Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що їхній син [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був укладений між ними 23 травня 2003 року в Розтоківській сільській раді Рахівського району Закарпатської області, за актовим записом № 08. На підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2012 року шлюб між ними розірвано. Ще до реєстрації шлюбу, в період фактичних шлюбних відносинах у відповідачів народився син [PERSON], [INFO]. Після, вже перебування у шлюбі в них народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Однак, відповідачі зумівши народити дітей не змогли їх належно виховувати. Так, вже протягом трьох років вони, залишивши дітей в них дома, зникли у невідомому їм напрямку, на зв»язок з ними, як з батьками, не виходять. З цього часу діти постійно проживають з ними, що також стверджено довідкою актом обстеження матеріально-побутових умов від 20 січня 2015 року, затвердженим Рахівською міською радою. Відповідачі вже на протязі трьох років вихованням дітей не займаються, матеріально не забезпечують, не приймають будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, життям дітей не цікавляться, і взагалі не згадують про існування в них дітей. Всі питання щодо виховання вирішують вони, дід з бабою, самостійно, повністю самостійно опікуються над дітьми, виховують та утримують їх. У зв"язку з чим просили позбавити [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] мешканців [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], дочкаи [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] присутні не були. Ними подана заява про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його чотирьох неповнолітніх дітей. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Рахівської РДА Кокіш О.П. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову, просить врахувати суд висновок органу про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Заслухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150, 164 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Свідоцтвами про народження [PERSON], [NUMBER], [PERSON], [NUMBER], [PERSON], [NUMBER] та [PERSON], [NUMBER] стверджено, що відповідачі, [PERSON], [PERSON] являються останнім батьками. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 15 травня 2015 року №03-18/354, малолітні діти більше двох років перебувають на утриманні дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON]. Про місце перебування їх матері [PERSON] їм невідомо, після розлучення з батьком вона виїхала в Москву Російської Федерації. На даний час вона взагалі не цікавиться та не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує їх необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей. На сьогоднішній день жодна мололітня дитина не має можливості відвідувати школу, адже за байдужість батьків, жодна дитина не була влаштована до школи, що сприяло порушення їх прав щодо отримання освіти. Батько дітей не заперечує про позбавлення його батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадян [PERSON], [PERSON] відносно їх малолітніх дітей. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В частиній 2 статті 6 Європейської Конвенції «Про права дитини», зазначено, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини, а в ч.1 ст.19 зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Статтею 165 СК визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Також згідно з ч. 2 ст. 258 СК та ч. 2 ст. 262 СК баба, дід, сестра, брат, мачуха, вітчим мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних осіб (внуків тощо) до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не проявляють до них щонайменшої батьківської турботи, що наносить психологічної травми дітям, та з метою правового захисту прав та інтересів дітей, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Питання відшкодування судових витрат позивачами не ставилося.

Outcome: approved