Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.11.2013 р. укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо автомобіля «Форд Транзіт» 2004 р.випуску, синього кольору, № кузова [NUMBER], визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.11.2013 р. укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо автомобіля «МАН 23414 » 1999 року випуску, д/н [NUMBER] кузов № [NUMBER], визнати за позивачем право власності на автомобіль «Форд Транзіт» 2004 р.випуску, синього кольору, № кузова [NUMBER], та стягнути з [PERSON] на користь позивача компенсацію частки в автомобілі «МАН 23414 » 1999 року випуску, в розмірі 30044 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], покласти на нього обов»язок по сплаті боргу в порядку та на умовах визначених кредитним договором № 416-009/06Р від 02.03.2006 р. укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс Банк». В обґрунтування вимог основного позову [PERSON] вказувала на те, що з 20.10.2006 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відпвідачем, від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] За час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбане майно - транспортні засоби, а саме 15.06.2011 р. придбано автомобіль «Форд Транзіт» 2004 р.випуску, синього кольору, № кузова [NUMBER], а 28.08.2012 р. придбано автомобіль «МАН 23414 » 1999 року випуску, д/н [NUMBER] кузов № [NUMBER]. Однак, 16.11.2013 р. відповідач без її будь-якої згоди та повідомлення відчужив вказані транспортні засоби відповідно до довідки-рахунку № 156289, виданої товариством з обмеженою відповідальністю " Автокорпорація" відповідачу [PERSON] вказуючи на те, що даний правочин порушує її права як дружини на спільне майно подружжя придбане в період шлюбу просила визнати дані договори недійсними. Враховуючи те, що дане майно набуте відповідачем за час перебування в шлюбі з нею, просила визнати за нею право власності на автомобіль «Форд Транзіт» 2004 р.випуску, синього кольору, № кузова [NUMBER], а автомобіль «МАН 23414 » 1999 року випуску, д/н [NUMBER] кузов № [NUMBER] залишити в власності відповідача стягнувши з нього на її користь компенсацію вартості між даними транспортним засобами в розмірі 30044 грн. Посилаючись на ст..ст. 60, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.. 216, 372 ЦК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] обґрунтовував заявлені вимоги зустрічного позову вказуючи на те, що з 2003 р. він перебував в фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] в подальшому 03.03.2006 р. шлюб між ними було зареєстровано, ще до реєстрації шлюбу на ім.»я [PERSON] ними спільно було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS], квартира була придбана за 39000 доларів США, грошові кошти для придбання даної квартири в розмірі 35000 доларів США було взято в кредит в ПАТ КБ «Правекс-Банк» з кінцевим терміном погашення 02.03.2016 р. в рівних щомісячних сумах 292 долари США. Даний договір як кредитний так і купівлі-продажу квартири було оформлено на ім.»я [PERSON] оскільки 4000 доларів США яких не вистачало для оплати вартості квартири були взяті в борг у матері [PERSON] яка і поставила дані умови оскільки виступала поручителем по даному кредитному договору. За час перебування в шлюбі їх подружжям було виплачено 47288, 49 доларів США, відповідно як вказує позивач за зустрічним позовом частка кожного з подружжя складає 23644, 25 доларів США, а залишок п кредиту складає 8803, 63 долари США. Враховуючи наведене просив постановити рішення, яким визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], покласти на нього обов»язок по сплаті боргу в порядку та на умовах визначених кредитним договором № 416-009/06Р від 02.03.2006 р. укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс Банк» заявлені позовні вимоги просив задовольнити вказуючи на ст..ст. 60, 65, 70, 74 СК України, ст..ст 520, 523 ЦК України та ст..23 ЗУ «Про іпотеку». Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розгляд справи в її відсутності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги основного позову та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в основному позові та уточненнях до нього, щодо вимог зустрічного позову просив їх задоволенні відмовити вказуючи на те, що відповідач немає жодного відношення до придбання квартири, оскільки дана квартира придбана за 44000 доларів США, з яких 6000 доларів США були особистими коштами позивача отриманими від продажу квартири за адресою : [ADDRESS], 5000 доларів США кошти отримані від АКІ «Укрсиббанк» № 10096196, також оскільки коштів для придбання квартири не вистачало, між позивачкою та ПАТ КБ «Правекс Банк» було оформлено кредитний договір, поручителями за яким стали батьки які весь час і проводили самостійно оплату даних кредитних зобов»язань. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо заявлених вимог основного позову, вказуючи на те, що дані спірні транспортні засоби є його особистою власністю, оскільки ще до реєстрації шлюбу з [PERSON] він займався вантажними перевезеннями, є приватним підприємцем і дані автомобілі придбані саме за його кошти як підприємця, на даний час дані автомобілі реалізовані ним, крім того вказував, що за рахунок його коштів проводилась оплата кредитних зобов»язань за договором укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» а тому просив заявлені вимоги зустрічного позову задовольнити. В подальшому відповідач в судові засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову та просив їх задовольнити вказуючи на обставини справи викладені в зустрічній позовній заяві, щодо вимог основного позову просив в задоволенні даних вимог відмовити вказуючи на обставини викладені в запереченнях до заявлених позовних вимог основного позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розгляд справи в її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо вимог заявленого основного позову вказуючи на те, що [PERSON] надає послуги щодо приватного перевезення непродовольчої групи, в жовтні 2013 р. вона познайомилась з Відповідачем і придбала у нього спірні транспортні засоби, згідно актів оцінки визначено вартість автомобілів «Форд Транзіт» - 20000 грн., «МАН 23414 » 1999 року випуску, в 30000 грн. оскільки дані транспортні засоби потребували значного ремонту то відповідачем було сплачено ТОВ «Флагман Сервіс Групп» за ремонт вказаних транспортних засобів «Форд Транзіт» - 40625 грн. 04 коп., «Форд Транзіт» - 71529 грн. 25 коп. вказуючи на те, що дані транспортні засоби є майном приватного підприємства та посилаючись на обставини викладені в запереченнях просив в задоволенні заявлених вимог основного позову відмовити. Представник третьої особи ПАТ Комерційний банк «ПРАВЕКС БАНК» в судове засідання не з»явився, надав суду заперечення щодо заявлених вимог зустрічного позову та просив справу слухати в їх відсутності, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2006 р. в ВРАЦС Дніпровського РУЮ м.Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що зроблено актовий запис № 2124. ( а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] В подальшому відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 грудня 2013 р. шлюб між сторонами розірвано, як вбачається з даного рішення суду, судом встановлено, що з травня 2013 р. сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. ( а.с. 51-52). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа. Таким чином, суд вважає доведеною обставину, що сторони з травня 2013 р. не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Допитані судом в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вказували суду на наступні обставини: -свідок [PERSON] вказувала суду що є матір»ю позивачки, в 2005 р. її родина вирішила продати трикімнатну квартиру по [ADDRESS] та купити двокімнатну оскільки її старша донька вийшла заміж і вони як батьки хотіли допомогти доньці придбати машину, після продажу квартири вони купили двокімнатну квартиру, він продажу залишилось 12000 доларів США, які вони розділили між доньками порівно, 6000 доларів США позивачки вони поклали на депозитний рахунок з метою отримання прибутків, оскільки донька була незаміжня і жила з ними, однак в подальшому ціни почали рости і вони вирішили придбати доньці квартиру, передивлялись варіанти придбання і зупинились на квартирі [ADDRESS], квартира була придбана за 41000 доларів США, з яких 6000 доларів США дали готівкою а 36000 доларів брали в кредит, кредитний договір оформили на позивачку, вона та її чоловік були поручителями за договором, ще 3000 доларів США витратили на оформлення угоди, в квартирі зробили косметичний ремонт і почали здавати в найом оскільки з коштів отриманих за оренду квартири мали намір платити кредит, однак влітку 2006 р. донька - позивачка познайомила їх з відповідачем, сказала про намір одружитись і з вересня 2006 р. позивачка з відповідачем почали проживати в спірній квартирі, в жовтні 2006 р. зареєстрували шлюб. За весь час з моменту укладання кредитного договору, кредит погашався за її-Єрмілової Г.А. та її чоловіка [PERSON] кошти, жодних коштів відповідачем не надавалось, в подальшому її чоловік помер, вона пропонувала відповідачу також стати поручителем за даним договором, однак він відмовився, наголошувала, що в родині доньки- позивачки постійно не вистачало коштів, вони постійно збирали кошти на придбання автомобілів і особисто вона давала 2000 доларів США на придбання «Форда», крім того вона за свої кошти застрахувала дітей позивачки щоб та могла отримувати для дітей належну медичну допомогу, на даний час донька з дітьми проживає разом з нею, оскільки відповідач влаштовує сварки і не дає можливості донь ці проживати в спірній квартирі. -свідок [PERSON] вказувала суду на те що останні 13 років знайома з [PERSON], позивачку знає останні 11 років, з позивачкою її познайомив в 2003 р. відповідач, на той момент вони зустрічались, почали проживати разом, спочатку знімали квартири, а в 2005 р. купили свою квартиру по [ADDRESS], на той момент позивачка навчалась, вказувала що вона була присутня коли [PERSON] давав позивачці кошти як на оплату навчання так і на квартиру. -свідок [PERSON] вказувала суду на те, що є сестрою позивачки, стверджувала, що в 2005 р. на її прохання батьками було продано їх спільну трикімнатну квартиру по [ADDRESS] і куплено двокімнатну квартиру, кошти які залишились від продажу 12000 доларів США батьки поділили між нею та сестрою, вона свої коти забрала на придбання автомобіля, а кошти для сестри були покладені в банк на депозит, а в подальшому склали перший внесок за придбання квартири, вказувала, що кредит за квартиру виплачувався їх батьками. -свідок [PERSON] вказувала суду на те, що в лютому 2006 р. познайомилась з позивачкою та її матір»ю [PERSON], оскільки позивачка придбала квартиру в буд.[ADDRESS] де мешкає і вона, знає що в квартирі проживали позивачка з чоловіком [PERSON] та дітьми, відносини були нормальні, на даний час в квартирі проживає відповідач, в 2014 р. вона особисто бачила його як він приїздив на автомобілі «Форд». -свідок [PERSON] вказувала що вона є донькою відповідача [PERSON], товаришує з позивачкою з 2000 р., в 2003 р. вона познайомила позивачку з батьком, з липня 2003 р. вони почали зустрічатись, з серпня 2003 р. батько вже почав проживати з позивачкою однією сім»єю, знімали квартири на масивах Біличі та Троєщині, в подальшому придбали спірну квартиру, квартири придбали за 43000 доларів США, стверджувала що кошти за кредитним договором на придбання квартири виплачував її батько особисто, оскільки позивачка ніде не працювала. Також вказувала, що до 2005 р. її батько перебував в шлюбі з її матір»ю, потім шлюб розірвали і він одружився з позивачкою, на момент коли батько почав проживати з позивачкою у нього були два автомобіля «Камаз» та «Опель», які були продані і було придбано автомобілі «МАН» та «Форд» на яких її батько працював. -свідок [PERSON] вказував суду на те, що знайомий з [PERSON] останні десять років, знає що до одруження у відповідача був автомобіль «Камаз» на якому він працював, знає що до реєстрації шлюбу з позивачкою, відповідач та позивачка вже проживали разом на Троєщині, а потім придбал квартиру по [ADDRESS]. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як вбачається з матеріалів справи, на час перебування в шлюбі сторін на ім.»я [PERSON] було придбане майно - автомобіль «Форд Транзіт» 2004 р.випуску, синього кольору, № кузова [NUMBER], - 15.06.2011 р. та автомобіль «МАН 23414 » 1999 року випуску, д/н [NUMBER] кузов № [NUMBER]- 28.08.2012 р. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля вантажного «Форд Транзіт» 2004 року випуску, д/н [NUMBER] ( [NUMBER]) кузов № [NUMBER], синього кольору, свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] укладеного між [PERSON] та [PERSON] 16 листопада 2013 року на підставі довідки-рахунку № 156290, виданої товариством з обмеженою відповідальністю " Автокорпорація" відповідачем [PERSON] реалізовано даний автомобіль [PERSON] за 20000 грн. Також 16.11.2013 р. за договом купівлі-продажу автомобіля вантажного «МАН 23414 » 1999 року випуску, д/н [NUMBER] кузов № [NUMBER], білого кольору кольору, свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] укладеним між [PERSON] та [PERSON] 16 листопада 2013 року на підставі довідки-рахунку № 156289, виданої товариством з обмеженою відповідальністю " Автокорпорація" [PERSON] реалізовано даний автомобіль [PERSON] за 30000 грн. На підставі вказаних документів дані транспортні засоби зареєстровано за [PERSON] Відповідно до частин 3, 4 статті 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено Договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Таким чином, судом встановлено, що 16.11.2013 р. відповідачем [PERSON] продано дані транспортні засоби відповідачу [PERSON] купівля-продаж здійснена за 20000 грн. та за 30000 грн. відповідно, що свідчить про те, що дані договори виходять за межі дрібного побутового. Із матеріалів справи вбачається, що письмової згоди на відчуження вказаного автомобіля позивач [PERSON] не надавала. Таким чином, відповідач [PERSON] розпорядився спірними автомобілями без належної згоди другого з подружжя, оскільки доказів виконання зазначеної в ч.3 ст. 65 СК України вимоги про надання письмової згоди дружини на реалізацію автомобіля суду не надано. Між тим, зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 203 ч.ч.1,3 ЦК України). Згідно зі ст. 215 ч.3 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним. Зважаючи на те, що для відчуження спірного автомобіля наявність письмової згоди [PERSON] була обов'язковою, однак позивач не давала письмової згоди на відчуження даних автомобілів, договір купівлі-продажу автомобіля, на підставі довідки-рахунка, суд вважає слід визнати недійсними. В силу ст. ст. 60 ч.1, 63, 69 ч.1 СК України, позивач [PERSON] має право на 12 частину спірного майна ( автомобілів «Форд Транзіт» 2004 р.випуску, синього кольору, № кузова [NUMBER], - 15.06.2011 р. та «МАН 23414 » 1999 року випуску, д/н [NUMBER] кузов № [NUMBER]- 28.08.2012 р.), які є спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим суд визнає за нею право власності на частину автомобілів, що є неподільною річчю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ст. 216 ч.1 абз.2 ЦК України). Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 20000 гривень та 30000 гривень, які ним отримані від продажу автомобілів. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом (ст. 388 ч.1 п.3 ЦК України). [PERSON] як власник 12 частини спірних автомобілів, що вибули не з її волі, має право витребувати зазначене майно у добросовісного набувача [PERSON] Твердження представника відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] про те, що автомобіль був предметом підприємницької діяльністі [PERSON] не відповідають обставинам справи, оскільки з матеріалів справи дійсно вбачається, що [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] зареєстрований 21.04.2003 р. як фізична особа-підприємець з видом господарської діяльності - надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що спірний автомобіль придбано фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, чи що автомобіль перебував на обліку як власність фізичної особи-підриємця або передавався до статутного фонду суб'єкта господарювання - приватного підприємства. Сам по собі той факт, що предметом спору є автомобілі які є вантажними не є підставою для ствердження, що зазначені автомобілі не може бути власністю фізичної особи або об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя, суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач при визначенні вартості спірних транспортних засобів взагалі керувалась журналом з оголошеннями про продаж автомобілів, який не може бути розцінений судом як доказ щодо вартості транспортних засобів, оскільки не враховує стан спірних транспортних засобів, інтенсивність їх експлуатації, та інші істотні обставини які впливають на визначення вартості майна. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно із ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Тому, встановивши, що придбання спірного автомобіля відбулось на праві спільної сумісної власності сторін із визначенням рівності їхніх часток у цьому майні, суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірні автомобілі є спільним майном подружжя, право власності на яке має бути визнане за кожною зі сторін в рівних частках - по ? його частині без його поділу в натурі, оскільки суду не надано згоди відповідача щодо сплати на його користь компенсації за частину в спільному майна подружжя. Щодо вимог зустрічного позову яким [PERSON] просив визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], покласти на нього обов»язок по сплаті боргу в порядку та на умовах визначених кредитним договором № 416-009/06Р від 02.03.2006 р. укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс Банк» суд вважає що дані вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2006 р. [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], продаж квартири здійснено за 196950 грн. ( а.с. 68). Відповідно до договору іпотеки №416-009/06Р [PERSON] передала АКБ «Правекс Банк» в забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором № 416-009/06 Р від 02 березня 2006 р. ( а.с. 69-72). Згідно до кредитного договору № 416-009/06 Р від 02 березня 2006 р. АКБ «Правекс Банк» надано [PERSON] надано кредит в розмірі 35000 доларів США, кредит надано строком з 02 березня 2006 р. до 02 березня 2016 р. зі сплатою 12 % річних ( а.с. 64-67). Крім того 03.03.2006 р. між АКБ «Правекс Банк» та [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки № 416-009/06Р-1 та № 416-009/06Р-2 ( а.с. 136-141) Відповідно до договору №27070231012905 від 18 травня 2005 р. [PERSON] внесено на депозитний рахунок АКІБ «УкрСиббанк» 11350 доларів США, в подальшому відповідно до заяв про отримання готівки [PERSON] отримано 02.02.2006 р. 5050 грн., 10.02.2006 р. 25250 грн., 16.02.2006 р. 24997 грн. 50 коп. Відповідно до копії розписки [PERSON] 03.03.006 р. отримано від [PERSON] за продаж квартири [ADDRESS] кошти повному обсязі ( а.с. 196). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, судом встановлено, що спірне майно - квартира [ADDRESS] придбана на ім.»я позивача до реєстрації шлюбу з відповідачем, суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем проводилась сплата коштів по даному кредитному договору до реєстрації шлюбу з [PERSON], крім того суд вважає не доведеними вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності саме на ? частину даного майна, оскільки не встановлено, що кошти сплачені за час перебування даних осіб в шлюбі сплачено саме за рахунок [PERSON] і становлять ? частину спірної квартири. Щодо вимог [PERSON] про покладення на нього обов»язку погашення даної заборгованості дані вимоги не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки вказана особа взагалі не стороною як кредитного договору так і договору поруки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] за вимогами основного позову слід стягнути на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1299 грн. 57 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial