Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ПриватБанк», (далі Банк), звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислове будівництво та нерухомість", [PERSON], про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 08.11.2007 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислове будівництво та нерухомість" (Позичальник) було укладено Договір про надання Овердрафт-мікро кредиту №092-МКОВ, Позичальник отримав кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 54 000 грн., на термін до 08.11.2008 року, зі сплатою відсотків визначених у Додатку №1 до даного договору; при порушенні строків по погашенню зобовязань (тіло, відсотки, комісії та інші витрати згідно умов Договору) відсоткова ставка збільшується до 41% річних. Умовами додаткового договору №1 від 31.01.2008 року до Договору про надання Овердрафт-мікро кредиту №092-МКОВ від 08.11.2007 року внесені зміни, якими збільшено ліміт до 84 000 грн. Відповідно до умов укладеного Договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця у період сплати, щомісячний платіж складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат, згідно умов Договору. Одночасно, тобто 08.11.2007 року, з метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором, між Банком та [PERSON] (Поручитель) був укладений договір поруки №092-МКОВ/1. Згідно умов яких Поручитель зобовязалась відповідати за виконання Позичальником договірних зобовязань по Кредитному договору з послідуючими змінами та доповненнями. З умовами додаткової угоди від 31.01.2008 року, укладеної до Договору поруки від 08.11.2007 року, Поручитель обізнана про суттєві зміни умов Кредитної угоди. Позичальник зобовязання за Кредитним договором своєчасно не виконує, у строки, обумовлені в кредитному договорі, кредит та проценти за його користування, не сплачує. У зв'язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобовязань, Поручителю, була надіслані вимога від 08.04.2016 року, про негайне погашення простроченої заборгованості. Однак, до сьогодення кредитні кошти Позивачу не повернуті, тому просить суд стягнути з Відповідачів у солідарному порядку, заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.04.2016 року, складає: 151 124,51 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 79 686,38 грн.; - заборгованість по відсоткам 115 507,21 грн.; - пеня - 195 315,61 грн.; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2012 року, різниця становить 151 124,51 грн., яку просить стягнути з Відповідача у судовому порядку, а також витрати по справі. Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідачів, у солідарному порядку, витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги Банку, наполягав на їх задоволенні, суду пояснив, що строки позовної давності були не пропущені, оскільки є Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2012 року. Поручитель [PERSON] у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, просила застосувати строки позовної давності і відмовити Позивачу у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Так, 08 листопада 2007 року між Банком та ТОВ "Промислове будівництво та нерухомість" було укладено Договір про надання Овердрафт-мікро кредиту №092-МКОВ, Позичальник отримав кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 54 000 грн., на термін до 08.11.2008 року, зі сплатою відсотків визначених у Додатку №1 до даного договору; при порушенні строків по погашенню зобовязань (тіло, відсотки, комісії та інші витрати згідно умов Договору) відсоткова ставка збільшується до 41% річних (а.с.14-18). Умовами додаткового договору №1 від 31.01.2008 року до Договору про надання Овердрафт-мікро кредиту №092-МКОВ від 08.11.2007 року внесені зміни, якими збільшено ліміт до 84 000 грн.(а.с.98). Відповідно до умов укладеного Договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця у період сплати, щомісячний платіж складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат, згідно умов Договору. Одночасно, тобто 08.11.2007 року, з метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором, між Банком та [PERSON], був укладений договір порук №1/294-МК/2 №092-МКОВ/1 (а.с.24; 24 зворот). Позичальник зобовязання за Кредитним договором своєчасно не виконує, у строки, обумовлені в кредитному договорі, кредит та проценти за його користування, не сплачує. У зв'язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобовязань, Поручителю, була надіслані вимога від 08.04.2016 року, про негайне погашення простроченої заборгованості. Однак, до сьогодення кредитні кошти Позивачу не повернуті, тому просить суд стягнути з Відповідачів у солідарному порядку, заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.04.2016 року, складає: 151 124,51 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 79 686,38 грн.; - заборгованість по відсоткам 115 507,21 грн.; - пеня - 195 315,61 грн.; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2012 року, різниця становить 151 124,51 грн. Отже, заборгованість становить 151 124,51 грн. - пеня. Разом з тим, ухвалою Центрально-Міського районного суду від 06.12.2016 року провадження в частині позовних вимог до ТОВ "Промислове будівництво та нерухомість" закрито. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 5 ст.261 ЦК України встановлює, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як убачається з п.1. Договору поруки та Додаткової угоди до договору поруки, Поручитель зобов'язалась відповідати за зобов'язання за Договором про надання Овердрафт-мікро кредиту №092-МКОВ від 08.11.2007 строком до 08.11.2008 року. Разом з тим, пункт 11 Договору поруки, передбачає, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутись з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом у 5 (п'ять) років. Однак, частина 4 статті 559 ЦК України встановлює, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений предявленням вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора, та він не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст.251-252 ЦК України). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Тобто, строк чинності поруки є строком, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме до такого висновку зводиться правова позиція ВСУ, викладена у постанові від 17.09.2014року у справі № 6- 53цс14. Отже, умови договору поруки про позовну давність у 5 років не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому у даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку, в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем), що є підставою для відмови у задоволенні позову. У зв'язку із відмовою у позові судом не вирішується питання щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed