Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовної заявою до відповідачів, уточнивши які та на обґрунтування вимог вказав, що відповідно до даних публічної кадастрової карти та витягів з ДЗК державним кадастровим реєстратором Обухівського відділення ГУ Держгеокастру у Київської області за відповідачами було зареєстровані земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами, а Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області були видані накази про надання земельних ділянок у власність відповідачам фізичним особам. На підставі даних наказів, право власності відповідачів було зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому вказані земельні ділянки були передані в оренду відповідно до договорів ТОВ «Роза-Л». Проте, як вказує позивач, вказані спірні земельні ділянки знаходяться в межах земельної ділянки, землекористувачем, на підставі права постійного користування, якої є позивач, а тому їх передача у приватну власність в порушення вимог земельного законодавства без згоди позивача, що порушило права позивача. Крім того, землевпорядна документація на спірні земельні ділянки була виготовлена з порушенням, відсутні додатки. Також реєстрація права власності на земельні ділянки відбувалась під час дії ухвали суду про забезпечення позову шляхом заборони реєструвати право власності на спірні земельні ділянки. В зв`язку з цим, позивач просить визнати незаконними та скасувати державну реєстрацію спірних земельних ділянок шляхом визнання недійним Наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання земельних ділянок у власність та визнанням недійним договорів оренди. Ухвалою суду від 25.11.2020 цивільну справу № 372/2112/20 (2-1416/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальність «Роза-Л» про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки та цивільні справи № 372/4253/19 (2-636/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л», про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки; № 372/4254/19 (2-637/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л», про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки; № 372/176/20 (2-802/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л», про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки; № 372/180/20 (2-804/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування наказу, третя особа [PERSON] ; № 372/2119/20 (2-1423/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л», про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки, об`єднано в одне провадження присвоївши об`єднаній цивільній справі № 372/2112/20 (2-1416/20). Відповідачем ГУ Держгеокадастру у Київській області надано відзиви на позовні заяви, відповідно до яких, відповідач не визнає позовні вимоги та зазначає, що земельні ділянки набуті відповідачами фізичними особами за рахунок земель пайового фонду ПАТ «Обухівське» як правонаступника радгоспу-комбінату «Обухівський» із земель державної власності переданих в постійне користування останньому у 1996 році. Відповідачі мали гарантоване право на отримання земельних ділянок у власність як працівники радгоспу-комбінату. Із земель, що належали радгоспу було вилучено частину земель, що не було відображено у державному акті на право постійного користування виданого в 1996 році. Відповідачі отримали право власності на спірні земельні ділянки відповідно до проектів приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організації без розроблення іншого виду документації із землеустрою, такий проект приватизації земель ПАТ «Обухівське» був розроблений та погоджений. Крім того, саме ПАТ «Обухівське» зверталось у 2012 році до Обухівської райдержадміністрації щодо розпаювання, про що було видано відповідне розпорядження про надання дозволу на розробку проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», який в подальшому був розроблений, та містив всі необхідні документи, зокрема схему поділу земель, акти встановлення меж земельних ділянок в натурі. Щодо судової заборони передавати спірні земельні ділянки у власність, то така заборона стосувалась Головного управління Держземагенства, а не ГУ Держгеокадастру у Київській області, який не є правонаступником. В зв`язку з цим, в задоволенні позову просить відмовити. Позивачем надано відповіді на відзиви та додаткові пояснення, де зазначено, що відповідачем ГУ Держгеокадастру у Київській області не надано додатків до проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», зокрема протоколу конференції осіб, протоколу засідання комісії, схеми розташування земельних ділянок, згоди ПАТ «Обухівське» на паювання земель, актів про встановлення меж земельних ділянок тощо. Рішення про розпаювання земель не приймалось. У позивача є право постійного користування, що підтверджується відповідним державним актом, який є чинний. Щодо вчинення дій під час судової заборони, то відповідач відповідно до чинного законодавства був наділений повноваженнями, які мало Головного управління Держземагенства. Третьою особою [PERSON] надано пояснення щодо позову та відзиву, та зазначено, що йому стало відомо, що земельна ділянка яка надана йому у власність була зареєстрована без відповідною землевпорядної документації. Належну йому земельну ділянку в натурі не виділяли, межі не встановлювали і його не повідомляли де вона розташована. Вважає, що скасування наказу Держгеокадастру він матиме змогу оформи у встановленому порядку належну йому земельну ділянку і не втратить право на приватизацію. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги об`єднаного позову підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовних заявах, заявах про зміну предмету позов та у відповідях на відзив, додатково пояснила, що спірні земельні ділянки перебували у постійному користуванні позивача, таке право не є припиненим і під час розгляду справи в суді. Законним способом з постійного користування вони не вилучались. У 2012 році позивач звернувся на виготовлення проекту землеустрою приватизації земельних ділянок, було надано дозвіл розпорядженням РДА. Проте він не був погоджений та не затверджений, оскільки була різниця в площі земель. В подальшому ухвалою суду було заборонено проводити приватизацію спірних земельних ділянок, яка діяла до 2016 року. Проте, Держкомзем зареєстрував земельні ділянки у державному земельному кадастрі під час дії заборони суду, без проекту землеустрою та без додатків до нього. Крім того, спірні земельні ділянки не були сформовані і не встановлені в натурі. Затвердженого проекту землеустрою не було, не було проведено державну експертизу. Таким чином вносити відомості у кадастрову карту дані щодо спірних земельних ділянок не було правових підстав. Цим порушено права позивача на реєстрацію їхнього права постійного користування, оскільки в кадастровій карті є накладення земельних ділянок. Представник позивача зазначає, ПАТ «Обухівське» є правонаступником радгоспу-комбінату «Обухівське». Тобто відбулось незаконне втручання у право постійного користування позивача земельними ділянками. Не заперечує, що відповідачі мали право як працівники радгоспу на приватизацію земельних ділянок, що перебувають у користуванні позивача, проте вказує на порушення порядку приватизації. В зв`язку з чим уточненні позовні вимоги об`єднаного позову просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Роза-Л» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог об`єднаного позову заперечив в повному обсязі, зазначив, що відповідачі фізичні особи мали право на приватизацію спірних земельних ділянок як працівники радгоспу, що не заперечує і сторона позивача. Задоволення позову не відновить порушеного права позивачів на спірні земельні ділянки, а лише змусить відповідачів повторно проводити приватизацію земельних ділянок. Позивач не довів порушення своїх прав, оскільки не є правонаступником радгоспу-комбінату «Обухівське», а тому позивач не має жодного права на спірні земельні ділянки. Право постійного користування не було зареєстровано. Розпорядження про приватизацію є чинне. Ухвала про заборону проводити дії щодо приватизації спірних земельних ділянок стосувалось іншої юридичної особи, а ГУ Держгеокадастр у Київській області не є його правонаступником. Крім того, позивачем обрано не вірний спосіб захисту. Також звертає увагу, що відповідачі фізичні особи не повинні позбавлятись право власності на належні їм земельні ділянки навіть та лише з підстав порушення порядку приватизації вчинені державним органом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про заперечення щодо задоволення позову, вважає, що приватизація земельної ділянки відбулась законно та скасування такої приватизації буде порушувати її право власності. Вказує, що саме ПАТ «Обухівське» тривалий час вчиняло дії щоб розпаювання не дуло проведено з метою користування земельними ділянками. Інші відповідачі в судове засідання, які повідомлялись належним чином про час і місце судового розгляду не з`явились, заяв чи клопотань до суду не надавали. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що відповідно до Наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 05.05.2006, перетворено державне підприємство радгосп - комбінат «Обухівське» у Відкрите акціонерне товариство «Обухівське» Відповідно до п.1.1 Статуту затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів від 20.12.2019, ПАТ «Обухівське» засноване рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській обл., від 05.05.2006 шляхом перетворення державного підприємства радгосп-комбінат «Обухівське» у Відкрите акціонерне товариство «Обухівське» відповідно до Законів України «Про приватизацію державного майна» та «Про господарські товариства». Відкрите акціонерне товариство «Обухівське» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Обухівське» рішенням Загальних зборів акціонерів від 18.10.203 у зв`язку з приведенням діяльності Товариства у відповідність із вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства». Публічне акціонерне товариство «Обухівське» було перейменовано на Приватне акціонерне товариство «Обухівське» рішенням загальних зборів акціонерів від 20.12.2019 у зв`язку з приведенням діяльності Товариства у відповідність із вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства». Приватне акціонерне товариство «Обухівське» є правонаступником всіх прав і обов`язків радгоспу-комбінату «Обухівський». 28.03.2012 Обухівська районна державна адміністрація видала розпорядження № 385 про надання дозволу на розроблення проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської ради Першотравенської та Нещерівської сільських рад. Відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 05.06.2014, заборонено Управлінню Держземагенства в Обухівському районі Київської області, Головному управлінню Держземагенства у Київській області та/або фізичній особі-підприємцю [PERSON] здійснювати будь-які дії та приймати будь-які рішення з питань надання дозволу на розробку проектів землеустрою, затвердження або погодження будь-якої технічної документації та/або проектів землеустрою щодо земель, які знаходяться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» на підставі державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №003262, 003263, 003264. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2016 скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 05.06.2014 про забезпечення позову. Відповідно до рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2014, визнано недійсним рішення Обухівської районної ради від 27.12.2013 «Про затвердження проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської ради Першотравенської та Нещерівської сільських рад». Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 08.12.2015 №365 «Про затвердження проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Прешотравеньскої сільських рад» затверджено проект приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське», розташованих в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад Обухівського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначене розпорядження №365 від 08.12.2015 оскаржувалось позивачем ПАТ "Обухівське" та було предметом розгляду у справі господарського суду Київської області №911/68/16. Рішенням господарського суду Київської області від 04.03.2016 у справі №911/68/16 у позові ПАТ "Обухівське" відмовлено повністю, постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 27.07.2016 вказане рішення залишене без змін. Відповідно до рішення Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області від 01.12.1995 затверджено науково-технічну документацію по виготовленню Державного акту на право постійного користування землею та надано в постійне користування радгоспу-комбінату «Обухівський» загальною площею 1327 га. Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003263 від 16.02.1996, право постійного користування надано радгоспу-комбінату «Обухівський» на земельну ділянку площею 1327 га на території Нещерівської сільської ради для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Нещерівської сільської ради від 01.12.1995. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 03.06.2016, [PERSON] надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223186200:05:004:0001 площею 3,6202 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.07.2017, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186200:05:004:0001, площею 3,6202 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, на підставі витягу з ДЗК виданий 29.03.2016 Управлінням Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області; наказ виданий 03.06.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області власником є [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30590860 від 22.07.2016. Відповідно до вказаної інформаційної довідки, вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Роза-Л» відповідно до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 20.03.2017. Відповідно до поземельної книги відкритої 29.03.2016 Управлінням Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186200:05:004:0001 площею 3,6202 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, власник [PERSON] . В даній книзі зазначені опис меж земельної ділянки та координати. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07.09.2016, [PERSON] надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223186200:05:002:0004 площею 3,2461 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2016, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186200:05:002:0004, площею 3,2461 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області; витяг виданий 29.12.2015 Управлінням Держземагенства в Обухівському районі, власником є [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28949603 від 26.03.2016. Відповідно до вказаної інформаційної довідки, вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Роза-Л» відповідно до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 03.09.2016. Відповідно до поземельної книги відкритої 29.12.2015 Управлінням Держземагенства в Обухівському районі Київської області, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186200:05:002:0004 площею 3,2461 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, власник [PERSON] . В даній книзі зазначені опис меж земельної ділянки та координати. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.03.2016, [PERSON] надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223186200:05:001:0061 площею 3,6003 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2016, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186200:05:001:0061, площею 3,6003 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області; витяг виданий 29.12.2015 Управлінням Держгеокадастру в Обухівському районі, власником є [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28995562 від 29.03.2016. Відповідно до вказаної інформаційної довідки, вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Роза-Л» відповідно до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 20.04.2016. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.03.2016, [PERSON] надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223186200:05:008:0001 площею 3,6003 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.04.2018, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186200:05:008:0001 площею 3,6003 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, на підставі витягу з ДЗК виданий 30.12.2015 Управлінням Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області; наказ виданий 12.03.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області власником є [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28950904 від 26.03.2016. Відповідно до вказаної інформаційної довідки, вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Роза-Л» відповідно до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 03.09.2017. Відповідно до додаткової угоди від 23.11.2018 про заміну сторони до Договору оренди земельної ділянки від 15.08.2016, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , спадкоємцем спірної земельної ділянки є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право спадщини за законом від 27.09.2018. Відповідно до поземельної книги відкритої 30.12.2015 Управлінням Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186200:05:008:0001 площею 3,6003 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, власник [PERSON] . В даній книзі зазначені опис меж земельної ділянки та координати. Відповідно до поземельної книги відкритої 30.12.2015 Управлінням Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186200:05:008:0001 площею 3,6003 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, власник [PERSON] . В даній книзі зазначені опис меж земельної ділянки та координати. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.03.2016, [PERSON] надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223186200:05:004:0008 площею 3,5726 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2016, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186200:05:004:0008 площею 3,5726 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: м. Обухів, Київська обл., на підставі витягу з ДЗК виданий 15.10.2016 Управлінням Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області; наказ виданий 12.03.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області власником є [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28950660 від 26.03.2016. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 03.06.2016, [PERSON] надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223186600:04:010:0003 площею 3,6298 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.10.2017, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186600:04:010:0003 площею 3,6298 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області; витяг виданий 28.04.2017 Головним управлінням Держгеокадастру в Київській обл.., власником є [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37684696 від 22.10.2017. Відповідно до вказаної інформаційної довідки, вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Роза-Л» відповідно до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 16.10.2017. Відповідно до поземельної книги відкритої 29.03.2016 Управлінням Держземагенства в Обухівському районі Київської області, земельна ділянка з кадастровим номером 3223186600:04:010:0003 площею 3,6298 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Київська обл., Обухівський район, Нещерівська сільська рада, власник [PERSON] . В даній книзі зазначені опис меж земельної ділянки та координати. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.03.2016, земельна ділянка 3223186200:05:004:0001, площею 3,6202 га перебуває у державній власності. Відповідно до листів Київського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою від 22.11.2016, 23.08.2017 земельні ділянки з кадастровими номерами 3223186200:05:004:0001, 3223186200:05:002:0004, 3223186200:05:001:0061, 3223186200:05:008:0001, 3223186200:05:004:0008, 3223186600:04:010:0003 знаходяться в межах земельних ділянок, що належать ПАТ «Обухівське» на підставі державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №003262, № 003263, № 003264. Відповідно до листа управління Держгеокадастру в Обухівському районі від 29.09.2016, право постійного користування земельними ділянками радгоспу-комбінату «Обухівський» (ПАТ «Обухівське» не припинялося. Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м, Києві від 29.11.2017 тимчасово вилучено оригінал проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів. На виконання ухвали про витребування доказів Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області надано копію проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» виготовлений ФОП [PERSON] в якому наявні: розпорядження Обухівської РДА «Про затвердження проекту приватизації від 08.12.2015; заява Голови правління ПАТ «Обухівське» про виготовлення проекту землеустрою від 28.05.2012; технічне завдання від 02.12.2013; розпорядження Обухівської РДА «Про надання дозволу на розроблення проекту від 28.12.2012; довідки; висновки про погодження проекту землеустрою; умови відведення; розпорядження Обухівської РДА «Про погодження проекту приватизації від 15.11.2013; схеми розташування земельних ділянок; акти про встановлення в натурі меж земельних ділянок; рішення Першотравенської сільської ради «Про погодження проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» від 20.11.2013; рішення загальних зборів ПАТ «Обухівське» від 30.11.2013, відповідно до якого прийнято рішення про звернення до Обухівської районної ради з клопотанням про затвердження проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське»; абриси земельних ділянок; кадастрові плани; Статут ПАТ «Обухівське», список членів; висновок державної експертизи землевпорядної документації від 25.12.2013; рішення Обухівської районної ради «Про затвердження проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» від 27.12.2013; Відповідно до рішень Обухівського районного суду Київської області від 16.03.2020, 22.05.2020, 22.06.2020, 06.05.2020, 03.06.2020, які набрали законної сили, позивачі - фізичці особи набули право власності в порядку спадкування на земельні частки (паї), які перебували у користуванні ПАТ «Обухівське». Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір щодо законності набуття фізичними особами права власності на спірні земельні ділянки. Щодо заперечень представника відповідача, що ПАТ «Обухівське» не є правонаступником права постійного користування земельними ділянками відповідно до державних актів на право постійного користування радгоспу-комбінату «Обухівське» суд виходить з наступного. Статтею 141 Земельного Кодексу унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій. Таким чином, припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі №21-3а11, яким зроблено правовий висновок про те, що підставою припинення права користування земельною ділянкою може бути виключно ліквідація юридичної особи. Відповідно до статті 149 вказаного Кодексу земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом (ч.1). Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (ч.2). Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу (ч.3). Статтею 104 Цивільного кодексу України передбачені умови припинення юридичної особи, а статтею 108 цього Кодексу передбачене перетворення юридичної особи. Ці дії мають різні юридичні наслідки. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи. Відповідно до положень статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права. Згідно статті 181 вказаного Кодексу до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) - належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. При цьому відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.02.2011 у справі №21-3а11, підставою припинення права користування земельною ділянкою може бути виключно ліквідація юридичної особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач набув право постійного користування земельними ділянками відповідно до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, а від так заперечення відповідача, що право позивача не є порушеним, не приймається судом як підстава для відмови від задоволення позову. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом від 11.04.2018 №911/4065/16 по справі де приймали участь ці сторони по аналогічним спірним правовідносинам. Відповідно до ч.1 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також: пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Згідно ч. 2 ст. 25 ЗК України рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Крім того, цієї статтею визначено, що землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно; площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд); особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості); при обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які перебували у постійному користуванні державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, за винятком земель, що залишаються у державній та комунальній власності. Загальний розмір обчисленої для приватизації площі сільськогосподарських угідь поділяється на загальну кількість осіб, зазначених у частині першій цієї статті; вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується представником позивача, відповідачі фізичні особи мали право на отримання спірних земельних ділянок у власність. Позивачем на обґрунтування позову вказано на порушення саме порядку приватизації земельних ділянок. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 122 Земельного кодексу України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Згідно з частиною 3 тієї ж статті районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України). Абзацом 2 та 3 пункту 8 розділу X Перехідних положень ЗК України передбачено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві," а також пенсіонери з їх числа. При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які були передані в оренду із земель державної чи комунальної власності або які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у постійному користуванні, за винятком земель, що не підлягають приватизації або залишаються у державній чи комунальній власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 118 ЗК України, передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Пункт "б" ч. 3 ст. 116 ЗК України передбачає передачу земельних ділянок у власність громадян, в тому числі внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. При цьому частина 5 статті 116 ЗК України чітко визначає, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Слід зазначити, що не існує підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою у зв`язку з приватизацією даних земель, що є певною колізією земельного законодавства та фактично звужує гарантоване право фізичних осіб набути право власності на земельні частки (паї). Згідно ч.4 ст.186 ЗК України, проекти землеустрою щодо приватизації земель державних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій погоджуються рішенням загальних зборів працівників цих підприємств, установ та організацій (іншими суб`єктами, визначеними законодавством), територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і затверджуються районними державними адміністраціями. Проекти землеустрою щодо приватизації земель комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій погоджуються рішенням загальних зборів працівників цих підприємств, установ та організацій (іншими суб`єктами, визначеними законодавством), територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у районі (місті) і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами. Як вбачається з матеріалів проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», вказаний проект погоджений розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 08.12.2015р. № 365 «Про затвердження проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» та рішенням зальних зборів членів ПАТ «Обухівське», від 30.11.2013. Вказане розпорядження № 365 від 08.12.2015р. оскаржувалося ПАТ «Обухівське» та було предметом розгляду у справі господарського суду Київської області № 911/68/16, рішенням якого від 04.03.2016 залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду та постановою Вищого господарського суду України, було встановлено, що Обухівська районна державна адміністрація в оспорюваному розпорядженні не передавала з державної у приватну власність землі сільськогосподарського призначення, а лише затверджувала проект приватизації цих земель на підставі приписів ч. 4 ст.186 ЗК України. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Як встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи, відомості про перебування в користуванні ПАТ «Обухівське» земельних ділянок в Державному земельному кадастрі відсутні. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суду не надано доказів, що Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня реєстрація за ПАТ «Обухівське» права користування земельними ділянками відповідно до державних актів на право постійного користування. Як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні, на час розгляду справи в суді, стороною позивача оспорюється в судовому порядку факти вибуття земельних ділянок з постійного користування позивача, а тому встановити реальну площу, координати та їх місцерозташування неможливо, в зв`язку з чим, не проводиться приватизація земельних ділянок членами ПАТ «Обухівське». Зазначене свідчить, про неможливість неможливістю виявлення дійсних меж,а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку, відповідно до ст.79-1 ЗК України не було потрібно проводити формування нових земельних ділянок, а від так порушення в проекті приватизації земель ПАТ «Обухівське» не виявлено. Згідно ч.1 ст.21 ЗУ «Про Державний земельних кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні. Частиною 3 статті 25 ЗУ «Про землеустрій» передбачено, що види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом, а частиною 2 даного закону перелічено вичерпний перелік видів документації з землеустрою до яких відноситься зокрема: проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; Таким чином, суд приходить до висновку, що надання земельних ділянок членам ПАТ «Обухівське» у власність може здійснюватись за проектами приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, без розроблення іншого виду документації із землеустрою. Відповідно до ч. 4 ст.24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Відповідно до ч. 5 ст. 25 цього ЗУ «Про державний земельний кадастр» до Поземельної книги в паперовій формі долучаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до неї. Згідно ст.49 ЗУ «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій розробляються на підставі рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій включають: а) завдання на складання проекту землеустрою; б)пояснювальну записку; в) рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про приватизацію земель; г) список осіб, які мають право на отримання у власність земельної частки (паю); ґ) матеріали нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь підприємства; д) схему розподілу земель підприємств, установ, організацій на землі, що передаються у приватну власність та залишаються у державній або комунальній власності (лісогосподарського призначення, водного фонду, резервного фонду); е) матеріали розрахунку вартості і розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах; є) схему поділу сільськогосподарських угідь, що підлягають приватизації, на земельні ділянки; ж) матеріали погодження проекту землеустрою, встановлені статтею 186 Земельного кодексу України; з) відомості про обчислення площі земельної ділянки; и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельних ділянок; ї) матеріали перенесення меж земельних ділянок у натуру (на місцевість). Після затвердження проекту землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій при перенесенні меж земельних ділянок у натуру (на місцевість) до нього долучаються: акт приймання-передачі межових знаків на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності. Отже, як вбачається, перенесення меж земельних ділянок в натуру відбувається після затвердження проекту землеустрою, тобто вже після його виготовлення. При дослідженні проекту землеустрою приватизації земель ПАТ «Обухівське» суд приходить до висновку, що в проекті відсутні деякі документи, визначені ст. 49 ЗУ «Про землеустрій», зокрема схеми розподілу земель підприємств, установ, організацій на землі, що передаються у приватну власність та залишаються у державній або комунальній власності (лісогосподарського призначення, водного фонду, резервного фонду). Разом з тим, вбачається, що рішеннями загальних зборів щодо приватизації земель були погоджені списки осіб, площа земельних ділянок та їх розташування. Крім того, суд звертає увагу, що на час розгляду справи, оригінал проекту приватизації був вилучений правоохоронними органами і його дослідження в судовому засідання виявилось неможливим. Проте, зазначені порушення не можуть бути підставою єдиною та безумовною для задоволення позову зважаючи на наступне. Так, згідно ст.92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Частиною другою вказаної статті визначено вичерпний перелік суб`єктів, які мають право на набуття права на постійне користування земельними ділянками, де відсутні приватні акціонерні товариства, що також свідчить про певні колізії у земельному законодавстві щодо регулювання питання постійного користування земельними ділянками. Як вже зазначалось, відповідно до ч.5 ст.25 ЗК України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.20004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі та третя особа - фізичні особи мали право на приватизацію спірних земельних ділянок як працівники радгоспу-комбінату «Обухівське». В проекті приватизації наявні клопотання голови правління ПАТ «Обухівське» про виготовлення проекту землеустрою приватизації земель, рішення загальних зборів ПАТ «Обухівське» щодо приватизації земельних ділянок. Як зазначає позивач, підставою для подання позову було лише фактично недотримання порядку приватизації паїв вчинене державним підприємством ГУ Держгеокадастру у Київській області. Суду не надано доказів, що спірні земельні ділянки надані відповідачам поза межами земельних ділянок, які перебувають у користуванні ПАТ «Обухівське», і їх передача порушує права інших фізичних чи юридичних осіб окрім позивача. Крім того, судом не встановлено, що дані земельні ділянки не могли бути передані у власність відповідачам як працівникам радгоспу - комбінату або, що набуття їх у визначених площах порушує права інших осіб, які мають право на приватизацію. Крім того, інформація про спірні земельні ділянки внесена у державний земельний кадастр, їм присвоєно кадастрові номери, відповідно до поземельних книг визначені координати та межі земельних ділянок. Також суд при винесенні рішення звертає увагу, що приватизація земель радгоспу комбінату «Обухівське» не проводилась протягом тривалого часу, з незалежних від відповідачів причин, що фактично порушувало їх гарантовано на приватизацію та мирне володіння майном. Крім того, в судовому порядку визнавались права власності на земельні частки (паї) радгоспу-комбінату «Обухівське» в порядку спадкування. До вказаних справах позивач був залучений, належним чином повідомлявся, проте заперечень не подавав, рішення не оскаржував, що фактично свідчить про згоду з вказаними судовими рішеннями, за якими особи набули права власності на земельні ділянки, саме на підставі документації, яка є предметом перевірки у даній цивільній справі. Крім того, при прийняті рішення суд застосовує практику ЄСПЛ, щодо втручання у право власності та мирне володіння майном. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю. Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна. У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, вбачається невідповідності заходу втручання в право власності відповідачів критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Як зазначено у п.70,71 справи «Рисовський проти України» аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38). Як встановлено в судовому засіданні спірні земельні ділянки передані у власність відповідно до розпорядження органу місцевого самоврядування та на підставі наказу органу державної влади. При наданні земельних ділянок у власність та їх реєстрації жодних невідповідностей норм земельного законодавства органами державної влади та місцевого самоврядування не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення позову порушить принцип «належного врядування» оскільки потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Суду не надано доказів, що під час отримання спірних земельних ділянок у власність відповідачі-фізичні особи діяли недобросовісно в силу наявності у них права на приватизації спірних земельних ділянок. Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення позову призведе до непропорційного втручання у право відповідачів мирно володіти своїм майном та покладе лише на них обов`язок щодо можливого виправлення помилок органів державної влади та місцевого самоврядування шляхом необхідності повторного набуття права власності на земельні ділянки право на отримання яких є гарантованим державою. Також суд не вбачає підстав для задоволення позову з підстав дії ухвали про забезпечення позову з мотивів викладених вище. Крім того, у вказаній ухвалі накладено заборони вчиняти дії Головному управлінні Держземагенства у Київській області, а в даному випадку оспорюються дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області, яке не є правонаступником Головного управління Держземагенства у Київській області, що свідчить про відсутність судової заборони вчиняти відповідні дії. В зв`язку з викладеним також не підлягає до задоволення похідна позовна вимога про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, оскільки порушень при їх укладенні не встановлено. За таких підстав, позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed