Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивував тим, що оскаржуваними рішеннями протиправно на його думку передано ТОВ "Скарбниця-ЛТД" земельну ділянку в урочищі "Тирсоватий", чим порушено право позивача на користування ділянкою в цьому ж урочищі. Позивачем зазначено, що земельна ділянка, користувачем якої він був, у нього в передбаченому законодавством порядку не вилучалась, а відтак не могла бути передана іншій особі. Тому просить суд визнати недійсними рішення Жденіївської селищної ради від 14.10.2005 року, від 21.11.2005 року; рішення Жденіївської селищної ради від 18.10.2006 року в частині продажу земельної ділянки в урочищі "Тирсоватий" [PERSON] "Скарбниця-ЛТД"; договору купівлі-продажу від 22.08.2009 року земельної ділянки; державного акту на право власності на вказану земельну ділянку; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку в урочищі "Тирсоватий" в смт.Жденієво площею 0,10 га. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про причини неявки не повідомив. Представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача- голова Жденіївської селищної ради [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Представник відповідача [PERSON] "Закарпатьске Руно" на розгляд справи не з"явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та письмові запереення проти позовних вимог (а.с.105-108). Представник відповідача [PERSON] "Скарбниця-ЛТД" в судове засідання не з"явився, про причини неявки не повідомив. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Як встановлено судом рішенням Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 21.06.1991 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,10 га без вказівки на місцезнаходження та цільове призначення ділянки (а.с.90). Статтею 19 Земельного кодексу України в редакції від 18.12.1990 року, що діяла на момент виділення земельної ділянки площею 0,10 га [PERSON] передбачено, що надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Умови і строки розробки проектів відведення земельних ділянок і перенесення їх меж у натуру (на місцевість) визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт. До клопотання додаються: копія генерального плану будівництва або інші графічні матеріали, що обгрунтовують розмір намічуваної для відведення площі, титульний список або довідка про фінансування будівництва, проект рекультивації земель, інші матеріали. У заяві громадянина про надання земельної ділянки вказуються бажані її розмір і місце розташування, мета використання. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється- ст.22 Земельного кодексу України. Згідно з вимогами ч.1 ст.23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. В рішенні Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 21.06.1991 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,10 га без вказівки на її місцезнаходження та цільове призначення. Позивачем не надано суду доказів, що ним при оформленні права користування земельною ділянкою було дотримано законодавчо- встановленої процедури та отримано відповідний правовстановлюючий документ. Рішенням Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 10.06.1993 року [PERSON] передано у тимчасове користування земельну ділянку площею 0,07 га в урочищі "Шкільна" (а.с.91). Земельний кодекс України в редакції від 13.03.1992 року, що діяла на момент прийняття вказаного рішення, передбачав аналогічний процес оформлення права тимчасового користування земельною ділянкою. Крім цього, ст.24 вказаного Закону встановлювалось, що право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Проте, доказів на підтвердження правомірності користування земельною ділянкою позивачем не надано. Також судом встановлено, що рішенням 21 сесії 4-го скликання Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 21.11.2005 року передано в короткострокову оренду терміном на чотири роки ТОВ "Скарбниця-ЛТД" земельну ділянку площею 0,7477 га в смт. Жденієво, урочище "Тирсоватий" для будівництва готельного комплексу (а.с. 10). Рішенням 6 сесії 5-го скликання Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 18.10.2006 року надано [PERSON] "Скарбниця -ЛТД" дозвіл на викуп у власність земельної ділянки площею 0,8477 га в смт. Жденієво, урочище "Тирсоватий" для будівництва та обслуговування готельного комплексу (а.с.95). Відповідно до ст. ст.\~10,\~11,\~59,\~60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Зважаючи на вищенаведене, суд не бере до уваги письмову відповідь попереднього Жденіївського селищного голови [PERSON] на адвокатський запит від 04.11.2015 року №207 про те, що до складу земельної ділянки, проданої [PERSON] "Закарпатське Руно", входить земельна ділянка, що знаходилася в тимчасовому користуванні позивача, оскільки даний факт не може підтвержуватися в такий спосіб, а отже, зазначена відповідь не є належним доказом. Також суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що той факт, що спірна земельна ділянка, передана у користування позивачу та [PERSON] "Скарбниця-ЛТД", є однією і тією ж ділянкою, встановлена судовими рішеннями, оскільки постановою Воловецького районного суду від 22.12.2010 року, залишену без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 року, в задоволенні позову [PERSON] до Жденіївської селищної ради про скасування рішень ради від 21.11.2005 року, про часткове скасування рішення від 18.10.2006 року- відмовлено, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2015 року- провадження по даній справі закрито, так як справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного провадження (а.с.а.с.20-24). Тому, в даному випадку застосування вимог ч.3 ст.61 ЦПК України -неможливе. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка була передана йому у користування, а тому твердження щодо порушення його прав та інтересів як користувача земельної ділянки є безпідставними. З врахуванням того, що позивачем не доведено факт належності йому земельної ділянки площею 0,10 га в урочищі "Тирсоватий" в смт.Жденієво, прийняття Жденіївською селищною радою рішень від від 14.10.2005 року, від 21.11.2005 року та від 18.10.2006 року в частині продажу земельної ділянки в урочищі "Тирсоватий" [PERSON] "Скарбниця-ЛТД" жодним чином не порушують його права землекористувача, тому не потребують визнання їх незаконними та скасування як спосіб захисту порушених прав в розумінні ст.152 ч.3 "г" Земельного кодексу України. Також суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Жденіївської селищної ради шостої сесії п"ятого скликання від 18.10.2006 року вже визнано такими, що втратили чинність п.п.3,4 рішення 21 сесії четвертого скликання Жденіївської селищної ради від 21.11.2005 року та п.п.2,3 рішення 24 сесії від 09.03.2006 року (а.с.95). Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.08.2009 року земельної ділянки в урочищі "Тирсоватий", смт.Жденієво, площею 0,8477 га, укладений між [PERSON] "Скарбниця-ЛТД" та [PERSON] "Закарпатське Руно"; державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №021289 в урочищі "Тирсоватий" в смт.Жденієво площею 0,8477 га, суд виходить з наступного. Статтею 328 ч.1 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною першою ст.82 Земельного кодексу України встановлено, що юридичні особи можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі придбання за договором купівлі- продажу. Згідно з ст.657 Цивільного кодексу України купівля- продаж земельної ділянки здійснюється на підставі договору, який укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 1 ст.215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, тощо.) Так, відповідно до договору купівлі- продажу серії ВМЕ №442168 від 22.08.2009 року №1-559, посвідченого державним нотаріусом [PERSON], ТОВ "Закарпатське Руно" було прийнято у власність від ТОВ "Скарбниця- ЛТД" земельну ділянку площею 0,8477 га, кадастровий иномер 2121555300:01:002:0053, яка розташована в урочищі "Тирсоватий" в смт.Жденієво Воловецького району (а.с.109-111). Право власності згідно даного договору ТОВ "Закарпатське Руно" на вказану ділянку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№021289, виданого відділом Держкомзему у Воловецькому районі Закарпатської області (а.с.112). У відповідності до норми частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, аналізуючи докази в їх сукупності, позивачем не надано, а судом не здобуто будь-яких доказів, які б свідчили про існування порушень чинного законодавства при укладенні оспорюваного договору та негативних наслідків його укладення, які б давали підстави для визнання його недійсним. З врахуванням відсутності підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним, не підлягає задоволенню також похідна від даної позовної вимоги вимога позивача про визнання недійсним державного акту на право власності на вказану земельну ділянку. Статтею 153 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки не може бути позбавлений права власності на неї, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Оскільки, судом встановлено, що відповідач ТОВ "Закарпатське Руно" є повноправним власником спірної земельної ділянки в урочищі "Тирсоватий" в смт.Жденієво, визнання за позивачем права власності на неї в судовому порядку є неможливим та таким, що суперечить вимогам цивільного та земельного законодавства, тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Отже, всебічно, повно, об"єктивно дослідивши та оцінивши докази по даній справі, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed