Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором з тих підстав, що як стверджує відповідно до укладеного договору від 08.05.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 19.01.2016 року має заборгованість 15445,94 грн., яка складається з наступного: 3408,06 грн. - заборгованість за кредитом, 9026,17 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 711,71 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 15445,94 грн. за кредитним договором від 08.05.2010 року та судові витрати у розмірі 1378 грн. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що він ніколи не брав у ПАТ КБ "ПриватБанк" жодних кредитів, не відкривав ніяких рахунків, в тому числі і карткових. Взагалі в будь-яких ділових і фінансових відносин з банком він не перебував. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки. Згідно письмових пояснень представника позивача оригінал кредитного договору, як основний доказ по справі позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" не надано в зв'язку з тим, що договір про приєднання до умов та правил банківських послуг від 08.05.2010 року укладений з відповідачем [PERSON], загублено в архівах банку. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Враховуючи вказані вище обставини, що відповідач заперечує отримання кредиту, стверджує, що на фотокартці з кредитною карткою зображений не він, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до умов та правил банківських послуг від 08.05.2010 року, позивачем не надано оригіналу документу для огляду у судовому засіданні, вона не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ в обґрунтування та доведення заявленого до стягнення розміру заборгованості у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Інших належних та допустимих у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України доказів в обґрунтування зазначених вище обставин, на які позивач посилається у позові, позивачем не надано. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється наасадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються особами, котрі беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України доказів існування заборгованості у заявленому до стягнення розмірі, позовні вимоги не знайшли свого ствердження та доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 526, 530, 610, 1054, 1055, ЦК України,

Outcome: dismissed