Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] 31.03.2017 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що 10.10.2010 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області за актовим записом №302, від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Підставами розірвання шлюбу вказала неможливість спільного проживання подружжя через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Спочатку сімейне життя складалось добре, але згодом сімейні стосунки між ними почали погіршуватись та внаслідок постійних суперечок між ними склались неприязні відносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сім'ї та у неї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, а тому за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати такі сімейні відносини немає. Наразі вона не має можливості належним чином утримувати свою дочку, оскільки сторонніх доходів не має, а відповідач знаходиться у працездатному віці, він працює інженером із застосування комп'ютерів 3 категорії у Виробничому підрозділі "Київське відділення" філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" ПАТ "Укрзалізниця", а тому він зобов'язаний та має можливість утримувати свою дочку [PERSON] Зауважила, що вже понад дев'ять місяців як відповідач практично перервав із ними спілкування та сумісне ведення спільного господарства. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області за актовим записом №302; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від сукупного доходу відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з часу подання позову і до досягнення дитиною повноліття; після розірвання шлюбу за нею залишити дівоче прізвище - "[PERSON]". Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, однак подали попередньо до суду письмові заяви щодо розгляду справи у їх відсутність, в яких позивач підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, одночасно вказавши, що наразі вона не є вагітною та не має дитини віком до одного року, а відповідач позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у даній справі можливо постановити без участі сторін, неявка яких за вказаних обставин не перешкоджає розгляду справи по суті. Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.180, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, в судовому засіданні згідно копій свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8) та свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.9) встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], на утримання якої позивач просить стягнути аліменти з відповідача. З довідки Квартального комітету "Центральний" м.Жмеринка від 30.03.2017 року №148 (а.с.10) вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та до складу її сім'ї входить дочка [PERSON], [INFO]. Згідно довідки виробничого підрозділу "Київське відділення" філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" ПАТ "Укрзалізниця" від 01.03.2017 року №60 (а.с.11) вбачається, що середній розмір заробітку відповідача [PERSON]В кратно перевищує прожитковий мінімум працездатних осіб. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Спору про майно чи про місце проживання дитини між сторонами не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків внаслідок конфліктних взаємовідносин з відповідачем та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам позивача, відповідачем визнані безумовно. Суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як він належно обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону та принципам розумності і справедливості, безумовно визнаний відповідачем як в частині розірвання шлюбу, так і в частині стягнення заявленого розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в межаж даного спору ніким не повідомлено суду про наявність зобов'язань відповідача щодо інших утриманців, а тому це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Разом з тим, вимога позивача щодо залишення після розірвання шлюбу її дошлюбного прізвища "[PERSON]", стосовно чого визнання позову відповідачем не має визначального значення, задоволенню не підлягає, оскільки дана справа, предметом якої є спір щодо розірвання шлюбу, розглядається в порядку позовного провадження за обставинами відсутності підстав її розгляду в порядку окремого провадження, виключно в межах якого законом передбачено відповідне право суду, але лише стосовно зміни на дошлюбне прізвища певного подружжя, що суперечить заявленим вимогам позивача, дошлюбне прізвище якої вочевидь є відмінним від заявленого до залишення за нею прізвища, а тому позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає. У відповідності до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. З урахуванням постановлення рішення на користь позивача, підлягають стягненню на її користь з відповідача сплачені та документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 640 грн. (а.с.1), а також з відповідача на користь держави - витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн., виходячи з мінімальної ставки вимог майнового характеру щодо стягнення аліментів, від сплати якої за відповідним предметом спору звільнено позивача. Натомість 700 грн. витрат, сплачених позивачем на правову допомогу за представленим додатком №1 до договору про надання правової допомоги (а.с.13) не підлягають компенсації відповідачем з огляду на визначений договором від 27.03.2017 року (а.с.12) обсяг правової допомоги суто щодо підготовки позовної заяви та неучасті представника позивача у судовому засіданні та під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, ознайомлення з матеріалами справи в суді, що не становлять відповідної підстави, лише які за визначеним положеннями ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" виключним переліком можуть бути компенсовані стороні. Враховуючи викладене,

Outcome: approved