Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини на непідконтрольну територію України, який мотивує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що вони з сином є внутрішньо переміщеними особами та проживають за адресою: [ADDRESS] , а квартира, розташована в [ADDRESS] , належить позивачу, і на даний час, в ній проживає її бабуся, якій 92 роки, однак залишити дитину одну та поїхати до м. Шахтарську Донецької області позивач не може, оскільки, дитина часто хворіє, є інвалідом дитинства, тому залишати його на сторонніх осіб неможливо. Позивач вказав, що на теперішній час, в неї виникла необхідність термінового відвідання м. Шахтарську Донецької області, для вирішення майнових питань та питань догляду за бабусею. Разом з тим позивач вказав, що відповідач дитиною не опікується, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивач не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Тому суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . З`ясовано, що позивач з дитиною є внутрішньо переміщеними особами та проживають за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою № 3223-395 від 08.09.2016 року, а в м. Шахтарську Донецької області у позивача знаходиться нерухоме майно, проживає бабуся похилого віку, яку необхідно відвідувати. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що на теперішній час у позивача виникла необхідність термінового відвідання м. Шахтарську, вирішення майнових питань та питань догляду за бабусею. Встановлено, що залишити дитину одну та поїхати до м.Шахтарську Донецької області позивач не може в силу того, що дитина часто хворіє, є інвалідом дитинства, що також підтверджується копією посвідчення № 178170 від 15.08.2017 року, наявною в матеріалах справи, залишати його на сторонніх осіб неможливо. Оскільки на даний час м. Шахтарськ Донецької області входе до переліку тимчасово непідконтрольних Україні, міст, в"їзд на цю територію здійснюється лише за перепусткою. Разом з тим, позивач вказав, що відповідач дитиною не опікується, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина потребує постійної батьківської уваги та матеріальної допомоги і знаходиться на утриманні позивача. Відповідно дост. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти вїзду-виїзду за умови предявлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Пунктом 3 Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367, в"їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти громадянами України - за умови предявлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України", а громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженихпостановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, у разі пред`явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема,ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З огляду на те, що виїзд дитини на тимчасово окуповану територію без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством України та не суперечитиме інтересам дитини, що було встановлено у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Таким чином, суд оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законним і обґрунтованими. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved