Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАОП "Промінь" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №040969800013 від 12.05.2009 року укладеного строком на 25 роківта повернення їй земельної ділянки з встановленням меж в натурі. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер №6323381200:08:000:0091, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХР №025597 В 2004 році між нею та ПАОП "Промінь" був укладений договір оренди землі на 5 років. Після того, як закінчився термін дії договору оренди землі, вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки і відповідач їй повідомив, що в 2009 році між нею та ПАОП "Промінь" був укладений договір оренди землі на 25 років. Але вона заперечує, що укладала і підписувала такий договір. Від представника позивача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій вона позов підтримала і просила розглянути справу у її відсутність. На надання відстрочки виконання рішення до 30 вересня 2014 року згодна. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій позов визнає та просить розглянути справу за його відсутності і перенести строк викання рішення на 30.09.2014 року, оскільки на даний час земельна ділянка засіяна. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 6,20 га кадастровий номер №6323381200:08:000:0091 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, що підтверджується копією Державного акта на право власності на землю серія І-ХР №025597 виданого 16.01.2003 року (а.с.10). Відповідно до довідки відділу Держземагенства у Красноградському районі Харківської області 12.05.2009 року був зареєстрований договір оренди земельної ділянки кадастровий номер №6323381200:08:000:0091, який був укладений між [PERSON] та ПАОП "Промінь" на 25 років 01.09.2008 року (а.с. 5), в підтвердження чого відповідачем також надана копія вказаного договору. Позивачка заперечує факт укладання цього договору оренди та свій підпис під ним, а також те, що уповноважувала будь-яку особу укладати і підписувати договір оренди від її імені. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 12, 14, 19 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату (розмір якої, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду, індексації передбачуються умовами договору, які не можуть суперечити законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, на момент вчинення правочину. Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З вищезазначеного вбачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За правилами ч.1 ст.2 ЗУ "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 ст. 14 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).(ч.2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ст. 16 ЗУ "Про оренду землі", укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Статтею 34 ЗУ "Про оренду землі" передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі. В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач позов визнав, він не надав доказів в заперечення того, що позивачка не підписувала спірний договір оренди земельної ділянки, тому у суду є всі підстави вважати що у позивачки не було волевиявлення на укладення цього договору, у відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України вказаний договір оренди землі можливо визнати недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи те, що на даний час вже розпочались сільськогосподарські роботи, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду до закінчення сільськогосподарських робіт, а саме до 30.08.2014 року, проти чого не заперечує позивачка.

Outcome: approved