Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Банком та [PERSON], 23.10.2009 р. був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач своїх зобовязань не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.01.2017 року складає 21935,28 грн.. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив до суду клопотання в якому просив суд розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Між тим, направив до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі, вважає позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконними та необґрунтованими. Просив суд застосувати у даному спорі строк позовної давності, передбачений чинним законодавством. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2009 року між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. За умовами договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 3100,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до вказаного вище Кредитного договору. Однак, відповідач порушив умови договору і станом на 31.01.2017 року має заборгованість в загальній сумі 21935,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2737,32 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 17677,23 грн.; а також штрафи: штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1020,73 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості за договором (а.с.4-5). Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 6.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати Винагороди Банку. Разом з тим, згідно з п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується в такий же термін. Ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зважаючи на те, що останній платіж відповідачем [PERSON] було здійснено 15.05.2014 року, та враховуючи, що з даним позовом позивач звернувся до суду 22.02.2017 року, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права без пропуску строку позовної давності. Щодо спеціальної позовної давності суд зазначає, як вбачається з частини 2 пункту 1 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 вересня 2014 року (справа №6-100цс14). Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності. У звязку з заявленою відповідачем вимогою про застосування строку спеціальної позовної давності, суд вважає що застосування строку спеціальної позовної давності у даному випадку не можливе, оскільки сума пені за прострочення кредитом та пеня за простроченими відсотками, позивачем не нараховувалася. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України. Отже, відповідач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобовязання, відповідач повинен був чітко усвідомлювати та врахувати всі ризики, що повязані з грошовими зобовязаннями. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом достовірно встановлено, що в порушення Кредитного договору, який відповідач підписав, а отже погодився з усіма умовами договору, він не виконав свої зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості по кредиту, а тому з відповідача необхідно стягнути заборгованість в загальній сумі 21935,28 грн.. Між тим, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат в сумі 1600 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Так, пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства , що підтверджено Пенсійним посвідчення № [NUMBER], [PERSON] ААИ № 871433 від 06.04.2016 року, виданим довічно. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в даній позовній вимозі.

Outcome: partial