Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - ЖБК "Мотозаводець-7" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживає та є власником квартири [ADDRESS]. Зазначила, що відповідно до акту комісії ЖБК "Мотозаводець-7" від 10 жовтня 2013 року був встановлений факт залиття її квартири, внаслідок несанкціонованого втручання мешканців квартири [ADDRESS] у роботу системи центрального опалення. Вказала, що згідно висновку про вартість відновлювального ремонту від 11 листопада 2013 року розмір майнового збитку, завданого внаслідок залиття квартири складає 21 354 грн. 00 коп. 08 травня 2014 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказала, що при розгляді справи її представнику стало відомо, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], а тому відповідно до ст. 386 ЦК України вона замінила неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] Крім того, зазначила, що крім матеріальної шкоди, їй також була завдана моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях, переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичайного способу життя. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодовувати завдану шкоду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь 21 354 грн. матеріальної шкоди, 1 494 грн. 68 коп. - інфляційних витрат за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року, 1200 грн. - витрати за проведення експертної грошової оцінки, 6 500 грн. моральної шкоди, 3 800 грн. - правової допомоги та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з тих же підстав, просив його задовольнити. Пояснив, що 04 жовтня 2013 року відбулося залиття квартири [ADDRESS], яка належить позивачці. Залиття відбулося внаслідок несанкціонованого втручання мешканців квартири [ADDRESS] у роботу системи центрального опалення, в добровільному порядку власник даної квартири відмовляється відшкодовувати майнову шкоду. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачці була завдана також моральна шкода. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що дійсно 04 жовтня 2013 року у будинку [ADDRESS] відбулося залиття. Однак вважає, що позивачем не надано доказів того, що саме з вини відповідача відбулося залиття в спірній квартирі. Зазначає, що акт від 10 жовтня 2013 року складений з порушенням норм чинного законодавства, а тому не є належним доказом по справі. Крім того, вказує, що позивачкою позов в частині відшкодування моральної шкоди необґрунтований та не підтверджений доказами. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 2012 року (а.с. 9). Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 101-102). 10 жовтня 2013 року комісією представників ЖБК "Мотозаводець-7" було проведено перевірку фактів щодо залиття квартири [ADDRESS], яке трапилося 04 жовтня 2013 року та складено акт обстеження даної квартири (а.с. 14). Згідно даного акту та в результаті обстеження виявлено факт залиття квартири позивача, а саме: - Кімната - 13.1 кв. м.: стіни обклеєні новими шпалерами, на стіні є сліди від залиття, на стелі (по чотирьох кутках) є сліди від залиття, не працюють розетки та елекртовимикач; - Кімната - 16,0 кв.м.: стіни обклеєні старими шпалерами, на стіні слідів від залиття немає, на стелі (по двох кутках) та біля люстри є сліди від залиття, не працюють розетки та елекртовимикач ; - Коридор - 5, 5 кв. м.: стіни обклеєні старими шпалерами, місцями відклеєні, на стелі є сліди від залиття, не працюють розетки та елекртовимикач. 10 жовтня 2013 року комісією представників ЖБК "Мотозаводець-7" було складено акт про залиття, що трапилась на системі центрального опалення та встановлено, що 04.10.2013 року в [ADDRESS] трапилось залиття, внаслідок аварії на системі центрального опалення (а.с. 80). Причиною залиття зазначено: несанкціоноване втручання мешканців квартири [ADDRESS] у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, тощо). У судовому засіданні 22 травня 2014 року на підставі ст. 10 ЦПК України судом представнику відповідача було повторно роз'яснено право заявити клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, однак представник відповідача відмовилася від заявлення даного клопотання. Відповідно до висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] після її залиття, яка розташована за адресою: в [ADDRESS] від 11 листопада 2013 року вартість відновлювального ремонту квартири позивача внаслідок залиття складає 21 354 грн. (а.с. 19-61). Положеннями статті 319 ЦК України (ч. ч. 1, 2, 4, 5) передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого права. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв'язок між ними та вину заподіювача шкоди. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 27 березня 1992 року 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Суд, оцінюючи зібрані докази у справі в їх сукупності дійшов висновку про те, що залиття квартири позивача відбулося з вини мешканців квартири [ADDRESS], власником якої є [PERSON], що підтверджено актами комісії ЖБК "Мотозаводець-7" від 10 жовтня 2013 року. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності їх вини у завданні шкоди позивачам. У судовому засіданні представник відповідача визнала ту обставину, що 04 жовтня 2013 року відбулося залиття квартири позивачки. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належних доказів, які б спростовували факт залиття спірної квартири не з вини відповідачки, суду не надано, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 21 354 гривень. Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року, то вони задоволенню не підлягають, оскільки дане стягнення не розповсюджуються на дані правовідносини, а застосовуються лише до грошових зобов'язань згідно вимог ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача було пошкоджено майно позивача, порушився її звичайний спосіб життя, внаслідок чого [PERSON] зазнала душевних страждань. Враховуючи глибину душевних хвилювань та порушення нормального порядку життя позивачки, суд приходить до висновку про те, що у зв'язку з залиттям квартири позивача було заподіяно моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача, як це передбачено ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Разом з тим, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивачки про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі до 6 500 грн. Крім того стягненню з відповідачки на користь [PERSON] підлягають витрати за проведення експертної грошової оцінки в сумі 1 200 грн., які були сплачені позивачкою на рахунок ТОВ "Агентстов Експертної Оцінки", що підтверджується квитанцією від 11.11.2013 року (а.с. 74). Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Проте, надані квитанції не можуть бути належним доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 3 800 грн., оскільки у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, а з відповідача слід стягнути на користь позивача 21 354 майнової шкоди, 1200 грн. за проведення експертної грошової оцінки та 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі 311 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial