Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с.26-34, Том 1), просить суд: визнати незаконним її звільнення з посади консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, у зв'язку з закінченням строку трудового договору; визнати незаконним наказ в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області: № 475/3 від 02 квітня 2015 року; визнати незаконними наказ начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області № 1984/3 від 25 жовтня 2016 року про звільнення; поновити її на посаді консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори з 26 жовтня 2016 року; стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області на її користь середній заробіток (з розрахунку середньоденної заробітної плати - 204,91 гривень) за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 26 жовтня 2016 року і по день ухвалення рішення суду по справі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на посаді консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з наказом начальника Головного управління юстиції у Київській області № 589/к від 20.10.2009 року, її, [PERSON], призначено на посаду консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, звільнивши з посади секретар-друкарки цієї ж нотаріальної контори з 20 жовтня 2009 року за переведенням, тимчасово на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами основного працівника ([PERSON]). В 2015 році Головне управління юстиції у Київській області стало Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області. Починаючи з жовтня 2009 року і по 25 жовтня 2016 року, вона офіційно працювала в Васильківській районній державній нотаріальній конторі на посаді консультанта. 26 жовтня 2016 року вона занедужала, й у зв'язку з хворобою пішла на лікарняний. В листопаді 2016 року за адресою її проживання (м. Васильків) був доставлений рекомендований лист, в якому був вкладений лист № 05-62/780 від 25 жовтня 2016 року, яким повідомлялось, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Київській області від 25.10.2016 № 1984/3 вона звільнена з посади консультанта Васильківської районної державної територіальної контори у зв'язку з закінченням строку трудового договору 25 жовтня 2016 року, та запропоновано прибути до Головного територіального управління юстиції у Київській області для отримання трудової книжки. В зв'язку з тим, що строк трудового договору, який був оформлений наказом начальника Головного управління юстиції у Київській області № 589/к від 20.10.2009 року з нею тимчасово, на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами основного працівника ([PERSON]), закінчився 20.01.2010 року, й так як після закінчення дії строкового трудового договору ні одна зі сторін не поставила вимогу про припинення трудових відносин і вони фактично продовжувалися, що було юридичним фактом про набуття з 21.01.2010 року строковим трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк (ст. 39-1 КЗпП України), й зазначене безпосередньо вказувало на те, що видання начальником управління наказу, датованого 25.10.2016 року, №1984/3 - є незаконним, а її звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України - безпідставним, вона, склала письмову заяву на ім'я начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області, з викладеним в ній проханням - повідомити інформацію та надати засвідчені копії документів, якими регламентувалось її прийняття, проходження та звільнення з посади консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори. 16 листопада 2016 року вона, приїхала до Головного територіального управління юстиції у Київській області та подала вищевказану заяву, яка була прийнята і зареєстрована за вх. реєстраційним № Б-20. Цього ж дня (16.11.2016 р.) відповідачем їй було видано трудову книжку та вручено копію наказу № 1984/3 (з виправленням у номері, який з 1984/4 виправлено на 1984/3) про звільнення, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Отримавши трудову книжку нею було виявлено, що до неї внесено запис під № 32 від 21.01.2010 року, - "Вважати такою, що працює на посаді консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори тимчасово на період соціальної відпустки основного працівника ([PERSON]) до фактичного виходу її на роботу, відповідно до п. 2 ст. 23 КЗпП України", підставою внесення даного запису зазначено наказ № 475/3 від 02.04.2015 року. Виявивши в своїй трудовій книжці незаконний запис, якого до 25.10.2016 року в його трудовій книжці не було, вона одразу (16.11.2016 року) звернулась до начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області, з усним проханням: роз'яснити коли і ким до її трудової книжки був внесений запис під № 32; ознайомити його з матеріалами її особової справи; ознайомити з оригіналом наказу № 475/3 від 02.04.2015 року та надати його завірену копію, але отримала відмову у її задоволенні. Їй було повідомлено, що зазначені дії здійснюються виключно за письмовою і конкретизованою заявою в якій необхідно зазначити відповідне прохання. 