Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - відповідач), в якому просив визнати за ним право власності з 25 вересня 2012 року на автомобіль марки BMW 730, 1987 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Вінницьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 22.03.2005 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є фактичним власником автомобіля на підставі розписки від 25 вересня 2012 року відповідно до якої відповідач передав позивачу у власність автомобіль марки BMW 730, реєстраційний номер [NUMBER], а позивач прийняв майно і сплатив за нього кошти у сумі 40 000 грн. В судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримав в повному обсязі та вказав, що на спірний автомобіль накладений арешт, проти залучення [PERSON], [PERSON] у якості співвідповідачів у справі заперечував, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 22.10.2013 позов визнав повністю, в подальшому в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв до суду не направляв. Суд на підставі ч. 2 ст.35 ЦПК України залучив до участі у справі [PERSON], [PERSON], ПАТ КБ "ПриватБанк" як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись, причин своєї неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань чи заяв до суду не направляли. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 22.03.2005 року є власником автомобіля марки BMW 730, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 30 жовтня 2008 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] нотаріальну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу [PERSON], якою уповноважив керувати та розпоряджатися вказаним транспортним засобом (а.с.9). 09 червня 2011 року [PERSON] в порядку передоручення видав на ім'я [PERSON] нотаріальну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], якою уповноважив керувати та розпоряджатися вказаним транспортним засобом (а.с.8). 25 вересня 2012 року [PERSON] видав розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 40 000 грн. за продаж останньому автомобіля марки BMW 730, 1987 року випуску, реєстраційний номер 90069В (а.с. 10, 38). З матеріалів справи вбачається, що 28 червня 2013 року інспектором ДПС ВзОСП №1 роти ДПС ДАІ УМВС в Житомирській області було тимчасово затримано автомобіль марки BMW 730, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 6). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. Як вказано у листі Вищого спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 при визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 07 вересня 1998 року № 1388 передбачено, що договори купівлі-продажу автомобілів мають вчинятися у письмовій формі. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Відповідно до п. 7 вказаного Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно із п. 8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"), а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону. Отже, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 порядок набуття права власності на транспортний засіб передбачає обов'язкову реєстрацію власника придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Як зазначено у роз"ясненні Вищого спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати документи, що посвідчують належне оформлення права власності на майно, з яким пов'язується момент виникнення (набуття) права власності. З матеріалів справи вбачаєься, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за [PERSON], який значиться як власник автомобіля, заява про зняття з обліку автомобіля ним не подавалась і огляд автомобіля органами ДАІ не здійснювався. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем [PERSON] позову суперечить закону, зокрема положенням ЦК України та постанові Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, а тому у його прийнятті слід відмовити. Крім того слід зазначити, що згідно ч.1 ст. 244 ЦК України, на підставі довіреності здійснюється представництво. За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Крім того, на підставі доручення повірений не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто. Згідно ст.ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником спірного автомобіля та здійснював його керування та розпоряджався ним на підставі нотаріальної довіреності від 09 червня 2011 року виданої [PERSON] в порядку передоручення. При цьому, ані довіреність від 09 червня 2011 року видана на ім'я [PERSON], ані розписка від 25 вересня 2012 року, видана останнім на ім'я [PERSON] не є належними документами з якими закон пов'язує виникнення (набуття) права власності на спірний автомобіль. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що випливає із норм ч.1 ст.11 ЦПК України. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що правові підстави визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки BMW 730, реєстраційний номер [NUMBER] - відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed