Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

У червні 2017 року до Енергодарського міського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк») з позовом до [PERSON] (далі- відповідач), з вимогою стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 04.04.2016 року в сумі 12505,00 грн. і судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 600 грн. Вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У порушення ст.ст.526,\~527,\~530,\~1054 ЦК України\~та умов Договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 11.04.2017 року в загальній сумі 12505,00 грн., яка складається з наступного: 4646,42 грн.- заборгованість за кредитом; 1834,67 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 4952,24 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.- штраф (фіксована частини), 571,67грн.- штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за штрафами просив відмовити (а.с. 49).\~ Враховуючи вищевикладене, а також положення ч.2\~ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, що відповідає положенню ч.2\~ст.197 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 04.04.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту б/н згідно якого останній отримав грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 6,7). У порушення ст.ст.526,\~527,\~530,\~1054 ЦК України\~та умов Договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 11.04.2017 року в загальній сумі 12505,00 грн., яка складається з наступного: 4646,42 грн.- заборгованість за кредитом; 1834,67 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 4952,24 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.- штраф (фіксована частини), 571,67грн.- штраф (процентна складова), що підтверджується довідкою про заборгованість (а.с. 5). У відповідності до вимог\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами ч. 1\~ст. 1056-1 ЦК України\~передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Як вбачається з положень\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526,\~530,\~611,\~612 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 546,\~549,\~551 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003 цс15. Умовами та правилами надання банківських послуг сплата пені та штрафу передбачені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення. Таким чином позов в частині стягнення з відповідача 1071,67 гривень штрафу не підлягає задоволенню. Згідно положень\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Згідно зі ст.ст. 10,\~11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 59,\~60 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо вимог про стягнення пені за зобовязанням суд зазначає наступне. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4\~ст. 267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності- загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)\~п. 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України. Виходячи з основних засад цивільного права, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), яка в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм ст.\~266, ч. 2 ст.\~258 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19.11.2014 р. (справа №6-160цс14). Таким чином, стягненню підлягає сума пені, за один рік до звернення з позовом до суду, що складає, відповідно до розрахунку заборгованості\~950,00 грн., а в задоволенні іншої частини вимог щодо стягнення пені слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатив своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими зобов'язаннями згідно з умовами договору, і має відображення в розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5), який відповідачем не спростовується, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 7431,09 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом- 4646,42 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 1834,67 грн., заборгованість за пенею та комісією 950,00 грн. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" щодо стягнення заборгованості задоволені частково, тому суд в порядку\~ст.88 ЦПК України\~має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 950,80 грн. (1 600 грн. х 12505,00 грн. / 7431,09 грн.), витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 275,00 грн. (а.с. 47). На підставі наведеного та

Outcome: partial