17 листопада 2016 року вона, приїхала до Головного територіального управління юстиції у Київській області та подала письмову заяву (вх. реєстраційний № Б-2030) на ім'я начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області і на ім'я начальника Управління з кадрової роботи Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якій просила: ознайомити з наказом № 475/3 від 02.04.2015 року; ознайомити з матеріалами особової справи, заведеної Головним управлінням юстиції у Київській області на [PERSON] Цього ж дня (17.11.2016 р.) мені була показана чорнова і не завірена ксерокопія (1 аркуш окремий листком, нікуди не підшитий) з написом наказ № 475/3 від 02.04.2015 року, й некоректним текстом "ПРО ПРИЗНАЧЕННЯ" та завданням під ним - "ВВАЖАТИ ...", без зазначення підстави для видання даного наказу, повідомивши, що показувати їй оригінал не мають права. На її прохання надати хоча б копію з ксерокопії з написом наказ № 475/3 від 02.04.2015 року показаної для ознайомлення, їй було категорично відмовлено, як і відмовлено у ознайомлені з матеріалами особової справи. На її спробу сфотографувати показану їй чорнову ксерокопію вищевказаного наказу № 475/3 від 02.04.2015 року, - їй було в категоричній формі повідомлено, що це заборонено, але попросили написати на даній ксерокопії, що вона ознайомлена з наказом № 475/3 від 02.04.2015 року. На чорновій і не завіреній ксерокопії вона написала, дату ознайомлення - 17.11.2016 року та те, що з даним наказом не згодна, й з огляду на зміст і форму наданої для ознайомлення ксерокопії, - зазначила (написом) що це підроблений документ. 22 листопада 2016 року вона, знову приїхала до Головного територіального управління юстиції у Київській області та подала письмову заяву (вх. реєстраційний № Б-2056) на ім'я начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області і на ім'я начальника Управління з кадрової роботи Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якій просила: ознайомити з оригіналом наказу № 475/3 від 02.04.2015 року; ознайомити з матеріалами особової справи заведеної Головним управлінням юстиції у Київській області на [PERSON]; повідомити коли (д.м.р.) і ким (посаду службової особи) до її, [PERSON], трудової книжки було внесено запис під № 32 від 21.01.2010 року, та підставу видачі наказу № 475/3 від 02.04.2015 року; при ознайомленні з оригіналом наказу № 475/3 від 02.04.2015 року та з матеріалами особової справи, заведеної Головним управлінням юстиції у Київській області на [PERSON], дозволити фотографувати їх (оскільки це стосується її особисто). Їй було повідомлено, що зазначені в заяві документи треба підготувати для її з ними ознайомлення, й тому потрібен час, а коли їх підготують, то їй зателефонують і повідомлять день, коли вона повинна буду приїхати та ознайомитись з документами, й їй буде надано письмову відповідь на інші питання, які поставлені в заяві. 13 грудня 2016 року їй зателефонували з Головного територіального управління юстиції у Київській області та повідомили, що вона може приїхати до управління для ознайомлення з документами 14 грудня 2016 року. 14 грудня 2016 року вона, приїхала до Головного територіального управління юстиції у Київській області, де їй начальником Управління з кадрової роботи Головного територіального управління юстиції у Київській області було надано для ознайомлення ксерокопію особової справи. На її запитання про те, чому для ознайомлення не надається оригінал особової справи та відсутній оригінал наказу № 475/3 від 02.04.2015 року, - отримала відповідь, що для ознайомлення будуть надані тільки ксерокопії, оригінали можуть бути затребувані виключно судом. На її спробу сфотографувати надані для ознайомлення ксерокопії документів, їй було повідомлено, що це заборонено та попросили написати, що вона ознайомлена з ксерокопіями наданих для ознайомлення паперів, з чим вона не погодилась, оскільки її з документами, зазначеними в поданих заявах (вх. № Б-20 від 16.11.2016 р; вх. № Б-2030 від 17.11.2016 р.; вх. М Б-2056 від 22.11.2016 р.), так і не ознайомили, завірені копії документів (окрім копії наказу № 1984/3 про звільнення) не надали, оригінал наказу № 475/3 від 02.04.2015 року їй не показали. В зв'язку вищенаведеними обставинами та з метою позасудового врегулювання трудового спору, який виник з вини відповідача, нею було запропоновано правовий механізм його вирішення шляхом, видання наказів про визнання недійсним наказу № 475/3 від 02.04.2015 року та про скасування наказу від 25.10.2016 року, № 1984/3 помилкове видання, якого сталось внаслідок неправильного застосування законодавства про працю, повернення до штатної чисельності працівників Васильківської РДНК виведеної із штатної чисельності Васильківської РДНК другої посади консультанта, яка була введена до штатної чисельності Васильківської РДНК після ліквідації з 2011 року Калинівської районної державної нотаріальної контори (документи і архіви з якої були передані до Васильківської РДНК). При цьому враховувалось те, що з ліквідацією Калинівської РДНК та проведеним правонаступництвом ліквідованої РДНК, об'єм робочого навантаження на працюючих в Васильківській РДНК суттєво збільшився, й повернення другої посади консультанта було і є об'єктивно доцільним. Начальником Управління з кадрової роботи Головного територіального управління юстиції у Київській області їй повідомлено, що зазначене питання потребує вивчення та часу, й його вирішення залежить від затвердження відповідного штатного розпису Васильківської районної державної нотаріальної контори на 2017 рік. При цьому було усно повідомлено, що запис під № 32 в її трудову книжку було внесено в жовтні 2016 року та роз'яснено, що якщо вона не згодна з записами в трудовій книжці та не згодна із звільненням - вона має право звернутись до суду з відповідним позовом. 16 листопада 2016 року їй була вручена копія наказу № 1984/3 про звільнення, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, й була видана трудова книжка, й у неї виникло право на звернення до суду за захистом свого права, строк якого передбачений ст. 233 України. У позасудовому порядку врегулювати трудовий спір, який виник з вини відповідача, - їй не вдалось. Відповідач так і не надав для ознайомлення документи, про ознайомлення з якими нею подавались письмові заяви. Не надав для ознайомлення оригінал наказу № 475/3, що, начебто, був виданий 02.04.2015 року, знайшовся після 25.10.2016 року, й одразу після знаходження якого, службовою особою Головного територіального управління юстиції у Київській області був внесений до її трудової книжки незаконний запис під № 32, з зазначенням дати внесення - 21.01.2010 року. Наказ Головного територіального управління юстиції у Київській області № 1984/3 від 25.10.2016 року прийнятий (виданий) усупереч та з порушенням норм Кодексу законів працю України та її прав, й тому вона змушена звернутись з даною позовною заявою суду для вирішення зазначеного трудового спору у судовому порядку. Вона, [PERSON], ніколи не зверталась до відповідача з заявами щодо продовження дії строкового трудового договору, що був оформлений наказом начальника Головного управління юстиції у Київській області № 589/к від 20.10.2009 року, й відповідно відповідачем дія даного строкового трудового договору не продовжувалась і не могла бути продовженою, як строкового, - за відсутності такої письмової заяви від неї. При цьому, після 20 січня 2010 року, тобто, після дня закінчення строку трудового договору, трудові відносини фактично тривали і жодна із сторін (ні вона, ні відповідач) не вимагали їх припинення, й наказу про її звільнення не видавалось. Законодавством України визначено, що навіть якщо після закінчення наданій основному працівнику відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами (ч. 1 ст. 179 КЗпП України, ч. 1 п. 4 ст. 4, ст. 17 Закону України "Про відпустки"), основний працівник забажає піти у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, й даному працівнику відповідним наказом буде надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ч. 3 ст. 179 КЗпП України, ч. 2 п. 4 ст. 4, ст. 18 Закону України «Про відпустки»), то за своєю правовою природою і закріпленим в законодавстві визначенням та підставою виникнення, - дані соціальні відпустки є двома окремими їх видами. При цьому, реалізація основним працівником ([PERSON]) своїх прав (які проводились відповідними наказами на підставі поданих нею заяв) - не змінила строк закінчення дії строкового трудового договору, укладеного між відповідачем і нею, [PERSON], призначеною 20.10.2009 року на посаду консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори за строковим договором - тимчасово, на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами основного працівника, як і не продовжила строк дії зазначеного трудового договору, як строкового, - на час перебування основного працівника у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки законом закріплено механізм продовження та механізм переукладення трудових договорів, визначено та унормовано (КЗпП України та відповідними інструкціями) підстави виникнення та способи відображення таких змін у кадровому діловодстві та трудовій книжці працівника. Також, з ксерокопій документів, з якими 14 грудня 2016 року, начальником Управління кадрової роботи Головного територіального управління юстиції у Київській області було дозволено ознайомитись вбачалось, що: картка по формі № П-2, яка має містити підписи про ознайомлення з кадровими наказами та про рух її трудової діяльності - відсутня; частина документів з яких робились ксерокопії - мають необумовлені виправлення. Згідно довідки про доходи, наданої Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області 07.10.2016 року вих. № 323, її заробітна плата за серпень 2016 року становить 7 080,96 грн., вересень 2016 року - 1730,11 грн. Зазначене визначає, що її середньоденна заробітна плата складає 204,91 грн. (8 811,07 гривень (заробітної плати, нарахованої за два вищевказаних місяці) розділених на 43 дні робочого часу (21 день у серпні 2016 року + 22 дні у вересні 2016 року). Станом на 13.02.2017 року час вимушеного прогулу [PERSON] складає 78 робочих днів (жовтень 2016 року - 4 дні; листопад 2016 року - 22 дні; грудень 2016 року - 22 дні; січень 2017 року - 20 днів; лютий 2017 року - 10 днів). 22 червня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] як третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року, позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Київській області про зміну формулювання наказу - було прийнято до спільного розгляду з позовною заявою [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, об'єднавши їх в одне провадження. Відповідно до заявлених позовних вимог [PERSON] (а.с.199-204, Том 1), остання просить суд: змінити формулювання наказу Головного управління юстиції у Київській області від 20 жовтня 2009 року № 589/к, в частині визначення строку трудового договору, в наступній редакції: «Призначити [PERSON] на посаду консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, звільнивши з посади секретар-друкарки з 20 жовтня 2009 року за переведенням, з посадовим окладом 841 гривня, тимчасово на період відсутності основного працівника - [PERSON]». В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що згідно з наказом Головного управління юстиції у Київській області від 02 липня 2009 року № 350/к, її призначено на посаду консультанта Васильківської державної нотаріальної контори. Наказом Головного управління юстиції у Київській області від 06 жовтня 2009 року № 721/22 їй надано відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами до 20 січня 2010 року. У зв'язку з тим, що на час соціальної відпустки основного працівника, можливе призначення іншої особи на цю посаду, але не довше, ніж до виходу на роботу основного працівника, наказом Головного управління юстиції у Київській області від 20 жовтня 2009 року № 589/к на підставі заяви [PERSON], останню призначено на посаду консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори з 20 жовтня 2009 року за переведенням, тимчасово на період її відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. При цьому, наказом Головного управління юстиції у Київській області від 11 січня 2010 року № 1/22 їй, надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21 січня 2010 року по 31 жовтня 2012 року. Наказом Головного управління юстиції у Київській області від 25 жовтня 2012 року № 1279/25 їй надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 листопада 2012 року по 22 квітня 2015 року. Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області від 23 квітня 2015 року № 396/4 їй надано відпустку без збереження заробітної плати у зв'язку з необхідністю домашнього догляду за дитиною з 23 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року. Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області від 21 жовтня 2015 року № 1672/4 їй надано відпустку без збереження заробітної плати, у зв'язку з необхідністю домашнього нагляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, з 23 жовтня 2015 року по 23 квітня 2016 року. Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області від 25 квітня 2016 року № 930/3 їй надано відпустку без збереження заробітної плати у зв'язку з необхідністю домашнього нагляду за дитиною з 25 квітня по 25 жовтня 2016 року. У зв'язку з закінченням відпустки по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, нею подано заяву до Головного територіального управління юстиції у Київській області від 25 жовтня 2016 року щодо надання дозволу приступити до виконання своїх функціональних обов'язків з 26 жовтня 2016 року, на підставі якої Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області видано наказ від 25 жовтня 2016 року № 1985/3. Водночас, враховуючи, що вона, як основний працівник, вийшла з відпустки по догляду за дитиною, яка потребує догляду та приступила до виконання обов'язків консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, настання даного факту стало підставою для припинення трудового договору, у зв'язку з закінченням строку, з [PERSON] відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Київській області від 25 жовтня 2016 року № 1984/3. Слід звернути увагу на те, що відповідно до заяви [PERSON] від 17 жовтня 2009 року, на підставі якої видано наказ Головного управління юстиції у Київській області від 20 жовтня 2009 року № 589/к, позивачка просила перевести її з 20 жовтня 2009 року на посаду консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори за строковим договором на період відсутності основного працівника - [PERSON] Отже, протиправні дії Головного управління юстиції у Київській області, які полягають у винесенні наказу про призначення позивача тимчасово на посаду консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори з формулювання: «тимчасово на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами основного працівника ([PERSON])», оскільки, дане формулювання не відповідало волі [PERSON], яка, згідно заяви останньої, полягала саме у призначенні її на посаду на строк, визначений настанням певної події, тобто, фактичного виходу основного працівника на роботу. Крім цього, Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області, відповідно до копії наказу від 02 квітня 2015 року № 475/3 «Про призначення [PERSON].», яка міститься в матеріалах судової справи, виявлено невідповідність заяви позивача про призначення на посаду та наказу Головного управління юстиції у Київській області від 20 жовтня 2009 року № 589/к, у зв'язку з чим зазначено, вважати, що [PERSON] з 21 січня 2010 року працює на посаді консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, на період соціальної відпустки основного працівника ([PERSON]), до фактичного виходу її на роботу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, уточненій позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що до жовтня 2016 року ніяких наказів відносно позивача з боку відповідача винесено не було, у трудовій книжці позивача не внесено всіх записів. Щодо заявленого позову третьої особи, зазначив, що права третьої особи у даному спорі порушено не було, а поданий позов направлений на захист інтересів відповідача. При цьому, третя особа взагалі не наділена правом звернення з даним позовом до суду. Представник відповідача Головного територіального управління юстиції у Київській області - Федорін І.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених письмових запереченнях (а.с.37-41, Том 1), поясненнях (а.с.1543-156, Том 1), просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що йому не відомо, чому позивача не ознайомлювали із наказом № 475/3 від 02 квітня 2015 року. Щодо позову третьої особи зазначив, що даний позов є обґрунтованим та у його вирішенні посилався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] судовому засіданні 08 грудня 2017 року позов [PERSON] не визнала, власний позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила суду, що 21 січня 2010 року відповідачем за первісним позовом було прийнято наказ по її відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. При цьому, вважає, що наказом від 20 жовтня 2009 року, яким позивача було прийнято на її посаду суперечить волі самої позивачки та законодавству. Вважає, що у разі поновлення позивача на посаді, її трудові права будуть порушені, в той же час чинне законодавство її звільнення не передбачає. В подальшому, третя особа за первісним позовом та позивач за позовом третьої особи - [PERSON] судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання, в якому просила справу розглядати без її участі, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити їх. Суд, вислухавши пояснення сторін, вислухавши пояснення позивача, допитаної в якості свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наказом Головного управління юстиції у Київській області № 175/к від 12 березня 2008 року, позивача [PERSON] з 11 березня 2008 року по 31 грудня 2008 року було призначено на посаду оператора комп'ютерного набору Васильківської районної державної нотаріальної контори (а.с.64, Том 1). Наказом Головного управління юстиції у Київській області № 39/к від 13 січня 2009 року, [PERSON] за строковим трудовим договором було призначено з 16 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року на посаду секретаря-друкарки Васильківської районної державної нотаріальної контори (а.с.67, Том 1). 17 жовтня 2009 року позивач [PERSON] звернулася до начальника Головного управління юстиції у Київській області із заявою, в якій просила перевести її на посаду консультанта Васильківської райдержнотконтори з 20 жовтня 2009 року за строковим договором на період відсутності основного працівника - [PERSON] (а.с.69, Том 1). Наказом Головного управління юстиції у Київській області № 589/к від 20 жовтня 2009 року, [PERSON] було призначено на посаду консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, звільнивши з посади секретар-друкарки Васильківської районної державної нотаріальної контори з 20 жовтня 2009 року за переведенням, з посадовим окладом 841 грн., тимчасово на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами основного працівника ([PERSON]) (а.с.13, Том 1). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки», соціальні відпустки: відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв'язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону). Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відпустки», на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю: до пологів - 70 календарних днів; після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів. Статтею 179 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент призначення позивача з 20 жовтня 2009 року на посаду консультанта) передбачено, що на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів. Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Вона надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 23 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Як роз'яснено в Листі Міністерства праці та соціальної політики від 03.02.2003 р. N 06/2-4/13, характер майбутньої роботи - означає, що робота не виконується постійно (наприклад, сезонні роботи). Умови виконання роботи - таке формулювання визначає роботу як постійну, але у зв'язку з конкретними умовами її виконання трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін. Передусім це може бути пов'язано з тим, що для виконання даної роботи вже прийнятий на роботу працівник, але він протягом певного періоду не може виконувати свої трудові обов'язки. Для заміщення тимчасово відсутнього працівника і провадиться прийняття на роботу іншого працівника за строковим трудовим договором. Як роз'яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 року, згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Таким чином, на період перебування працівника у відпустці по вагітності та пологах та у відпустці для догляду за дитиною до трьох років, роботодавець має право прийняти іншого працівника для заміщення тимчасово не зайнятої посади до фактичного виходу на роботу працівника, який перебуває у відпустці. З викладеного вбачається, що позивача [PERSON] було призначено на посаду відсутнього працівника [PERSON] за переведенням тимчасово з 20 жовтня 2009 року на період відпустки даного працівника у зв'язку з вагітністю та пологами, що свідчить про строковість укладених трудових відносин між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про відпустки», після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно ст. 179 Кодексу законів про працю України, за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років не надається, якщо дитина перебуває на державному утриманні, крім прийомних дітей у прийомних сім'ях та дітей-вихованців у дитячих будинках сімейного типу. У разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов'язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. В подальшому, наказом Головного управління юстиції у Київській області № 1/22 від 11 січня 2010 року, [PERSON], консультанту Васильківської районної державної нотаріальної контори, було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21 січня 2010 року по 31 жовтня 2012 року включно, відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» (а.с.180, Том 1). Наказом Головного управління юстиції у Київській області № 1279/25 від 25 жовтня 2012 року, [PERSON], консультанту Васильківської районної державної нотаріальної контори, було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 листопада 2012 року по 22 квітня 2015 року (а.с.181, Том 1). Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області № 396/4 від 23 квітня 2015 року, [PERSON], консультанту Васильківської районної державної нотаріальної контори, було надано відпустку без збереження заробітної плати у зв'язку з необхідністю домашнього догляду за дитиною з 23 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, відповідно до ч. 6 ст. 179 Кодексу законів про працю та частини 1 пункту 3 статті 25 Закону України «Про відпустки» (а.с.182, Том 1). Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області № 1672/4 від 21 жовтня 2015 року, [PERSON], консультанту Васильківської районної державної нотаріальної контори, було надано відпустку без збереження заробітної плати у зв'язку з необхідністю домашнього догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку, з 23 жовтня 2015 року по 23 квітня 2016 року, відповідно до ч. 6 ст. 179 Кодексу законів про працю та частини 1 пункту 3 статті 25 Закону України «Про відпустки» (а.с.183, Том 1). Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області № 930/3 від 25 квітня 2016 року, [PERSON], консультанту Васильківської районної державної нотаріальної контори, було надано відпустку без збереження заробітної плати у зв'язку з необхідністю домашнього догляду за дитиною з 25 квітня 2016 року по 25 жовтня 2016 року, відповідно до ч. 6 ст. 179 Кодексу законів про працю та частини 1 пункту 3 статті 25 Закону України «Про відпустки» (а.с.184, Том 1). Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області № 1985/3 від 25 жовтня 2016 року, було наказано вважати [PERSON] такою, що з 26 жовтня 2016 року вийшла з відпустки по догляду за дитиною яка потребує домашнього догляду та приступила до виконання обов'язків консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.42, Том 1). 25 жовтня 2016 року Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області було винесено наказ № 1984/3, за яким [PERSON], 25 жовтня 2016 року, було звільнено з посади консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, у зв'язку з закінченням строку трудового договору (а.с.9). Статтею 39-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Як встановлено судом, відносно позивача [PERSON] відповідачем не було винесено наказу про призначення її на посаду консультанта Васильківської районної державної адміністрації на період відпустки [PERSON] по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в подальшому до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, 02 квітня 2015 року Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області було винесено наказ № 475/3 «Про призначення [PERSON].», згідно якого [PERSON] вважати такою, що з 21 січня 2010 року працює на посаді консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, на період соціальної відпустки основного працівника ([PERSON]) до фактичного виходу її на роботу, з посадовим окладом згідно штатного розпису, відповідно до п. 2 ст. 23 Кодексу законів про працю України (а.с.79, Том 1). З вказаним наказом [PERSON] було ознайомлено 17 листопада 2016 року, про що свідчить підпис останньої на копії даного наказу (а.с.104, Том 1). При цьому, на запит суду про витребування оригіналу даного наказу, наказ № 475/3 від 02 квітня 2015 року в розпорядження суду надано не було, а згідно наказу Головного територіального управління юстиції у Київській області № 2245/3 від 30 грудня 2016 року «Про проведення службового розслідування» та акту проведення службового розслідування від 16 січня 2017 року даний оригінал наказу було втрачено (а.с.157-160, Том 1). Зі змісту копії наказу № 475/3 від 02 квітня 2015 року вбачається, що останній не встановлює факт призначення позивача [PERSON] на посаду консультанта на період відпустки [PERSON] по догляду за дитиною до фактичного виходу на її роботу. Крім того, факт визнання такою, що працює на даній посаді позивача відображений у трудовій книжці останньої, проте не містить відомостей про винесення відповідного наказу про призначення позивача на дану посаду. При цьому, як вбачається з копії подань Головного територіального управління юстиції у Київській області про допуск [PERSON] до складання кваліфікаційних іспитів, наданих Міністерству юстиції України 02 жовтня 2015 року, 06 травня 2016 року, відомостей про винесений наказ № 475/3 від 02 квітня 2015 року трудова книжка позивача не містить взагалі (а.с.240, Том 1, а.с.2, Том 2). Будучи допитаною в судовому засіданні позивач [PERSON] в якості свідка пояснила суду, що у 2008 році вона була прийнята на посаду оператора Васильківської районної державної нотаріальної контори. У 2009 році у конторі звільнилася посада консультанта та завідувач контори повідомила її, що в липні 2009 року на дану посаду було прийнято [PERSON], але вона завагітніла, а на її місце призначать її. Приблизно в листопаді 2009 року надійшов наказ про відпустку [PERSON] по вагітності та пологам. Вказана відпустка мала тривати до 20 січня 2010 року включно. 17 жовтня 2009 року вона написала заяву про переведення її на посаду консультанта на період відсутності працівника [PERSON] 20 жовтня 2009 року її було переведено на дану посаду тимчасово на період відпустки [PERSON] по вагітності та пологам. Тобто з 20 жовтня 2009 року по 20 січня 2009 року між нею та відповідачем було укладено строковий договір, а з 21 січня 2010 року по день звільнення - безстроковий договір. В кінці січня 2010 року вона була у Головному територіальному управлінню юстиції у Київській області та їй повідомили, що 20 січня 2010 року був останній день строкового договору, укладеного між ними та що в подальшому між ними укладено безстроковий договір і завідувач нотаріальної контори підтвердив це. Про наявність наказу № 475/3 від 02 квітня 2015 року вона не знала. 01 вересня 2015 року вона оформила інвалідність та брала копію трудової книжки, в якій запису про даний наказ не було. Крім того, вона також тричі брала трудову книжку та відділ кадрів засвідчував її, проте відомостей про даний наказ там не було. Про наказ вона дізналася лише тоді, коли їй видали трудову книжку при звільненні. Зазначила, що їй відомо, що на кожну відпустку працівника, підприємство видає наказ і він дублюється на іншого працівника, який перебуває тимчасово на його посаді. При цьому, по її посаді таких наказів винесено не було, у зв'язку з чим вона правомірно вважала, що з нею укладено безстроковий трудовий договір. Таким чином, враховуючи, що в першооснові позивача було призначено на посаду консультанта тимчасово на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологам [PERSON], тобто визначено строковість трудових відносин. В подальшому позивача мали б призначити на дану посаду на період відпустки [PERSON] по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного, а в подальшому шестирічного віку, тим самим продовжуючи дію трудового договору, що здійснено не було. В той час, відповідні накази про надання таких відпусток [PERSON] були прийняті відповідачем, що в своїй сукупності, враховуючи надані суду докази, свідчать про порушення відповідачем процедури призначення працівника тимчасово на посаду основного працівника в період його перебування у соціальній відпустці. При цьому, роботодавцем не було укладено після закінчення відпустки по вагітності та пологам основного працівника будь-якого строкового чи безстрокового договору, а після закінчення строкового договору на період відпустки [PERSON] у зв'язку з вагітністю та пологам, жодна із його сторін не заявляла про його закінчення, що свідчить про те, що у відповідності до положень ст. 39-1 Кодексу законів про працю України, та враховуючи фактичне допущення позивача до роботи, трудові відносини між сторонами тривали, та відповідно трудовий договір вважається таким, що укладений на невизначений строк. Посилання сторони відповідача на заяву [PERSON] щодо переведення її на посаду консультанта на період відсутності основного працівника, не можуть вважатися юридичним документом, який в свою чергу впливає на формулювання наказів підприємства, оскільки накази виносяться безпосередньо роботодавцем на підставі та з урахуванням норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 року, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. З огляду на вказані вище доводи та враховуючи, надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про визнання незаконним звільнення [PERSON] за п.2 ст. 36 КЗпП України з посади консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, у зв'язку з закінченням строкового трудового договору, визнання незаконним наказ в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області №475/3 від 02.04.2015 року; визнання незаконним наказ начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області №1984/3 від 25.10.2016 року та поновлення [PERSON] на посаді консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори з 26 жовтня 2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Вказані роз'яснення взаємоузгоджуються з правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі 6-195цс14 за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Текнос» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогул та відшкодування моральної шкоди. Згідно п.8 Розділу IV Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України. Відповідно до п.п. б п. 4 Розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями), при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Згідно абзацу 2 п. 4 Розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями), при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до довідки про доходи від 10 лютого 2017 року № 29, виданої Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області, загальна сума доходу [PERSON] за період з серпня 2016 року по вересень 2016 року становить 8811,07 гривень: серпень 2016 року - 7 080,96 гривень; вересень 2016 року - 1730,11 гривень (а.с.45, Том 1). Згідно особового рахунку з серпня по грудень 2016 року, наданого Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області, загальний розмір заробітної плати [PERSON] без врахування чергової відпустки (674,37 гривень + 1348,74 гривень) та матеріальної допомоги на оздоровлення (3189,92 гривень) складає 1 867,93 гривень; за вересень 2016 року - 1730,11 гривень, а загалом 3 598,04 гривень (а.с.145, Том 1). З огляду на викладене, враховуючи порядок розрахунку середнього заробітку, враховуючи кількість робочих днів у серпні 2016 року - 15 робочих днів, у вересні 2016 року - 10 робочих днів (загалом - 25 робочих днів), а також загальний розмір заробітної плати позивача за період серпня 2016 року - вересня 2016 року - 3598,04 гривень, середньоденна заробітна плата позивача становить 3598,04 гривень (3598,04 гривень : 25 робочих дні). При цьому, період, за який розраховується середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивачу становить період з 26 жовтня 2016 року (наступний за днем звільнення) по 30 січня 20185 року (включно), тобто загалом 318 робочих днів. Таким чином, розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки визначається шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів протягом усього часу затримки, що становить: 143,93 гривень х 318 робочих дні = 45 769,74 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа [PERSON] про зміну формулювання наказу. Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа [PERSON] про зміну формулювання наказу, то суд зазначає наступне. Відповідно до заявлених позовних вимог третьої особи, остання просить суд: змінити формулювання наказу Головного управління юстиції у Київській області від 20 жовтня 2009 року № 589/к, в частині визнання строку трудового договору, в наступній редакції: «Призначити [PERSON] на посаду консультанта Васильківської районної державної нотаріальної контори, звільнивши з посади секретар-друкарки з 20 жовтня 2009 року за переведенням, з посадовим окладом 841 гривня, тимчасово на період відсутності основного працівника - [PERSON]». Статтею 48 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. В даному випадку, сторони в цивільному процесі характеризуються окрім інших, ще й тим, що між ними виник спір про право цивільне. При цьому, звернення до суду в порядку позовного провадження за захистом свідчить про наявність спору про право цивільне. В той же час, з позиції заявлених третьої особою позовних вимог, вбачається, що спірні правовідносини виникли між [PERSON] та Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області, при цьому стосуються виключно наказу, винесено також відносно [PERSON], що в свою чергу свідчить про відсутність наявності спірних правовідносин між [PERSON] та Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області. Таким чином, враховуючи що формулювання тексту наказу стосуються виключно [PERSON], враховуючи відсутність спірності правовідносин між [PERSON] та Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа [PERSON] про зміну формулювання наказу.

Outcome: approved