Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 03 квітня 2015 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «МАН 200», державний номер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «РЕНО», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (автомобіль належить позивачу [PERSON].), який рухався в попутному напрямку і зупинився попереду, та з автомобілем «Міцубісі», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який також рухався в попутному напрямку і зупинився попереду. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку № 2795 експертного дослідження від 22 квітня 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля «РЕНО», складає 136835 грн. 27 коп. (вартість повного відновлювального ремонту цього автомобіля згідно кошторису цього ж висновку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу запчастин автомобіля, які підлягають заміні). На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] мав страховий поліс ПрАТ «УТСК» № АІ/4531133 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, ліміт відповідальності за шкоду майну - 50 000грн., франшиза - 1000грн. Зі страховою компанією 27 липня 2015 року письмово було узгоджено суму страхового відшкодування: 36 793грн.20коп. У порушення п.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування було сплачено лише 17 лютого 2016 року, при цьому страховик частково сплатив пеню за прострочення у сумі 2 111грн. 02коп. , хоча фактично розмір пені за 190 днів прострочення складає 8 723грн. 73коп. Посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути із страхової компанії 3% річних - 561грн. 90коп., інфляційні втрати - 1031грн.11коп., і крім того, пеню у сумі 6612грн. 71еоп., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження - 1000грн., а всього 9 205грн.72коп.. З [PERSON] просив стягнути франшизу у сумі 1000грн., оскільки з ним досягнута домовленість про погашення шкоди, невідшкодованої страховою компанією, у добровільному порядку (а.с.3-6). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу у сумі 1000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. та судовий збір в сумі 55 грн., а всього 1555 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 561 грн. 90 коп., інфляційні втрати в сумі 1031 грн. 11 коп., пеню за просрочення виплати страхового відшкодування в сумі 6612 грн. 71 коп., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. та витрати на судовий збір в сумі 497 грн., а всього 12702 грн. 72 коп (а.с. 73-77). В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» [PERSON], посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового по суті позовних вимог (а.с.81-83). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; у постанові зазначено, що 03 квітня 2015 року [PERSON], керуючи автомобілем «МАН 200», державний номер [NUMBER], порушуючи п. 13.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем «РЕНО», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (автомобіль належить [PERSON].), який рухався в попутному напрямку і зупинився попереду, та з автомобілем «Міцубісі», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який також рухався в попутному напрямку і зупинився попереду. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. (а.с.8). Відповідно до висновку № 2795 експертного дослідження від 22 квітня 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля «РЕНО», складає 136835 грн. 27 коп. (вартість повного відновлювального ремонту цього автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу запчастин автомобіля, які підлягають заміні) (а.с.12-14). На час ДТП [PERSON] мав страховий поліс Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі ПрАТ «УТСК») № АІ/4531133 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб. Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Згідно зі ст. ст. 979, 985, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Пунктами 36.5 і 36.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, та страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Постанові Верховного Суду України № 6-927цс16 від 01.06.2016 викладена правова позиція про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, тому сума пені, 3% річних та інфляційних нарахувань підлягають стягненню із страхової компанії, і в апеляційній скарзі представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» [PERSON] фактично проти цього не заперечує. Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009, судом роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Однак, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає, оскільки будь-які розрахунки у ньому відсутні, що згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни. Із позовної заяви [PERSON] та додатків до неї вбачається, що позивач розрахував суму пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 12 серпня 2015 року до 17 лютого 2016 року включно (а.с.3-6, 26-28). Однак, із таким розрахунком погодитись неможливо з наступних підстав. Пунктом 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено: страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний зокрема: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Із матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2015 року [PERSON] і страховою компанією письмово було узгоджено суму страхового відшкодування: 36 793грн.20коп. (а.с.10), станом на цю дату всі документи, зазначені у статті 35 цього Закону позивачем були надані, і цих обставин апелянт не заперечував, тому його посилання на те, що страхове відшкодування повинно бути виплачено у строк до 31 вересня 2015 року - не заслуговують на увагу як такі, що прямо протирічать п. 36.2 вищезазначеного Закону, 15 денний строк спливає 11 серпня 2015 року. У той же час не можна погодитись і з розрахунком позивача, оскільки ним не враховано, що страхове відшкодування перераховувалось частинами: 10.02.2016 - 5793,20грн., 11.02.2016 - 5000грн., 12.02.2016 - 5000грн., 15.02.2016 - 5000грн., 16.02.2016 - 5000грн., 17.02.2016 - 10 000грн. За таких обставин заборгованість страхової компанії складала: станом на 10.02.2016 - 35 793грн.20коп. (36 793грн.20коп. - 1000грн. франшиза), станом на 11.02.2016 - 30 000грн., станом на 12.02.2016 - 25 000грн., станом на 15.02.2016 - 20 000грн., станом на 16.02.2016 - 15 000грн., станом на 17.02.2016 - 10 000грн. Період заборгованостіСума боргу (грн.) Сукупний індекс інфляції за період? Інфляційне збільшення суми боргу?Кількість днів прострочення 3% річних 12.08.2015 - 10.02.2016 35793.20 1.0381360.14 183538.37 3000010.02.2016 - 11.02.20161.0000.0024.93 2500011.02.2016 - 12.02.20161.0000.0024.11 2000012.02.2016 - 15.02.20161.0000.0046.58 1500015.02.2016 - 16.02.20160.996-60.0022.47 1000016.02.2016 - 17.02.20161.0000.0021.64 всього 1300, 14 558, 1 Розрахунок суми пені Розмір пені - подвійна облікова ставка НБУ Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення 35793.2012.08.2015 - 27.08.20151630.0000 %0.164 %*941.41 35793.2028.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %0.148 %*1482.72 35793.2025.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*1510.18 35793.2030.10.2015 - 17.12.20154922.0000 %0.121 %*2114.25 35793.2018.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*1812.21 35793.2029.01.2016 - 10.02.20161322.0000 %0.120 %*559.39 3000010.02.2016 - 11.02.2016222.0000 %0.120 %*72.13 2500011.02.2016 - 12.02.2016222.0000 %0.120 %*60.11 2000012.02.2016 - 15.02.2016422.0000 %0.120 %*96.17 1500015.02.2016 - 16.02.2016222.0000 %0.120 %*36.07 1000016.02.2016 - 17.02.2016222.0000 %0.120 %*24.04 Таким чином, загальна сума пені за договором складає 8708,69 грн.. Оскільки страхова компанія 17.02.2016 сплатила пеню в розмірі 2121, 63 грн., то сума пені, яка підлягає стягненню, становить 6587,06грн. Таким чином, із страхової компанії слід стягнути: пеню у сумі 6587,06грн., 3% річних у сумі 558, 1грн. та 1300, 14грн. інфляційних втрат, а всього 8 445грн. 30 коп. При цьому посилання в апеляційній скарзі на те, що дія ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, - не заслуговують на увагу, оскільки положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань; винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Щодо стягнення витрат на проведення за авто товарознавчого дослідження, вказані судові витрати, відповідно до вимог ст.ст. 79, 86, 88 ЦПК України, мають бути стягнуті з особи, винної у ДТП, оскільки не відносяться до прямих збитків, які за умовами Договору Страховик зобов'язувався відшкодувати, крім того дані витрати не були визначені узгодженим розміром страхового відшкодування, який складений після висновку експерта, тому рішення суду у цій частині слід скасувати (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України та у задоволенні цих позовних вимог до страхової компанії - відмовити. Не можна погодитись і з рішенням суду у частині стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, згідно із ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а ч.2 цієї ж статті вказує, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Із матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2016 року між адвокатом Чіп Я.М. і [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. Із погодинного розрахунку вбачається, що на підготовку позовної заяви адвокатом витрачено 2 години, граничний розмір компенсації складає 1378:100%х40%=551,20грн.х2години=1102,40грн. Однак, у розрахунку адвоката зазначено, що за ці 2 години підлягає компенсації 960грн., тому із врахуванням ч.1 ст. 11 ЦПК України саме така сума підлягає стягненню. У той же час підстав для відшкодування вартості таких видів правової допомоги як: ознайомлення із суттю правових питань клієнта (2 години), надання розгорнутої консультації (2 години), - не вбачається, оскільки це не передбачено статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». За участь у судових засіданнях (3 години) також неможливо стягнути компенсацію, оскільки у жодному судовому засіданні адвокат участі не приймав, окремих процесуальних дій поза судовим засіданням - не проводилось. За таких обставин рішення суду у частині стягнення зі страхової компанії витрат на правову допомогу підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, а стягнута сума - зменшенню із врахуванням ч.3 ст. 88 ЦПК України та стягнення із [PERSON] витрат на правову допомогу в сумі 500 грн., - до 460грн. Відповідачем [PERSON] рішення суду не оскаржується, тому у цій частині апеляційним судом не ревізується.

Outcome: partial