Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 07.10.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізінгу № 1098, відповідно до якого він зобовязався сплатити передбачені вказаним договором авансові платежі, прийняти доставлений відповідачем протягом трьох днів з дня укладання цього договору автомобіль, сплатити повну суму вартості автомобіля та згодом використовувати належним чином предмет лізінгу автомобіль «KIA SPORTAGE». Того ж дня, на підставі рахунку, наданого відповідачем ним було перераховано на рахунок відповідача згідно квитанцій № 103/з3 та № 103/з4 авансовий платіж в сумі 111\~500 грн. та 600 грн. за банківські послуги. Відповідно до укладеного договору, позивача було повідомлено, що не пізніше трьох днів автомобіль буде доставлено у м. Вишгород, Київської області та відповідачем буде передано йому автомобіль «KIA SPORTAGE» бізнесової комплекції з газобалонним обладнанням та він після оплати повної суми його вартості зможе відразу оформити своє право на авто та зареєструвати його у МРЕВ ДАІ. Вранці 10.10.2016 року він підготувавши необхідну суму коштів, зателефонував представнику відповідача та йому було повідомлено, що автомобіль практично готовий, та пройшов попередню перепродажну підготовку, однак доставити у м. Вишгород в цей день неможливо з причини «нельотної погоди», бо якраз в цей день йшов дощ, пообіцяли доставити вказаний транспортний засіб наступного дня. З рану 11.10.2016 року він став чекати на автомобіль біля МРЕВ ДАІ у м. Вишгород, однак в телефонному режимі відповідач декілька разів переносив час та місце доставки, а потім повідомив, що автомобілів обумовленої комплектації у них зараз немає і запропонували йому або отримати іншу марку автомобіля, або почекати ще 72 дні, коли у них буде наступна партія аналогічних автомобілів. З вказаними обставинами він не погодився, і зажадав, щоб йому повернули сплачені ним кошти. 11.10.2016 року позивачем було написано заяву про розірвання договору і повернення сплачених ним коштів, однак вказаних коштів він так і не отримав. 25.10.2016 року він отримав від відповідача лист відмову, якою повідомили, що укладений договір фінансового лізінгу № 1098 від 07.10.2016 року вважається розірваним з 11.10.2016 року. Після чого, [PERSON] було надіслано на адресу відповідача заяву претензію з вимогою про повернення йому сплачених коштів, однак до цього часу на свою претензію відповіді він не отримав, що змусило його звернутись до суду з названим позовом, в якому він просить суд, визнати пункт 9.1 та пункт 9.2 Договору фінансового лізінгу № 1098 укладеного 07.10.2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» недійсними, розірвати вказаний договір з підстав порушення відповідачем строку доставки предмету лізінгу автомобіля «KIA SPORTAGE» та стягнути з відповідача на його користь 102\~236 грн. В судове засідання представник позивача та позивач не зявились, надали заяви в яких просили розглянути справу у їх відсутність, позовну заяву повністю підтримали та просили її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заперечення проти позову в яких просив розглянути справу у його відсутність та відмовити в задоволенні позовної заяви з підстав викладених в запереченні. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У\~ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що\~07.10.2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф», відповідно до умов якого предметом фінансового лізингу за вказаним договором є транспортний засіб, визначений у статті 1.1 Договору та специфікації (Додаток N 2), при цьому вартість предмета Лізингу у даному договору визначено на момент укладення Договору і зазначено, як у Договорі так і у Додатку N 2.(а.с. 5-15) 07 жовтня 2016 року [PERSON] було сплачено на адресу отримувача платежу - ТОВ "Лізингова компанія "[PERSON]\~115 500 гривень з призначенням платежу "комісія за організацію по договору фінансового лізингу" (а.с.13). Відповідно до п. 10.2, 10.3 Договору, сторонами на момент укладення такого було узгоджено попередній розмір щомісячного лізингового платежу та визначено і узгоджено формулу за якою розраховується зміна такого розміру. З матеріалів Договору, вбачається, що [PERSON] було надано повну, достовірну інформацію, щодо основних умов договору, обов'язків сторін і [PERSON] є проінформованим про всі можливі витрати і ризики у зв'язку з укладенням та виконанням Договору. Згідно Договору від 07.10.2016 року за підписом [PERSON] вбачається, що останній отримав у повному обсязі інформацію пов'язану з основними умовами Договору а також інформацію про всі можливі витрати і ризики пов'язані з укладенням такого Договору. Суд вважає що оспорюваний договір фінансового лізингу N 1098 від 07 жовтня 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" є нікчемним, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1ст. 806\~ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізінгоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Договір фінансового лізингу № 1098 від 07 жовтня 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" є договором непрямого лізингу. Відповідно до ч. 2ст. 806\~ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ч. 2ст. 799\~ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з таких міркувань, суд вважає, що договір фінансового лізингу N 1098 від 07 жовтня 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ" підлягав нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1ст. 220\~ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначений висновок Верховного Суду України викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 367-7ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Встановлено, що договір фінансового лізингу від 07.10.2016 року, укладений між позивачем та ТОВ „Лізингова компанія „[PERSON], нотаріально посвідчено не було, а тому є недійсним (нікчемним). Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України\~- недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, сплачені позивачем на рахунок ТОВ „Лізингова компанія „[PERSON]\~грошові кошти у розмірі 102236 грн. підлягають стягненню з відповідача . Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1920 грн. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved