Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 15 березня 2007 року між нею та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі Банк) було укладено Кредитний договір №372/07, згідно умов якого вона одержала кредит в сумі 30 000 (тридцять тисяч) євро зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних за весь строк фактичного користування кредитом на строк до 11 березня 2022 року. 17 грудня 2012 року право вимоги за кредитним договором було відступлено від первісного кредитора - ПАТ "Промінвестбанку" для ПАТ "Альфа-банк". 22 травня 2015 року Апеляційним судом Рівненської області було прийняте рішення у справі №570/3047/13-ц про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором №372/07 від 15.03.2007 року. Зокрема, вирішено стягнути заборгованість в загальному розмірі 324 817,85 грн. Згідно виконавчих листів, виданих на підставі зазначеного рішення суду відділом ДВС Рівненського РУЮ згідно постанови від 28.08.2008 року було відкрито виконавче провадження №48544205, за яким проводиться примусове стягнення відділом ДВС Рівненського РУЮ. Позивачкою неодноразово через реквізити, що були зазначені державним виконавцем за період часу з жовтня 2015 року по червень 2016 року сплачувалися суми коштів, які йшли на погашення заборгованості. Також, безпосередньо в банк сплачувалися суми коштів в рахунок погашення наявної заборгованості за кредитом. 01 березня 2016 року від ПАТ "Альфа-банк" була отримана вимога про усунення порушень за вих. №16835-34-б/б від 24.02.2016 року, зі змісту якої вбачається факт відступлення від первісного кредитора ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" для ПАТ "Альфа-банк" права вимоги за кредитним договором №372/07 від 15.03.2007 року, укладеного між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] Також, зі змісту даної вимоги вбачається, що станом на час розрахунку 01.02.2016 року мало місце прострочення виконання зобовязань за кредитним договором, і загальна сума заборгованості за Договором становить 42 108,48 євро, з яких : за кредитом 25 858,73 євро; за відсотками 6 408,11 євро; пеня 9 841,64 євро. На підставі викладеного представник ПАТ "Альфа-банк" в даній вимозі вказав на необхідність дострокового повернення позивачкою кредиту та сплати вищевказаних сум заборгованості, відповідь зобовязали надати в 7-денний строк з моменту одержання даної вимоги. Також у вимозі зазначено, що у випадку невиконання даної вимоги Банк розпочне захист охоронюваних прав кредитора на дострокове повернення кредиту відповідно до ст.ст.16, 18 ЦК України шляхом подачі до суду цивільного позову/вчинення виконавчого напису. У своїй письмовій відповіді на дану вимогу від 01 березня 2016 року (яка була подана позивачкою на імя голови правління Банку через Рівненське відділення 01.03.2016 року за реєстровим №21331) позивачка зазначала про свою незгоду, оскільки у вищевказаній вимозі Банку від 24.02.2016 року відсутня інформація про факт наявності рішення суду (яке набрало законної сили) про стягнення заборгованості за кредитним договором №372/07 від 15.03.2007 року, а також про стягнення сум за виконавчим документом, виданому на підставі даного рішення суду, що обумовлює твердження та незгоду як з сумою заборгованості, зазначеній у вимозі від 24.02.2016 року, так і позицією Банку щодо наявності підстав для повторної подачі позову з даного приводу до суду чи вчинення виконавчого напису нотаріуса. В змісті вимоги не зазначено термін, за який розраховувалася така пеня (а для вимог про стягнення пені згідно ст.258 ЦК України встановлено 1-річний строк давності), а також з порушенням вимог ЦК України пеня зазначена в євро, хоча вимога по пені можлива лише в національній валюті гривні. Крім того зі змісту вимоги не вбачається, чи враховані при її розрахунку суми коштів, сплачених за кредитним договором безпосередньо в Банк, а також стягнуті з через виконавчу службу в рамках виконання рішення суду у виконавчому провадженні. Однак, в другій половині травня 2016 року позивачкою було одержано постанову заступника начальника відділу ДВС Рівненського РУЮ від 17.05.2016 року у виконавчому провадженні №51102561, зі змісту якої вбачається факт відкриття виконавчого провадження щодо позивачки на підставі виконавчого напису №6949 від 19.03.2016 року, вчиненому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 32 336,84 євро. При ознайомленні 25 травня 2016 року з матеріалами виконавчого провадження було встановлено наявність вищевказаного виконавчого напису, а також підстава його вчинення нібито наявна заборгованість [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-банк" за кредитним договором №372/07 від 15 березня 2007 року в загальному розмірі 32 266,84 євро, з яких заборгованість за кредитом складає 25 858,73 євро, заборгованість за відсотками за користування кредитом 6408,11 євро. Тобто, в порівнянні зі змістом вимоги Банку від 24.02.2016 року сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, на 9 841,64 євро менша. Вважає що нотаріус, який вчинив вищевказаний напис, не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив право позивачки на добровільне виконання вимог третьої особи в строки та в порядку, передбаченому кредитним договором та Законом, а зі сторони Банку мало місце зловживання своїми правами як Кредитора (стягувача), оскільки ним за одним і тим же кредитним договором вживалися заходи стягнення у формі як звернення до суду про стягнення суми боргу, так і до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису; і в обох випадках були видані виконавчі листи для проведення примусового стягнення суми боргу. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України. В звязку з цим, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Крім того, на виконання вказаного вище Закону України «Про нотаріат», Міністерством юстиції України був прийняти Наказ №296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (з подальшими змінами та доповненнями). При вчиненні вищевказаного виконавчого напису нотаріусом було допущено порушення вищевказаного Порядку, оскільки з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику (іпотекодавцю) не сплинуло 30 днів, так як повідомлення-вимога було датоване 24 лютого 2016 року, а виконавчий напис вчинено 19 березня 2016 року. Крім того, за наявності висловленої незгоди з розміром суми боргу, зазначеній в повідомленні-вимозі Банку на адресу позивачки, представники Банку при вчиненні виконавчого напису приховали від нотаріуса інформацію про наявність таких заперечень, а відтак - спору про розмір суми заборгованості за кредитом, яку було запропоновано сплатити на користь Банку згідно повідомлення-вимоги від 24.02.2016 року; а також приховано наявність рішення суду про стягнення з позивачки суми боргу за кредитом, яке на момент вчинення виконавчого напису набуло законної сили і виконавчих лист по якому був поданий представниками Банку та знаходився на виконанні у відділі ДВС Рівненського РУЮ. Також у змісті зазначеного виконавчого напису не вказано жодного документу, що підтверджує суму безспірної заборгованості; документів, що підтверджують факт настання кінцевого терміну виконання зобовязань чи факт прострочення виконання зобовязання. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, виконавчий напис №6949 від 19.03.2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] підлягає оскарженню з підстав, викладених вище, в судому порядку.\~Згідно ст.110 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред'являтися також за місцем його виконання. Місцем виконання напису нотаріуса є місце фактичного проживання позивачки в с. Колоденка, вул. Л.Українки, 27, Рівненського району Рівненської області. За наведеного вище позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати виконавчий напис №6949 від 19 березня 2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-банк" заборгованості за кредитним договором №372/07 від 15 березня 2007 року в сумі 32 266,84 євро та витрат, повязаних з вчиненням цього виконавчого напису в сумі 3000 (три тисячі) грн. таким, що не підлягає виконанню; та стягнути з ПАТ "Альфа-банк" на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 551,20 грн. (сплата судового збору). Позивачка та її представник не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримують та просять справу розглядати без їх участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов не визнає та просить справу розглядати без його її участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 15 березня 2007 року між позивачкою та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі Банк) було укладено Кредитний договір №372/07, згідно умов якого позивачка одержала кредит в сумі 30 000 (тридцять тисяч) євро зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, на строк до 11 березня 2022 року. 17 грудня 2012 року право вимоги за кредитним договором було відступлено від первісного кредитора - ПАТ "Промінвестбанку" для ПАТ "Альфа-банк". 22 травня 2015 року по справі №570/3047/13-ц Апеляційним судом Рівненської області було прийняте рішення про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором №372/07 від 15.03.2007 року. Зокрема, вирішено стягнути заборгованість в загальному розмірі 324 817,85 грн. Згідно виконавчих листів, виданих на підставі зазначеного рішення суду відділом ДВС Рівненського РУЮ згідно до постанови від 28.08.2008 року відкрито виконавче провадження №48544205, за яким проводиться примусове стягнення суми боргу. При прийнятті рішення суд зважає на наступне. Відповідно до п. 3.2 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заборгованість боржника визнається безспірною, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів. Що стосується нотаріальної практики, то під документом, що встановлює прострочення виконання зобовязання за нотаріально посвідченим договором, прийнято вважати заяву стягувача (претензію або тотожний за юридичним значенням документ) про прострочення платежу, передану боржнику безпосередньо стягувачем або надіслану боржникові поштою зі зворотним повідомленням, або передану через нотаріуса в порядку, передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат». Щодо безспірності заборгованості слід зазначити, що в основу розмежування «спірної» і «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення позивача (боржника) до предявленої вимоги (субєктивна ознака), а фактичний характер правовідносин (обєктивна ознака). Чинним законодавством, що регулює нотаріальну діяльність, не надано визначення поняття «безспірна заборгованість», тому підтвердження наявності заборгованості боржника щодо виконання грошового зобовязання стосовно юридичних осіб має ґрунтуватися на даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності контрагентів за договором, виходячи з такого. Позивачка зазначає, що з метою погашення суми боргу вона сплачувала грошові кошти. Також зазначає, що приватним нотаріусом був порушений порядок вчинення виконавчого напису, оскільки сума боргу не є безспірною, і такий виконавчий напис був вчинений без урахування того, що не сплив термін для добровільного виконання пропозиції зі сплати боргу. Проте вона не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених нею обставин. За нормам ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення судові, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення (ст. 27 ЦПК України). Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок з доказування покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду. Невиконання обов'язку з доказування для сторін й інших суб'єктів правового спору має матеріально-правові і процесуально-правові наслідки. Позивачка та її представник могли надати суду належні і допустимі докази на підтвердження своєї правової позиції. Проте позивачка не виявила бажання доводити суду ті обставини, проти яких вона заперечує, надати власні докази у виді розрахунків на підтвердження наявних розбіжностей у сумі боргу. А рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглянувши справу в межах заявлених позивачкою вимог та зазначених і доведених нею обставин суд вважає, що позов не підлягає до задоволення як недоведений. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України, і покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed