Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] року померла її мати [PERSON], якою в 1998 році було складено заповіт на все майно на користь її рідного брата [PERSON]. 06 грудня 2000 року матір'ю було склала новий заповіт, за яким вона заповіла їй та її брату [PERSON] в рівних долях належну їй як члену КСП "Зоря" у відповідності до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №025398 від 15 квітня 1997 року земельну ділянку розміром 6,67 умовних кадастрових гектарів. Після складання другого заповіту її мати переоформила земельний сертифікат на державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ДП № 015267, а з зазначеного вбачається, що обумовлена земельним сертифікатом земельна ділянка розміром 6,67 умовних кадастрових гектарів, яку її мати заповіла в рівних долях їй і відповідачу, та обумовлена державним актом земельна ділянка площею 6,3650 гектарів, яка розташована на території Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, є однією і тією ж земельною ділянкою. Після смерті матері вона звернулась до державного нотаріуса Солонянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за другим заповітом на належну матері земельну ділянку в розмірі ? частини земельної ділянки (паю). Її брат [PERSON] також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по складеному на його користь першому заповіт, надав нотаріусу державний акт на землю та оформив на себе спадщину на все майно померлої, внаслідок чого вона отримала у спадок лише ? частину належної померлій земельної ділянки як обов'язкову частку в спадщині, про що їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 березня 2011 року, при цьому нотаріус роз'яснила, що розмір земельних ділянок за другим заповітом та державним актом на право власності на земельну ділянку є різними, внаслідок чого не можливо зробити висновок, що це одна і та ж земельна ділянка, а тому вона як донька померлої, яка є пенсіонеркою та непрацездатною особою, які спадкують незалежно від змісту заповіту, має право лише на ? частину від долі у спадщині, яка б належала їй як спадкоємцю за законом, та з врахуванням наявності двох спадкоємців. Державним нотаріусом на спірну земельну ділянку будо видано свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на 3/4 її частки, а їй лише на ? її частку як обов'язкову долю у спадщині. З довідки відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області їй стало відомо про те, що державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ДП № 015267 від 26 січня 2011 року на ім'я [PERSON] виданий у відповідність до виданого на ім'я [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП № 025398 від 15 квітня 1997 року, в зв'язку з чим вона вважає, що має право на ? частку спірної земельної ділянки на підставі другого заповіту її матері, а не на ? частину як обов'язкову долю за законом і змушена звернутися з даним позовом до суду. Прохала внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 березня 2011 року де зазначити, що ? частка земельної ділянки на підставі заповіту від 1998 року належить [PERSON], а інша ? частина земельної ділянки належить їй [PERSON] за заповітом [PERSON] від 06 грудня 2000 року. У судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та прохали їх задовольнити з зазначених в позовній заяві підстав, при цьому пояснили, що оскільки нотаріусом в виданих сторонам свідоцтвах про право на спадщину на спірну земельну ділянку на їх погляд не вірно визначено частки спадкоємців та підстави спадкування спадкоєцем [PERSON], необхідно за рішенням суду внести зміни до свідоцтв про право на спадщину в цій частині спадкового майна померлого спадкодавця [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, надавши суду і письмові заперечення (а.с.19-21), що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачка ухилялась від надання допомоги матері, яка була у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу. Він особисто після повернення матері додому лікував її, доглядав, похоронив і поставив пам'ятник за свій рахунок, тому з урахуванням загальних принципів права та розуміння справедливості в задоволенні позову прохав відмовити. Вважав, що нотаріусом вірно визначені частки кожного з них в спадковому майні їх померлої матері, а у позивачки відсутнє право на ? частку належної померлій матері земельної ділянки. Третя особа - державний нотаріус Солонянської районної державної нотаріальної контори Супруненко А.М. в судовому засіданні пояснила, що [INFO] року померла [PERSON] При житті вона склала два заповіти, один в 1998 році, яким все майно заповідала [PERSON], а інший в 2000 році яким заповідала земельну частку (пай) згідно сертифікату [PERSON] та [PERSON] Оскільки для з'ясування спірних питань по спадкуванню земельної ділянки позивачка [PERSON] до нотаріальної контори навіть після направлення їй листа не з'являлась, то нею було видано іншому спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеним померлим спадкодавцем [PERSON] в 1998 році, а позивачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину видавалось іншим нотаріусом і було видане лише на обов'язкову долю у спадщині за законом, оскільки на день смерті спадкодавця вона була непрацездатною за віком. Можливо внести зміни до свідоцтв про право на спадщину в нотаріальній конторі при наявності згоди обох спадкоємців або будуть видані нові свідоцтва про спадщину в разі прийняття такого рішення судом. Свідок [PERSON] в судовому засідання показав, що позивачка [PERSON], яка є його дружиною, доглядала за своєю матір'ю на протязі декількох місяців, при цьому вони забрали її до себе, так як вона хворіла та потребувала догляду. Вона проживала разом з ними, вони турбувались за неї, забезпечували всім необхідним, годували, лікували, ставились до неї з повагою, а його дружина приділяла більше уваги матері, ніж йому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою позивачки і вона бачила як сусіди десь в кінці 2004 року заносили матір позивачки на руках до своєї квартири, оскільки остання була слабою та хворою. Через місяць після цього бабуся стала виходити на вулицю та розповідала, що донька за нею доглядає, а потім поїхала до себе додому. Від позивачки їй відомо, що в 2005 - 2006 роках та їздила до матері та доглядала за нею. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Відповідно ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У судовому засіданні встановлено, що згідно актового запису про смерть №10 по виконавчому комітету Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області [INFO] року в селі Бутовичівка Солонянського району Дніпропетровської області померла [PERSON] (а.с.10,35). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй на праві власності на день смерті майно, в тому числі на розташовану на території Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6.3650 га, яка належала їй відповідно до виданого Олександропільською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області державного акту на право приватної власності на землю 1-ДП №015267 від 26 січня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №594 (а.с.12,47). Згідно довідки ДП "Центр державного земельного кадастру" Солонянського районного відділу від 09 березня 2010 року кадастровий номер земельної ділянки, що належала [PERSON] площею 6,3650 га - 1225080500010430009 (а.с. 49). Судом встановлено, що [PERSON] за життя склала два заповіти: - заповітом від 06 жовтня 2008 року, який було посвідчено секретарем Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за №183, [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право (а.с. 45); - заповітом від 06 грудня 2000 року, який було посвідчено секретарем Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за №156, [PERSON] заповідала [PERSON] та [PERSON], земельну ділянку розміром 6,67 умовних кадастрових гектарів, яка належить заповідачу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП 025398 (а.с.13,43). Після смерті [PERSON] в установлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до державного нотаріусу Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернулись: 20 вересня 2008 року донька померлої [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 06 грудня 2000 року (а.с.7-9,33,36-39) та 05 вересня 2008 року та 20 серпня 2008 року син померлої [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 06 жовтня 1998 року (а.с. 33,34) та відповідно до їх заяв було відкрито спадкову справу №502/2008 (а.с.33-55). Відповідно до виданого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Супруненко А.М. за реєстровим №33-12 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 2010 року [PERSON] успадкував на підставі заповіту [PERSON] від 06 жовтня 1998 року, 3/4 частки земельної ділянки площею 6,3650 га, в межах згідно з планом, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю серії 1-ДП № 015267 від 26 січня 2001 року (а.с. 52). Згідно виданого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горобець Я.М. за реєстровим №2-144 свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2011 року, [PERSON] успадкувала на підставі ст.1241 ЦК України після смерті [PERSON] 1/4 частку земельної ділянки площею 6,3650 га, в межах згідно з планом, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю серії 1-ДП № 015267 від 26 січня 2001 року (а.с.54), при цьому в матеріалах спадкової справи відсутня заява спадкоємця [PERSON] про прийняття нею спадщини в цій частині спадкова майна чи про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову долю (а.с.33-55). З довідки відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області від 13 вересня 2013 року № 2/11-3982 вбачається, що державний акт на право приватної власності серії 1-ДП № 015267 від 26 січня 2001 року на ім'я [PERSON] про право власності на розташовану на території Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області земельну ділянку площею 6,3650 га для ведення сільськогосподарського виробництва виданий у відповідності до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП №025398 від 15 квітня 1997 року, зареєстрованого за №0398 розміром 6,67 в умовних кадастрових гектарах виданого на ім'я [PERSON] члену КСП "Зоря" (а.с.14), а вказане свідчить про те, що право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,3650 га виникло у заповідача [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 025398 від 15 квітня 1997 року, зареєстрованого за № 0398, який був первинним документом щодо даного державного акту. При складанні посвідченого секретарем Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за реєстровим №156 заповіту від 06 грудня 2000 року у заповідача [PERSON] ще не було державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, тому і було вказано у його тексті - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 025398 від 15 квітня 1997 року, який знаходиться у землях колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря", а в подальшому після отримання державного акту заповідач не скасувала зазначеного заповіту, що дає всі підстави суду вважати, що при складанні заповіту 06 грудня 2000 року, воля [PERSON] була направлена на заповідання саме земельної ділянки розташованої на території Олександропільської сільської ради площа якої 6,3650 га, на явку в послідуючому їй на підставі сертифікату було видано державний акт. Статтею 544 ЦК УРСР передбачено, що заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. В судовому засіданні, знайшов своє підтвердження той факт, що [PERSON] заповітом від 06 грудня 2000 року скасувала раніше складений заповіт від 06 жовтня 1998 року в частині земельної ділянки площею 6,3650 га розташованої на території Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та заповіла її в рівних частках [PERSON] та [PERSON], що свідчить про те, що в [PERSON], так же як і у [PERSON] як спадкоємців за заповітом виникло право на спадкування зазначеного спадкового майна в рівних частках на підставі заповіту, а не на підставі положень ст.1241 ЦК України, якою визначено право спадкоємця отримати у спадок незалежно від змісту заповіту половини частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В установленому законом порядку даний заповіт визнаний недійсним не був, як не було і прийнято судового рішення щодо усунення спадкоємця [PERSON] від спадкування, в той же час нотаріусом в супереч поданої до нотаріальної контори заяви спадкоємця [PERSON] про спадкування спадкового майна за заповітом, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, про що зазначений спадкоємець заяви до нотаріальної контори не подавав. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину в частині зміни розміру часток спадкоємців щодо спадкування належної померлому спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в іншому порядку це зробити не можливо, так як відповідач [PERSON] не згоден на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину в нотаріальній конторі, що підтвердив в судовому засіданні, при цьому судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача щодо ухилення позивачки від догляду за своєю матерю, так як зазначені заперечення не стосуються предмету позову, і є окремою підставою для звернення до суду з вимогами про усунення спадкоємця від спадкування, але такого позову до суду не подано, в зв'язку з чим суд може приймати рішення у справі лише в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.1300 ЦК України в разі внесення змін до свідоцтва про право на спадщину нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим після набрання рішенням суду законної чинності сторонам необхідно звернутися до нотаріальної контори для отримання нових свідоцтв про право на спадщину з урахуванням визначених судом часток спадкоємців в частині спадкування розташованої на території Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області земельної ділянки площею 6,3650га для ведення сільськогосподарського виробництва. На підставі викладеного,

Outcome: approved