Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом з подальшим уточненням позовних вимог до відповідача, в якому просить припинити право спільної часткової власності відповідача на 118/1000 часток квартиру [ADDRESS] з виплатою компенсаціїї його частки у спільній власності , визнати за нею право індивідуальної власності на вказану квартиру в цілому . У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав з обставин, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився , повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємообов'язки сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 24 жовтня 2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано, визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з матір'ю. 16 березня 2005 року між [PERSON] та Миколаївським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву укладена Кредитна угода № 153 , згідно із якою позивачка як позичальник отримала прямий цільовий кредит у сумі 85126, 00 грн терміном повернення 30 років - на будівництво житла загальною площею 49,6 кв.м. згідно з проектом, розташовану за адресою : [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві було надано кредит, з розрахунку площі житла на сім'ю з трьох осіб , відповідачем було надано згоду як другого з подружжя на укладання зазначеної угоди. 23 лютого 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.01.2006 року № 222 [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - в цілому двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,4 кв. м. Право власності позивача зареєстроване в установленому законом порядку в КП ММБТІ. 18 лютого 2015 року відомості про власність позивача на вказану квартиру внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У ч. 6 ст. 57 СК визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи ( додатку до кредитного договору- графіку погашення позичальником зобов'язань за кредитом , розрахунку внесків позичальника , копій квитанцій про сплату чергових платежів ), у період з моменту укладення кредитного договору , включаючи попередній внесок, до моменту припинення шлюбних відносин - травень 2012 року позивачем було зроблено платежів на загальну суму 20 193 грн. 60 коп., що були спільним сумісними коштами подружжя . Відповідно до Довідки Миколаївського регіонального управління Державної фінасової спеціалізованої установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву " від 23 лютого 2015 року, [PERSON] 16.02.2015 року по кредитній угоді № 153 від 16 березня 2005 року повністю виконані зобов'язання в сумі 60 988,20 грн. Відповідно до Довідки від 12.02.2015 року ПАТ "Кредобанк" , [PERSON] за період з 01.01.2012 року по 31 грудня 2014 року було здійснено платежів за вищевказаною кредитної угодою на загальну суму 6240 грн., а згідно Довідки від 18.02.2015 року АБ "Укргазбанк" - [PERSON] за період з 30.09.2014 року по 16.02.2015 року було здійснено платежів за вищевказаною кредитної угодою на загальну суму 62548,20 грн. Отже, під час спільного проживання сторонами фактично було оплачено 237\\1000 часток зазначеної квартири . За такого , у відповідності до ст. ст. 60, 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України , суд дійшов висновку, що 237\\1000 часток спірної квартири є майном, нажитим сторонами як подружжям під час шлюбу . У зв'язку із зазначеним, за умови рівності часток у майні подружжя, частка [PERSON] складає 118/1000 . Жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності обставин, передбачених ст. 57 та ч. 2 ст. 70 СК України, сторони суду не надали. Як вбачається із матеріалів справи, спірна квартира складається з двох житлових кімнат, загальною житловою площею 28,6 кв.м. Виділити приблизно 1\\10 частку квартири в складі житлових та підсобних приміщень з організацією самостійного входу технічно неможливо. Тому суд вважає встановленим, що квартира не може бути реально розділена з виділом кожному із співвласників належної йому долі. Ринкова вартість квартири на час розгляду справи, як слідує зі Звіту з незалежної оцінки визначення ринкової вартості квартири ТОВ "Агенство оцінки "Грош цена" станом на 15 січня 2015 року складає 130 599 грн. Як вбачається з численних Актів про не проживання особи за місцем реєстрації, що наявні в матеріалах справи, від 20.11.2012 року , від 18.01.2013 року, 16.01.2014 року , 20.01.2015 року [PERSON] з квітня 2012 року в зазначеній квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає, його особистих речей в квартирі не має, проживає в іншому районі м. Миколаєва . Згідно квитанції від 12 лютого 2015 року, позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області внесені кошти у розмірі 15 410,68 грн. у рахунок забезпечення сплати вартості належної відповідачу частки квартири. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право на частку у спільному майні може бути припинена якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Зі змісту вказаної норми вбачається, що для припинення права власності на частку в спільному майні необхідна сукупність всіх умов, суттєвим обмеженням, примусового припинення права власності на частку у спільному майні є передбачена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України умова - воно не повинно завдати шкоди співвласникові та членам його сім'ї. Враховуючи наявність умов для припинення права власності відповідача на частину квартири , оскільки на його частку припадає приблизно 3 кв.м. житлової площі, що не відповідає площі однієї кімнати і таке припинення вочевидь не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, отже частку [PERSON] в спірному будинку можна вважати незначною, що є підставою для задоволення позову. Таким чином, у згідно зі ст. ст. 360, 365 ЦК України, суд вважає позов в цій частині обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. У відповідність зі ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: partial