Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У серпні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у вихованні онуки, спілкуванні з онукою та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з онукою. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що вони є дідусем та бабусею [PERSON] , [INFO] . Син позивачів, [PERSON] , помер [INFO] . З 11 вересня 2010 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого в них народилась донька - [PERSON] . Позивачі зазначають, що коли їх син був живий, вони часто спілкувались з онукою, багато часу проводили разом з дівчинкою. Після смерті сина позивачі намагалися підтримувати контакт з невісткою, прохали відпустити до них онуку. Через те, що [PERSON] не надає можливості поспілкуватися з онукою, приймати участь у її вихованні, позивачі були вимушені звернутись до суду із вказаним позовом, у якому просять суд: Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні з онукою [PERSON] , та встановити [PERSON] , і [PERSON] , наступний графік побачень з онукою [PERSON] : -безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання позивачів, в місцях, які відповідають вікові дитини кожного тижня в суботу та неділю з 10.00 до 18.00 без присутності матері дитини, ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] , в час, визначений судом, за місцем проживання позивачів); -безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання позивачів, в місцях, які відповідають вікові дитини кожного вівторка, середи та п`ятниці з 17.00 до 19.00 без присутності матері дитини ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] , в час, визначений судом, за місцем проживання позивачів); -щорічно, раз на рік тривалістю 30 календарних днів влітку без присутності матері відпочивати разом з онукою на території України ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] , в час, визначений судом, за місцем проживання позивачів); -щорічно 1 січня Новий Рік, 8 березня, Великдень, День святого Миколая, Різдво Христове - протягом 4 годин без присутності матері дитини ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] , в час, визначений судом, за місцем проживання позивачів); -щорічно [INFO] (день народження [PERSON] ) протягом 3 годин за місцем проживання позивачів, в місцях які відповідають вікові дитини, без присутності матері дитини ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] , в час, визначений судом, за місцем проживання позивачів); -щорічно [INFO] та [INFO] у дні народження дідуся та бабусі [PERSON] за місцем проживання позивачів, в місцях які відповідають вікові дитини, без присутності матері дитини ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] , в час, визначений судом, за місцем проживання позивачів). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 54) Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. В матеріалах справи також наявний відзив [PERSON] , в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки після смерті її чоловіка [PERSON] його батьки почали негативно ставитись до неї та її родини, почали її ображати, зчиняти сварки в присутності доньки, нарощувати конфлікт. Також зазначила, що перешкоди позивачам у спілкуванні з онукою вона не чинила. Стосовно графіку побачень з онукою, який позивачі просять встановити, відповідач вважає що такий графік не може бути встановлений, так як порушує наявний прядок і графік навчання та життя дитини. Представник Органу опіки та піклування адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в судовому засіданні підтримала наданий виконавчим комітетом Соборної районної у місті Дніпрі ради про визначення порядку участі позивачів у вихованні онуки та спілкуванні з нею від 22 жовтня 2020 року № 139/05-38. Також у судовому засіданні від 17 березня 2021 року були допитані свідки. Свідок [PERSON] (мати відповідачки) пояснила, що приблизно рік тому онуку [PERSON] возили до позивачів для спілкування, більше вони не виявляли ініціативи з нею бачитися і [PERSON] не хоче. Практично на кожні вихідні з п`ятниці по понеділок відповідачка привозить [PERSON] до неї. Позивачів характеризує негативно через те, що вони погано відзиваються стосовно відповідачки. Свідок [PERSON] (рідний брат відповідачки) пояснив, що відповідачка не перешкоджає позивачам у спілкуванні з онукою. У минулому році він привозив [PERSON] до позивачів, але вони особливого бажання з нею бачитися не виявляли. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає із сторонами по справі в одному дворі, їх діти навчаються в одному класі. Вона не бачила, щоб відповідачка перешкоджала позивачам у спілкуванні з онукою. Зі свого боку, позивачі долучили до матеріалів справи письмові пояснення сусідки [PERSON] , у яких вона позитивно характеризує позивачів, вказує на те, що вони дуже переймаються вихованням онуки, виявляють бажання приймати у цьому участь, але відповідачка перешкоджає. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1, п.п.10,11 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є позивачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є громадяни [PERSON] , та відповідач [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що позивачі є дідом і бабою малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно із висновком виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради від 22 жовтня 2020 року № 139/05-38, рекомендовано за доцільне встановити [PERSON] та [PERSON] наступний графік побачень з онукою [PERSON] : -безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання позивачів, в місцях, які відповідають вікові дитини кожного тижня в суботу з 10.00 до 18.00 без присутності матері дитини, ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] ); -безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання позивачів, в місцях, які відповідають вікові дитини кожного вівторка з 17.00 до 20.00 без присутності матері дитини ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] ); -щорічно, раз на рік тривалістю 14 календарних днів влітку без присутності матері відпочивати разом з онукою на території України ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] ); -щорічно 1 січня Новий Рік, 8 березня, Великдень, День святого Миколая, Різдво Христове - протягом 2 годин без присутності матері дитини ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] ); -щорічно [INFO] (день народження [PERSON] ) протягом 3 годин за місцем проживання позивачів, в місцях які відповідають вікові дитини, без присутності матері дитини ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] ); -щорічно [INFO] та [INFO] у дні народження дідуся та бабусі [PERSON] з 16.00 по 19.00 за місцем проживання позивачів, в місцях які відповідають вікові дитини, без присутності матері дитини ( [PERSON] зобов`язана забезпечити присутність [PERSON] ). Статтею 257 Сімейного кодексу України ( далі по тексту - СК України) передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, згідно з вимог закону батьки мають переважне право при визначенні порядку та способу виховання дитини. Згідно з вимог закону баба чи дід також мають право брати участь у вихованні дитини, перешкоди чинитися батьками не можуть. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У пункті 100 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) та у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383) зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Позбавлення позивачів права щодо їхньої участі у спілкуванні та вихованні малолітньої онуки, може позбавити останніх родинних зв`язків з рідними, любові та турботи з боку рідних, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Судом не встановлено жодних умов, які б могли усувати позивачів від спілкування з їхньою онукою, підтримувати родинні стосунки, приймати участь у її вихованні, не надано доказів негативного впливу бабусі та дідуся на онуку, при цьому судом враховано, що постійна присутність відповідача під час зустрічей позивачів з дітьми в подальшому не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на неприязні стосунки сторін у справі. Показання свідків з боку відповідачки судом сприймаються критично, оскільки це пояснення її прямих родичів, що зацікавлені у результатах розгляду справи, а свідок [PERSON] суттєвих відомостей щодо предмету спору суду не повідомила. Також критично сприймає суд і письмові пояснення свідка [PERSON] , надані стороною позивачів, оскільки за приписами ЦПК України, пояснення свідків можуть бути покладені в основу рішення у разі їх безпосереднього опиту в суді. На підставі викладеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку,

Outcome: partial