Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

29.05.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну формулювання підстави звільнення з роботи зі ст.38 КЗПпП України на частину 3 цієї ж статті; стягнення вихідної допомоги в розмірі тримісячного заробітку; стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 1640 грн та компенсації за невикористану відпустку, розмір якої не визначила; стягнення компенсації за невиплачену заробітну плату та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнення 5000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач систематично порушував її трудові права, що виражалося в несвоєчасній виплаті заробітної платі, що змусило подати заяву про звільнення з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України. Втім, відповідач самовільно змінив підставу звільнення та звільнив її з роботи за частиною 1 цієї ж статті, чим позбавив права отримання вихідної допомоги, яке гарантовано ст.44 КЗпП України. У звязку з тим, що в день звільнення позивач не провів повний розрахунок, виникла заборгованість по заробітній платі, яку просить стягнути. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2013 року позов задоволено частково. Зобовязано ТОВ «АСТРАЯ-ХЛІБ» змінити формулювання підстави звільнення [PERSON] з роботи зі ст.38 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України, та здійснити про це відповідний запис в її трудовій книжці. Стягнуто з ТОВ «АСТРАЯ-ХЛІБ» на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 2765 грн 43 коп., заборгованість по заробітній платі в розмірі 525 грн 81 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1000 грн та 500 грн у відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 4791 грн 24 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «АСТРАЯ-ХЛІБ» судовий збір на користь держави в розмірі 458 грн. 80 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2013 року, стягнути на її користь з відповідача вихідну допомогу в розмірі 3600 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9480,39 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом порушені ст.ст. 44, 116, 238-1 КЗпП України та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Апелянт зазначає що для розрахунку вихідної допомоги та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати листопад та грудень 2012 року, середній розмір зарплати в цих місяцях становить 1200 грн. В лютому місяці 2013 року вона працювала не повний робочий місяць і її заробітна плата була значно меншою від фактичної середньомісячної заробітної плати. Також є необгрунованим зменшення судом суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, тому на користь апелянта повинен бути стягнутий з відповідача середній заробіток за період з 13 квітня по 10 грудня 2013 року виходячи із середнього заробітку в 1200 грн. Моральна шкода також судом стягнута в недостатньому розмірі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач працювала у відповідача на посаді пекаря пекарні. 12.04.2013 року вона звернулася до відповідача із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, у звязку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Наказом від 12.04.2013 року № 7 позивача звільнено з роботи, проте за загальним положенням ст.38 КЗпП України , тобто за власним бажанням (а.с. 22). Оцінивши фактичні обставини справи та визначивши правову природу спору, встановивши що відповідач систематично порушує законодавство про працю і що відповідач не мав права відмовляти за зазначеною підставою в задоволенні заяви позивача про розірвання трудового договору, суд першої інстанції обґрунтовано зобова»язав товариство з обмеженою відповідальністю «АСТРАЯ-ХЛІБ» змінити підстави звільнення [PERSON] з роботи зі ст. 38 КЗпП України на частину 3ст.38 КЗпП України, та здійсннти про це відповідний запис в її трудовій книжці. Проте, апеляційний суд не може погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром середньомісячного заробітку [PERSON], та суми стягнутої у зв»язку з цим із відповідача вихідної допомоги, яка передбачена ст. 44. КЗпП України , з таких підстав. Відповідно до положень статті 44 КЗпП України якщо трудовий договір розривається на вимогу працівника внаслідок порушення роботодавцем законодавства про охорону праці, вихідна допомога, стягується на його користь у розмірі тримісячного середнього заробітку, коли колективним договором не передбачено більшого розміру. Визначаючи середньомісячний заробіток [PERSON] суд першої інстанції послався на відомості про виплату грошей за лютий - березень місяць 2013 року, визначивши такий заробіток в 921грн.81 коп .(ас.47,50). Але врахувавши при визначенні середньої заробітної плати фактично отриману позивачем заробітну плату, суд не звернув уваги що в лютому 2013 року [PERSON] працювала неповний робочий місяць (ас.40). Тому період який визначений судом для обчислення середньої заробітної плати для оплати вихідної допомоги позивачу суперечить п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», за якою якщо працівник протягом останніх двох місяців працював не повний робочий час, ці місяці змінюються двома іншими місяцями , що передують останнім двом місяцям. Враховуючи зазначене, необхідно для розрахунку середнього заробітку для оплати вихідної допомоги брати листопад та грудень 2012 року, згідно з довідкою про середню заробітну плату(дохід) (для розрахунку виплат на випадок безробіття), нарахована заробітна плата, з якої сплачувалися страхові внески у зазначені місяці становила 1200 грн.(ас.5). Таким чином, внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю, вихідна допомога яка підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРАЯ-Хліб» на користь [PERSON] становить 3600 грн.(1200 х 3). Апеляційний суд не може також погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з таких підстав. Положеннями ст.117 КЗпП України передбачена відповідальність підприємства, організації за затримку розрахунку при звільненні працівника. Відповідальність власника настає у разі, по-перше, невиплати з вини власника розрахунку при звільненні працівника; по - друге, порушення строків виплати розрахунку при звільненні працівника, передбачених ст. 116 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач не сплатив позивачеві заробітної плати за 12 днів роботи, в квітні 2013 року в розмірі 525 грн. 81 коп.(ас.53). Встановивши що позивачеві не були виплачені при звільненні належні йому від відповідача суми, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача відповідальність передбачену ст. 117 КЗпП України. Однак зазначивши, що часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі є підставою для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, і визначивши розмір стягнення компенсації середнього заробітку в 1000 грн., суд не врахував положень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12. 1999 року, яким визначено, що при частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Враховуючи зазначене і що середній заробіток позивача з 13 квітня по 10 грудня 2013 року становить 9480,39 грн., апеляційний суд вважає що розмір відшкодування за час затримки розрахунку яку повинен сплатити відповідач на користь позивача, за весь період затримки розрахунку становить 7536грн. Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те що моральна шкода стягнута в недостатньому розмірі. Вимоги про відшкодування моральної шкоди вирішені судом відповідно до правил ст.237-1 КЗпП України, з урахуванням роз»ясень які Пленум Верховного Суду України дав у п.5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди». Так вирішуючи питання розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди суд врахував характер правопорушення, глибину й тривалість завданих страждань, виходячи із засад розумності та виваженості прийшов до обґрунтованого висновку що є достатньою сатисфакцією стягнення на користь позивача є 500 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а виходячи із задоволеної частини вимог як майнового так і немайнового характеру, розмір такого збору становить 946 грн.90 коп., у відповідності із правилами ст. 88 ЦПК зазначений судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи зазначене, оскільки помилки у прийнятому судом першої інстанції рішенні (щодо розміру сум що підлягають стягненню), можливо усунути без його скасування, не змінюючи його суті, то зазначене рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню. У зв»язку із зазначеним, необхідно викласти абзаци другий, третій, четвертий та п'ятий рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2013 року в наступній редакції: "Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Астрая-Хліб" на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 3600 грн., заборгованість по заробітній платі в розмірі 525 грн. 81 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7536 грн. та 500 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 12161 грн. 81 коп. (дванадцять тисяч сто шістдесят одна грн. 81 коп.), (зазначена сума визначена без утримання податків й інших обов'язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Рішення суду в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Астрая-Хліб" на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в розмірі 525 грн. 81 коп. підлягає негайному виконанню. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Астрая-Хліб" судовий збір на користь держави в розмірі 946 грн. 90 коп. (дев'ятсот сорок шість грн. 90 коп.)». Оскільки [PERSON], на підставі договору надавалася адвокатом правова допомога при розгляді її скарги в апеляційному суді, і нею понесені витрати пов»язані з оплатою такої допомоги, про що свідчить банковська квитанція(ас.118), виходячи з положень ст.84 ЦПК та враховуючи обсяг та характер наданої адвокатом правової допомоги, апеляційний суд вважає необхідним визначити розмір компенсації витрат на правову допомогу за апеляційний розгляд справи в 700 грн., які необхідно стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Астрая- Хліб».

Outcome: partial