Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклав з банком кредитний договір. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS]. 12.12.2011 року банк відступив позивачу відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному та іпотечному договорам. 15.11.2016 року позивач намагався потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає відповідач. Відповідно до акту обстеження майна від 18.11.2016 року майно знаходиться у житловому стані, немає жодних видимих пошкоджень, а відповідно до акту обстеження майна від 25.11.2016 року стан цього ж майна встановити не можна, не надано доступу до лічильників газу, води, електричної енергії, внаслідок чого неможливо встановити справність та використання відповідно до норм. Внаслідок незаконних дій відповідача позивач фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном. Тому позивач просив суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: [ADDRESS], шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до цього майна; визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою : [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, підтримав письмові пояснення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2016 року визнано противоправними дії державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Міхайловича Київського міського округу м. Київ, що полягає у прийнятті рішення від 28.07.2015 № 23209948, що полягає у прийнятті рішення від 28 липня 2015 року № 23209948 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"; скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, №23209948 від 28 липня 2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"; визнано протиправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, що полягають у проведенні 28 липня 2015 року державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (а.с. 64-73). Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Судами встановлено, що 7 серпня 2008 року між відповідачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено договір №11381191000 про надання споживчого кредиту. На забезпечення виконання зобов'язань за договором №11381191000 про надання споживчого кредиту від 07.08.2008 р. між банком та позивачем було укладено договір іпотеки №91706 за яким передано в заставу банку об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, загальною площею 46,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності. Між AT "УкрСиббанк" (правонаступник акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк") та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу № 1 від 12.12.2011 р. та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно яких AT "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект" своє право грошової вимоги до боржника за Договором № 11381191000 про надання споживчого кредиту від 07.08.2008 р. Шевченківським районним судом м. Києва 20.11.2013 прийнято рішення у цивільній справі №761/20113/13-ц за позовом ТОВ "Кей-Колект" до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору №11381191000 від 07.08.2008 року станом на 05.07.2013 р. в сумі 512,238 грн. та відсотки в розмірі 38 277,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.07.2013 р. - 305955 грн. 28.07.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Суперфіном Борисом Михайловичем, Київський міський нотаріальний округ, місто Київ, за результатами розгляду заяви ТОВ "Кей-Колект" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнято рішення № 23209948, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності; форма власності приватна, на квартиру, що розташована в [ADDRESS] за суб'єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", податковий номер 37825968. Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, квартира за адресою : [ADDRESS], на праві власності належить ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 17-18). Але судом встановлено, що відповідно ухвали Подільського районного суду м. Києва від 02.03.2016 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка на праві власності належить ТОВ «Кей-Колект», заборонено ТОВ «Кей-Колект» розпоряджатися будь-яким чином квартирою [ADDRESS], та використовувати її (а.с. 49-52). Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що у позивача дійсно виникло право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS], але беручи до уваги ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02.03.2016 року, відповідно якої позивачу заборонено розпоряджатися будь-яким чином вищезазначеною квартирою та використовувати її, суд вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з такими позовними вимогами, а тому вони не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed