Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Бердянськбудтрест» про зобов»язання звільнити самовільну зайняту земельну ділянку шляхом знесення, посилаючись на наступні обставини. Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 14.07.2015 № 238 затверджено протокол виїзного засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду звернень громадян, права яких порушуються співвласниками або сусідами шляхом самочинного будівництва житлових будівель, господарчо-побутових споруд, інших об'єктів нерухомого майна від 21.05.2015 № 09/15. Метою виїзду вказаної комісії було обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] та розташованої на ній будівлі. Згідно протоколу № 09/15 комісією встановлено, що за візуальним обстеженням земельної ділянки по [ADDRESS] встановлено облаштування паркану завдовжки орієнтовано - 32 метри та завширшки орієнтовано - 15 метрів. За огорожею розташована одноповерхова будівля. Вказана будівля встановлена [PERSON] Згідно довідки Управління Держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області від 26.08.2016 р. земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Бердянська, будь-яких рішень щодо передачі її в користування Бердянською міською радою не приймалось. Ще 06.10.1989 року виконавчим комітетом Бердянської міської ради народних депутатів прийнято рішення № 414 "Про ліквідацію наслідків стихійного лиха", яке відбулось в вересні 1989 року. Згідно п. 5 вказаного рішення зобов'язано бюро технічної інвентаризації погасити правові документи на зруйновані дома та дома, які підлягають відновленню, власники яких отримали державну квартиру, а володільцям цих домів в місячний строк здійснити знесення вказаних домобудувань. В додатку № 1 до вказаного рішення визначено перелік громадян, яким вирішено надати житлову площу у зв'язку із стихійним лихом В результаті проведеного у 2002 році обстеження житлового фонду міста по вул. Першотравнева виявлено ряд домобудувань, які зруйновані і відновленню не підлягають, зокрема домобудування № [ADDRESS], про що комісією з інвентаризації та обстеження житлових приміщень складений акт технічного стану домобудувань від 15.02.2002 р. Одночасно комісією запропоновано погасити правоустановчі документи на домобудування, а земельні ділянки використати за призначенням. 28.03.2002 р. виконавчим комітетом Бердянської міської ради прийнято рішення № 232, яким вирішено Бердянському комунальному підприємству з технічної інвентаризації погасити правоустановчі документи на домобудування № [ADDRESS], 2/3 частини якого належать [PERSON],4/5 частина [PERSON], 2/5 частини [PERSON] У зв'язку з вищевказаним, 2007 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 28.03.2002 р. № 232. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.07.2014 р. рішення виконкому від 28.03.2002 р. № 232 визнано законним та таким, що не підлягає скасуванню. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 р. було встановлено, що будинок, частина, якого належала [PERSON] була зруйнована в результаті повені, і саме вказана обставина виключила можливість здійснення позивачем, як власником його прав щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, внаслідок чого право власності на домоволодіння № [ADDRESS] припинилось. Ігноруючи вказану обставину, яка була встановлена судовим рішенням та не потребує доказування, [PERSON] в 2016 році звернулась з позовом про визнання права власності на домоволодіння, яке є 2/15 частини житлового будинку, загальною площею 42,26 кв.м. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 18.05.2016 р. по справі № 310/10783/15-ц у задоволенні позову [PERSON] до виконкому Бердянської міської ради відмовлено повністю. При цьому Бердянським міськрайонним судом в рішенні від 18.05.2016 року на підставі наданих сторонами доказів встановлені наступні обставини: "незважаючи на те, що в адміністративній справі № 2а-13/2011 Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом у постанові від 16.04.2013 року, з якою погодився і Вищий адміністративний суд України, був встановлений факт того, що станом на березень 2002 року домоволодіння за адресою [ADDRESS], 2/15 якої належала позивачу на підставі договору дарування від [INFO] року, за цією адресою вже не існувало, тобто її речове право на нього припинилося внаслідок знищення самого об'єкта нерухомості, між тим позивач знову в суді намагається довести зворотне: а саме, що нібито будівля, яка розташована на земельній ділянці за вказаною адресою, є домоволодіння, яке одержане нею в дар на підставі вказаного вище договору дарування, існує в натурі з 1989 року по теперішній час, посилаючись на «нікчемність незаконність видання правового акту органу місцевого самоврядування, що позбавляє права власності позивача на частину житлового будинку». При розгляді даної цивільної справи судом достеменно встановлено, що будинок, 2/15 частина якого належала на праві власності позивачу, було знищено ще у 1989 році через стихійне лихо, внаслідок чого припинилося і її право власності на нього. Таким чином, вказана будівля є новозбудованою будівлею, побудованою на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу та без належного проекту, тобто є самочинно побудованою. Згідно даних з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно - будинок по [ADDRESS] відсутні. До виконавчого комітету Бердянської міської ради повідомлення про початок будівельних робіт від [PERSON], станом на 02.09.2013 року, не надходило. Таким чином, [PERSON] самовільно зайнята земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] шляхом самовільного облаштування паркану завдовжки орієнтовано 32 метри та завширшки орієнтовано 15 метрів та самовільно збудованої одноповерхової будівлі, що є порушенням ч. 1 п. б ст. 211 Земельного кодексу України, як самовільне зайняття земельної ділянки. Враховуючи те, що на цей час зазначена земельна ділянка використовується позивачем самовільно облаштований паркан та самовільно збудована одноповерхова будівля розпорядник земельної ділянки - Бердянська міська рада не має можливості розпоряджатися вказаною земельною ділянкою, чим порушується гарантоване Конституцією України право органу місцевого самоврядування розпоряджатисясвоїм майном (землею). В судовому засіданні представник позивача - Бердянської міської рад підтримав вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач - [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - ТОВ « Бердянськбудтрест» підтримував позовні вимоги позивача і вважав позов підлягаючим задоволенню. Суд, заслухав сторони, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в 1989 році було знищено ряд будинків внаслідок стихійного лиха, в тому числі і будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], внаслідок чого припинилося право власності на нього у осіб, які були його власниками. Вказане домоволодіння на той час належало на праві власності - 2/15 частин належало відповідачу - [PERSON], 2/3 частин [PERSON] (матері відповідача) та 1/5 частин [PERSON], рідній сестрі відповідача. Судом встановлено і також підтверджується копіями,наданими до справи судових рішень, які набрали законної сили, а саме, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 10 липня 2014 року по адміністративній справі № 2а-13/2011; рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2016 року по цивільній справі № 310/10783/15-ц , що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] було зруйновано в результаті повені у вересні 1989 року, і саме вказана обставина виключила можливість здійснення його власниками їх прав щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, внаслідок чого право власності на домоволодіння по [ADDRESS] припинилося Адміністративний суд визнав дії виконавчого комітету Бердянської міської ради та Бердянського комунального підприємства з технічної інвентаризації щодо погашення право установчих документів законними. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, ч.2 ст.223 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, судом встановлено, що розпорядженням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 29.09.1989 р. № 396-р вирішено для визначення технічного стану жилих будинків місцевих рад та індивідуальних забудовників, що постраждали від підтоплення ливневими водами у вересні 1989 року створити комісію, за наслідками обстеження - результати надати на розгляд виконкому до 15.10.1989 року. Відповідно до акту обстеження домоволодінь, що постраждали внаслідок ливневих вод від 04.10.1989 року встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] зруйновано і стало непридатним для проживання. Особи, що мешкають в зазначеному домоволодінні, вносяться до списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов; після відселення домоволодіння підлягає знесенню. 06.10.1989 року виконавчим комітетом Бердянської міської ради народних депутатів прийнято рішення № 414 "Про ліквідацію наслідків стихійного лиха", яким вирішено забезпечити постраждалих від стихійного лиха житлом в порядку на умовах, визначених п.п. 1-4 цього рішення. Згідно п. 5 вказаного рішення зобов'язано бюро технічної інвентаризації погасити правові документи на зруйновані дома та дома, які підлягають відновленню, власники яких отримали державну квартиру, а володільцям цих домів в місячний строк здійснити знесення вказаних домобудувань. В додатку № 1 до вказаного рішення визначено перелік громадян, яким вирішено надати житлову площу у зв'язку із стихійним лихом. Після проведеного в 2002 році обстеження житлового фонду комісією складено акт та запропоновано погасити правоустановчі документи на домобудування, а земельні ділянки використати по цільовому призначенню. На підставі вказаного акту 28.03.2002 р. виконавчим комітетом Бердянської міської ради прийнято рішення № 232, яким вирішено погасити правоустановчі документи на домоволодіння утому числі по [ADDRESS]. Відповідно до інформації Управління Держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області згідно довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями форма власності земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], орієнтовною площею 0,0544 га - комунальна. У зв'язку з тим, що Бердянською міською радою станом на 2006 рік не приймалось рішень щодо передачі вказаної земельної ділянки в приватну власність, в користування чи оренду 12.10.2006 року Бердянською міською радою прийнято рішення № 8 про погодження місця розташування та надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю "Бердянськбудтрест» на розроблення проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею, 0,2283 га, розташованої по [ADDRESS] для будівництва багатоквартирного житлового будинку. Відповідно до частини 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Бердянська. Реалізуючи своє право, надане ч.1. ст. 116 ЗК України Бердянська міська рада у 2006 році провела конкурс щодо освоєння земельної ділянки по вул. Першотравневій у кварталі між [ADDRESS] 17.05.2006 року ТОВ «Бердянськбудтрест», стало переможцем цього конкурсу. Повідомленням про результати проведення конкурсу № 05-1002/42 від 18.05.2006 р. конкурсна комісія рекомендувало товариству розпочати процедуру оформлення необхідних документів на початок вишукувально-проектних робіт. У подальшому рішенням сесії Бердянської міської ради №8 від 12.10.2006 року було погоджено місце розташування та надано дозвіл товариству на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,2283 га, розташованої по [ADDRESS] для будівництва багатоквартирного багатоповерхового житлового будинку . Відповідно до рішення Бердянської міської ради від 29.11.2007 року № 12 відкладено затвердження проекту відведення земельної ділянки, площею 0, 2125 га, розташованої по [ADDRESS] для будівництва багатоквартирного багатоповерхового житлового будинку у зв»язку з забороною вчинення будь-яких правочинів із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Підстава- ухвала про забезпечення адміністративного позову від 03.04.2007 року, справа № 2-а-162/07. Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.05.2016 року, яке набрало законної сили 29.05.2016 року, встановлено, що 2/15 частин житлового будинку, які належали на праві власності [PERSON] було знищено ще у 1989 році через стихійне лихо, внаслідок чого припинилося й її право власності на нього. Знаючи, що її рідним сестрам, матері, братові ще восени 1989 року Бердянською міською радою надане інше житло по [ADDRESS], відповідач лише після того, як у газеті «Південна зоря» за 18 березня 2006 року з»явилося оголошення про оголошення конкурсу щодо освоєння земельної ділянки по вул. Першотравневій у кварталі між [ADDRESS], тобто через 16 років, відповідач почала писати до виконкому письмові заяви та скарги щодо виділення їй земельної ділянки за цією адресою. Відповідно до статті 92 Земельного кодексу України від 08.07.1970 року (діючого та той час) у випадку зруйнування будинку внаслідок стихійного лиха за власником будинку зберігається право користування земельною ділянкою, якщо протягом трьох років він розпочне відбудову будинку. Вищевказаним судовим рішенням достеменно встановлено, що [PERSON] розпочала відновлення будинку через 16 років після стихійного лиха, тобто на той час , коли нею було вже втрачено право користування земельною ділянкою, якщо воно б у неї виникло при прийнятті в дар 2/15 частин житлового будинку, який розташований за адресою: м. Бердянськ, [ADDRESS] - [INFO] року. [PERSON] вважає, що у неї виникло право користування спірною земельною ділянкою і існує по теперішній час, виходячи із наступного. Відповідно до рішення виконкому Осипенківської міської ради депутатів трудящих від 22.06.1953 № 359 [PERSON] та [PERSON] власникам [ADDRESS] (її бабі та діду) було надано в постійне користування земельну ділянку площею 544,6 кв.м. по [ADDRESS]. В подальшому право власності на домоволодіння та право користування земельною ділянкою перейшло, як вважає відповідач, до [PERSON] - дочки [PERSON] та [PERSON] (матері відповідача). В обґрунтування того, що дід та бабка відповідача ([PERSON] та [PERSON].) набули право постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] відповідачем надано три документи : Генеральний план земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], де вказано, що земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] та [PERSON], протокол № 2 засідання виконкому Осипенківської міської ради депутатів трудящих від 22.06.1953 № 359, згідно якому Бюро технічної інвентаризації дозволено зареєструвати документи на право користування присадибними ділянками в кварталі № 113 загальною площею 14 275, 3 кв.м. та висновок про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою дільницею [ADDRESS], в цьому висновку користувачами вказані - [PERSON] та [PERSON], але підставою користування вказане рішення нарсуда 11 ділянки м. Осипенка від 27.10.1944 року про визнання за ними права власності на домоволодіння. Реєстрація земельних ділянок проведена в наступному порядку: за домоволодінням [ADDRESS] зареєстровано 544,6 кв.м. Однак, вказаним рішенням земельні ділянки закріплені за домобудуваннями та для індивідуального забудовника не надавалися. Таким чином, суд прийшов до висновку, що право постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Бердянськ, [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не набули . Висновок відповідача, що вищевказаним рішенням зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] за її бабкою та дідом, не містить будь-яких правових підстав. Вперше поняття про виникнення права користування землею лише після його оформлення було закріплено у ЗК УРСР ( в редакції 1971 року), (ст.ст.20-22). Зокрема, ст. 22 забороняла приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчувалось рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчувалось актами, форма яких встановлювалась Радою Міністрів Української PCP. Зазначені документи видавались після відводу земельних ділянок в натурі. ЗК УРСР ( в редакції 1922р.), який діяв на час винесення документів, наданих позивачем, аналогічного правила не містив, але передбачав видачу певних посвідчуючих документів . після державного запису (державної реєстрації) утворених землекористувань, в цих документах повинні бути зазначені місце розташування, простір і склад землекористувань, а також показані їх назви, найменування землекористувачів, час виконання землеустрою і його підставу, умови землекористування та інші істотні відомості, що містяться в постанові про затвердження проекту землеустрою (ст.193). При цьому, стаття 194 ЗК передбачала, що інші документи є не недійсними та не є доказами законності землекористування. Аналізуючи вищевказані норма земельного законодавства, суд робить висновок, що відповідачем не надано судові належних доказів , підтверджуючих , що у [PERSON] та [PERSON] виникло право постійного користування земельною ділянкою, і як слід у [PERSON](матері відповідача), яка успадкувала 2/3 частин будинку за заповітом після смерті матері відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.07.1972 року та 1/3 частину відповідно до договору дарування від 24.03.1960 року. На момент прийняття нею спадщини діяв ЗК УРСР 1971 року, яким і ЗК 1922 року не передбачалося спадкування права користування земельною ділянкою. Вперше це положення було закріплено в ЗК України ( в редакції 2001 року). Крім того, ЗК УРСР ( в редакції 1971 року) ст.ст. 20, 21 передбачалися слідучі положення стосовно виникнення у громадян права користування земельною ділянкою, а саме, що: земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним)визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим-від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування. Відповідно до Основ земельного законодавства Союзу PCP і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Докумети, які б підтверджували наявність у матері відповідача - [PERSON] право користування спірною земельною ділянкою, вказані в законі, також відсутні і не надані відповідачем в підтвердження її позовних вимог. Відповідно до рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 14.07.2015 р. № 238 затверджено протокол виїзного засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду звернень громадян, права яких порушуються співвласниками або сусідами шляхом самочинного будівництва житлових будівель, господарчо-побутових споруд, інших об'єктів нерухомого майна від 21.05.2015 № 09/15. Метою виїзду вказаної комісії було обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] та розташованої на ній будівлі. Згідно протоколу № 09/15 комісією встановлено, що за візуальним обстеженням земельної ділянки по [ADDRESS] встановлено облаштування паркану завдовжки орієнтовано 32 метри та завширшки орієнтовано 15 метрів. За огорожею розташована одноповерхова будівля. Вказана будівля встановлена [PERSON] Згідно довідки Управління Держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області від 26.08.2016 р. земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Бердянська, будь-яких рішень щодо передачі її в користування Бердянською міською радою не приймалось. Таким чином, вказана будівля є новозбудованою будівлею, побудованою на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу та без належного проекту, тобто є самочинно побудованою. До виконавчого комітету Бердянської міської ради повідомлення про початок будівельних робіт від [PERSON], станом на 02.09.2013 року не надходило. Відповідно до ст. 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання будівельних робіт письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради або місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт Таким чином, [PERSON] самовільно зайнята земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] шляхом самовільного облаштування паркану завдовжки орієнтовано 32 метри та завширшки орієнтовано 15 метрів та самовільно збудованої одноповерхової будівлі, що є порушенням ч. 1 п. б ст. 211 Земельного кодексу України, як самовільне зайняття земельної ділянки. Отже, в порушення ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст. 26, 29, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тобто без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт в відповідній інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, без узгодження з органами місцевого самоврядування та відповідними контролюючими органами, без оформлення права па землекористування, відповідач здійснила самовільне будівництво вказаних вище об'єктів (аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 25 грудня 2013 у справі № 6\-7074св13). Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У відповідності до ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України до повноважень міської ради в галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальної громади, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Міська рада, як суб'єкт права комунальної власності на землю, має право володіння, користування і розпорядження землями комунальної власності та здійснює розпорядження землею на свій розсуд в інтересах територіальної громади. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Згідно ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Статтею 212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Тобто, самовільне зайняття земельних ділянок полягає у будь-яких діях особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки при відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; неправомірності таких дій, тобто не закріпленість правомірності таких дій нормативно-правовим актом України; їх винності. Отже, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки: з об'єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне володіння чи використання земельної ділянки; відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; відсутність такого правочину щодо такої земельної ділянки; такі дії є неправомірними, їх правомірність не закріплена нормативно-правовим актом України; також такі дії повинні бути винними. Враховуючи те, що на цей час зазначена земельна ділянка використовується відповідачем, самовільно облаштований паркан та самовільно збудована одноповерхова будівля, розпорядник земельної ділянки Бердянська міська рада не має можливості розпоряджатися вказаною земельною ділянкою, чим порушується гарантоване Конституцією України право органу місцевого самоврядування розпоряджатися своїм майном (землею). Згідно частини 4 статті 376 ЦК України , якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, а Бердянська міська рада заперечує, або якщо це самочинне будівництво порушує права інших осіб, а воно порушує права ТОВ «Бердянськбудтрест» як переможця конкурсу, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст. 376 ЦК України, ЗК УРСР ( в редакції 1922 року), ЗК України ( в редакції 1971 року) та

Outcome: approved