Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, з огляду на наступне. 04.04.2007 р. між ТОВ «Банк «Фінанси т Кредит» та позивачем було укладено кредитний договір № 69/07-МК за умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 35 000,00 доларів з оплатою за процентною ставкою 14% річних та терміном користування до 04.04.2022 р. Кредит було надано на споживчі цілі - купівлю нерухомого майна. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та банком було укладено договір іпотеки згідно з яким [PERSON] передано ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» нежитлові підвальні приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 23,5 кв. м., які належать позивачу. Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки зазначена у сумі 222 20,00 грн., що еквівалентно 44 000 доларів США. В якості додаткового забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника було укладено і договір поруки № 01-69/07МК від 04.04.2007 р. з фізичною особою [PERSON] . 11.07.2014.р між банком та позивачем укладено додаткову угоду якою сторони погодили наявність боргу та визначились, що до підписання додаткової угоди № 2 до кредитного договору позичальник має сплатити отримані ним у фактичне користування гроші в сумі 11 706,72 долари США , а залишок боргу у розмірі 11 706,72 доларів США повернути на умовах реструктуризації. Банк надав позивачу пільговий період на 24 місяці від дати підписання додаткової угоди № 2 з оплатою відсотків за ставкою 2% річних при умові сплати позивачем коштів у сумі 11 706 ,72 долари США. Разом з тим, сторони додаткової угоди № 2 домовились про те, що банк за умови своєчасного та в повному обсязі виконання позичальником зобов`язань здійснює прощення боргу. Але позивачем випадково стало відомо про направлення на її ім`я повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 09.04.2019 р. № 09/04/2019 . 10.07.2019 р. позивач дізнався про те, що власником майна - предмета іпотеки є гр. [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу з ТОВ «Фінансова компанія «Алькор інвест». Право власності на нежитлові приміщення виникло у ТОВ «Фінансова компанія «Алькор інвест» договору іпотеки, договору про відступлення права вимоги від 19.04.2019 р., укладеного з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Такий договір порушує вимоги ст. ст. 92, 203 ЦК України, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки укладений від імені банку, який перебуває у процедурі ліквідації» за довіреністю, а не уповноваженою особою. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб порушено і законодавство, яке регламентує організацію продажу активів (майна) банків, що ліквідується - ч. 7 ст. 51 профільного Закону та Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО . Крім того, позивач не отримав право переважного придбання майна від 23.04.2016 р. за № 388 та зареєстрованого в Мінюсті. Також, за договором про відступлення права вимоги передано борг, який безпідставно нарахований. Нарахована пеня не визнається позивачем - про що [PERSON] в порядку ст. 518 ЦК України повідомила нового кредитора, а тому вона не може бути предметом продажу. Нарахування пені відбулось поза межами строку позовної давності в 1 рік. Крім того, оцінка майна, використана для здійснення продажу предмета іпотеки є недійсною -відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Також спірний договір має ознаки факторингу, тому існує вірогідність, що покупець не мав належних документів для здійснення даної операції. . У зв`язку із недійсністю договору відступлення прав вимоги, всі рішення суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно підлягають скасуванню в порядку застосування наслідків недійсності. За таких обставин представник позивача просить суд: визнати недійсним в повному обсязі договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.04.2019 р. з додатком 1 до нього, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В.; застосувати наслідки недійсності в порядку ст. 216 ЦК України у вигляді скасування рішень суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та записів, внесених (здійснених) такими реєстраторами на підставі прийнятих ними рішень до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: рішення реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Н.В. від 09.04.2019 р. з індексним № 46377148 про відступлення іпотеки ТОВ «ФК «Алькор Інвест» (з реєстрацією в спец. Розділі); рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Цалин А.Б. від 05.07.2019 р. з індексним № 47646476 про внесення запису про обтяження (заборону) № 32270768 (з відкриттям розділу); рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Цалин А.Б. від 05.07.2019 р. з індексним № 47646476 про внесення запису про іпотеку (з відкриттям розділу); рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Цалин А.Б. від 05.07.2019 р. з індексним № 47646476 про погашення іпотеки (з відкриттям розділу); рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Цалин А.Б. від 05.07.2019 р. з індексним № 47646476 про реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» (право власності № 32270610); рішення реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Н.В. від 16.07.2019 р. з індексним № 47798711 про реєстрацію права власності за [PERSON] (право власності № 32410465). 04.10.2019 р. Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження у даній справі, відповідно до вимог ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на позовну заяву де зазначив наступне. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішенн від 18.12.2015 р. 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». 23.09.2019 р. Виконавчою дирекцію Фонду процедуру ліквідації фінансової установи продовжено до 17.12.2020 р. включно відповідним рішенням. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються спеціальним законом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так з огляду на положення Закону виконавчою дирекцією Фонду 05.07.2027 р. прийнято рішення № 2837 «Про утворення Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації та продажу активів, делегування йому частини повноважень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та затвердження Змін до деяких нормативно - правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб». Комітету Фонду передано (делеговано) окремі повноваження щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються. Рішенням зазначеного Комітету від 27.12.2018 р. за № 2557 визначено активи, які підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні), у тому числі і право вимоги за кредитним договором № 69/07-МК від 04.04.2007 р., що укладено фізичною особою з забезпечення. 20.02.2019 р. відбувся продаж лоту щодо права вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , переможцем визначено - ТОВ «ФК «Алькор Інвест». Спірний договір було підписано особою, яка отримала відповідні повноваження від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, 11.07.2014 р. було зафіксовано заборгованість за кредитним договором № 69/07-МК від 04.04.2007 р. Разом з тим, позивачем не надано доказів реструктуризації її кредитної заборгованості, що оформлена з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у відношенні якого Фондом гарантування вкладів здійснюється процедура ліквідації. Згідно Регламенту ЕТС учасником електронних торгів не може бути особа, яка є позичальником (боржником відносно банку) та/або поручителем за таким кредитним договором та/або договорами забезпечення. Навпаки, у разі встановлення, що переможець відкритих торгів з продажу прав вимоги або за договором забезпечення виконання зобов`язання є боржником та/або поручителем за такими договорами, результати таких торгів скасовуються. Оцінка майна (активів) банку, що ліквідується відбувається в момент формування ліквідаційної маси - у випадку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» рішення про початок процедури ліквідації прийнято 18.12.2015 р. Положеннями ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про недійсність укладеної угоди, не надано доказів порушення прав [PERSON] . Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у відзиві послався на безпідставність заявлених [PERSON] вимог. Доводи позивача про відсутність простроченої заборгованості жодним чином не впливає на факт відступлення банком права вимоги по кредитному договору. Можливість відступлення права вимоги не ставиться в залежність від наявності чи відсутності заборгованості. Висновки позивача щодо відсутності повноважень на підписання договору є хибними з огляду на положення Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язань. Поряд з цим позивач вказує на відсутність простроченої заборгованості перед банком, що не узгоджується з висновками щодо строку позовної давності. У відповіді на відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб представник позивача зазначив, що доводи представника відповідача не спростовують доводів щодо недійсності правочину. Спірна угода має ознаки договору факторингу, оскільки кредитор фактично набув право одержати прибуток у форм різниці між реальною вартістю прав вимоги , що відступається і ціною такої вимоги, встановленої спірним договором. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Надія Володимирівна направила в адресу суду пояснення. Вказала, що заперечує щодо задоволення позову. Оскаржувані рішення, пов`язані з прав на нерухоме майно приймались нею на підставі вимог чинного законодавства. У підготовчому засіданні до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача за клопотанням представника позивача було залучено [PERSON] [PERSON] скористався правом наданим чинним ЦПК України та подав пояснення де зазначив наступне. Жодне положення спірного договору відступлення права вимоги не суперечить актам цивільного законодавства. Нотаріусом було перевірено та встановлено особи представників сторін, їх повноваження. Позивачем не надано жодного доказу , що оспорюваний договір не відповідає положенням ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, відсутні підстави вважати, що реєстрація права власності за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» не відповідала чинному законодавству України. Інші учасники процесу не направляли в адресу суду заяви по суті справи. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просив відмовити у задоволені позову у зв`язку із його безпідставністю. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси а Кредит» також просив відмовити у задоволення заявлених [PERSON] вимог. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Вислухавши доводи представника позивача, представників відповідачів, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 04.04.2007 р. між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 69/07-МК (долар США) за умовами якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 35 000,00 доларів США з оплатою процентної ставки у розмірі 14% річних строком до 04.04.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 04.04.2007 р. між позивачем та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В.В. відповідно до якого [PERSON] передала відповідачу в іпотеку належні їй на праві власності нежилі підвальні приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 23,5 кв. м. Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2014 р. сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 69/07-МК від 04.04.2007 р. відповідно до якого визнано наявність боргу у позичальником за кредитним договором, який складається з боргу за виданими позичальнику кредитними ресурсами, що становить 23 413,43 доларів США станом на 11.07.2014 р., боргу за процентами за користування позичальником кредитними ресурсами, що становить 924,10 доларів США. За додатковою угодою позичальник взяв на себе зобов`язання повернути банку у строк до 11.07.2014 р. отримані у фактичне користування кредитні ресурси у сумі 11 706,72 доларів США, а залишок кредитних ресурсів у сумі 11 706,72 доларів США повертати у зазначених в додатковій угоді строки та розмірах. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 р. № 612 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладі фізичних осіб 18.12.2015 р. прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком до 17.12.2017 р. 27.11.2017 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 5175, яким продовжено строки здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси а Кредит» на два роки до 17.12.2020 р. В подальшому, а саме 23.09.2019 р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення за № 2417 про продовження строку процедури ліквідації банку до 18.12.2020 р. Так, 19.04.2019 р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2019-01-02-000024-b від 21.03.2019 року було укладено договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги, за умовами якого відступає шляхом купівлі - продажу Новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває право вимоги банку до позичальника, іпотекодавця та поручителя, визначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитним договором, іпотечним договором, договором поруки, з врахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі і порядку, визначених цим договором. Як свідчить додаток №1 до договору про відступлення (купівлі - продажу) права вимоги вказано позичальника до нового кредитора перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 69/07-МК від 04.04.2007 р. та додатковими угодами до нього, договором іпотеки та договором поруки - поручитель [PERSON] . Сума заборгованості, як вбачається з додатку № 1, станом на дату відступлення права вимоги складає 6 564,50 доларів США, що становить 175 716,43 коп. та пені у розмірі 484 377,97 грн. Договір про відступлення (купівлі - продажу) права вимоги посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. Від імені ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» під час укладення договору діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Ярощук В.Ю., приватним нотаріусом Київського нотаріального округу від 31.01.2019 р. за реєстровим № 183. 16.07.2019 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В., відповідно до якого [PERSON] придбав у ТОВ «ФК «Алькор Інвест» нежитлові приміщення загальною площею 23,5 кв. м. розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як свідчить зазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна, відчужувані приміщення належать продавцю на праві приватної власності на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Українець В.В. 04.02.2007 р. за реєстровим № 307Д, додаткового договору до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Українець В.В. 11.07.2014 р. за реєстровим № 753, договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. 19.04.2019 р. за реєстровим № 279, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, виданого ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» 22.04.2019 року за № 22042019 та рекомендованого повідомлення (документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, письмової вимоги іпотекодержателя), що видане 23.04.2019 р. ПАТ «Укрпошта» № 0500025441894. За наданою представником позивача довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна суб`єктами державної реєстрації прав на нерухоме майно винесені рішення та внесено до відповідного реєстру наступні записи: рішення реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Н.В. від 09.04.2019 р. з індексним № 46377148 про відступлення іпотеки ТОВ «ФК «Алькор Інвест» (з реєстрацією в спец. Розділі); рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Цалин А.Б. від 05.07.2019 р. з індексним № 47646476 про внесення запису про обтяження (заборону) № 32270768 (з відкриттям розділу); рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Цалин А.Б. від 05.07.2019 р. з індексним № 47646476 про внесення запису про іпотеку (з відкриттям розділу); рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Цалин А.Б. від 05.07.2019 р. з індексним № 47646476 про погашення іпотеки (з відкриттям розділу); рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Цалин А.Б. від 05.07.2019 р. з індексним № 47646476 про реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» (право власності № 32270610); рішення реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Н.В. від 16.07.2019 р. з індексним № 47798711 про реєстрацію права власності за [PERSON] (право власності № 32410465). Представник позивача вказує, що спірний правочин завдав значної шкоди [PERSON] , оскільки за наслідками його укладання, право власності на предмет набула третя особа. Натомість вказує на недійсність договору відступлення (купівлі - продажу) права вимоги має бути визнано недійсним та застосовані положення ст. 216 ЦК України до вищезазначених рішень державних реєстраторів. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), як це визначено ст. 512 ЦК України. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, як це визначено ч. 1 ст. 215 ЦК України. Положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 96.11.2009 р. роз`яснив, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи (п. 1 пстанови). Так, як було встановлено під час розгляду справи, спірний договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги було укладено під час здійснення а АТ «Банк «Фінанси та Кредит» процедури ліквідації. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно до ч. 1 ст. 1 Закону, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України, відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. у справі № 6-2001ц15. В розумінні ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів» Фонд гарантування вкладів є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, на виконання якого відповідно до приписів ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів» Фонд, відповідно до п.п. 2,4,9 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом. За приписами ч.ч. 6,7 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду № 2 від 05.07.2012 р. серед іншого визначено, що порядок організації передпродажної підготовки, реалізації майна банку, у тому числі консолідованого продажу майна банку (кількох банків), затверджується виконавчою дирекцією Фонду (пункт 5.1. розділу V). Так, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016 р. затверджено Положення щодо організації продажу активів (майна) банків , що ліквідуються. Пунктом 1 та 2 розділу ІІІ Положення визначено, що порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна) банків, здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна). Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2837 «Про утворення Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації та продажу активів, делегування йому частини повноважень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та затвердження змін до деяких нормативно - правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб» та встановлено одне із основних завдань Комітету - визначення способів, порядку та умов продажу активів (майна) банків, що ліквідуються. В свою чергу, рішенням Комітету Фонду гарантування з питань консолідації та продажу активів від 27.12.2018 р. № 2557, визначено активи, які підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) в тому числі і право вимоги за кредитним договором № 69/-7-МК від 04.04.2007 р., що укладено з фізичною особою з забезпеченням (лот UA-EA-2-219-01-02-000024-b). Як вже зазначалось, спірна угода від іменні банку, що ліквідується була підписана [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Ярощук В.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Довіреність від імені юридичної особи, згідно до ст. 246 ЦК України, видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Представництвом, відповідно до положень ст. 237 ЦК України, представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. В розумінні ст. 244 ЦК України, представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку , зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. За положеннями ч. 1 ст. 48 Закону, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження здійснює повноваження органів управління банку. Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», має право укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом. В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Отже, уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банки наділена правом і набуває повноважень органів управління фінансової установи та не обмежена в можливості видачі довіреності від імені банку на представництво його інтересів. Не заперечувалась представниками відповідача під час розгляду справи та обставина, що оцінка майна(лот UA-EA-2-219-01-02-000024-b), що було виставлено на продаж, проводилась 01.04.2016 р. За таких обставин, як зазначає представник позивача, оцінка іпотечного майна проведена 2016 р. не могла бути використана на аукціоні з огляду на приписи Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та постанови КМУ від 2108.2014 р. № 358 «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших платежів», термін дії звіту про оцінку майна не може бути більшим за шість місяців з дати оцінки. Проте, суд не може погодитись з такими твердженнями сторони позивача, оскільки оцінка майна проводилась в межах процедури ліквідації банку і відповідно до положень спеціального Закону. Так, за положеннями ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. Порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна), як це визначено п. 1 розділу ІІІ Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються. Таким чином, оцінка майна (активів) банку, в якому запроваджено процедуру ліквідації здійснюється в момент формування ліквідаційної маси банку. Також суд не може взяти до уваги доводи представника [PERSON] щодо наявності у позивача переважного права на викуп активу, з огляду на те, що п. 4 розділу VІІ Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються визначено - у разі встановлення, що переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги або за договором забезпечення виконання зобов`язання є боржником та/або поручителем за такими договорами, уповноважена особа Фонду (у разі якщо Фонд не здійснює повноваження ліквідатора безпосередньо) інформує про це Фонд і результати відкритих торгів (аукціону) скасовуються. Також не передбачено переважного права боржника на викуп права вимоги за кредитним договором або за договором забезпечення - у даному випадку договору іпотеки положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оприлюднена Фондом інформації про майно, яке виставляється на продаж регламентується положеннями ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інформація про вибраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого продається (ч. 7 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що інформація, опублікована Фондом, не відповідає положенням закону. Як вбачається з додатку № 1 до спірного договору заборгованість за кредитним договором № 69/07-МК становить 6 564,50 доларів США, що складає 175 716,43 коп. також позичальнику нарахована пеня у розмірі 484 377,97 грн. пеню у зв`язку із наявністю заборгованості в розмірі 484 377,97 грн. Представник позивача вказує на те, що право вимоги за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та банком не могло бути передано, оскільки позивач заперечує розмір боргу та пеню у сумі 484 377,97 грн. про що відповідно до вимог ст. 518 ЦК України було повідомлено нового кредитора. Разом з тим, предметом договору, як вбачається з його змісту, є передача права вимоги щодо виконання зобов`язанням, взятих на себе позичальником і визначених кредитним договором № 69/07-МК від 04.04.2007 р. та іпотекодавцем за відповідним договором. Зобов`язання, відповідно до приписів ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, за положеннями ст. 516 ЦК України. Приписами ст. 515 ЦК України визначено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Отже, в розумінні вимог чинного законодавства України, заміна кредитора у зобов`язанні є передачею права вимагати виконання взятих на себе грошових зобов`язань відповідно до умов договору, і не пов`язується з законодавцем з запереченнями боржника і не потребує його схвалення. Натомість зазначене не обмежує боржника в доведенні відсутності боргу, проте не є підставою для визнання угоди недійсною. Також слід наголосити на позиції Верховного Суду, висловлену у постанові від 28.10.2019 р. у справі № 626/1799/17 - ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Не може суд покласти в основу рішення і доводи представника [PERSON] , що спірний договір має ознаки факторингу, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1077 ЦК України , що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2018 року справа № 909/968/16. Разом з тим договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 19.04.2019 р. було укладено в межах процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нормами якого встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів, метою виведення неплатоспроможного банку з ринку та ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про фінансування однієї сторони другою. За положеннями ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це визначено ст. 13 ЦПК України. Доказами, розумінні ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України. Кожна сторона, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За обставин встановлених в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено наявність підстав, з якими законодавець передбачає можливість визнання угоди недійсною, а тому не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] частині визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.04.2019 р. з додатком 1 до нього, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. Приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на те, що представник позивач пов`язує необхідність скасування рішень державних реєстраторів з недійсністю правочину, беручи до уваги, що суд не знайшов підстав для визнання угоди недійсною, відсутні підстави для задоволення позову і в іншій частині. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed