Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 49,97 кв.м., належної попередньо [PERSON] за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У 1992 році відповідач виїхала на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки і до цього часу проживає в місті Ньо-Йорк. Відповідач добровільно передала батькам позивача належну їй на праві власності квартиру, документи на квартиру (оригінали), ключі та інше майно. Фактично відмовилась від права власності на належне їй майно. Зазначив, що відповідач вже більше 24-х років проживає в США. Протягом цього часу відповідач жодним чином не заявляла вимог щодо зазначеної квартири. Крім того, відсутні інші особи, які могли б мати право на вказану квартиру. Добросовісність заволодіння позивачем спірною квартирою полягає в тому, що позивач був обізнаний про те, що він не є власником квартири, разом з тим він не знав, що безпідставно володіє квартирою відповідача, оскільки володіння квартирою не давали жодного сумніву щодо правомірності його володіння. З 2000 року по цей час позивач постійно користується та проживає в спірній квартирі. А з 2010 року разом з ним проживає його дружина. Разом з тим, у позивача відсутні будь-які правові підстави для володіння вказаним майном. За час володіння квартирою (постійне проживання, користування) позивачем здійснено ремонт квартири: повна заміна всіх вікон, проведені внутрішні комунікаційні електро та сантехнічні ремонтні роботи та інше. А також постійно здійснюються поточні дрібні побутові ремонти та прибирання з метою підтримання квартири в належному стані, що свідчить про добросовісне володіння майном. Відкритість володіння спірною квартирою полягає в тому, що з 2000 року позивач вважає це помешкання своїм постійним місцем проживанням. Ніколи не вживав та не мав наміру вживати будь-яких заходів, спрямованих на приховування факту володіння та користування майном від третіх осіб, в тому числі сумлінно виконує обов`язки, які покладаються на власника квартири, зокрема своєчасно сплачує комунальні платежі, платежі за користування електроенергією та телебаченням, інтернетом. Заборгованості по оплаті комунальних та інших витрат, пов'язаних з утриманням квартири не має. Крім того позивач на правах власника бере участь у витратах, які покладаються на нього ЖБК "Юність-2", а саме: ремонт болярни, ліфта, облаштування прибудинкової території, тощо. Отже позивач вважає, що він заволодів та володіє квартирою відповідача за умов: добросовісності, відкритості, безперервності, безтитульності, у зв'язку з чим просив позов задовольнити. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали заяву в якій просили позовні вимоги задовольнити та справу розглядати без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечували позивач та його представник. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації, відповідачу [PERSON] на підставі довідки № 124/92 від 01.06.1992 року, виданої ЖБК "Юність" належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Зазначена квартира є двокімнатною, знаходиться на 4 поверсі, житловою площею - 29,2 кв.м., загальною площею - 49,97 кв.м. З матеріалів справи вбачається, що у 1992 році відповідач виїхала на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки і до цього часу проживає в місті Ньо-Йорк. Вказане підтверджується копіями листівок надісланих відповідачем зі Сполучених Штатів Америки на адресу батька позивача. Також, з матеріалів справи встановлено, що з 2000 року позивач постійно користується та проживає в квартирі [ADDRESS] та з 2010 року разом з ним проживає його дружина. Позивач просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 49,97 кв.м., належної попередньо [PERSON] за набувальною давністю, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга вказаної статті передбачає, серед інших, такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання права Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Отже, набувальна давність поширюється на випадки фактичного безперервного володіння чужим майном. Набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Встановлено, що добросовісність заволодіння спірним майном полягає в тому, що позивач, був обізнаний про те, що він не є власником квартири, разом з тим він не знав, що безпідставно володіє квартирою відповідача, оскільки володіння квартирою не давали жодного сумніву щодо правомірності його володіння, з огляду на таке: З 2000 року по цей час позивач постійно користується та проживає у квартирі [ADDRESS]. З 2010 року разом з позивачем проживає його дружина. Разом з тим встановлено, що у позивача відсутні будь-які правові підстави для володіння вказаним майном. Встановлено, що за час титульного володіння квартирою (постійне проживання, користування) позивачем здійснено ремонт квартири: повна заміна всіх вікон, проведені внутрішні комунікаційні електро та сантехнічні ремонтні роботи та інше. А також постійно здійснюються поточні дрібні побутові ремонти та прибирання з метою підтримання квартири в належному стані, що свідчить про добросовісне володіння майном. Відкритість володіння спірною квартирою полягає в тому, що з 2000 року позивач вважає це помешкання своїм постійним місцем проживанням. Ніколи не вживав та не мав наміру вживати будь-яких заходів, спрямованих на приховування факту володіння та користування майном від третіх осіб, в тому числі сумлінно виконує обов`язки, які покладаються на власника квартири, зокрема своєчасно сплачує комунальні платежі, платежі за користування електроенергією та телебаченням, інтернетом. Заборгованості по оплаті комунальних та інших витрат, пов'язаних з утриманням квартири/будинку не має. Окрім того позивач, на правах власника, бере участь у витратах, які покладаються на нього ЖБК "Юність-2", а саме: ремонт болярни, ліфта, облаштування прибудинкової території, тощо. Зазначене підтверджується договором б/н від 01.12.2001 року на ім'я [PERSON] про підключення телебачення; оригіналом заявки на доставку води [PERSON] від 2014 року; оригіналом договорів на установку вікон й дверей від 06.10.2013 року та 16.05.2013 року; копією довідки про сплату заборгованості за житлово-комунальні послуги від 01.11.2005 року; копією розрахункового чеку на суму 2726,40 грн. від 02.11.2005 року на ім'я [PERSON]; копією квитанції про погашення заборгованості від 02.11.2005 року; копією ощадної книжки на ім'я [PERSON], з якої сплачувався борг в сумі 2726,40 грн. за комунальні послуги спірної квартири; квитанціями про сплату комунальних послуг [PERSON] за період з 2006-2013 рр.; квитанціями про сплату комунальних послуг через ТОВ «Портмоне» за період з 2014-02.2016 рр.; копією банківської картки на ім'я [PERSON] з рахунку якої сплачуються комунальні послуги на квартиру; квитанціями про сплату за послуги Укртелеком за 2002-2013 рр.; квитанціями про сплату за послуги Київенерго за 2003, 2004, 2011-2013 рр.; нарядом на збірку 000003879 від 01.12.2013 року; копією товарного чеку №10-003525 від 08.07.2013 року; рахунком на оплату №00000006172 від 23.11.2013 року; замовленням покупця №6172 від 23.07.2013 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що всі дії позивача були спрямовані на покращення та облаштування квартири. Володіння має відкритий характер, є очевидним для всіх мешканців будинку, керівництва кооператива будинку, сусідів, друзів, рідних та інших, хто міг це бачити, знати або цікавився. Таким чином, позивач тривало, а саме з 2000 року, добросовісно відкрито та безперервно володіє та користується вищезазначеною квартирою, яка належить відповідачу, як своєю власною. Протягом всього періоду проживання в спірній квартирі позивача відповідач не оскаржувала право на користування та володіння квартирою позивачем, жодних письмових та /або усних звернень чи вимог до позивача з приводу неправомірного володіння майном не надходило. Отже, позивач заволодів та володіє квартирою відповідача за умов: добросовісності, відкритості, безперервності, безтитульності. Відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи ту обставину, що законом передбачено набуття права власності за набувальною давністю на нерухоме майно (спірну квартиру) виключно за рішенням суду, позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач просив судові витрати покласти на нього, суд приходить до висновку, що з відповідача не підлягає стягненню сума витрат судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved