overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком №58 по вул. Димова в м.Миколаєві посилаючись на вимоги ст.405 ЦПК України. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом повторно через оголошення у газеті "Ріднє Прибужжя". Ухвалою суду справа розглянута у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 26 червня 2014 року Першою Миколаївською державною нотаріальної конторою видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №58 по вул. Димова в м. Миколаєві, після смерті [PERSON], який помер 31.10.2013 року. 06.05.1997 року у вищевказаному будинку були зареєстровані: невістка позивача - [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №1566 від 19.06.2017 року Сектору соціально-економічного розвитку мкр. Тернівка Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради. Відповідачі не проживають за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідачів не отримує. Факт не проживання відповідачів понад 19 років у вищезазначеному будинку підтвердили у акті про не проживання від 26.06.2017 року - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад один рік в квартирі №141 по пр. Героїв України в м.Миколаєві, враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

У червні 2018 року АТ "Піреус Банк МКБ" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 148,15 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що на підставі договору № 0077526-ССG4_11893 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту від 12 квітня 2016 року [PERSON] було відкрито поточний рахунок у гривні, випущено та надано платіжну картку для її подальшого використання та надано кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картку ля здійснення платежів у розмірі 50 000,00 грн. строком до 12.04.2017 року. Відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання на умовах, передбачених договором. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим, за кредитним договором станом на 05 червня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 86 148,15 грн., яка складається з наступного: 50 000,00 грн. - сума простроченого кредитного ліміту; 35 629,15 грн. - сума несанкціонованого овердрафту; 249,00 грн. - комісія; 270,00 грн. - штраф, яку просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі на доводах, викладених у відзиві, однак, не заперечувала той факт, що відповідачем дійсно було отримано кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн. Суд, вислухавши доводи представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. За вимогами ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

У червні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Позивачка вказує на те, що з 11.11.2006 р. по 31.08.2011 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиву. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 11 листопада 2006 року по 31 серпня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі тоді, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те,\~що відповідач\~фізично здоровий,\~офіційно не\~працює,\~ суд\~приходить до\~висновку,\~що є\~підстави для\~стягнення аліментів\~у твердій\~грошовій сумі.\~За такого,\~з відповідача\~на користь\~позивачки слід\~стягнути аліменти\~на утримання\~доньки [PERSON],\~[INFO], у\~твердій грошовій сумі по 1200 грн. 00 коп. щомісячно, що є 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік", починаючи з дня подання позовної заяви і до її повноліття. Відповідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Як у позовній заяві позивач ПАТ "Донецькобленерго" «ДТЕК Донецькобленерго», так і у судовому засіданні його представник просять суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заподіяні збитки, внаслідок спожитої не облікованої електроенергії в сумі 442 грн. 66 коп., а також судові витрати 243 грн. 60 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що робітниками позивача був складений акт № 178643 від 13.11.2012 року про ППКЕН, а саме: самовільне підключення електроустановок до електричної мережі перерізом мідь 4,5 кв.мм., яка не є власністю споживача. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Із дослідженого у судовому засіданні акту № 178643 від 13.11.2012 року про порушення правил користування електроенергією, який складено відносно відповідача [PERSON], вбачається, що в акті вказано про те, що споживач [PERSON] порушив правила при користування електроенергією, а саме: самовільне підключив електроустановки до електричної мережі перерізом мідь 4,5 кв.мм. Акт порушення правил користування електроенергією складено відповідно із вимогами, встановленими правилами користування електричною енергією для населення. Так, як робітниками позивача було складено акт про порушення правил користування електроенергією відносно відповідача [PERSON], суд прийшов до висновку, що відповідачем по справі є [PERSON], оскільки актом встановлено саме його винність у використанні електроенергії без її облікування. У відповідності із ч.1 ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Договору між позивачем та відповідачами на безоблікове користування електроенергією немає, а тому відповідач [PERSON] не зобов'язаний перед позивачем нести солідарну відповідальність разом з відповідачем [PERSON] у сплаті збитків, завданих позивачу внаслідок безоблікового користування електроенергією. За таких обставин, позовні вимоги до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки він є неналежним відповідачем. З відповідача [PERSON] у відповідності із ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, в якій просила встановити факт належності трудової книжки [NUMBER], виданої 03.07.1976 року на ім'я [PERSON] - [PERSON]. В обґрунтування заяви посилався на те, що згідно свідоцтва про народження від 19.10.1959 року вона, [PERSON], народилась [INFO] в м.Єреван Республіки Арменія. Проте з 2002 року проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання. При видачі паспорту в 2002 році в графі "по-батькові" не було вписано "[PERSON]" і тому у всіх документах, які видавались на підставі паспорту, зазначено лише "прізвище та ім'я" - [PERSON]". В 2014 році вона звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова для оформлення пенсії у зв'язку з досягненням пенсійного віку. Однак при перевірці документів інспектором пенсійного фонду було виявлено розбіжність у прізвищі, ім'ї та по-батькові, які зазначені у паспорті та в трудовій книжці, у зв'язку з чим їй було відмовлено у постановці на облік до пенсійного фонду. У судове засідання заявник та представник заінтересованої особи Управління пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова у судове засідання не з'явились, надали до суду клопотання про розглядати справи без їх участі. Враховуючи викладене, суд ухвалив слухати справи за відсутності заявника та представника зацікавленої особи на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши представлені письмові докази в справі, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] від 19.10.1959 року прізвище, ім'я та по-батькові заявника [PERSON]. (а.с.8) 03 липня 1976 року заявнику було оформлено трудову книжку [NUMBER], де її прізвище, ім'я та по-батькові було вказано " [PERSON]". Згідно паспорту № [NUMBER] від 05.09.2012р., прізвище та ім'я заявника [PERSON], без зазначення "по-батькові". (а.с.4-6) Згідно посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] від 15.05.2002р., прізвище та ім'я заявника [PERSON], без зазначення "по-батькові". (а.с.7) Згідно картки платника податків від 07.07.2014р., прізвище та ім'я заявника [PERSON], без зазначення "по-батькові". (а.с.12) Згідно ч.6 ст. 256 ЦПК України суд встановлює юридичний факт належності правовстановлюючого документа особи, прізвище, ім'я та по-батькові, місце та час народження якого вказані в документі, не співпадають з іменем, по-батькові, прізвищем, місцем та часом народження цієї особи, вказаними в свідоцтві про народження або в паспорті. Факт, який просить встановити заявник, має для нього юридичне значення, оскільки встановлення факту належності трудової книжки є підставою для оформлення пенсії. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] законна, обґрунтована, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

03.10.2021 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане 25 квітня 1988 року виконавчим комітетом Ульяновської районної ради народних депутатів на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування заяви зазначила, що в с.Великі Трояни, Ульяновського району Кіровоградської області (нині - с.Великі Трояни, Благовіщенської ОТГ, Голованівського району, Кіровоградської області) проживав її батько - [PERSON] , який помер [INFO] та мав спадкове майно. Зокрема, йому належав житловий будинок в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] видане 25 квітня 1988 року виконавчим комітетом Ульяновської районної ради народних депутатів. Позивачка, являючись спадкоємицею за законом першої черги, при перевірці документів для оформлення права власності на спадкове майно, виявила, що в свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , прізвище батька помилково зазначено як " [PERSON] ", хоча по всіх офіційних документах прізвище батька - " [PERSON] ". У зв`язку з цим вона не має можливості оформити вказану спадщину, а тому вимушена звернутись до суду. У судове засідання заявниця та її представник не з"явились, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують. Від представника заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою, якою просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане 25 квітня 1988 року виконавчим комітетом Ульяновської районної ради народних депутатів на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , який помер [INFO] . У відповідності з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідно заявниці для оформлення спадщини. Із встановлених у судовому засіданні матеріалів справи: копії свідоцтва про народження заявниці (а.с.5), копії свідоцтва про смерть (а.с.6), копії Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.8-9), вбачається, що вірне прізвище батька заявниці, який помер [INFO] , дійсно значиться як " [PERSON] ", а, отже, у свідоцтві № [NUMBER] на право особистої власності на житловий будинок (а.с.7) допущено помилку та прізвище помилково записано як " [PERSON] ". Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці про встановлення факту належності правовстановлюючого документу обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

09.07.2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 30.07.2011 р. у відділі ДРАЦС Корсунь - Шевченківського РУЮ у Черкаської області. Шлюб у позивачки другий. Від даного шлюбу сторони дітей мають, але через ВДРАЦС шлюб розривати не бажають. Свій позов позивачка мотивує тим, що у квітні 2014 року їх сім»я розпалася через несумісність характерів, різних поглядів на подальше життя, в результаті чого подальше спільне проживання сторін стало неможливим. У судове засідання позивачка з`явилася, позов підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Відповідач у судове засідання з'явилася, позов визнав і не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, з"ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, ухвалює рішення про задоволення позову на підставі наступного. Відповідно до роз'яснень, даних у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 20.12.2007 р."Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано,що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, і з цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.07.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). У квітні 2014 року сім"я розпалася і з того часу сторони живуть окремо, кожен своїм життям, заперечують проти надання строку на примирення і обоє просять шлюб розірвати, пояснивши, що сім"я розпался остаточно, примирення неможливеі це буде суперечити їх інтересам . Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому позов задовольняється і суд розриває шлюб між сторонами. Крім того, відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За клопотанням позивачки після розірвання шлюбу суд відновлює її прізвище на дошлюбне " [PERSON] ". Спору за поділ майна сторони на момент розгляду даної справи не мають. Суд стягує з відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати по справі, відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

28.08.2019 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, якою просить встановити факт належності їй державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (пай) серії 111-КР№038954, виданого на ім"я " [PERSON] ." В обгрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка (пай), розміром 2.80 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія 111-КР №038954 виданий головою Ульяновської РДА 20.03.2002 року. При вирішенні питання про складання заповіту на зазначену земельну ділянку, заявницею було виявлено в державному акті помилку в написані її прізвища, де помилково було зазначено її, як " [PERSON] " замість правильного " [PERSON] " . У зв"язку з викладеним, [PERSON] не має можливості скласти заповіт на зазначену земельну ділянку, а тому вимушена звернутись до суду . У судове засідання заявник не з"явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Від представника заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, якою просить встановити факт належності її державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (пай) серії 111-КР №038954 виданий головою Ульяновської РДА 20.03.2002 року. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що на імя [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (пай) серії серії 111-КР №038954 розміром 2.80 га кадастровий номер земельної ділянки 3525588200:02:000:0076, розташованої на території Розношенської сільської ради (а.с.6). У державному акті власника земельної ділянки по прізвищу помилково було зазначено " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ". Приймаючи рішення, суд керується наступним. У відповідності з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідно заявникові для оформлення права власності на спадкове майно Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту належності правовстановлюючого документу обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved