Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

18 березня 2019 року позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача, про визначення місця проживання дитини. У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що 30.01.2010 року між нею та відповідачем Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] 20.02.2015 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Донька після розірвання шлюбу та по теперішній час проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач після розірвання шлюбу не надавав матеріальної допомоги та утримання доньки та приймав участі у її виховані. Лише з червня 2018 року почав сплачувати аліменти на утримання дитини, однак має заборгованість по аліментам. Позивач має постійний дохід та постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно. Також, позивач у власності має квартиру, яку винаймають її знайомі. Активна участь та старання позивача щодо належного утримання, виховання та розвитку дитини підтверджується характеристиками учбового центру "Айтишка", математичної студії 2х2 та КЗ "Спеціалізована школа № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов" ДМР. Перебування доньки в сім`ї відповідача негативно впливає на її виховання та здоров`я. Відповідач не може дати дитині належного виховання, розвитку, матеріального забезпечення та забезпечити нормальні, безпечні для здоров`я дитини умови для проживання. У позивача є всі необхідні умови для проживання дитини. Просить суд, визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про визначення місця проживання дитини. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 27 березня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 19.04.2019 р. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 03 червня 2019 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позовуслужбу у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.06.2019 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, протокол судового засідання не вівся. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2010 року (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Шлюб між сторонами розірвано згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2015 року (а.с. 14). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати із матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19, 30). Начальником ділянки та майстром КП "ЖГ Самарського району" було обстежено умови проживання дитини (а.с.31) та з`ясовано, що дитина мешкає разом із матір`ю у трикімнатній квартирі. Умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини наявні всі необхідні умови. Дитина займає окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для повноцінного життя та розвитку дитини. Позивач за місцем проживання характеризується позитивно. Позивач має постійний дохід, працює майстром по нарощуванню вій та отримує винагороду у розмірі 6 000 грн. в місяць. Також. позивач перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] , який перебуває на заробітках в Польщі та щомісячно перераховує їй кошти. Крім того, позивач має у власності квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32-36) в якій проживають її знайомі та сплачують їй щомісячно кошти у сумі 4 500 грн. Належне утримання, виховання та розвиток дитини позивачем підтверджується відповідними характеристиками та довідками, а саме: учбового центру "Айтишка" (а.с. 26-27), математичної студії 2х2 (а.с. 22-23), ФОП [PERSON] (а.с. 20-21), художнього керівника образцово вокально-хореографічного ансамблю "Жайвир" ДК "Металург" ПАТ "Інтерпайп НТЗ" (а.с. 28) та КЗ "Спеціалізована школа № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов" ДМР (24-25). Відповідач участі у вихованні дитини не приймає та має заборгованість по аліментам (а.с. 18). Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору. Згідно Висновку Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 18/5-353 від 11.07.2019 про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , вважається за доцільне: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст. ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Враховуючи вік неповнолітньої дитини, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини із матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved