Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в судовому засіданні підтримав його представник [PERSON] і просив задовольнити з підстав, зазначених у ньому. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що 01 лютого 2013 року [PERSON] був прийнятий на ставку водія до Голопристанського відділу лабораторних досліджень, згідно наказу ДУ "Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України". На підставі акту приймання - передачі транспортного засобу від 01.06.2013 року йому було передано службовий автомобіль [NUMBER], для виконання службових обов'язків, згідно посадової інструкції. 13 березня 2014 року близько 21 год. 10 хв., відповідач керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись у напрямку м. Херсон, на 19 км. + 700 м. автодороги Цюрупинськ - Гола Пристань - Скадовськ поблизу м. Гола Пристань Херсонської області, порушив вимоги п.п. 12.1, 12.2, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, не обрав безпечну швидкість руху та безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив наїзд на бортовий причеп КЗАП, д.н. [NUMBER], який був агрегатований із автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався у попутному напрямку, чим спричинив пасажиру автомобіля [NUMBER] [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження. В результаті пригоди автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. Вважає, що дана дорожньо-транспортна пригода виникла з вини [PERSON], оскільки він без дозволу керівництва установи самовільно взяв з гаражу службовий автомобіль та разом зі [PERSON] виїхали з території установи у напрямку с. Кохани, Голопристанського району, Херсонської області. Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 липня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки шість місяців, з іспитовим строком на один рік шість місяців, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік і шість місяців. Розмір майнових збитків, спричинених позивачу, згідно звіту № 205 від 26.12.20014 року про компенсацію вартості відшкодування шкоди транспортного засобу становить - 33 098,05 грн., яку представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь позивача та витрати пов'язані з проведенням оцінки автомобіля у розмірі 1 000 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. За наявності матеріалів у справі,суд вважає, можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши докази, результати експертних досліджень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, що 13 березня 2010 року близько 21.10 год. на 19 км + 700 м. автодороги Цюрупинськ Гола Пристань - Скадовськ поблизу м. Гола Пристань Херсонської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який належить ДУ "Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" і автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди водій [PERSON] та пасажир [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження. 01 лютого 2013 року згідно наказу № 18-ОС ДУ "Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідемсужби України" [PERSON] був прийнятий на ставку водія до Голопристанського відділу лабораторних досліджень. На підставі акту приймання - передачі транспортного засобу від 01 червня 2013 року йому було передано службовий легковий автомобіль "Toyota Corolla", JT 153ЕЕАОО4О34043, д.н. [NUMBER], для виконання службових обов'язків, згідно посадової інструкції. Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 23.07.2014 року винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнано [PERSON] та призначено покарання відповідно до санкції статті. Вирок набрав законної сили. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеного небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі, чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебувають у трудових відносинах з позивачем, що підтверджено відповідними записами до трудової книжки. Актом від 14.04.2013 року за формою (Н-5) встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] і [PERSON] не визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, оскільки їхнє травмування настало внаслідок використання службового автомобіля в особистих цілях без дозволу роботодавця. Статтею 134 КЗпП встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Також, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року передбачено, що при визначенні розміру матеріальної шкоди, заподіяної працівниками самовільним використанням в особистих цілях технічних засобів (автомобілів, тракторів, автокранів і т.п.), що належать підприємствам, установам, організаціям, з якими вони перебувають у трудових відносинах, слід виходити з того, що така шкода, яка заподіяна не при виконанні трудових (службових) обов'язків, підлягає відшкодуванню із застосуванням норм цивільного законодавства (статті 203, 453 ЦК). У цих випадках шкода відшкодовується у повному обсязі, включаючи і не одержані підприємством, установою, організацією прибутки від використання зазначених технічних засобів. Висновком оцінювача від 26.12.2014 року за № 205 встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, дорівнює його вартості та складає - 33 098,05 грн. Пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеного небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р., передбачено, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Таким чином, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню на суму 33 098,05 грн. Крім того, позивачем затрачені кошти на проведення оцінки автомобіля в розмірі 1 000 грн., що підтверджується договором про надання послуг за № 199 від 11.11.2014 року. Отже, загальна сума позовних вимог щодо спричиненої матеріальної шкоди внаслідок ДТП складає 34 098,05 грн., яка підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved