Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 19 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням останніх уточнень від 01 лютого 2019 року, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2016 року по 31 грудня 2018 року за станом на 31 січня 2019 року в розмірі 70818,31грн. (а.с.1-2, 62-64, 82-86). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 3 грудня 1997 року до 28 квітня 2004 року. Від спільного життя мають 2-х дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2003 року з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дітей були стягнені аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку до повноліття дітей, починаючи з 14 серпня 2003 року. Спори з відповідачем щодо заборгованості по сплаті аліментів та стягненні пені за прострочення сплати аліментів продовжуються з 2009 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2009 року, яке набрало чинності 30.03.2009 року, було стягнено з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам за період з серпня 2003 року по січень 2009 року в сумі 5349,21 грн, пеню за несвоєчасну сплату аліментів з січня 2007 року по березень 2009 року в сумі 5 000 грн. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2012 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 6300 грн. Згідно мотивувальної частини рішення предметом судового розгляду була пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 січня 2009 року по 31 травня 2012 року в розмірі 63216,95 грн, яку суд зменшив до 6 300 грн. Заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за станом на 01.05.2012 року складала 13178,45 грн. Згідно довідки Самарського ВДВС від 01.10.2013 року №12/350 заборгованість по аліментам за станом на 30 вересня 2013 року складає 20771,82 грн. З 27.06.2009 року вона перебуває в іншому шлюбі, змінила прізвище на " [PERSON] ". З цього часу вона не могла отримувати перекази на прізвище " [PERSON] ". Хто отримував перекази, квитанції на які надав відповідач на ім`я "[PERSON]" без ініціалів, вона не знає. З серпня 2013 року вона аліменти не отримувала взагалі. Відповідач надав довідки про те, що в період з 01 січня 2013 року по липень 2015 року він офіційно працював та мав заробітну плату, то заборгованість за цей період повинна бути розрахована з урахуванням його заробітної плати ( але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину). Так як заробітна плата відповідача складала мінімальний розмір, то, виходячи з прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який в 2013 році складав: з 01.01.13 р. по 30.11.2013 року - 1210 грн, а за грудень 2013 року -1286 грн , розмір аліментів складає: за січень - листопад по (1210х30%х2=726х11) 7986 грн, за грудень (1286х30%х2)771,60 грн, а всього (7986+771,60) 8757,60 грн. На 01.01.2013 року заборгованість складала 16 827,35 грн. Відповідач за 2013 повинен був сплатити аліменти в сумі 8757,60 грн, а сплатив 5000 грн, борг складає 3757,60 грн, тому борг по аліментам на 31.12.2013 року склав (16827,35+3757.60) 20 584,95 грн. За 2014 рік прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складав 1286 гри, тому розмір аліментів мав бути таким: 1286 х 30%х2=771.60 х12= 9259,20 гри. Борг по аліментам за станом на 31.12.2014 року склав ( 20 584,95+9259,20) 29 844,15 грн. За період з січня 2015 року по 31 липня 2015 року прожитковий мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років складав 1286 грн, тому розмір аліментів має бути таким: 1286x30%х2=771,60 х 7 = 5401,20 грн. В період з 1 серпня по 31 грудня 2015 року аліменти повинні були сплачуватися в такому розмірі згідно довідки ВДВС: серпень 1345,48 грн, з вересня по грудень по 1500,33 грн, а всього (1500,33x4) 6001,32 грн, а всього (1345,48+6001,32) 7 346,80 грн. Всього за 2015 рік відповідач повинен був сплатити аліменти в розмірі ( 5401,20+7346,80) 12748 грн. Борг по аліментам за станом на 31.12.2015 року склав ( 29844,15+12748) 42592,15 грн. Аліменти в 2016 році вона не отримувала. 31.03.16 року відповідач перерахував 698 грн на рахунок вже повнолітнього сина. Інші суми перераховувалися на рахунок дочки, але аліменти були стягнені на її користь, тому ці суми не можна вважати аліментами. Аліменти в 2016 році вона повинна була отримувати в такому розмірі згідно довідки ВДВС: січень 1500,33 грн; в лютому в зв`язку з досягненням сином 19.02 повноліття (1500.33x19:29=982,97+750,17x10:29=258,68) 1241,65 грн, з березня по серпень включно по 750.17 грн, з вересня по грудень включно по 789,71 грн. Всього заборгованість за 2016 рік складає (1500,33+1241,65+4501,02+3158,84) 10401,84 грн. Заборгованість за станом на грудень 2016 року складає (42592,15+10401,84) 52 993,99грн. 08.07.2017 року набули чинності зміни до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України та було визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Тому з 08.07.2017 року відповідач аліменти міг перераховувати на картку дитини. Тому грошові кошти, які відповідач перерахував в період з січня по березень 2017 року на картку дочки не є аліментами. Більше перерахувань в 2017 році не було. Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів за 2017 рік складає (з січня по квітень: 836,33x4=3345,32 грн+ з травня по червень 1023.50x2=2047 грн + з липня по серпень 1190,17x2=2380,34 +1174.17+1197,00+1222,83+1237,33) 12603,99грн. Заборгованість за станом на 31.12.2017 року склала (52993,99+12603,99) 65 597,98 грн. Протягом 2018 року відповідач сплачував аліменти на картку дочки. Ним було перераховано: 8.02.18р. -1400 грн; 02.03.18 р,- 698 грн, 02.04.18 р. - 995 грн, 26.05.18 р. - 995 грн, 13.06.18 р. -995 грн, 15.07.18р. -995 грн, 16.08.18 р. -995 грн, 14.09.18 р. -995 грн, 28.11.18 р. -998 грн, 18.12.18 р. -998 грн., а всього 11 062 грн. Згідно довідки ВДВС відповідач за цей час повинен був сплатити аліменти в розмірі:(1293,50x3=3880.50+1332.50x3=3997.50+1352.67x2=2705.34+1417.00+1427.33x3=4 281,99) 16282,33 грн. Борг за 2018 рік складає (16282.33-11062) 5220,33 грн. Заборгованість за станом на 31.12.2018 року складає (65597,98+5220,33) 70 818,31 грн. Таким чином виходячи з розрахунку пені, загальний розмір пені за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року (1096 днів) за станом на 31.01.2019 року складає (98385,84+69142,88+12471,87) 180 000,59 грн. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач [PERSON] надав письмовий відзив на позовну заяву, за змістом якого, останній позовні вимоги не визнає, вважає позов необґрунтованим, не підтвердженим належними доказами. Зазначає, що в обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що відповідач не сплачує аліменти з жовтня 2013 року і по теперішній час. Проте, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, доданої до позову у якості доказу, борг відповідача складає більш, ніж 107 211 грн., і виник він задовго до 2013 року. Тобто, зі змісту позовної заяви виходить, що позивач визнає сплату аліментів боржником до жовтня 2013 року. Проте, розмір пені прив`язаний до загального розміру заборгованості. І, у такому випадку, якщо до жовтня 2013 року заборгованості зі сплати аліментів у відповідача не існує, то незрозуміло, як розрахована заборгованість по аліментам, у розмірі не більше 100% від якої повинна стягуватися пеня, та якими доказами підтверджується існування заборгованості в розмірі 107 211 грн. Позивач посилається на те, що при виникненні заборгованості зі сплати аліментів з вини боржника, одержувач аліментів має право на стягнення пені. Проте, позивачу достеменно відомо, що відповідач офіційно не працює, його заробітки мають мінливий характер, він постійно сплачував аліменти, надавав та продовжує надавати посильну матеріальну допомогу дітям. Тому твердження, що заборгованість виникла з вини відповідача є безпідставним. Позивач посилається на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17.03.2009 року. Як убачається з тексту, Позивач вважає, що даним рішенням було визначено суму заборгованості станом на січень 2009 року. Проте, з даним висновком не можна, так як, виходячи з тексту рішення, суд не встановлював суму заборгованості, а лише зробив посилання на довідку ВДВС. Тобто, моменту встановлення судом певних обставин або фактів не було. Наступним Позивач посилається на рішення Самарського районного суду від 27.06.2012 року. Дане посилання має за мету, наскільки убачається, довести безспірність існування заборгованості [PERSON] у розмірі 13 178,45грн. станом на 01.05.2012 року. Але, виходячи з тексту рішення, убачається, що «…відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу відсутності його вини в простроченні сплати аліментів…». Таким чином, дійсний розмір заборгованості судом не встановлювався, а рішення було винесено стосовно стягнення пені за прострочення платежів. Предмет спору у даному випадку не стосувався саме розміру заборгованості станом на момент розгляду справи. Черговим обґрунтуванням позовних вимог [PERSON] є посилання на довідку Самарського ВДВС. Проте, як убачається навіть з даної справи, що розглядається, довідки ВДВС можуть бути різними за змістом та цифрам навіть по одній і тій самій справі, тому дана довідки не має доказового значення для розгляду справи. Посилання Позивача на те, що у тому випадку, коли Боржник працює, аліменти повинні нараховуватися у розмірі не меншому, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є невірним. Виходячи зі змісту рішення суду та виконавчого листа, розмір аліментів, що повинний був сплачувати [PERSON] , складав 1/3 частину, а після досягнення сином повноліття - 1/6 частину від заробітку (доходу). На момент винесення рішення діяла ст.82 КпШС Української РСР, за змістом якої розмір аліментів не може бути нижчим від 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину. Твердження Позивача про те, що вона у 2016 році нібито не отримувала аліменти, які він перераховував на картковий рахунок дочки, та ті суми, що перераховувалися не можна вважати аліментами, суперечать одне одному. Карткові рахунки неповнолітнім дітям без відома батьків не відкривають. Їх дочці станом на 2016 рік було 14 років, та, відповідно, без узгодження з матір`ю він не став би зараховувати будь-які гроші безпосередньо на картковий рахунок. Він міг би просто давати гроші, що й робив. А на картковий рахунок гроші поступали виключно аліментні, а не подарункові, як намагається довести позивач (а.с.21-22, 96-97). 15 січня 2019 року відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій з урахуванням уточнень від 08.02.2019р. просить суд визначити розмір заборгованості по аліментам, які стягуються з [PERSON] , на підставі рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2003 року, на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] , та встановити відсутність боргу по сплаті аліментів. Звільнити його від сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на користь [PERSON] (а.с.26-30, 98-102). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що у своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що з жовтня 2013 року він не сплачував аліменти на утримання дітей. Він постійно, починаючи з 2010 року сплачував та продовжує сплачувати аліменти на утримання дітей. Крім аліментів, які він перераховував поштовими перекладами, а пізніше, з 2017 року - на особисті карткові рахунки дітей, що були оформлені для цих цілей, він постійно надавав матеріальну допомогу дітям, шляхом придбання одягу, взуття, надання грошей на деякі окремі потреби. Проте, [PERSON] заперечує отримання аліментів, а держвиконавець, у провадженні якої перебуває ВП №12531290, не приймає у якості доказів сплати алементів ані поштові перекази, ані квитанції КБ Приватбанк щодо зарахування грошових коштів. Крім того, при розрахунку заборгованості по аліментам Державний виконавець допустила помилки у застосуванні коефіцієнту середньої заробітної плати, не врахувала той факт, що боржник у 2013-2015 роках працював офіційно, та отримував заробітну плату, тому за даних обставин як розмір заборгованості, так і розмір пені підлягає безумовному перегляду. Встановлення дійсної суми заборгованості має принципове та суттєве значення, так як її розмір безпосередньо впливає на розмір пені, щодо стягнення якої заявлений позов. Він має лише середню освіту, тому знайти роботу з рівнем заробітку, який давав би можливість не тільки сплачувати аліментні платежі, а ще якось жити самому, тяжко. Саме з цієї причини він вимушений працювати неофіційно, так як, нажаль, реалії сьогодення такі, що тільки за таких умов особам, що не мають освіти, можливо якось виживати. Він має на утриманні літню мати, яка потребує не тільки постійного догляду, а й лікування, яке на даний час досить дороге. Крім того, він сам переніс серйозне захворювання та повинний постійно підтримувати свій стан здоров`я, щоб жити. Оперативне втручання, яке він переніс на теперішній час звузило коло роботи, яку він може виконувати. Усе вище перелічене суттєво впливає на його матеріальний стан. За таких обставин, сума пені, що нарахована [PERSON] також підлягає перегляду. Як убачається з розрахунку суми заборгованості, який додано до позову [PERSON] , на якому, власне, й ґрунтуються позовні вимоги, Державний виконавець, всупереч нормам права, робив розрахунок без урахування сум податків. Дана помилка призвела, крім іншого, до збільшення суми заборгованості, та, відповідно, до збільшення розміру відповідальності боржника. Крім того, ані Державний виконавець, ані [PERSON] не визнають належними докази сплати аліментів шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні первісного позову з підстав викладених у ньому. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Позивач [PERSON] пояснила, що вона вдруге вийшла заміж і змінила прізвище, про це відповідачу було відомо, бо у 2012 році був суд з приводу аліментів. Також вона повідомляла державного виконавця і останній його ознайомлював зі зміною данних стягувача. До серпня 2013 року відповідач платив аліменти, після цього ні. Кому надходили перераховані відповідачем аліменти після серпня 2013 року їй невідомо. Їй було відомо, що відповідач перераховував кошти на картки дітей, але вони їх витрачали не за призначенням. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та наполягала на задоволенні зустрічного. Зазначила, що довідки державного виконавця по розрахунку заборгованості не відповідають дійсності, оскільки в них навіть не враховано, що боржник офіційно був працевлаштований, а отже і розрахунок позивача є невірний. Державним виконавцем надано три довідки, які не узгоджуються між собою та мають суттєві помилки при розрахунках, що суперечать нормам закону. В матеріалах виконавчого провадження відсутнє повідомлення боржника про зміну контактних даних та реквізитів стягувача. Відповідач перераховував кошти на особові рахунки дітей, ці кошти взагалі враховані не були. Після повноліття сина відповідач продовжував на його рахунок перераховувати кошти, чим погашав заборгованість. Третя особа Самарський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 29.11.2018 року ухвалою судді по даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.13). 11 січня 2019 року представником позивача [PERSON] , адвокатом Маркело В.О. подано до суду уточнену позовну заяву та заяву про поновлення процесуального строку для подання уточненої позовної заяви (а.с.62-65). 15 січня 2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с.21-22). 15 січня 2019 року поштою до суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] (а.с.26-30). 17 січня 2019 року від представника третьої особи Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області Проник Є.О. на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності та прийняти рішення на розсуд суду (а.с.68-70). 18 січня 2019 року ухвалою судді зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Самарський відділ Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про визначення і зменшення розміру заборгованості та розміру пені прийнятодо спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Самарський відділ Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, та об`єднати в одне провадження з первісним позовом (а.с.75). Ухвалою судді від 18 січня 2019 року перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.76). 01 лютого 2019 року представником позивача [PERSON] , адвокатом Маркело В.О. подано уточнену позовну заяву (а.с.82-86). 08 лютого 2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на уточнену позовну заяву від 01.02.2019р. (а.с.96-97). 08 лютого 2019 року відповідачем [PERSON] подано уточнений зустрічний позов (а.с.98-102). Ухвалою судді від 08 лютого 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.109). 01 березня 2019 року ухвалою судді клопотання представника відповідача за первісним позовом задоволено. Витребувано з Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №12531290 (а.с.126). 22 березня 2019 року та 10 квітня 2019 року від представника третьої особи Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області Проник Є.О. на адресу суду надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з невідкладними виконавчими діями (а.с.129-131, 209). Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання/заяви, заслухано пояснення та заперечення сторін та їх представників, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 10 травня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 99 від 28 квітня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24 листопада 2006 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.4). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2003 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягненняґ дітей повноліття, починаючи з 14 серпня 2003 року (а.с.3). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2009р. яке набрало законної сили 30.03.2009р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам за період з серпня 2003 року по січень 2009 року в сумі 5349,21грн., пеню за несвоєчасну сплату аліментів з січня 2007 року по березень 2009 року в сумі 5000,00грн. В іншій частині відмовлено (а.с.88-89). 27 червня 2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу дружини: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] т від 27 червня 2009 року (а.с.6). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2012 року, яке набрало законної сили 23.10.2012 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , 1975 року народження , на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 6300 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.90-91). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам 1/3 частина державного виконавця Селюта О.О. - [PERSON] станом на 01.10.2013р. має заборгованість з січня 2009 року по жовтень 2013р. у розмірі 20771,82грн. (а.с.87). Згідно довідки-рахунку державного виконавця Проник Є.О. заборгованості за в/д № 2-2137/03 від 22.09.2003 року про стягнення аліментів з [PERSON] , останній має заборгованість по аліментам за період з жовтня 2013 року по жовтень 2018 року у розмірі 107211,90грн. (а.с.7-9). З цієї ж довідки видно, що заборгованість станом на жовтень 2013 року вже становила 21787,06грн. Аліменти державним виконавцем розраховувалися у розмірі 1/3 частини на двох дітей, а з березня 2016 року у розмірі 1/4 частини на одну дитину та за весь період з 2013-2018рр. виходячи з середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. З довідок про доходи [PERSON] видно, що останній офіційно працював сторожем у КЗ Дніпропетровська МКЛ № 9 ДОР з січня 2013 року по липень 2015 року включно та отримав заробітну плату: з січня по грудень 2013р. 14849,16грн., прибутковий податок 1203,01грн., ЄСВ 502,04грн.; з січня 2014р. по грудень 2014р. включно 13715,83грн., прибутковий податок 974,27грн., ЄСВ 493,76грн., військовий збір 91,45грн.; з січня 2015р. по липень 2015р. включно 9417,06грн., прибутковий податок 722,24грн., ЄСВ 339,03грн., військовий збір 141,25грн. (а.с.31-33). З наданих [PERSON] копій квитанцій за період з січня 2010 року по грудень 2015 року включно [PERSON] перераховував кошти Укрпоштою на ім`я [PERSON] відділення 49022 (а.с.34-46,48). З грудня 2015 року по грудень 2018 року включно [PERSON] перераховував кошти на особові карткові рахунки дітей [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями дублікатів квитанцій «ПриватБанк» (а.с.47,49-54). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2016 року, яке набрало законної сили 17.05.2016р. стягнуто із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини від усіх видів заробітку та інших доходів щомісячно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнення аліментів здійснювати із 01 квітня 2016 року і до закінчення навчання денної форми [PERSON] , тобто до [INFO] року (а.с.92-93). З 25.07.2013р. по 06.08.2013р. та з 07.08.2013р. по 13.08.2013р. [PERSON] проходив лікування в КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №21» Дніпропетровської обласної ради у зв`язку з тяжким захворюванням, що підтверджується виписками з історії хвороби №3464, №3664 та випискою із медичної картки стаціонарного хворого (а.с.113-116). З наданих державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Проник Є.О. копії матеріалів виконавчого провадження № 12531290 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2137 виданого Самарським районним судом міста Дніпропетровська 10.07.2008 року про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей видно, що державному виконавцю було відомо, що боржник з 2013 по 2015рр. був офіційно працевлаштований. Також наявна довідка-розрахунок заборгованості про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з [PERSON] з березня 2016р. по жовтень 2018 року включно 90405,36грн. Заборгованість розрахована відповідно до розміру доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості; довідка-розрахунок заборгованості з жовтня 2018 року по березень 2019 року у розмірі 97617,19. Наявна заява боржника [PERSON] від 11.12.2018р. про прийняття та врахування копій чеків про сплату аліментів та довідку про заробітну плату з 01.01.2013р. по 01.12.2018рр. (а.с.211-248). З цих матеріалів виконавчого провадження видно, що державним виконавцем не було повідомлено боржника про зміну даних (прізвища боржника, рахунки, місце проживання, тощо) стягувача. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України та ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Поряд з цим, варто відзначити, що порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. ст. 79-91, 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. У відповідності до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до п.13 Постанови Кабінету міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Проте, як видно з розрахунків суми заборгованості державного виконавця на якому ґрунтуються позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] , державний виконавець, всупереч наведеним нормам права, робив розрахунок без урахування сум податків, без урахування офіційного працевлаштування [PERSON] з січня 2013 по липень 2015рр., розраховуючи розмір аліментів від середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, що призвело до збільшення суми заборгованості, та, відповідно, до збільшення розміру відповідальності боржника, тому суд не приймає до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості державного виконавця та розрахунки заборгованості позивача [PERSON] наведені в уточненій позовній заяві і розрахунок пені. Крім того в матеріалах справи наявні три довідки-розрахунки заборгованості державного виконавця які суперечать одна одній, щодо сум заборгованості. Так в довідці-рахунку розраховано аліменти у розмірі 1/4 частини на одну дитину [PERSON] , після досягнення [PERSON] повноліття [INFO] замість вірної 1/6 частини, що відповідає рішенню суду про стягнення аліментів, яким стягнуто аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частина, тобто 1/6 на одного. Також в наданих довідках не враховані всі платежі по аліментам [PERSON] Судом встановлено і підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, що відповідач [PERSON] в період з січня 2010 року по грудень 2015 року включно перераховував кошти Укрпоштою на ім`я [PERSON], дане позивачем [PERSON] не спростовано. Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ці кошти вона не отримувала, оскільки в цей період вже мала інше прізвище « [PERSON] ». Також матеріали виконавчого провадження не містять повідомлення державного виконавця боржнику про зміну даних стягувача. Отже, суд доходить висновку, що дані кошти були отримані [PERSON] Окрім цього позивач [PERSON] в судовому засіданні визнала, що до серпня 2013 року вона отримувала аліменти від [PERSON] , які він направляв на адресу її матері індекс 49022, через пошту. Визначаючи розмір заборгованості по аліментам суд погоджується з розрахунком здійсненим відповідачем за первісним позовом [PERSON] , який здійснено вірно, відповідно до норм закону (у відповідній редакції) з урахуванням всіх платежів, періоду офіційного працевлаштування та після утримання податків (а.с.119-123). Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що заборгованість по аліментам на утримання сина [PERSON] відсутня. Таким чином, суд погоджується з позицією позивача за зустрічним позовом [PERSON] в частині відсутності заборгованості по аліментам на утримання сина. В той же час, суд не може повністю погодитись із вимогою позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо відсутності заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] . Так дійсно [PERSON] за період з січня 2010р. по грудень 2015 року перераховував кошти на утримання дітей стягувачу, проте починаючи з березня 2016 року по грудень 2018р. став перераховувати кошти на крткові рахунки дітей. Проте відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» які набули чинності 08.07.2017 року аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Частиною 1 ст. 179 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Отже до 08.07.2017 року [PERSON] мав перераховувати аліменти на користь одержувача аліментів за рішенням суду, тобто [PERSON] , а не на рахунок дитини [PERSON] , тому дані платежі здійснені на рахунок дитини з березня 2016 року по березень 2017 року у загальному розмірі 9133грн. не можна вважати аліментами і суд їх до уваги не бере. Тому виходячи з розрахунку заборгованості (а.с.119-123), квитанцій (а.с.34-54) заборгованість по аліментам на утримання доньки [PERSON] станом на 31 грудня 2018 року становить 7764,47грн. Розглядаючи позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. за станом на 31.01.2019р. суд виходить з наступного. Статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів. Частиною першою зазначеної статті зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, які набрали чинності 08 липня 2017 року, передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати від дня прострочення сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Зважаючи на те, що стягнення аліментів визначено періодичними щомісячними платежами, то прострочення їх сплати настає з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, тобто першого числа місяця наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18. Отже, розрахунок пені за відповідний місяць, в якому було прострочено сплату суми аліментів, обраховано за формулою: нарахована сума заборгованості аліментів х 1% х кількість днів прострочення сплати суми аліментів з урахуванням сум сплати аліментів боржником: січень 2016р. - 1230,27х1%х1096= 13483,76 лютий 2016р. - 1230,27х1%х1067= 13126,98 березень 2016р. - 615,14х1%х1036= 6372,85 квітень 2016р - 615,14х1%х1006= 6188,30 травень 2016р - 615,14х1%х975= 5997,61 червень 2016р - 615,14х1%х945= 5813,07 липень 2016р - 615,14х1%х914= 5622,38 серпень 2016р - 922,71х1%х883= 8147,53 вересень 2016р - 971,34х1%х853= 8285,53 жовтень 2016р - 971,34х1%х822= 7984,41 листопад 2016р - 971,34х1%х792= 7693,01 грудень 2016р - 971,34х1%х761= 7391,90 Загалом 2016р. = 96107,33 січень 2017р. - 685,79х1%х730= 5006,27 лютий 2017р. - 685,79х1%х702= 4814,24 березень 2017р. - 685,79х1%х671= 4601,65 квітень 2017р - 685,79х1%х641= 4395,91 травень 2017р - 839,27х1%х610= 5119,55 червень 2017р - 839,27х1%х580= 4867,76 липень 2017р - 975,94х1%х549= 5357,91 серпень 2017р - 975,94х1%х518= 5055,37 вересень 2017р - 962,82х1%х488= 4698,56 жовтень 2017р - 981,54х1%х457= 4485,64 листопад 2017р - 1002,72х1%х427= 4281,61 грудень 2017р - 1014,61х1%х396= 4017,85 Загалом 2017р. = 56702,32 січень 2018р. - 1060,67х1%х365= 3871,44 березень 2018р. - 362,67х1%х306= 1109,77 квітень 2018р - 97,65х1%х276= 269,51 травень 2018р - 97,65х1%х245= 239,24 червень 2018р - 97,65х1%х215= 209,95 липень 2018р - 114,19х1%х184= 210,11 серпень 2018р - 114,19х1%х153= 174,71 вересень 2018р - 166,94х1%х123= 205,34 жовтень 2018р - 172,41х1%х92= 158,62 листопад 2018р - 172,41х1%х62= 106,89 грудень 2018р - 172,41х1%х31= 53,45 Загалом 2018р. = 6609,03 Отже загальна сума пеня з з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. за станом на 31.01.2019р. складає (96107,33+56702,32+6609,03) 159418,68грн. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не в повному обсязі виконує покладені на нього судовими рішеннями зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дітей, що призвело до наявності в останнього боргу, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, суд приходить до висновку про підставність вимог по стягнення неустойки та необхідність їх задоволення частково. Вказаного висновку перед усім суд дійшов, в першу чергу, діючи передусім в інтересах дитини. В той же час, відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Однак відповідач за первісним позовом [PERSON] не зазначив жодних поважних причин, які б йому перешкоджали своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти та не надав жодних доказів, які б свідчили про вище зазначені причини. Однак відповідно до частини 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] у 2013 році переніс тяжке захворювання, наразі офіційно не працює та має незначний заробіток. Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тому враховуючи що у відповідача існує заборгованість перед позивачем за первісним позовом у розмірі 7764,47грн. із сплати аліментів та враховуючи матеріальний стан відповідача, розумність, доцільність стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд вважає за доцільним зменшити розмір неустойки (пені) до 7000,00грн. Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial