Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. В березні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила: - визнати, що поширена [PERSON] інформація на своїй сторінці у Фейсбук в мережі Інтернет за посланням: [INFO] від [INFO] та у груповому пабліку «[INFO]» у соціальній мережі Фейсбук за посиланням: [INFO] від [INFO] є недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію; - визнати, що поширена [PERSON] інформація у груповому пабліку «[INFO]» у соціальній мережі Фейсбук за посиланням: [INFO] від [INFO] є недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію; - зобов`язати [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію на своїй сторінці у Фейсбук в мережі Інтернет за посланням: [INFO] від [INFO] та у груповому пабліку «[INFO]» у соціальній мережі Фейсбук за посиланням: [INFO] від [INFO] шляхом розміщення оголошення із зазначенням того, що інформація, яка поширювалась про неї є недостовірною та вибачитися перед нею, не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням законної сили. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працює директором Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів Ріпкинського району Чернігівської області, а [PERSON] працює в цій школі вчителем. Зазначає, що [PERSON] на своїй сторінці у Фейсбук в мережі Інтернет за посланням: [INFO] від [INFO] та у груповому пабліку «[INFO]» у соціальній мережі Фейсбук за посиланням: [INFO] від [INFO] поширив про неї недостовірну інформацію, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а саме: "СКОЇЛА ЗЛОЧИН І ДУМАЄ ВТЕКТИ ВІД ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ! [PERSON] , вчителя початкових класів, яка фізично і морально знущалася над учнями, яка, навіть, не вміє користуватися ПК, призначили директором Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів Ріпкинського району Чернігівської області усупереч пунктів 3.6, 3.7 Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010 №930, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 грудня 2010р. №1255/18550, атестаційною комісією ІІ рівня , яка створена наказом Відділу від 16.09.2019 №81, не проведено атестацію [PERSON] , як претендента на зайняття посади директора Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів! [PERSON] не змогла вжити належні заходи щодо забезпечення організованого початку 2019/2020 навчального року. Штатний розпис і тарифікаційні списки Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів затвердила лише 20 вересня 2019 року, усупереч пункту 4 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 15.04.1993 №102, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за №56. Станом на 13 лютого 2020 року в Великозліївській ЗОШ І-ІІІ ступенів, як і в І семестрі 2019/2020 навчального року, відсутній постійний розклад уроків на ІІ семестр 2019/2020 навчального року затверджений директором школи та погоджений Держпродспоживслужбою! Системно не виконується вимога статті 30 Закону України «Про освіту» у частині відкритого доступу до відповідної інформації та документів. Натомість директору Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] хватило розуму ЗМІНИТИ ПЕДАГОГІЧНЕ НАВАНТАЖЕННЯ вчителю математики, матері трьох малолітніх дітей, ПІД ЧАС ЇЇ ПЕРЕБУВАННЯ НА ЛІКАРНЯНОМУ, а пізніше, без письмової згоди вчителя, зменшила педагогічне навантаження до 17 годин! Ділі [PERSON] почала нацьковувати батьків та учнів школи проти вчителя математики, погрожувати невідомими актами, а 12 лютого 2020 року спробувала, в присутності педагогічного колективу, ЗАСТОСОВУЮЧИ ФІЗИЧНУ СИЛУ, щоб вчитель математики підписала неправомірні накази, або ж буде звільнена з посади вчителя! Всі злочинні дії директора Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] здійснюються з відома керівництва Ріпкинської РДА та начальника Чернігівського обласного управління освіти і науки!!! До яких пір такі «недокерівники» керуватимуть в нашій державі?! В якості продовження подивіться як директор школи реагує на звернення вчителя математики. Додається: файл "[INFO]". Вказує, що вона, як вчитель та як директор школи шанобливо ставиться до дітей та до вчителів. Зазначає, що вона жодного разу її не притягували до будь-якого виду відповідальності за неправомірні дії щодо учнів, що спростовує викладену інформацію відповідачем на своїй сторінці у Фейсбук в мережі Інтернет. Зауважує, що інформація про невміння нею користуватися комп`ютерною технікою також не відповідає дійсності, відповідач вказане ніколи навіть і не перевіряв. Зазначає, що вона з дотриманням всіх процедур була призначена на посаду директора вказаної школи, а звинувачення з боку відповідача на адресу членів відповідної атестаційної комісії в недотриманні процедури є голослівним. Вказує, що штатний розпис та тарифікаційні списки були подані до вищестоящого органу з незначним запізненням, через дії відповідача, але це не вплинуло на правильність нарахування заробітної плати педагогічним працівникам. Зазначає, що відсутність постійного розкладу пояснюється через наявність вакансій в школі. Голослівним є твердженням відповідача про невірне оформлення нею наказів, зокрема без реквізитів. Зазначає, що голослівним є твердження відповідача про її некомпетентність, яке не підтверджено жодним фактом. Зауважує, що поширена відповідачем інформація стало відомо широкому колу осіб, визвало жваве обговорення. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, з підстав вказаних в ньому. Зазначили про те, що для [PERSON] значення має не відшкодування моральної шкоди, а відновлення її репутації шляхом опублікування відповідачем інформації про спростування попередніх дописів. [PERSON] зауважує, що відповідач [PERSON] , разом з своєю матір`ю [PERSON] (колишнім директором школи) та дружиною вчителем математики [PERSON] створили негативну атмосферу в колективі. Через постійні скарги відповідача, в школі постійно проводяться перевірки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] категорично заперечували проти позову та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому, відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що ним дійсно розміщувалась вказана в позовній заяві інформація на своїй сторінці у Фейсбук в мережі Інтернет. Основна суть заперечень [PERSON] проти позову викладена у відзиві на позовну заяву та зводиться до того, що викладена на його особистій сторінці та у груповому пабліку є правдивою та достовірною, а він виклавши вказану інформацію жодним чином не принижує честь, гідність та ділову репутацію свого керівника. На підтвердження правдивості викладеної інформації надав подані ним особисто та колективно скарги на дії посадових осіб, які були адресовані Відділу освіти Ріпкинської РДА, Управлінню освіти і науки Чернігівської ОДА, самій ОДА, Прем`єр-міністру України та Міністру освіти України, Уповноваженому Президента України з прав дитини, Державній службі якості освіти України. Зазначив, що викладена інформація є критикою діяльності директора школи, але він наділений конституційним правом на свободу думки і слова на вільне вираження своїх поглядів і переконань. При цьому, інформація взята з Довідки про вивчення роботи відділу освіти, з листів Ріпкинської РДА, з припису про усунення виявлених порушень від 11.02.2020 р.. Наполягає на тому, що певна викладена ним інформація є оціночними судженнями, правдивість якої не доводиться. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] являється директором Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ст. Ріпкинського району Чернігівської області, а відповідач [PERSON] являється вчителем у вказаній школі, як і його дружина [PERSON] (вчитель математики). Судом встановлено та [PERSON] визнається, а відтак в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню та обставина, що останній на своїй особистій сторінці у соціальній мережі "Facebook" з ім`ям " [PERSON] " у текстовому дописі від [INFO] (година 14:45; адреса допису: [INFO] поширив допис наступного змісту: "СКОЇЛА ЗЛОЧИН І ДУМАЄ ВТЕКТИ ВІД ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ! [PERSON] , вчителя початкових класів, яка фізично і морально знущалася над учнями, яка, навіть, не вміє користуватися ПК, призначили директором Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів Ріпкинського району Чернігівської області усупереч пунктів 3.6, 3.7 Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010 №930, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 грудня 2010р. №1255/18550, атестаційною комісією ІІ рівня , яка створена наказом Відділу від 16.09.2019 №81, не проведено атестацію [PERSON] , як претендента на зайняття посади директора Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів! [PERSON] не змогла вжити належні заходи щодо забезпечення організованого початку 2019/2020 навчального року. Штатний розпис і тарифікаційні списки Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів затвердила лише 20 вересня 2019 року, усупереч пункту 4 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 15.04.1993 №102, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за №56. Станом на 13 лютого 2020 року в Великозліївській ЗОШ І-ІІІ ступенів, як і в І семестрі 2019/2020 навчального року, відсутній постійний розклад уроків на ІІ семестр 2019/2020 навчального року затверджений директором школи та погоджений Держпродспоживслужбою! Системно не виконується вимога статті 30 Закону України «Про освіту» у частині відкритого доступу до відповідної інформації та документів. Натомість директору Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] хватило розуму ЗМІНИТИ ПЕДАГОГІЧНЕ НАВАНТАЖЕННЯ вчителю математики, матері трьох малолітніх дітей, ПІД ЧАС ЇЇ ПЕРЕБУВАННЯ НА ЛІКАРНЯНОМУ, а пізніше, без письмової згоди вчителя, зменшила педагогічне навантаження до 17 годин! Ділі [PERSON] почала нацьковувати батьків та учнів школи проти вчителя математики, погрожувати невідомими актами, а 12 лютого 2020 року спробувала, в присутності педагогічного колективу, ЗАСТОСОВУЮЧИ ФІЗИЧНУ СИЛУ, щоб вчитель математики підписала неправомірні накази, або ж буде звільнена з посади вчителя! Всі злочинні дії директора Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] здійснюються з відома керівництва Ріпкинської РДА та начальника Чернігівського обласного управління освіти і науки!!! До яких пір такі «недокерівники» керуватимуть в нашій державі?! В якості продовження подивіться як директор школи реагує на звернення вчителя математики. Додається: файл "[INFO]". Судом встановлено та [PERSON] визнається, а відтак в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню та обставина, що останній на своїй особистій сторінці у соціальній мережі "Facebook" з ім`ям " [PERSON] " у текстовому дописі від [INFO] , який розповсюджено в загальнодоступній групі "[INFO]" (адреса допису: [INFO] ) поширив допис наступного змісту: Некомпетентність директора Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] , а відтак і рівень некомпетентності керівництва Ріпкинської РДА Чернігівської області доводить наказ без реквізитів, який змушує підписувати вчителів директор школи, нібито, за порадою ДСОЯОУ!, до якого додав фотокопію наказу директора школи № 154 "Про підготовку до засідання педагогічної ради". На підтвердження правдивості вказаних тверджень [PERSON] , серед іншого: 1) надав «Довідку про вивчення роботи відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області щодо забезпечення якості освіти на відповідній території з питань, порушених у зверненнях гр.. [PERSON] », яка складена комісією, створеною до Наказу Державної служби якості освіти України від 29.1.2019 р. № 01-12/100, в якому зазначено, що: - «зокрема, [PERSON] призначено на посаду директора Великозліївської ЗОШ на підставі рекомендації конкурсної комісії, склад якої затверджено розпорядженням Ріпкинської районної ради від 04.07.2019 р. № 119. Проте, усупереч пунктів 3.6, 3.7 Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010 №930, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 грудня 2010р. №1255/18550, атестаційною комісією ІІ рівня , яка створена наказом Відділу від 16.09.2019 №81, не проведено атестацію [PERSON] , як претендента на зайняття посади директора Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів»; - «Згідно пункту 1 Типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 06.12.2010 р. N 1205,, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 грудня 2010 р. за N 1308/18603, формування штатів шкіл передбачається з урахуванням їх контингенту учнів, кількості класів, режиму роботи, площ та санітарного стану приміщень, будівель і споруд. У зв`язку із змінами у кількості класів та контингенту учнів Великозліївської ЗОШ на початок 2019/2020 навчального року було перезавантажено штатний розпис закладу. Однак, штатний розпис Великозліївської ЗОШ було затверджено з порушенням термінів (20.09.2019). Крім того, усупереч пункту 4 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 15.04.1993 №102, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за №5, тарифікаційні списки Великозліївської ЗОШ затверджено 20 вересня 2019 року»; - «Не забезпечено виконання вимог статті 30 Закону України «Про освіту» у частині відкритого доступу до відповідної інформації та документів, зокрема, на сайтах більшості ЗЗСО не оприлюднено, статути; ліцензію на провадження освітньої діяльності; інформацію про структуру та органи управління закладу освіти; кадровий склад; освітні програми, що реалізуються в закладі освіти, та перелік освітніх компонентів, що передбачені відповідною освітньою програмою; територію обслуговування, закріплену за закладом освіти його засновником; мову освітнього процесу; наявність вакантних посад, порядок і умови проведення конкурсу на їх заміщення (у разі його проведення); матеріально-технічне забезпечення закладу освіти; річний звіт про діяльність закладу освіти; правила прийому до закладу освіти; умови доступності заклад\ освіти для навчання осіб з особливими освітніми потребами; правила поведінки здобувача освіти в закладі освіти; план заходів, спрямованих на запобігання та протидію булінгу (цькуванню) в закладі освіти; порядок подання та розгляду (з дотриманням конфіденційності) заяв про випадки булінгу (цькування) в закладі освіти; порядок реагування на доведені випадки булінгу (цькування); 2) надав Лист Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 18.02.2020 р. № 01-54/Л-07, в якому, серед іншого, повідомляється [PERSON] про те, що після зимових канікул, з 13.01.2020 р. навчальні заняття у Великозліївській ЗОШ І-ІІІ ступенів проводяться згідно розкладу на ІІ семестр 2019-2020 н.р., затвердженого директором школи; 3) надав Лист Департаменту інституційного аудиту Державної служби якості освіти України від 20.12.2019 р. № 02/01-28/183, в якому зазначено, серед іншого: « [PERSON] не змогла вжити належні заходи щодо забезпечення організованого початку 2019/2020 навчального року»; 4) посилається на Припис про усунення виявлених порушень № 25-19016/0084-0025 від 11.02.2020 р., винесений інспектором праці [PERSON], яким встановлено порушення вимог ст. 32 КЗпП України, п. 9 розділу ІV Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Великозліївської ЗОШ І-ІІ ст. на 2019-2024 рр. та зобов`язано директора вказаної школи усунути порушення прав вчителя математики [PERSON] , яка фактично в 2019-2020 навчальному році приступила до роботи 20.12.2019 р., будучи не належним чином повідомленою про зміну педагогічного навантаження протягом навчального тижня в кількості 21,5 годин за два місяці до їх запровадження, а фактично повідомлена про нові умови праці в перший її робочий день 2019-2020 навчального року - 20.12.2019 р.. Будучи допитаною в судовому засідання, як свідок [PERSON] показала, що публікації, які написав в мережі Фейсбук [PERSON] активно обговорювалися серед вчителів школи та мешканців сіл В.Зліїв та Вороб`їв Ріпкинського району Чернігівської області. Вважає, що [PERSON] , як вчитель школи не повинен був писати таку інформації, тим паче, що вона не відповідає дійсності. Вважає, що інформація стосується [PERSON] , як директора школи, проте вона переплітається і з особистими образами. [PERSON] ніколи не знущалася над учнями, не била їх. Діти гарно відносяться до [PERSON] , люблять та поважають її. На рівні користувача [PERSON] володіє роботою з комп`ютером. В неї особисто жодних претензій до роботи директора не було і ні від кого не чула про незадовільну роботу директора. Розклад в даному навчальному році був складений не відразу, оскільки незрозуміла ситуація була з 10 класом. Будучи допитаною в судовому засідання, як свідок[PERSON] показала, що вона з [PERSON] та [PERSON] працювала до січня 2020 р. довгий час. Учні [PERSON] люблять, ходять до неї додому, а до [PERSON] не приходять. Вказує, що головою методичного об`єднання вона ніколи не була і ніяких звітів відповідачу не надавала. В школі крім відповідача [PERSON] працюють вчителями його дружина та мати, всі розклади під них пристосовуються, дивується, чому їм надані такі привілеї. Після того як мати відповідача втратила посаду директора Великозліївської школи, директором захотів стати і [PERSON] Проте наступним директором став [PERSON] , але [PERSON] , це не сподобалося і він «ставив йому палки в колеса» у його роботі. Згодом на посаду директора претендували [PERSON] та [PERSON] і знову директором став не відповідач. Через це він знову заважає працювати [PERSON] , постійно пише скарги, в них щотижня проходять перевірки, дуже складно в такій обстановці працювати. Все село проти такої ситуації, підтримують [PERSON] .. Джерела права застосовані (не застосовані) судом. Ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Також право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію, гарантується частиною четвертою ст. 32 Конституції України, ст.ст. 94, 277 ЦК України. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною першою ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. У ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В рішеннях у справах "Обершлік проти Австрії (№ 1)", "Праґер та Обершлік проти Австрії", "Хендісайд проти Сполученого Королівства", "Лінгенс проти Австрії", Європейський суд з прав людини вказав, що: - стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані; - при дотриманні умов § 2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на "інформацію" та "ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість; - розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Таким чином, згідно ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що спростування недостовірної інформації має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалась недостовірна інформація, а у разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться в резолюції №1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя. Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, тим самим вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання. Отже, вони підлягають ретельному громадському контролю та потенційно можуть зазнати гострої критики в засобах масової інформації з приводу того, як виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для висвітлення їхніх вчинків і повинні це усвідомлювати. З урахуванням п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», з урахування позиції Європейського Суду з прав людини, висловлену в справі «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», виходячи з правового аналіз ст.ст. 16, 277 ЦК України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод можна стверджувати, що суд не має права зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України, а примушування людини змінити свої внутрішні переконання є втручанням у свободу слова та вираження поглядів, що гарантовано Конституцією України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно ч. 1 ст. 11 КК України (в редакції, яка діяла на момент розповсюдження спірної інформації) злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. За змістом ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Європейський суд з прав людини при застосуванні пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у справі «Ісмоїлов та інші проти Росії» зазначив, що слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину, та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин, так як останнє порушує принцип презумпції невинуватості. Частина 1 ст. 173-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, - Оцінка суду. Оцінивши матеріали справи, суд вважає підтвердженим той факт, що [PERSON] [INFO] та [INFO] у соціальній мережі "Facebook" поширив спірну інформацію і вона стосується [PERSON] , тобто позивачем доведено: по-перше, поширення інформації, тобто доведення її до відома певному колу осіб у вказаний вище спосіб, а по-друге, те, що поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача. В той же час, аби був юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, крім наведених обставин, повинні бути ще й поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності та поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи наведені вище розмежування фактів та оціночних суджень, які дані в національному законодавстві та в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що [PERSON] на своїй особистій сторінці у соціальній мережі "Facebook" у текстових дописах за [INFO] та за [INFO] поширено, як твердження про факти, так і оціночні судження, тобто вираження поглядів і суб`єктивної думки, які не містять твердження про факти та які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Оціночними судженнями суд кваліфікує: - твердження поширені [PERSON] в дописі за 23 лютого 2020 р. "Некомпетентність директора Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] , а відтак і рівень некомпетентності керівництва Ріпкинської РДА Чернігівської області доводить наказ без реквізитів, який змушує підписувати вчителів директор школи, нібито, за порадою ДСОЯОУ!, до якого додав фотокопію наказу директора школи № 154 "Про підготовку до засідання педагогічної ради", так як це суб`єктивна оцінка компетентності/некомпетентності вказаних осіб з боку [PERSON] ; - поширені в дописі за [INFO] [PERSON] твердження про призначення [PERSON] директором Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів Ріпкинського району Чернігівської області, яка навіть не вміє користуватися ПК, та твердження наступного змісту: «До яких пір такі «недокерівники» керуватимуть в нашій державі?!», так як це суб`єктивна оцінка компетентності/некомпетентності позивачки з боку [PERSON] ; - поширені в дописі за [INFO] [PERSON] твердження наступного змісту: «Станом на 13 лютого 2020 року в Великозліївській ЗОШ І-ІІІ ступенів, як і в І семестрі 2019/2020 навчального року, відсутній постійний розклад уроків на ІІ семестр 2019/2020 навчального року затверджений директором школи та погоджений Держпродспоживслужбою!», виходячи з того, що матеріали справи не містять, закріплених у відповідних документах, фактів про порушення при затвердженні постійних розкладів з боку директора школи [PERSON] , але це виключно критика з боку [PERSON] діяльності [PERSON] на посаді директора школи; - поширена в дописі за [INFO] [PERSON] твердження про те, що [PERSON] «хватило розуму» вчинити дії по зменшенню, без письмової згоди вчителя, педагогічного навантаження вчителю математики до 17 годин, так як це суб`єктивна оцінка позивачки з боку [PERSON] ; - поширені в дописі за [INFO] [PERSON] твердження наступного змісту: «Всі … дії директора Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] здійснюються з відома керівництва Ріпкинської РДА та начальника Чернігівського обласного управління освіти і науки!!!», так як це критика [PERSON] в бік позивачки та вказаних в дописі осіб; - поширені в дописі за [INFO] [PERSON] твердження наступного змісту: «Далі [PERSON] почала нацьковувати батьків та учнів школи проти вчителя математики, погрожувати невідомими актами», так як це критика [PERSON] в бік позивачки. Тому в частині визнання недостовірними вказаних оціночних суджень позов задоволенню не підлягає. Суд кваліфікує, як твердження про факти наступні твердження. Так, твердженням про факти являється інформація, яка міститься у текстовому дописі від [INFO] про те, що [PERSON] : -по-перше, скоїла злочин; -по-друге, фізично та морально знущається над учнями; -по-третє, 12 лютого 2020 р. застосувала фізичну силу до вчителя математики. Враховуючи те, що на законодавчому рівні (ч. 1 ст. 173-4 України) закріплена адміністративна відповідальність за булінг (цькування), приймаючи до уваги те, що [PERSON] не довів, що [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за булінг (цькування), то слід визнати такою, що не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права позивачки на захист честі гідності та ділової репутації, інформацію поширену [PERSON] у текстовому дописі від [INFO] про те, що [PERSON] фізично та морально знущається(лась) над учнями, так як фізичне та психологічне знущання вчителя над учнями підпадає під визначення "булінг (цькування)". Крім того, з огляду на те, що Кримінальний кодекс України (в редакція на час поширення інформації) містив визначення поняттю "злочин" та передбачав та передбачає кримінальну відповідальність, як за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень (ст. 126), так і за умисне спричинення тілесних ушкоджень різного ступеню (ст.ст. 121, 122, 125), в т.ч. і нанесення побоїв і тілесних ушкоджень руками, а [PERSON] у текстовому дописі від [INFO] поширив інформацію про те, що [PERSON] скоїла злочин (фактично заголовок допису), а в тексті йде мова про те, що [PERSON] 12 лютого 2020 р. застосувала фізичну силу до вчителя математики та вчиняє злочинні дії. При цьому, [PERSON] не довів, по-перше, що [PERSON] засуджувалась за ці дії і вирок набрав законної сили, по-друге, що, на час поширення оспорюваної інформації, стосовно [PERSON] складено та повідомлено про підозру у тому кримінальному правопорушенні, про яке зазначив відповідач у своєму дописі. За таких обставин, вказане є чіткою заявою, зробленою за відсутності вироку, про те, що особа вчинила злочин, що порушує принцип презумпції невинуватості та не відповідає дійсності, хоча [PERSON] був зобов`язаний діяти не виходячи за встановлені межі, в інтересах "захисту репутації і прав інших осіб", включаючи презумпцію невинуватості. Тому і ці твердження слід визнати такими, що не відповідають дійсності та порушують особисті немайнові права позивачки на захист честі гідності та ділової репутації. При цьому, твердження про те, що: « [PERSON] 12 лютого 2020 року спробувала, в присутності педагогічного колективу, …., щоб вчитель математики підписала неправомірні накази, або ж буде звільнена з посади вчителя» не може бути визнано недостовірним, так як судом визнається недостовірною інформація тільки про застосування, в той день, сили з боку [PERSON] до вчителя математики, а інша частина речення жодним чином не порушує немайнові права позивачки. Також, твердженням про факти являється інформація, яка міститься у текстовому дописі від [INFO]: - «усупереч пунктів 3.6, 3.7 Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010 №930, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 грудня 2010р. №1255/18550, атестаційною комісією ІІ рівня , яка створена наказом Відділу від 16.09.2019 №81, не проведено атестацію [PERSON] , як претендента на зайняття посади директора Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів!»; - «Штатний розпис і тарифікаційні списки Великозліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів затвердила лише 20 вересня 2019 року, усупереч пункту 4 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 15.04.1993 №102, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за №56». В той же час, вказані фрази є точним цитуванням [PERSON] «Довідки про вивчення роботи відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області щодо забезпечення якості освіти на відповідній території з питань, порушених у зверненнях гр.. [PERSON] ». Крім того, твердженням про факти являється інформація такого змісту: «Системно не виконується вимога статті 30 Закону України «Про освіту» у частині відкритого доступу до відповідної інформації та документів», але вона також є частковим цитуванням [PERSON] «Довідки про вивчення роботи відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області щодо забезпечення якості освіти на відповідній території з питань, порушених у зверненнях гр.. [PERSON] ». Так, твердженням про факти являється інформація, яка міститься у текстовому дописі від [INFO]: « [PERSON] не змогла вжити належні заходи щодо забезпечення організованого початку 2019/2020 навчального року», але вона є дослівним цитуванням [PERSON] . Листа від 20.12.2019 р. № 02/01-28/183 Департаменту інституційного аудиту Державної служби якості освіти України, а [PERSON]. Враховуючи те, що [PERSON] , заперечуючи проти позову, посилається на те, що ним при формуванні допису було відтворено зміст вказаних Довідки та Листа, а [PERSON] не довела неправомірності вказаних Довідки та Листа, суд вважає, що вказані твердження про факти, які поширені [PERSON] , на підставі вказаних Довідки та Листа, не можуть бути визнані недостовірними, тому в цій частині позову слід відмовити. Твердженням про факти є інформація, яка міститься у текстовому дописі від [INFO] про неправомірність зменшення педагогічного вчителю математики, матері трьох малолітніх дітей, під час її перебування на лікарняному. В той же час, чинний (не скасований) припис про усунення виявлених порушень № 25-19016/0084-0025 від 11.02.2020 р., винесений інспектором праці [PERSON], на який посилається відповідач, заперечуючи проти позову, свідчить про те, що [PERSON] мав право вказувати про неправомірність зменшення педагогічного вчителю математики у вказаному дописі, а тому вказана інформація не може бути визнана недостовірною, отже в цій частині позову слід відмовити. Враховуючи наведене, з огляду на те, що спростування недостовірної інформації має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалась недостовірна інформація, слід зобов`язати [PERSON] протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням по справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію про [PERSON] в той же спосіб, у який ним було її поширено, а саме - шляхом розміщення на особистій сторінці Відповідача у мережі Facebook за адресою: [INFO] текстового допису такого змісту: "На виконання рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2020 р. (справа № 743/343/20), повідомляю, що у своєму дописі від [INFO] (година 14:45; адреса допису: [INFO] на моїй особистій сторінці у соціальній мережі "Facebook" я поширив недостовірну інформацію про те, що [PERSON] скоїла злочин, фізично та морально знущається над учнями, 12 лютого 2020 р. застосувала фізичну силу до вчителя математики". Враховуючи те, що примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання [PERSON] вибачитись перед [PERSON] задоволенню не підлягають. Крім того, розміщення [PERSON] у своєму дописі від [INFO] (година 14:45; адреса допису: [INFO] відеофайла: " [INFO]" не може бути визнано недостовірною інформацією, так як це дійсно мало місце, а про порушення спеціальних норм щодо згоди на відеозйомку позивачка не заявляла, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп, пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial