Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача СФГ "Кавун" с. Серединка про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з тих підстав, що як стверджує [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно: земельну ділянку розміром 2,8503 га, яка розташована на території Серединської сільської ради Бершадського району, кадастровий номер 0520484600:03:001:0168. Відповідно до договору оренди землі № 76 від 18.07.2007 року [PERSON] уклала договір оренди з Т ОВ "Прогрес". Вона успадкувала дану земельну ділянку та отримала свідоцтво про право на спадщину. У грудні 2016 року через третіх осіб вона отримала договір № 48 від 01.03.2016 року, предметом якого є вищезазначена земельна ділянка. На даному примірнику немає реєстрації у відділі Держкомзему у Бершадському районі. Даний договір був укладений не з ТОВ "Прогрес", а з СФГ "Кавун". Вказаний договір вона не підписувала. Крім того, в той день її навіть не було в с. Серединка Бершадського району. З цього приводу її адвокат зверталась з адвокатським запитом на адресу СФГ "Кавун" з метою передачі земельної ділянки законному власнику, однак відповіді вони не отримали. Просить визнати недійсним договір оренди землі № 48 від 01.03.2016 року. Представник позивача адвокат Гайтан К.О. в судовому засіданні позов підтримала, просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 48 від 01.03.2016 року, так як [PERSON] його не підписувала, а підпис в договорі від її імені виконаний іншою особою. Представник відповідача СФГ "Кавун" с. Серединка в судове засідання не з`явився, відзив на позов із викладенням своїх заперечень відповідно до норм діючого ЦПК України до суду не подав. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 2,8503 га, що знаходиться на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 096641 належала померлій [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.10.2014 року. 01.03.2016 року між позивачкою [PERSON] та СФГ "Кавун" с. Серединка Бершадського району укладено договір оренди землі № 48. Судом встановлено, що підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі "Орендодавець" у примірнику договору оренди земельної ділянки № 48 , укладеному між [PERSON] та СФГ "Кавун" в особі Кавуна О.Ф. від 01.03.2016 року виконано не [PERSON] , а іншою особою з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису [PERSON] . Вищезазначений факт підтверджується висновком експерта № 1-13/06 від 13.06.2019 року. Згідно зі ст.ст. 4, 10 ч.1 та 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного Кодексу, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, правочин може бути визнаний судом недійсним. Оскільки в судовому засіданні доведено, що позивачка [PERSON] не підписувала договір оренди земельної ділянки № 48 від 01.03.2016 року, за таких обставин, суд вважає, що оскаржуваний договір оренди земельної ділянки є недійсним. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою [PERSON] при подачі позову сплачено 704,80 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № Р24А382749627А49097 від 07.03.2018 року. Враховуючи вищезазначене, витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 13, ч.4 ст. 124 ЗК України, ст.13, ч.1 ст.30 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 4, 10 ч.1 та 203 ч.1, ч. 3 ст. 215, ч. 1 ст. 626, ч. 2 ст. 792 ЦК України,

Outcome: approved