Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталія Михайлівна про усунення спадкоємців від права спадкування спадщини за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер дядько позивача [PERSON], який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS]. З 2008 року позивач був зареєстрований та проживав за місцем проживання покійного дядька. Після його смерті залишилося майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] не складав заповіту, а тому спадкування його всіх прав та обов'язків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. Відповідач є сином померлого [PERSON], а тому має право на спадкування за законом в першу чергу. Однак позивач вважає, що відповідача як спадкоємця необхідно усунути від права спадкування спадщини спадкодавця за законом, оскільки, в 2013 році відповідачем подано до Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно відповідача по справі [PERSON] Рішенням Святошинського районного суду м. Києва 30 травня 2013 року покійного [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його рідного сина [PERSON] З поданої [PERSON] позовної заяви вбачається, що з 1999 року останній не бачився з рідним батьком [PERSON], не спілкувався з ним, тобто з 1999 року до 2013 році коли і було подано позов. Однак і після позбавлення батьківських прав, відповідач по справі жодного разу не відвідав свого хворого батька, жодного разу не запропонував своєї допомоги, не надав жодної копійки на його лікування та утримання, ні разу не з'явився його провідати і навіть не зателефонував поцікавитись про його стан здоров'я. При таких обставинах, відповідач, який є сином спадкодавця, не приймав участі у матеріальному утриманні свого батька та який потребував матеріального забезпечення в зв'язку із тяжким захворюванням. Тому, на підставі ст. 1224 ЦК України, відповідача як спадкоємця першої черги за законом необхідно усунути від права на спадкування спадщини, відкритої внаслідок смерті [PERSON], який ухилявся від надання допомоги своєму батьку, який внаслідок хвороби та віку перебував у безпорадному стані, а також потребував матеріального утримання. Додатково звернув увагу на те, що відповідач навіть не надав жодної матеріальної підтримки під час проведення організації поховання [PERSON], а також допомоги в похованні та не приймав участі в них, у зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Тому, позивач просив суд усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті [INFO] [PERSON], який є рідним батьком, до складу якої ввійшли всі його права та обов'язки, які існували на момент його смерті. Ухвалою судді від 24.07.2017 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою судді від 29.01.2018 року було призначено розгляд справи в підготовче судове засідання на 16.04.2018 року в порядку загального позовного провадження. В підготовчому засіданні 16.04.2018 року ухвалою суду вирішено витребувати у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталії Михайлівни належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 20/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], а також задоволено клопотання позивача про допит свідків : [PERSON], [PERSON], і задоволено клопотання відповідача про допит свідка [PERSON]. Ухвалою судді від 04.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач, представник відповідача позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, підтримали пояснення, зазначені у відзиві до позовної заяви. У судове засідання представник третьої особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталія Михайлівна не з'явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та просила суд винести рішення згідно чинного законодавства. У судовому засіданні, допитана в якості свідка, [PERSON], пояснила, що є жінкою брата [PERSON], в 90-х роках хворів, свідок з чоловіком його доглядали, сидів у в'язниці, після чого жив у свідка, з 2007 року він проживав у позивача, з 1996 року у нього був туберкульоз, перед смертю не хворів, все розумів, міг сам за собою доглядати. У судовому засіданні, допитана в якості свідка, [PERSON], пояснила, що є сусідкою, живе в сусідньому під'їзді, позивач доглядав за [PERSON], одягала, годувала, займалася його похованням, він все розумів, міг сам ходити. У судовому засіданні, допитана в якості свідка, [PERSON], пояснила, що [PERSON] її зять, бачила його перед його смертю, він провідував свого сина приблизно в серпні 2016 року, все розумів, з виду не був хворий. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи із таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Позивач зазначає, що [PERSON] є рідним братом [PERSON]. [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.05.2013 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно довідки КК «Центр комунального сервісу м. Києва» №5590 від 04.11.2016 року [PERSON] проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26.11.1986 року по день смерті. Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.03.2007 року Святошинською районною у м. Києві радою. Відповідно матеріалів спадкової справи, 22.12.2014 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталії Михайлівни із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] 22.12.2016 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталії Михайлівни із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом після померлого батька [PERSON] Позивач вважає, що відповідача як спадкоємця необхідно усунути від права спадкування спадщини спадкодавця за законом, оскільки, в 2013 році відповідачем подано до Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно відповідача по справі [PERSON] Рішенням Святошинського районного суду м. Києва 30 травня 2013 року покійного [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його рідного сина [PERSON] З поданої [PERSON] позовної заяви вбачається, що з 1999 року останній не бачився з рідним батьком [PERSON], не спілкувався з ним, тобто з 1999 року до 2013 році коли і було подано позов. Однак і після позбавлення батьківських прав, відповідач по справі жодного разу не відвідав свого хворого батька, жодного разу не запропонував своєї допомоги, не надав жодної копійки на його лікування та утримання, ні разу не з'явився його провідати і навіть не зателефонував поцікавитись про його стан здоров'я. При таких обставинах, відповідач, який є сином спадкодавця, не приймав участі у матеріальному утриманні свого батька та який потребував матеріального забезпечення в зв'язку із тяжким захворюванням, тому, на підставі ст. 1224 ЦК України, відповідача як спадкоємця першої черги за законом необхідно усунути від права на спадкування спадщини, відкритої внаслідок смерті [PERSON], який ухилявся від надання допомоги своєму батьку, який внаслідок хвороби та віку перебував у безпорадному стані, а також потребував матеріального утримання. Додатково звернув увагу на те, що відповідач навіть не надав жодної матеріальної підтримки під час проведення організації поховання [PERSON], а також допомоги в похованні та не приймав участі в них, у зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1270 ЦК України, передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 51 Конституції повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Предметом доказування, у цьому випадку, згідно роз'яснень п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Згідно статті 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року. Тому умови, з якими законодавство пов'язує усунення від права на спадкування не можуть ґрунтуватися чи пов'язуватися виключно з похилим віком за відсутності інших умов та обставин, зокрема безпорадного стану. Суд вважає, що відсутність участі відповідача у витратах на поховання спадкодавця, за змістом частини п'ятої статті 1224 ЦК України не вважається ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу перебував у безпорадному стані. Суду позивачем не надано доказів, відповідно судом не встановлено факт того, що спадкодавець, у зв'язку з віком та хворобою висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку сина, а спадкоємець - син свідомо від її надання ухилявся. Тобто, факту навмисного ухилення спадкоємця від надання допомоги безпорадному спадкодавцю з боку відповідача не доведено. Суд в рішенні не вважає за необхідне приводити більш детальні покази свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки кожен з ним окремо, повідомив суд про те, що [PERSON] до дня своєї смерті не перебував у безпорадному стані. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги той факт, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що спадкодавець [PERSON] через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, а відповідач ухилявся від участі у догляді за хворим батьком, з урахуванням наданих свідками пояснень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed