторони, і в тому числі відповідач, погодились з тим, що його умови є вигідними для кожної із них, що підтверджується подальшими їх діями. Договір позики за своєю правовою природою є строковим договором, а відтак умова щодо строку повернення позики, внаслідок порушення якої настає відповідальність, передбачена договором, не може бути погоджена на інших умовах, ніж сама відповідальність, яка за своєю суттю є лише забезпеченням виконання основного зобов`язання. Відповідальність, передбачена договором позики, є обов`язковою умовою для договорів позики та визначена на законодавчому рівні. Відтак, суд надходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами спору несуть виключно характер договору позики, відповідно до положень ст.ст. 1047, 1048 ЦК України, і є встановленим фактом укладення між сторонами саме договору позики, що пов`язано з певними правовими наслідками, а саме отримання грошових коштів та обов`язок їх повернення у чітко обумовлений сторонами правочину строк. Доводи відповідача щодо не укладення правочину між сторонами та його нікчемності спростовуються Висновком експертів, зробленим за замовленням відповідача. Відтак, судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови договору позики належним чином не виконує, у зв`язку з чим заборгував позивачу грошові кошти станом на 25.05.2017 у сумі 660 016 грн. 02 коп., яка складається з основного боргу у сумі 103 200 грн. 00 коп., штрафу у сумі 103 200 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 3554 грн. 00 коп., індексу інфляції у сумі 16 622 грн. 02 коп., пені у сумі 433 440 грн. 00 коп. Позивачем надано суду розрахунок суми заборгованості який досліджено та перевірено судом. Однак, щодо стягнення 433 440 грн. 00 коп. пені, слід зауважити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відтак, оскільки визначений позивачем розмір пені в сумі 433 440 грн. значно перевищує суму боргу, що становить 103 200 грн., він підлягає зменшенню на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України до 103 200 грн., що буде відповідати принципу розумності та справедливості. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи відповідача, які наведені у запереченнях в межах наданих доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір -3297,70 грн.., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial