Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати [PERSON], батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO]; стягувати аліменти з [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, на користь матері [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона є матір'ю дитини [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Вона з відповідачем проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, почуття любові та взаємоповаги один до одного, в той час як знаходились в зареєстрованому шлюбі після народження дитини з 11.09.2010 року по 28.12.2012 року. На момент народження дитини, з метою отримувати матеріальну допомогу на утримання дитини як мати одиначка, вони вирішили з відповідачем зареєструвати дитину на її прізвище, вказавши в свідоцтві про народження ім'я, по-батькові та прізвище дитини як [PERSON]. На теперішній час вона бажає щоб в свідоцтві про народження було прізвище батька - відповідача по справі, та щоб останній надавав ії матеріальну допомогу на утримання їх доньки, оскільки матеріальної підтримки відповідач не надає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден зі своїм батьківством щодо доньки [PERSON], [INFO], але заперечує проти стягнення аліментів, оскільки не довіряє позивачу, не впевнений, що аліменти будуть витрачені позивачем на дитину. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню за наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що позивач і відповідач в 2009 році проживали разом однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, але перебували в зареєстрованому шлябі з 11.09.2010 року по 28.12.2012 року, що визнано сторонами у справі в судовому засіданні, та підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 573 (а.с. 10) і свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис № 166 (а.с. 12). Згідно наданих позивачем фотокарток (а.с. 14), відповідач в приміщенні пологового будинку тримає на руках новонароджену доньку [PERSON], [INFO], поруч з ним знаходиться мати дитини позивач [PERSON] Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 11) і витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 15), відомості про батька дитини зазначені за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 26 квітня 2016 року за клопотанням позивача, судом було призначено судово-генетичну експертизу, за результатами якої, відповідно до висновку експерта № 189 від 10.06.2016 року (а.с. 40-42), ймовірність біологічного батьківства відповідача [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO], складає не менше 99,9999%. Після проведення вказаної експертизи, відповідач визнав своє батьківство в судовому засіданні. Таким чином, під час розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач і позивач є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що малолітня донька [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю і знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї ТОВ "Інфо-Ком" від 19.02.2016 року (а.с. 13), та визнано сторонами по справі в судовому засіданні. В судовому засіданні відповідачем визнано, що на теперішній час сторони будь-яких відносин не підтримують, участі у вихованні дитини він не бере, матеріальну допомогу на дитину у добровільному порядку позивачу не надає. Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов'язків. Судом встановлено, що стягнення аліментів з відповідача на користь інших осіб не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним , установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в ктові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Відповідач є здоровим, працездатним, отримує мінливі періодичні заробітки (а.с. 28, 49), а тому має можливість сплачувати аліменти, однак не виконує своїх обов'язків щодо матеріального забезпечення та утримання дитини в добровільному порядку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними (див. ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК). При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 аліменти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК. У відповідності зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дітей та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, судом встановлено, що батьківство відповідача підтверджується висновком експерта № 189 від 10.06.2016 року, та визнано ним особисто в судовому засіданні під час розгляду справи, і ніким із учасників судового розгляду не оспорюється, що є підставою для задоволення цієї частини позовних вимог разом з позовними вимогами про внесення змін до актового запису про народження дитини. З урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідають обов'язку батька дітей забезпечити частину витрат на їх утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів у зазначеному позивачем розміру підлягають задоволенню у повному обсязі. Сплачена позивачем сума судового збору за позовні вимоги про визнання батьківства, згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача по справі на користь позивача. Позивача звільнено від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому останній підлягає стягненню відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру понесених нею витрат за проведення судово-генетичної експертизи, будь-яких клопотань з цього приводу не заявлено, не уточнено своїх позовних вимог щодо стягнення цієї суми, а тому в межах заявлених позовних вимог, дане питання в судовому засіданні не вирішувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved