Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що 12.11.2005 р. він уклав шлюб з відповідачем , про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 23 виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області . Спочатку досить довгий час їхні сімейні відносини складалися досить позитивно , ніщо не вказувало на їх швидкоплинність , але подальше все змінилося в протилежний бік. Останнім часом ( на протязі близько двох років ) відносини між ними змінилися не в кращу сторону , що викликало негативні наслідки відносин між ними та в результаті чого він зрозумів , що подальше їхнє спільне життя є неможливим . Останні роки спільного шлюбу відповідач зловживала необгрунтованими витратами спільного сімейного бюджету . Відповідач мала вільний доступ до його заробітної плати , яка зараховувалася до карткового рахунку за виконання ним трудових обов"язків . З часом він виявив , що отриманих ним коштів не вистачає навіть на основні потреби їхньої сім"ї , - забезпечення її основним засобом прожиття та харчування . Щодо заробітної плати відповідача , то йому взагалі не було відомо куди вона витрачалася . Обмеживши доступ відповідача до його заробітку він встановив , що його побоювання підтвердились . Він змушений був погашати борги відповідача в торгових точках та кредитних установах . Такі борги у відповідача залишились до цього часу та вони не є обгрунтованими з її боку . Він неоднократно прохав відповідача обмежити витрати , але вона не прислухалась до його прохань , рекомендацій . В послідуючому всі ці негаразди почали перетворюватися в конфлікти , сварки , що негативно впливало на їхні відносини . Вінцем таких конфліфктів стало те , що відповідач у вересні 2015 р. зібравши свої речі покинула його , фактично розірвавши їхні шлюбні відносини . Саме з цього часу вони спільно не проживають та не підтримують жодних відносин , що свідчило б про намагання примиритись , налагодити відносини . Проаналізувавши їхні відносини за останній час , він зрозумів , що кожен іх них живе своїм особистим життям і фактично не підтримував шлюбні відносини з іншим , тобто їхній шлюб залишався тільки на папері" . Вони не дотримувалися аспектів , які відповідно до ст. 3 СК України є складовими ознаками загального поняття сім"ї в чинному законодавстві. Вже досить довгий час вони хоч і мешкали спільно в одному домоволодінні , але вони не вели спільного господарства , бюджет витрачався відповідачем в невідомому напрямку , спілкувались практично сторонні одне одному особи , а з вересня 2015 р. вже припинили будь-які відносини в повному розмірі . Отже , вже півроку вони припинили з відповідачем будь-які відносини та жоден із них не бажає їх відновити . Спільних дітей вони не мають . З його боку майнових претензій до відповідача немає , а вона пред"явила до нього позов щодо поділу майна , провадження за яким на цей час перебуває в Петропавлівському районному суду Дніпропетровської області. Просить суд розірвати шлюб між ним , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] про що 12.11.2005 р. в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис № 23 виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області . Після розірвання шлюбу змінити прізвище відповідача на дошлюбне - " [PERSON] " . В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги , дав пояснення щодо фактичних обставин справи і дані пояснення є аналогічними до вищезазначеного . В доповнення пояснив , що відповідач за час спільного шлюбу вела себе недостойно , а саме мали випадки зловживання спиртними напоями , провокувала сварки , створила нестерпні умови для спільного проживання. Вважає , що примирення неможливе , а тому шлюб необхідно розірвати без надання строку на примирення. Відповідач позов визнала частково . Часткове визнання позову пояснює тим , що вона не погоджується з обставинами та причинами припинення сімейно-шлюбних відносин на які вказує позивач. Дійсними причинами припинення таких відносин є те , що позивач навпаки постійно вчиняв сварки, конфлікти та навіть бійки. У вересні 2015 р. мала місце сварка , в ході якої позивач побив її та спричинив тілесні ушкодження. З приводу цього позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-1 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді 30 годин громадських робіт. Позов визнає. Примирення неможливе . Просить суд - шлюб розірвати , а прізвище повернути дівоче - " [PERSON] " . Вислухавши сторони , вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню . Судом встановлено , що сторони дійсно перебувають у шлюбі , який зареєстровано 12.11.2005 р. за актовим записом у виконкому Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. За час шлюбу спільних дітей сторони не мають . Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу із відповідачем , зазначивши фактичні обставини та посилання на неможливість продовження шлюбних відносин. Відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві обставинами та причинами припинення шлюбних відносин , надає суду своє бачення таких причин та не заперечує проти розірвання шлюбу. Сторони визнають той факт , що з вересня 2015 р. разом не проживають , не ведуть спільного господарства та фактично припинили сімейно-шлюбні відносини. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Враховуючи те, що сторони довготривалий час не проживають разом , примирення подружжя протягом цього часу не відбулося , їхні стосунки не налагодилися , а також те що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, не наполягає на збереження сім`ї, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін , а тому необхідно прийняти позов та розірвати шлюб сторін. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони не заперечують проти зміни прізвища відповідача на дошлюбне . Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України " Про державну реєстрацію актів цивільного стану" розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 Сімейного кодексу України). На підставі викладеного,

Outcome: approved