Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" в особі філії РУБІЖАНСЬКЕ МІЖРАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПО ЕКСПЛУАТАЦІЇ ГАЗОВОГО ГОСПОДАРСТВА звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким після залишення частини позовних вимог без розгляду, просило стягнути з неї заборгованість за послуги газопостачання у розмірі 941 (дев'ятсот сорок одна) гривня 85 (вісімдесят п'ять) копійок, нараховану станом на 01 квітня 2012 року. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 30 грудня 2014 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача подав пояснення, якими серед іншого просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 19 грудня 2014 року та 30 грудня 2014 року, у вказані судові засідання не з'явився. Заяви про розгляд справи за його відсутністю не подавав і причини неявки не повідомив. А позивач, який не з`явився просив розглянути справу без його участі не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Тому, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. А розгляд справи здійснювався на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати та у порядку частини п'ятої статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідачу у період з 01 травня 2009 року до 01 квітня 2012 року було надано житлово-комунальні послуги у вигляді газопостачання, які вона отримувала через використання у своїй квартирі газоспоживаючого обладнання: плити газової ПГ-4 та водонагрівача ВПГ-23, відповідно до норм споживання, встановлених законодавством у той період та кількості людей, що були зареєстровані у цій квартирі. Але відповідач, за цінами, що діяли у вказаний період, отримані послуги у повному обсязі не оплатила. Будь-яких скарг чи звернень щодо якості та об'єму наданих послуг від відповідача не надходило. Як наслідок, станом на 01 квітня 2012 року, у відповідача утворилась заборгованість, право вимоги уплати якої позивач отримав 11 квітня 2012 року. Відповідач, у тих судових засіданнях в яких вона брала участь, а також у своїх запереченнях, вказувала на те, що вона не повинна відповідати за вказаним позовом, оскільки не є належним відповідачем; причиною виникнення заборгованості являється фінансовий стан, в якому опинилась її родина, через нерозкритий злочин щодо її сина: [PERSON], який у зв'язку із тілесними ушкодженнями став інвалідом третьої групи, не працездатним, але при цьому його неправомірно позбавили пенсії, як єдиного засобу для існування. Через що, саме відповідач повинна була утримувати його, а дохід їх сім`ї склав менше прожиткового мінімуму. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Одинадцятого травня 1994 року, було проведено державну реєстрацію ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ", яке змінило своє найменування на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" (а.с.155,127-128). Вказане підприємство, мало та має діючу ліцензію Національної комісії регулювання електроенергетики України на постачання і розподіл природного газу за регульованим тарифом на території міста Луганська та Луганської області, починаючи з 24 березня 2000 року (а.с.125-126,156-158). Тридцятого квітня 2003 року, [PERSON] звернулась до начальника підрозділу ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" у місті Рубіжному, з проханням включити у квартирі №56 в будинку №36-б, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжному газове обладнання у вигляді плити газової та водонагрівача: газової колонки, з 03 травня 2003 року (а.с.57). Вказане газове обладнання було підключено до єдиної газової мережі будинку 22 травня 2003 року (а.с.123,120-122). Сьомого лютого 2000 року, [PERSON] змінила прізвище з «Чалих» на «Шарапова», про що Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області було видано свідоцтво (а.с.58). Четвертого серпня 2004 року, [PERSON] звернулась до начальника підрозділу ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" у місті Рубіжному, з проханням нараховувати оплату за газ на 2 особи, починаючи з 17 липня 2004 року, виходячи із довідки ЖЕК№5 від 03 серпня 2004 року. За даними вказаної довідки, [PERSON] дійсно проживає у [ADDRESS], а у складі її сім`ї, тобто разом із нею її син: [PERSON] 1982 року народження (а.с.56). П'ятого березня 2007 року, [PERSON] та ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" в особі філії РУБІЖАНСЬКЕ МІЖРАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПО ЕКСПЛУАТАЦІЇ ГАЗОВОГО ГОСПОДАРСТВА уклали договір про надання послуг з газопостачання (а.с.8-11). За яким вказане товариство взяло на себе зобов'язання безперервно надавати [PERSON], членам її сім`ї, та іншим особам, зареєстрованим у квартирі послуги із постачання газу для побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки,якості та величини тиску, а саме [PERSON] зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором (а.с.8-11). За період з 01 травня 2009 року по 31 березня 2012 року, ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" в особі філії РУБІЖАНСЬКЕ МІЖРАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПО ЕКСПЛУАТАЦІЇ ГАЗОВОГО ГОСПОДАРСТВА працювало у штатному режимі та безперебійно (а.с.131). Двадцятого квітня 2012 року, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" в особі філії РУБІЖАНСЬКЕ МІЖРАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПО ЕКСПЛУАТАЦІЇ ГАЗОВОГО ГОСПОДАРСТВА звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення із [PERSON] заборгованості за природний газ, нарахованої станом на 01 квітня 2014 року, у розмірі 941 (дев'ятсот сорок одна) гривня 93 (дев'яносто три) копійки (а.с.115). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 червня 2012 року, було скасовано судовий наказ цього суду від 11 травня 2012 року про стягнення на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" в особі філії РУБІЖАНСЬКЕ МІЖРАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПО ЕКСПЛУАТАЦІЇ ГАЗОВОГО ГОСПОДАРСТВА з [PERSON] заборгованості за природний газ, нарахованої станом на 01 квітня 2014 року, у розмірі 941 (дев'ятсот сорок одна) гривня 93 (дев'яносто три) копійки (а.с.119). Восьмого липня 2014 року, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" в особі філії РУБІЖАНСЬКЕ МІЖРАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПО ЕКСПЛУАТАЦІЇ ГАЗОВОГО ГОСПОДАРСТВА звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яким просить стягнути з неї заборгованість за природний газ, нараховану станом на 01 квітня 2014 року, у розмірі 941 (дев'ятсот сорок одна) гривня 93 (дев'яносто три) копійки (а.с.1-3). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг у вигляді послуг з газопостачання, в яких позивач виступив виконавцем послуг, а відповідач споживачем, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на отримання сплати відповідачем, як боржником у зобов'язанні, грошового боргу за надані послуги. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень статті 92 Конституції України, права і основні обов'язки людини і громадянина, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Згідно із положеннями частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частин першої - третьої статті 11, частини другої статті 509, частини першої статті 629 ЦК України, зобов'язання можуть виникати з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також з договорів, які у випадку їх укладення стають обов'язковими до виконання сторонами, що їх уклали. Як вбачається з преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який являється актом цивільного законодавства України, цей закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. За визначенням пункту першого частини першої статті 13 названого закону, послуги з газопостачання відносяться до комунальних послуг. А положення частин першої і другої статті 19 вказаного закону передбачають, що учасниками таких відносин являються, у тому числі споживач і виконавець, відносини між якими здійснюються виключно на договірних засадах. Як вказувалось вище, судом встановлено, що 05 березня 2007 року [PERSON] та ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" в особі філії РУБІЖАНСЬКЕ МІЖРАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПО ЕКСПЛУАТАЦІЇ ГАЗОВОГО ГОСПОДАРСТВА уклали договір про надання послуг з газопостачання. За яким вказане товариство взяло на себе зобов'язання безперервно надавати [PERSON], членам її сім`ї, та іншим особам, зареєстрованим у квартирі послуги із постачання газу для побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величини тиску, а саме [PERSON] зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором (а.с.8-11). Виходячи з положень частини першої статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Вирішуючи питання щодо виконання позивачем взятого на себе зобов'язання, суд виходить з такого. З огляду на визначення таких понять як «норми споживання», «засіб обліку» і «кількісний показник житлово-комунальної послуги», що надані в частині першій статті 1 закону України «Про житлово-комунальні послуги», за відсутності засобів обліку у споживача, за загальним правилом, обсяги отриманих споживачем послуг визначаються нормами споживання, які затверджені згідно із законодавством органами виконавчої влади. Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року №619 «Про затвердження норми споживання природного газу населенням за відсутності газових лічильників» (яка діяла у період надання позивачем послуг з газопостачання) у випадку споживання природного газу шляхом використання плати газової та водонагрівача, на одну людину було затверджено у якості норми споживання на місяць 23,6 кубічних метра газу. При цьому суд вважає доведеним, що починаючи з 17 липня 2004 року, [PERSON] просила нараховувати їй оплату за газ на дві особи (а.с.56), а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що у спірний період слід було нараховувати оплату за газ на одну особу. Також судом встановлено, що у період з 01 травня 2009 року по 31 березня 2012 року, ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ЛУГАНСЬКГАЗ" в особі філії РУБІЖАНСЬКЕ МІЖРАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПО ЕКСПЛУАТАЦІЇ ГАЗОВОГО ГОСПОДАРСТВА працювало у штатному режимі та безперебійно (а.с.131). Будь-які належні, достовірні та допустимі докази, які б підтверджували не отримання відповідачем послуги з яких-небудь причин або її отримання частково, в матеріалах справи відсутні. Як відсутні і докази наявності у нього засобів обліку. Також суд враховує, що у судовому засіданні, в якому відповідач брала участь, вона повідомляла суду що фактично вона та її син отримували послугу з газопостачання. Тому суд констатує, що позивач фактично надав, а відповідач фактично отримав послуги з газопостачання для себе та членів своєї сім`ї, у період з 01 травня 2009 року по 31 березня 2012 року, відповідно до норм споживання, які були затверджені та діяли у цей період. Що у свою чергу свідчить про виконання позивачем, як виконавцем послуг, взятого на себе обов'язку, а тому і виникнення у відповідача, як споживача фактично отриманих послуг, цивільного обов'язку їх оплати. Вирішуючи питання щодо виконання позивачем взятого на себе зобов'язання, суд виходить з такого. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором чи актом цивільного законодавства; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Укладеним договором, позивач та відповідач встановили, що [PERSON], як споживач, зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених договором (пункт 1), а розрахунковим періодом є календарний місяць, тому платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим (пункт 16). Відповідно до положень частини другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З огляду на те, що такі комунальні послуги як газопостачання, віднесені законодавцем до першої групи послуг, то ціни на такі послуги затверджує національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики - НКРЕ (пункт перший частина перша статті 14 цього ж закону та пункт 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р. №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)»). При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 11 «Правил надання послуг з газопостачання», що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України 09 грудня 1999 року за №2246, у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ. Як вказувалось вище, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у відповідача встановлених лічильників. Також судом встановлено, що у період з 01 травня 2009 року по 31 березня 2012 року, НКРЕ були затверджені такі роздрібні ціни на природний газ для потреб населення: з 01 травня 2009 року до 01 серпня 2010 року - 0,5316 копійки з пдв за 1 куб.м. газу, за умови що обсяг його споживання не перевищує 2500 куб.м. на рік і за відсутності газових лічильників (на підставі постанови №1239 від 25.10.2008 року); з 01 серпня 2008 року до 31 березня 2012 року - 0,7980 копійки з пдв за 1 куб.м. газу, за умови що обсяг його споживання не перевищує 2500 куб.м. на рік і за відсутності газових лічильників (на підставі постанови №812 від 13.07.2010 року). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: даних розрахунку заборгованості відповідача по його особовому рахунку та письмових пояснень щодо застосування норм споживання, цін на газ у відповідні періоди, та фактично сплачені кошти (а.с.55,99-114), зобов'язання по оплаті наданих відповідачу послуг, він належним чином не виконував, тобто порушив своє зобов'язання. У зв'язку з чим, у нього перед позивачем, як виконавцем послуг, станом на 01 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 941 (дев'ятсот сорок одна) гривня 85 (вісімдесят п'ять) копійок, за надані послуги з газопостачання у період з 01 травня 2009 року по 31 березня 2012 року. За таких обставин суд вважає, що позивач довів наявність у нього права вимоги уплати боргу саме на вказану суму, а також те, що зазначене право порушується саме відповідачем. При цьому, суд вважає правильною позицію позивача щодо того, що право вимоги боргу виникло у нього з 11 червня 2009 року, оскільки обов'язок сплати нарахованої заборгованості за надану послугу у травні 2009 року, виникає у відповідача кожного місяця, що наступає за розрахунковим не пізніше 10 числа, і у випадку його невиконання, несплачена сума стає боргом. Те саме стосується і кінцевого заявленого платежу: 11 квітня 2012 року. Суд бере до уваги заперечення відповідача про те, що вона є неналежним відповідачем, однак не може їх визнати правильними, оскільки з огляду на предмет укладеного відповідачем та позивачем договору (пункт 1 договору), саме [PERSON], добровільно, взяла на себе цивільний обов'язок щодо своєчасної оплати наданих послуг з газопостачання їй, членам її сім`ї та іншим зареєстрованим у квартирі особам (а.с.8-11). Суд не залишає поза своєї уваги і доводи відповідача про те, що причиною виникнення заборгованості являється фінансовий стан, в якому опинилась її родина через нерозкритий злочин щодо її сина: [PERSON], який через отримання тілесних ушкоджень став інвалідом третьої групи, не працездатним, але при цьому він був неправомірно позбавлений пенсії, як єдиного засобу для існування, через що, саме відповідач повинна була утримувати його, а дохід їх сім`ї склав менше прожиткового мінімуму. Для їх оцінки суд виходить з такого. Дійсно, надані відповідачем докази свідчать про те, що 07 квітня 2007 року, за ознаками ст.186 ч.2 КК України, була порушена кримінальна справа по факту відкритого викрадення майна у громадянина [PERSON] із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для його життя та здоров`я, яку згодом було перекваліфіковано на ст.187 ч.2 КК України: розбій (а.с.141). За висновком МСЕК, [PERSON], з 03 березня 2008 року була встановлена ІІІ група інвалідності (а.с.47), та виписано листок непрацездатності з 05 березня 2008 року (а.с.48), а 12 березня 2008 року виписано індивідуальну програму його реабілітації (а.с.49-50). При цьому у 2010 році, він отримав повідомлення від управління пенсійного фонду про те, що строк виплати йому пенсії закінчується 01 квітня 2010 року (а.с.51). Однак, доказів наявності інших обставин, на які вказувала відповідач, нею не надано. А оскільки суд в силу положень частини першої статті 11 ЦПК України, позбавлений можливості збирати докази з власної ініціативи, суд вважає, що відповідач не довів наявність того, що у період виникнення заборгованості, вона мала саме описаний нею фінансовий стан, зокрема: що дохід її сім`ї був менше прожиткового мінімуму; її сина було неправомірно позбавлено пенсії, яка була його єдиним засобом до існування, і що вона була змушена утримувати сина за власний кошт, що позбавило її коштів, з яких вона могла б сплатити борг. З огляду на усі подані відповідачем докази та ті обставини, які нею доведені, суд вважає, що внаслідок вчинення невстановленими особами злочину щодо сина відповідача, умови її звичайного життя могли істотно змінитись, у тому числі й з'явитись фінансові труднощі. Проте, з огляду на положення статті 617 ЦК України «підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання», суд вимушений констатувати, що відсутність у боржника необхідних коштів не звільняє його від відповідальності, якщо він порушив зобов'язання. При цьому суд нагадує, що в силу положень статті 614 ЦК України, у цивільному праві України діє принцип вини особи, яка допустила порушення зобов'язання. А це означає, що така особа буде вважатися винною у порушенні і сама має довести відсутність своєї вини, що відповідачем зроблено не було. Тому матеріально-правову вимогу позивача про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 941 (дев'ятсот сорок одна) гривня 85 (вісімдесят п'ять) копійок, за надані послуги з газопостачання у період з 01 травня 2009 року по 31 березня 2012 року, тобто заборгованість станом на 01 квітня 2014 року, слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді: судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.13-16), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved