Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

19 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на виробничий будинок сушильний сарай, що за адресою [ADDRESS]. У обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 12 грудня 2006 року купив у Кооперативно-державному будівельно-монтажному об'єднанні "Зарічнерайагробуд" сушильний сарай, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З 12 грудня 2006 року по даний час відкрито, безперервно володіє даною будівлею, а саме користуюся нею, здійснює ремонт та бажає внести відомості про даний об'єкт нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте не отримав від цієї юридичної особи належні документи для реєстрації права власності за собою, тому і звернувся до суду з позовною заявою у якій просить з вказаних підстав позов задовольнити з визнанням права власності на вказане майно залишивши судові витрати за позивачем. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] пред'явлений позов підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Зарічненська селищна рада Зарічненського району Рівненської області подала на адресу суду заяву від 11 грудня 2018 року № 897 про розгляд справи без участі її представника у якій вказано про відсутність заперечення щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року [PERSON] прийняв на підставі Акту прийняття-передачі від 23 грудня 2006 року від Зарічненського кооперативно-державного будівельно-монтажного об'єднання "Зарічнерайагробуд" на виконання договору купівлі-продажу основних фондів сушильний сарай, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], сплативши за це 3 463, 13 грн., шляхом внесення коштів на рахунок ДВС у рахунок погашення боргів продавця. Згідно накладної №3 від 12 грудня 2006 року Зарічненського районного кооперативного -державного будівельно-монтажного об'єднання "Зарічнерайагробуд" [PERSON] прийняв сушильний сарай вартістю 3 463,13 грн., сплативши за нього цю суму, що підтверджено також Повідомленням за підписом Голови Зарічненського [PERSON] Шеванда у якому вказано, що позивач сплатив кошти в сумі 3463, 13 грн. на рахунок ДВС у Зарічненському районі 12 грудня 2006 року і ці кошти сплачені за придбання сушильного приміщення у зв'язку з чим просить звільнити з під арешту вказане майно. Витягом з Рішення № 262 від 26 грудня 2007 року Зарічненської селищної ради Рівненської області приміщенню, яке придбане [PERSON] згідно накладної №3 від 12 грудня 2006 року присвоєно поштову адресу [ADDRESS]. «6 червня 2009 року [PERSON] було виготовлено Технічний паспорт на вищезазначений об'єкт. Рішенням № 924 від 29 жовтня 2012 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації було відмовлено позивачу у державній реєстрації прав на придбаний об'єкт з підстав відсутності правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності. За інформацією з Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Дочірнього Підприємства "Агробуд-Сервіс" Кооперативно-державного будівельно-монтажного об'єднання "Зарічнерайагробуд" припинено, дата запису 06 травня 2009 року, а також 03 грудня 2009 року припинено діяльність Кооперативно-державного будівельно-монтажного об'єднання "Зарічнерайагробуд" Згідно інформації у листі № 11133 від 13 листопада 2018 року Рівненського обласного БТІ інвентаризаційна вартість сушильного сараю у [ADDRESS] "з" складає станом на 13 листопада 2018 року 132 291,00 грн. Право власності згідно реєстрових книг бюро не зареєстровано. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні засвідчили, що знають про те, що позивач у кінці грудня 2006 року почав користуватись приміщення складу, яке належало Кооперативно-державному будівельно-монтажному об'єднанню "Зарічнерайагробуд" у смт Зарічне Рівненської області та відкрито, безперервно, користується ним дотепер, покрив його дахом та веде у ньому господарську діяльність. На даний час у позивача втрачена можливість набуття права власності на вказане майно з інших підстав, окрім як за набувальною давністю, що обумовило його звернення до суду із вказаною позовною заявою. У нормативне обґрунтування необхідності задоволення позову суд зазначає, що гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР), яка є складовою правової системи України, відповідно до ст. 9 Конституції України. У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, ст. 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). У постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 30 січня 2013 року у справі №6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомірність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, набувальна давність (або давність володіння) відноситься до способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може виникнути з сукупності певних юридичних фактів: законності об'єкту володіння, добросовісності володіння, відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (тобто строку володіння), які повинен довести позивач. Відповідно до ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб він не набув майно злочинним (шахрайським) шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Особу слід вважати добросовісною у тому випадку, коли вона діє без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. У ч. 3 ст. 397 ЦК України встановлено презумпцію правомірності фактичного володіння майном, тобто, якщо не доведено іншого, фактичне володіння має визнаватися правомірним. Правомірне фактичне володіння є достатньою підставою для захисту володільцем свого речового права на володіння чужим майном. В судовому засіданні встановлено, що позивач 23 грудня 2006 року добросовісно заволодів нерухомим майном Зарічненського районного кооперативно-державного будівельно-монтажного об'єднання "Зарічнерайагробуд", а саме будівлею сушильного сараю, що за адресою [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном більше десяти років, відповідач не заперечує проти позову, відтак суд вважає, що наявні достатні правові підстави для задоволення позову. На підставі ст. ст. 328, 344 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved