Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

05 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Волиньвугілля", ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 09 лютого 2004 року він працював у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», а востаннє на посаді гірника очисного забою дільниці з видобутку вугілля №1. 27 липня 2021 року в адмінприміщенні підприємства він був ознайомлений та отримав копію наказу від 30 червня 2021 року №90/к про звільнення з 26 травня 2021 року за прогули без поважних причин. Підставою для винесення оскаржуваного наказу став наказ ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» №09 від 29 червня 2021 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з підстав передбачених п.4 ст.40 КЗпП з 26 травня 2021 року і робочі дні, встановлені йому з 01 серпня 2020 року, визнавалися днями прогулів. Підставою для винесення наказу були зазначені: 11 доповідних записок старшого інспектора з трудової дисципліни; 10 подань на ППО ДП «Волиньвугілля» ВП «Шахта «Бужанська» «Незалежна»; акт про відсутність працівників на робочому місці від 24 червня 2021 року. При цьому, доповідні записки старшого інспектора з трудової дисципліни не містять ні дати, ні номеру, ні змісту. Також неможливо ідентифікувати подання, а тому вважає, що ці документи не можуть бути підставами для винесення наказу №09. Щодо акту від 24 червня 2021 року зазначає, що він також є безпідставним, оскільки складений після його звільнення і в ньому не встановлено обов`язку виходити на роботу у визначені дні та зміни. Своє звільнення вважає незаконним ще й тому, що із-за запровадження карантину та поширенням епідемії короновірусу, побоюючись за своє здоров`я та здоров`я вагітної дружини, він скористався своїм законним правом перебувати у простої на час встановленого КМУ карантину. Відтак, вважає, що на робочому місці він був відсутній з поважних причин. Зазначає, що незаконне звільнення суттєво похитнуло його віру у справедливість, законність, дієвість його прав закріплених в Конституції України. Безпідставне звільнення призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації, зниження його авторитету як голови профспілкової організації, порушення відносин з оточуючими та погіршення стану здоров`я в цілому. Просить, з підстав викладених у позовній заяві, визнати незаконним та скасувати наказ ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» №90/к від 30 червня 2021 року, поновити його на раніше займаній посаді, а саме гірника очисного забою V розряду дільниці з видобутку вугілля і допустити негайне виконання рішення в цій частині. Зобов`язати ДП «Волиньвугілля» нарахувати та виплатити йому кошти за час простою на карантині, встановленого Кабінетом Міністрів України, з 01 серпня 2020 року по 26 травня 2021 року з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого йому окладу, стягнути з ДП «Волиньвугілля» на його користь середній заробіток за час простою з 27 травня 2021 року до дня поновлення його на роботі та моральну шкоду у розмірі 68 000 грн. 18 жовтня 2021 року [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог. Крім раніше заявлених вимог, позивач просив суд зобов`язати ДП «Волиньвугілля» нарахувати та виплатити йому кошти за час простою на карантині, встановленого Кабінетом Міністрів України, за період з 01 серпня 2020 року по 26 травня 2021 року, з розрахунку не нижче від двох третин його тарифної ставки, що в сумі становить 77 130,28 грн. Стягнути з ДП «Волиньвугілля» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 27 травня 2021 року по 31 жовтня 2021 року, в сумі 44 329,68 грн. та з 01 листопада 2021 року до дня поновлення його на роботі (а.с.138-141). У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав зазначених у позовній заяві. Позивач [PERSON] підтвердив, що йому було відомо про відновлення роботи на підприємстві та він ознайомився з відповідним наказом, однак з підстав передбачених ст.113 КзПП України, вважає, що мав право не виходити на роботу та перебувати в режимі простою на період карантину, що встановлений Кабінетом Міністрів України. Представник відповідача Марчук Н.Є. у судовому засіданні просила відмовити у позовіз підстав викладених у відзиві (а.с.63-65).Зазначила, що робітник зобов`язаний дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог виробничої дисципліни та нарядної системи. Наказ про звільнення позивача був виданий у відповідності до вимог чинного законодавства, [PERSON] ознайомився з його змістом та отримав його копію. Вважає необґрунтованими доводи позивача про неможливість його звільнення буз дозволу профспілкового комітету, оскільки всі направлені подання, які були вручені особисто [PERSON] , як голові ПП ОВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» "Незалежна", були ним проігноровані та залишені без уваги. Згідно п.п. 1 наказу №106 від 20 березня 2020 року «Про режим роботи підприємства в період карантину та заходи щодо запобіганню поширенню коронавірусної хвороби COVID -2019» на період з 20 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року затверджено режим простою, який продовжувався на підставі відповідних наказів №121 від 03 квітня 2020 року, №140 від 22 травня 2020 року, №141 від 29 травня 2020 року, №161 від 23 червня 2020 року, і в період з 20 березня 2020 року по 31 липня 2020 року усі працівники підприємства були ознайомлені та працювали в обмеженому режимі, тобто в режимі простою. З 01 серпня 2020 року, за наказом ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» №186 від 31 липня 2020 року, виданим на підставі наказу ДП «Волиньвугілля» №87 від 30 липня 2020 року, відновлено режим роботи підрозділу згідно «Правил внутрішнього трудового розпорядку» на виконання Програми розвитку гірничих робіт на 2020 рік. З цим наказом були ознайомлені всі працівники підрозділу і приступили до виконання своїх прямих обов`язків в повному обсязі. [PERSON] 10 серпня 2020 року, на зворотному боці наказу повідомив про продовження простою на період карантину встановленого Кабінетом Міністрів України. За весь період відсутності [PERSON] на робочому місці щомісячно, починаючи із серпня 2020 року до моменту звільнення, старшим інспектором трудової дисципліни [PERSON] , на ім`я директора, подавалися доповідні записки та був складений акт про відсутність [PERSON] на роботі без поважних причин. В табелі обліку робочого часу по дільниці №1, з серпня 2020 року всі дні виходу [PERSON] відмічені прогулами. З огляду на вищевикладене, були всі підстави для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. Посилання [PERSON] на утиски за проведення ним профспілкової діяльності безпідставні та не підтверджені документально. Просила суд врахувати, що внаслідок систематичних прогулів, підприємство було змушено прийняти рішення про подальше звільнення [PERSON] з займаної посади. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У судовому засіданні, з копії трудової книжки було встановлено, що з 2004 року позивач [PERSON] працював в ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» на посаді гірника очисного забою V розряду дільниці з видобутку вугілля №1 (а.с.12-13). Відповідно до наказу №09 від 29 червня 2021 року до позивача [PERSON] за грубе порушення трудової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України. Підставами для видачі такого наказу зазначено: 11 доповідних записок старшого інспектора з трудової дисципліни; 10 подань на ППО ДП «Волиньвугілля» ВП «Шахта «Бужанська» «Незалежна», акт про відсутність працівників на робочому місці від 24 червня 2021 року (а.с.14). Згідно копії витягу з наказу №90/К від 30 червня 2021 року, позивача [PERSON] було звільнено із займаної посади гірника очисного забою V розряду дільниці з видобутку вугілля №1 (таб. №1239), за прогули без поважних причин з 26 травня 2021 року. Підстава - наказ ВП «Шахта «Бужанська» від 26 червня 2021 року №09; п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.10). Згідно п.п. 1 наказу №106 від 20 березня 2020 року «Про режим роботи підприємства в період карантину та заходи щодо запобіганню поширенню коронавірусної хвороби COVID -2019» на період з 20 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року затверджено режим простою, який продовжувався на підставі наказів №121 від 03 квітня 2020 року, №140 від 22 травня 2020 року, №141 від 29 травня 2020 року та №161 від 23 червня 2020 року, тобто в період з 20 березня 2020 року по 31 липня 2020 року усі працівники підприємства працювали в обмеженому режимі ( в режимі простою). За наказом ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» №186 від 31 липня 2020 року, виданим на підставі наказу ДП «Волиньвугілля» №87 від 30 липня 2020 року (а.с.85), з 01 серпня 2020 року відновлено роботу підрозділу згідно «Правил внутрішнього трудового розпорядку» та на виконання Програми розвитку гірничих робіт на 2020 рік. З цим наказом були ознайомлені всі працівники підрозділу і приступили до виконання своїх прямих обов`язків в повному обсязі. Єдиний [PERSON] , при ознайомленні з наказом, на його зворотному боці, 10 серпня 2020 року зазначив про продовження простою на період карантину, що встановлений Кабінетом Міністрів України (а.с.18 ). Суд зазначає, що право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно зі статтею 22 КЗпП України та відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВП "Шахта "Бужанська" ДП "Волиньвугілля" (а.с.66-83) передбачена відповідальність працівників за порушення трудової дисципліни. За порушення трудової дисципліни адміністрація застосовує слідуючі дисциплінарні стягнення: догана, проведення на нижче оплачувану роботу строком до трьох місяців; переміщення на нижчу посаду строком до трьох місяців, звільнення. Звільнення в якості дисциплінарного стягнення може бути застосоване за систематичне невиконання робітником або службовцем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудових договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до робітника або службовця раніше застосовувалися міри дисциплінарного або громадського стягнення, за прогул без поважних причин тощо. Згідно з табелями обліку робочого часу по дільниці №1, в період з серпня 2020 року по травень 2020 року, всі дні виходу на роботу позивача [PERSON] відмічені позначкою "П" (прогул) (а.с.88-107). Актом від 24 червня 2021 року, що складений старшим інспектором з трудової дисципліни [PERSON] , в присутності начальника дільниці №1 [PERSON] , бригадира ГРОВ дільниці №1 [PERSON] , стверджується відсутність на роботі (робочому місці) гірників очисного забою [PERSON] таб.1239 та [PERSON] таб.№434, без поважних причин в період з 01 серпня 2020 року по час складення акту, тобто зараховані прогулами (а.с.15). Твердження позивача, що вищевказаний акт складено 24 червня 2021 року, а його звільнено 26 травня 2021 року, суд не бере до уваги, оскільки наказ про звільнення позивача датований 30 червня 2021 року. Зі змісту акту зрозуміло, що працівник [PERSON] не виходив на роботу в усі робочі дні згідно табелю, починаючи з 01 серпня 2020 року. Обов`язку зазначати в акті дні виходу на роботу праціника та підтави виходу, як це зазначає позивач, нічим не передбаченоа, а тому такі твердження останнього суд не бере до уваги та вважає надуманими. За таких обставин, ухвалюючи оскаржуваний наказ, відповідач підставно та обгрунтовано взяв до уваги акт від 24 червня 2021 року. Крім того, неодноразово, 11 доповідними записками старшого інспектора з трудової дисципліни доводилася до відома адміністрація підприємства про порушення [PERSON] трудової дисципліни. Вважати, що ці доповідні записки були складено значно раніше підстав немає, оскільки такі доводи позивача не підтверджені жодними належними та допустими доказами. Щодо відсутність згоди профспілкового комітету на звільнення позивача, суд зазначає наступне. Статтею 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. Згідно із частиною сьомою статті 43 КЗпП України та частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Відповідач ДП «Волиньвугілля» неодноразово повідомляло ППО ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» «Незалежна», головою якої є Макарчук Б.А., про можливість подальшого звільнення працівника [PERSON] , зазначивши причини звільнення, однак жодної відповіді від профспілкової організації підприємство не отримало, що було підтверджено у судовому засіданні сторонами. Відтак, після неодноразового звернення до ППО та не отримавши по закінченню встановлених строків згоди первинної профспілкової організації, звільняючи позивача, ДП "Волиньвугілля" діяло правомірно. Також, суд не бере до уваги та вважає безпідставними твердження позивача про упереджене ставлення до нього, як до голови ППО ВП "Шахта "Бужанська" ДП «Волиньвугілля» "Незалежна", оскільки жодних тому доказів надано не було, а звіт №10-16 за результатами позапланового внутрішнього аудиту ВП "Шахта "Бужанська" ДП "Волиньвугілля "(а.с.21-51), який був проведений ще в 2016 році, не може беззаперечно вказувати на наявність таких обставин. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» у таких випадках передбачив право працівника піти у відпустку без збереження заробітної плати певним категоріям громадян. Термін перебування у такій відпустці не включається до загального терміну, встановленого законодавством, і може бути продовжений на такий період, на який буде запроваджено режим карантину. У разі наявності у працівника невикористаних днів щорічної відпустки, за його бажанням та за згодою роботодавця, можуть бути надані щорічна основна або додаткова відпустки, а також інші оплачувані відпустки, передбачені законодавством. Також, суд зазначає, що в законодавстві України не передбачено можливості не виходити на роботу без оформлення відпустки, лікарняного, або встановлення дистанційного чи гнучкого режиму роботи наказом керівника, без шкоди для роботи (виробництва), тому пояснення [PERSON] з цього приводу суд вважає надуманими. З вищевказаних підстав суд не враховує та не вважає поважними причини прогулу, що зазначені позивачем, зокрема: побоювання за власне життя та здоров`я, життя та здоров`я вагітної дружини та ненародженої дитини. Все вищевикладене свідчить про неналежне ставлення [PERSON] до виконання своїх посадових обов`язків, порушення ним трудової дисципліни та внутрішнього трудового розпорядку. Суд звертає увагу, що заходи дисциплінарного стягнення до працівника [PERSON] раніше застосовувалися на підприємстві, що було підтверджено позивачем в судовому засіданні і стверджується його трудовою книжкою (а.с.12-13). Враховуючи те, що [PERSON] ухилявся без поважних причин від виконання покладених на нього посадових обов`язків та беручи до уваги тривалість та систематичність бездіяльності [PERSON], суд погоджується з думкою представника відповідача, що в даному конкретному випадку до [PERSON] було підставно застосовано стягнення у вигляді звільнення. Крім того, суд звертає увагу що зазначений позивачем відповідач Відокремлений підрозділ "Шахта "Бужанська" ДП "Волиньвугілля" є лише підрозділом ДП "Волиньвугілля", тобто не є юридичною особою, відтак не може бути відповідачем у справі. Оскільки позивач [PERSON] на вимогу ст.84 ЦПК України не надав суду жодних заслуговуючих на увагу доказів на обґрунтування неправомірності видачі відповідачем оскаржуваного наказу та поновлення його на роботі, а у судовому засіданні не було встановлено жодних порушень зі сторони відповідачів при звільненні позивача [PERSON] , тому вимоги позивача в частині скасування наказу про звільнення та поновлення його на раніше займаній посаді, задоволенню не підлягають. З врахуванням того, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час простою на карантині та моральної шкоди є похідними від вимог в яких суд відмовив позивачу, тому у задоволенні цих вимог суд також відмовляє. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, компенсує судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed