Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, мотивують тим, що з 18.10.2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2020 року розірвано . Спільних дітей не мали. В заявниці на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підставою розлючення шлюбу були сварки та конфлікти, які виникали через перебування чоловіка на її утриманні. Після розірвання шлюбу [PERSON] переїхала до її батька. Після її переїзду [PERSON] почав погрожувати по телефону в повідомленнях та при розмові, на що вона просила його припини будь-яке спілкування з нею та пояснювала , що він своїми діями викликає в неї почуття страху. У березні 2021 року на прохання [PERSON] вони зустрілись і останній вибачився у своїй некоректній поведінці. Заявниця і [PERSON] почали знову мешкати разом на орендованій квартирі, заявниця вирішила не брати з собою дітей , щоб не травмувати їх, вони були з її батьком. У червні 2021 року заявниця на власні купила за містом земельну ділянку зі старим будинком під дачу для родинного відпочинку. [PERSON] та [PERSON] досить часто відвідували дачу, щоб прибрати бруд , підготовити до ремонту та провести спільно час. В один саме з таких днів [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння взяв телефон у заявниці і на ґрунті ревнощів вчинив сварку, а потім вночі збудив заявницю почав її бити, рвати на ній одяг, хватати за волосся. Через день після побоїв заявниця звернулась до поліції і написала заяву про вчинення злочину. Після побиття [PERSON] віддала [PERSON] всі його речі та розірвала стосунки з ним, перестала спілкуватись. 22.09.2021 року [PERSON] знову почав писати та телефонувати заявниці, щоб допомогти їй вирішити робочі питання. 23.09.2021 року [PERSON] без попередження та без запрошення прийшов до [PERSON] і почав вимагати відкрити йому двері для розмови, на що остання просила [PERSON] піти , але він не послухав її , у зв`язку з чим заявниця викликала службу «Поліна» . По приїзду поліції співробітники провели бесіду з [PERSON] та склали терміновий заборонний припис , де одним з заходів визначено заборона у будь-який спосіб контактувати з [PERSON] , але [PERSON] ігнорує вказаний припис та продовжує писати заявниці, психологічно впливати на неї , погрожуючі завдавати їй болю та шкоди . Віднедавна заявниця разом з її дітьми почала жити разом і переймаючись за безпеку та спокій свого життя та життя неповнолітніх дітей, звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , просить заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного користування , відвідання та перебування з [PERSON] , заборонити [PERSON] вести листування , телефонні переговори, надсилати повідомлення через мережу Інтернет з [PERSON] або контактувати з нею через інші засобу зв`язку особисто і через третіх осіб, заборонити [PERSON] наближатися менш як на 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , до місця роботи [PERSON] , яка знаходиться за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] , до місця проживання її батька за адресою : [ADDRESS] . Ухвалою судді від 12.10.2021 р. за зазначеною заявою відкрито окреме провадження у цивільній справі і призначено відкрите судове засідання а участю заявника та заінтересованої особи. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні заявниця заяву підтримала повністю, просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною. Про місце , день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.1 ст.350-5 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованої особи [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.21,24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно з ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; Згідно з ст.3 зазначеного Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на батьків (мати, батько) і дитину (дітей), рідних братів і сестер. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. \~ \~ \~ \~Згідно з ст.26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, в т.ч. постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається\~Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Згідно з ст.350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Відповідно до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Суд встановив, що з 18.10.2019 року заявниця [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, що підтверджуються копія рішення суду, яка знаходиться в матеріалах справи. Підставою розлючення шлюбу були сварки та конфлікти, які виникали через перебування чоловіка на утриманні заявниці. Спільних дітей не мали. В заявниці на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] переїхала до батька. Після її переїзду [PERSON] почав погрожувати по телефону в повідомленнях та при розмові, на що вона просила його припини будь-яке спілкування з нею та пояснювала , що він своїми діями викликає в неї почуття страху. У березні 2021 року на прохання [PERSON] вони зустрілись і останній вибачився у своїй некоректній поведінці. Заявниця і [PERSON] почали знову мешкати разом на орендованій квартирі, заявниця вирішила не брати з собою дітей , щоб не травмувати їх, вони були з її батьком. У червні 2021 року заявниця на власні купила за містом земельну ділянку зі старим будинком під дачу для родинного відпочинку. [PERSON] та [PERSON] досить часто відвідували дачу, щоб прибрати бруд , підготовити до ремонту та провести спільно час. В один саме з таких днів [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння взяв телефон у заявниці і на ґрунті ревнощів вчинив сварку, а потім вночі збудив заявницю почав її бити, рвати на ній одяг, хватати за волосся. Через день після побоїв заявниця звернулась до поліції і написала заяву про вчинення злочину. Після побиття [PERSON] віддала [PERSON] всі його речі та розірвала стосунки з ним, перестала спілкуватись. 22.09.2021 року [PERSON] знову почав писати та телефонувати заявниці, щоб допомогти їй вирішити робочі питання. 23.09.2021 року [PERSON] без попередження та без запрошення прийшов до [PERSON] і почав вимагати відкрити йому двері для розмови, на що остання просила [PERSON] піти , але він не послухав її , у зв`язку з чим заявниця викликала службу «Поліна» . По приїзду поліції співробітники провели бесіду з [PERSON] та склали терміновий заборонний припис , копія якого знаходиться в матеріалах справи, де одним з заходів визначено заборона у будь-який спосіб контактувати з [PERSON] , але [PERSON] ігнорує вказаний припис та продовжує писати заявниці, психологічно впливати на неї , погрожуючі завдавати їй болю та шкоди . Віднедавна заявниця разом з її дітьми почала жити разом і переймаючись за безпеку та спокій свого життя та життя неповнолітніх дітей, звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. При цьому, суд враховує, що за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів або інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.29 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994р.) З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані заявницею докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку,\~проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, суд знаходить законні підстави для видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] . При цьому, суд виходить з того, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Підставою для видачі судом обмежувального припису є встановлення та доведення факту домашнього насильства (фізичного, сексуального, психологічного або економічного) кривдником відносно постраждалої особи, а також ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. В даному випадку заявниця зазначає про вчинення [PERSON] психологічного насильства, яке проявляється у переслідуванні, погрозах, приниженнях , психологічному тиску безпосередньо при спілкуванні , через телефон , мережу Інтернет, заявниця вважає , що вона , як жертва такого насильства , потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). В свою чергу,\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей\~350-1,\~350-2 ЦПК України, на які посилається як на підставу для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07.01.2018 року. Згідно\~ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Заявницею [PERSON] ставляться вимоги щодо встановлення відносно [PERSON] декількох тимчасових обмежень в тому числі : заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного користування, відвідування та перебування з [PERSON] , заборонити [PERSON] наближатися менш як на 300 метрів до місця роботи [PERSON] , яка знаходиться за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] , однак заявником не надано суду доказів щодо її спільного з [PERSON] місць користування , відвідування та перебування, а також не надано доказів, що заявниця працевлаштована за адресами зазначеними в заяві, за таких підстав на думку суду вказані вимоги підлягають залишенню без задоволення. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, про необхідність видачі обмежувального припису, строком на 6 місяців.

Outcome: partial