Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про області\~ про скасування обтяження нерухомого майна. На обґрунтування позову позивач вказував на те, що згідно рішення Хустського районного суду від 15.09.2017 року він є власником земельної ділянки площею 0,0381 га, кадастровий номер 2110800000:01:069:0071, що знаходиться за адресою м.Хуст, вул.Крайня, 19, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в рахунок погашення боргу за договором позики від 25.01.2015 року. Маючи намір зареєструвати право власності на цю земельну ділянку, позивач звернувся до реєстратора, де йому повідомили, що не можливо зареєструвати право власності на земельну ділянку через наявність заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, що накладені за постановами Хустського районного відділу ДВС. Вказані обтяження накладені на попереднього власника цього майна [PERSON], який жодного відношення до цієї земельної ділянки не має. Позивач не має жодних невиконаних\~ зобовязань, які б знаходилися на розгляді в органах Державної виконавчої служби, та які б створювали наслідки у вигляді арешту нерухомого майна. У відповідності до ст.ст.317,319 ЦК України власник наділений повноваженнями щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивач просить суд скасувати обтяження на належну йому земельну ділянку. У судове засідання\~ позивач не зявився. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить розглянути справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують і просять задовольнити позов. У судове засідання представник Хустського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідача не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0381 га кадастровий номер 2110800000:01:069:0071, що знаходиться за адресою м.Хуст, вул.Крайня, 19, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Маючи намір зареєструвати право власності на цю земельну ділянку, позивач звернувся до реєстратора, де йому повідомили, що не можливо зареєструвати право власності на земельну ділянку через наявність заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, що накладені за постановами Хустського районного відділу ДВС. Вказані обтяження накладені на попереднього власника цього майна [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стаття 15 цього Закону встановлює, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення. Арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення (ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно\~ з приписами Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника припиняється на підставі винесеної державним, приватним виконавцем постанови про: Закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону; зняття арешту з майна боржника з підстав, передбачених статтею 59 Закону. Арешт з майна боржника також знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Конституцією України (ст.41) та ст.1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року,протоколу та протоколів№2,4,7та11до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Відповідно до п.2. постанови №5 від 03.06.2016 року Пленуму ВССУ, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивач підставно та обґрунтовано звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. З урахуванням вищенаведеного та зібраних у справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved