Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 18.07.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та фізичною особою [PERSON] укладено Кредитний договір № 147/07. Згідно зазначеного Кредитного договору [PERSON] було надано кредит у сумі 10000,00 доларів США, цільове використання - споживчі потреби, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 13% річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 18.07.2012 року згідно графіку, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору №147/07 від 18.07.2007 року внесено зміни до п. 1.1. кредитного договору «кредит надається в сумі 14 240,71 доларів США» та до п. 1.4. «за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16% річних». Додатковим договором №2 змінено відсоткову ставку плати за користування кредитними коштами на 17% річних. Додатковим договором №3 змінено відсоткову ставку плати за користування кредитними коштами на 16% річних. Додатковим договором №4 змінено строк користування кредитними коштами та збільшено до 18.07.2017 року. Відповідні зміни вносилися до іпотечного договору та договору поруки. Для забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за Кредитним договором було укладено іпотечний договір забезпечення між Банком, [PERSON] та [PERSON], а також укладено договір поруки б/н від 18.07.2007 року між Банком, [PERSON] та [PERSON], згідно умов яких [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі перед Банком за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, перерахувавши позичальнику грошові кошти. Але відповідачами порушені зобов'язання за Кредитним договором, а саме порушені строки сплати процентів за користування кредитом, а також порушені умови кредитного договору щодо повернення частини кредиту згідно встановленого графіку. Тому станом на 02.07.2016 року заборгованість відповідачів за кредитним договором складає 239 338,81 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 6634,18 доларів США (еквівалент 164 669,72 грн. по курсу НБУ 24,821412 на 02.07.2016 р.); відсотки - 2299,38 доларів СШУ (еквівалент 57 073,86 грн. по курсу НБУ 24,821412 на 02.07.2016 р.); комісія за РО - 1 967,75 грн., плата за пропуск платежів - 15 627, 49 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також судовий збір в розмірі 6890,00 грн. В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково представник позивача пояснила, що плата за пропуск платежів - це штраф, який нараховано відповідно до п. 4.3. Кредитного договору. З відповідачем [PERSON] укладався тільки іпотечний договір, договір поруки не укладався. Договір поруки укладений між Банком, [PERSON] та [PERSON], діє до повного виконання зобов'язань, як і кредитний договір, тому вважає, що порука не є припиненою. В липні 2016 року позивач вже звертався до суду з даним позовом, але через те, що не було сплачено судовий збір у повному обсязі, позов було залишено без розгляду. В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме не визнав позовні вимоги в частині стягнення штрафу, посилаючись на вимоги статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] -[PERSON] в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позовні вимоги до [PERSON] визнав частково, до відповідачів [PERSON] та [PERSON] не визнав повністю посилаючись на наступне. Відповідно до кредитного договору та Графіку погашення заборгованості зобов'язання позичальника полягають у поверненні кредиту та сплаті процентів періодичними платежами. Відповідно до договору поруки від 18.07.2007 року, укладеного з поручителем [PERSON], цей договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. За додатковими угодами сторони за договором поруки не змінили таке визначення строку дії поруки, проте, таке суперечить частині 1 статті 251 та частині 1 статті 252 ЦК України і не може вважатися встановленим строком дії поруки. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, позичальник припинив виконувати свої зобов'язання з червня 2014 року, а позов направлений до суду лише у липні 2016 року. Виходячи з положень частини 4 статті 559 ЦК, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Тобто, вимога до [PERSON] як до поручителя не може бути задоволена за закінченням поруки. Між позивачем та [PERSON] 18.07.2007 року було укладено іпотечний договір, за яким майновий поручитель передав в іпотеку належне йому нерухоме майно кредитору в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Відповідно до іпотечного договору іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені кредитним договором та цим договором в повному обсязі. Тобто, задоволення вимог кредитора майновим поручителем може бути здійснено тільки за рахунок предмета іпотеки. Таким чином, вимога пред'явлена в позові про стягнення коштів у солідарному порядку до майнового поручителя [PERSON] не може бути задоволена за неправильно обраним способом захисту права. Разом з цим заявляє про застосування позовної давності до позовної вимоги про стягнення неустойки, а також вважає, що до вимоги про стягнення неустойки необхідно застосувати статтю 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що взагалі виключає задоволення вимоги про стягнення неустойки. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідачів, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 18.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником прав та обов,язків якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та [PERSON] як позичальником було укладено кредитний договір №147/07, відповідно до якого банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 10000,00 доларів США на споживчі потреби терміном по 18.07.2012 року. Плата за користування кредитними коштами становить 13 % річних, за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 35,35 грн., яка дорівнює еквівалентної сумі за офіційним курсом НБУ 7,00 доларів США, що становить 0,07% річних від суми кредиту. (п.п.1.4, 1.4.1 договору кредиту). (а.с.6-10) Відповідно до п.п.2.4.2.,2.4.3. Кредитного договору сторони визначили, що розрахунок процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно на день сплати, який визначений у Графіку. Плату за обслуговування Кредиту, передбачену п. 1.4.1. цього Договору, Позичальник сплачує щомісячно в день сплати процентів та повернення частини кредиту, відповідно до Графіку. Відповідно до п. 2.5.1. Кредитного договору сторони визначили, що позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням у сумі, не меншій суми чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку. Пунктом 4.3. Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту та за несвоєчасну сплату комісій, передбачених п. 2.6.3 цього Договору, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20%, від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, але не менше еквівалента 50,0 гривень. 18.07.2007 року між банком, [PERSON] та [PERSON], як поручителем, було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором № 147/07 від 18.07.2007 року, згідно з яким боржнику надано кредит в сумі 10000,00 доларів США зі сплатою процентів за ставкою 13% річних, терміном повернення 18.07.2012 року. Поручитель зобов'язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити протягом 5 днів з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником своїх зобов'язань заборгованість по кредитному договору (основну суму кредиту, суму процентів, суми штрафів, пені, комісії, збитків, витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки та інші платежі). Поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором своїми грошовими коштами та всім своїм майном (а.с. 35). Згідно п.п.3.1.,3.3. договору поруки у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Порука припиняється на підставах та у порядку, що передбачений чинним законодавством та цим договором. 18.07.2007 року між банком, як іпотекодержателем, та [PERSON], як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір, згідно з яким іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору №147/07, що укладений 18.07.2007 р. між ВАТ «ВіЕйБіБанк» та [PERSON], передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.78-85). Окрім того, 02.09.2008 року Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору №147/07 від 18.07.2007 року внесено зміни до п.п. 1.1.,1.4., 1.4.1. кредитного договору та викладено їх в наступній редакції: п.1.1. «кредит надається в сумі 14 240,71 доларів США»; п.1.4. «за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16% річних»; п.1.4.1. «за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 69,02 грн., яка дорівнює еквівалентної сумі за офіційним курсом НБУ 14,24 доларів США, що становить 0,1% річних від суми кредиту». (а.с. 13) 19.11.2008 року Додатковим договором №2 до Кредитного договору №147/07 від 18.07.2007 року було змінено відсоткову ставку плати за користування кредитними коштами на 17% річних (а.с. 18). 21.05.2009 року Додатковим договором №3 до Кредитного договору №147/07 від 18.07.2007 року змінено відсоткову ставку плати за користування кредитними коштами на 16% річних (а.с. 23). 21.05.2009 року Додатковим договором №4 до Кредитного договору №147/07 від 18.07.2007 року змінено строк користування кредитними коштами, встановлений в п.1.3 Основного договору, шляхом збільшення до 18.07.2017 року (а.с. 27). Зазначені вище відповідні зміни були внесені до договору поруки та іпотечного договору (а.с.36,37,38,39,86-87,88-89). Факт надання кредиту підтверджується меморіальними валютними ордерами №5400 від 18.07.2007 року, №62859 від 02.09.2008 року та №63186 від 02.09.2008 року (а.с.43,44,45). У відповідності до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) - зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розрахунку за кредитним договором № 147/07 від 18.07.2007 року станом на 02.07.2016 року заборгованість [PERSON] перед банком становить: - 6634,18 доларів США - заборгованість за кредитом; - 2299,38 доларів США - заборгованість за процентами; - 1967,75 гривень - комісія за розрахункове обслуговування; - 15627,49 гривень - плата за пропуск платежів. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж з повернення кредиту було здійснено [PERSON] 05.05.2014 року (а.с.41-42). У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо своєчасної сплати чергових платежів на погашення кредиту та утворенням простроченої заборгованості за кредитом листом - вимогою від 11.07.2016 року позивач повідомив позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про необхідність через п,ять календарних днів з дати отримання вимоги погасити всю суму заборгованості за кредитом, проценти, комісію за РО та штрафні сакції в загальному розмірі 239338,81 гривень. Зазначену вимогу [PERSON] отримав 16.07.2016 року, а [PERSON] -23.07.2016 року (а.с. 125,126). Проте, зазначена вимога позивача відповідачами не була виконана. Отже, судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит, однак відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором в частині повернення кредитних коштів та щомісячної сплати процентів за користування ними належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором. Тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованості, яка утворилась станом на 02.07.2016 року, в сумі 223711,33 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 6634,18 доларів США, що еквівалентно 164 669,72 гривень (по курсу НБУ 24,821412 на 02.07.2016 р.); заборгованості за процентами в сумі 2299,38 доларів СШУ, що еквівалентно 57 073,86 гривень (за курсом НБУ 24,821412 на 02.07.2016 р.), комісії за розрахункове обслуговування в сумі 1967,75 гривень. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення плати за пропуск платежів в сумі 15627, 49 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача плата за пропуск платежів є саме штрафом, нарахованим відповідно до п.4.3 кредитного договору. Так, п.4.3 кредитного договору №147/07 від 18.07.2007 р. передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту та за несвоєчасну сплату комісій, передбачених п. 2.6.3 цього Договору, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, але не менше еквівалента 50,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, місто Рубіжне Луганської області віднесено до зазначеного переліку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання у [ADDRESS], яке розташоване в зоні, де проводилась антитерористична операція. Отже, суд приходить до висновку, що оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення плати за пропуск платежів (штрафів) в сумі 15 627, 49 гривеньслід відмовити саме за неведених вище підстав, оскільки з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що штрафи нараховані після 14 квітня 2014 року. Таким чином, з огляду на викладене вище суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] Щодо вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні послався на те, що порука є припиненою на підставі п. 4 ст.559 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст.252 ЦК України). Із договору поруки від 18.07.2007 року, укладеного між ВАТ «ВіЕйБіБанк», [PERSON] і [PERSON], вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання забезпеченого зобов'язання не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст.252 ЦК України. Тому в цьому разі слід застосувати норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зі змісту кредитного договору вбачається, що позичальник [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON]) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18.07.2017 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) відповідно до графіку платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається із пункту 2.5.1. кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням у сумі, не меншій суми чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку. Так, Графіком погашення заборгованості за кредитом і відсотків передбачено внесення щомісячних платежів до другого числа (включно) кожного календарного місяця. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше другого числа звітного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника, які передбачені кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16. Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж [PERSON] було здійснено у травні 2014 року, відтак із цього часу кредитор дізнався про порушення його прав та із позовом до суду позивач первинно звернувся 15.07.2016 року (ухвалою Рубіжанського міського суду від 07.11.2016 року позов було залишено без розгляду) (а.с.131-133,134,135), а 16.12.2016 року (тобто в межах шестимісячного строку після первинного звернення з позовом) позивач знов звернувся до суду з даним позовом, тобто вимога щодо стягнення заборгованості за період з червня 2014 року по 15 січня 2016 року пред'явлена позивачем до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання. При цьому, доводи представника відповідача [PERSON] про припинення дії договору поруки у повном обсязі суд вважає безпідставними з огляду на нижчевикладене. Так, у зв'язку з порушенням позичальником [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати чергових платежів позивач відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов Кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 12.07.2016 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів у п,ятиденний строк з дати отримання вимоги (а.с.125), змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання. В разі, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч.4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Такий правовий висновок неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 02.09.2015 року у справі № 6-1077цс15, від 09.09.2015 року у справі № 6-933цс15, від 11.11.2015р. у справі № 6-2056цс15. Враховуючи викладене, строк виконання зобов'язання по достроковому поверненню всієї суми отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань настав в липні 2016 року. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду 15.07.2016 року. Таким чином, дія договору поруки в частині певних щомісячних зобов'язань щодо погашення кредитної заборгованості за період, починаючи з 16 січня 2016 року не припинилась, оскільки вимоги про стягнення такої заборгованості були заявлені позивачем в межах встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. За таких обставин з поручителя [PERSON] на користь Банку на виконання солідарного обов'язку по погашенню заборгованості [PERSON] за кредитним договором №147/07 від 18.07.2007 року підлягає стягненню заборгованість починаючи з 16 січня 2016 року, яка станом на 02 липня 2016 року становить у загальній сумі 99578,90 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3459,86 доларів США, що еквівалентно 85878,61 гривень (за курсом НБУ 24,821412 за 1 долар США), заборгованості за відсотками в розмірі 532,49 доларів США, що еквівалентно 13217,15 гривень (за курсом НБУ 24,821412 за 1 долар США); комісії у розмірі 483,14 гривень. В частині позовних вимог про стягнення штрафу солідарно з [PERSON] як поручителя, суд також відмовляє у зв,язку із застосуванням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Отже, позовні вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON], з яким 18.07.2007 року як іпотекодавцем було укладено іпотечний договір, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Законом України «Про іпотеку» передбачено, що зобов'язання може забезпечуватися іпотекою. Законодавцем чітко розмежовуються права та обов'язки майнового та фінансового поручителя. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель, зокрема, майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника. Тобто закон не ототожнює поняття боржник та іпотекодавець або майновий поручитель, іпотекодавцем та майновим поручителем може бути інша особа, відмінна від боржника. У п.23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу», ст.ст.1,11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст.546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст.ст.553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК України не передбачена. Частиною 1 ст.33 та ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] є майновим, а не фінансовим поручителем за зобов'язаннями відповідача [PERSON] і відповідає лише в межах майна, переданого в іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, стягнення з боржника та майного поручителя заборгованості солідарно законом не допускається, тому в задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Отже, підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 147/07 від 18.07.2007 року, яка утворилась станом на 02.07.2016 року, в загальній сумі 223711,33 гривень, з яких 99578,90 гривень підлягає стягненню в солідарному порядку з обох відповідачів [PERSON] та [PERSON] В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь банку підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: з [PERSON] у сумі 2608,83 гривні, з [PERSON] - 746,84 гривні.

Outcome: partial