Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулися в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, вказавши, що відповідно до укладеного договору KRKRGI0000002943 від 22.08.2008 року позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 52706,91 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.09.2026 року. [PERSON] є поручителем за даним договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач [PERSON] починаючи з жовтня 2008 року зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, а з січня 2009 року взагалі перестав сплачувати необхідні платежі. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за додатковою угодою до договору про іпотечний кредит [PERSON] станом на 17.04.2014 рік має заборгованість в сумі 118257,46 доларів США, що складає 1345769,89 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом - 46927,20 долар США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 31836,93 долар США; Заборгованість по комісії за користування кредитом - 6861,15 долар США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 32632,18 долар США; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) в сумі 31,28 долар США; штраф (процентна складова) в сумі 5912,87 долар США. В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит позивач та відповідач [PERSON] 22.01.2008 року уклали договір іпотеки № KRKRGI0000002943, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: - квартиру загальною площею 36,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.02.2003 року [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 504. - квартиру загальною площею 30,4 кв.м, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , майно належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання посвідченого 04.10.2003 року [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 5017. Позивачу стало відомо, що в порушення умов договору, іпотекодавцем було проведено відчуження предмету іпотеки іншій особі - відповідачу [PERSON]. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] (представник за довіреністю [PERSON]) проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Зазначив, що він ніколи не підписував заяву про зміну валюти від 21.08.2008 року, вважає її недійсною. До того ж він не писав та не підписував заяву від 21 серпня 2008 року про зміну валюти кредитування, заяву про продаж іноземної валюти від 22 серпня 2008 року. Він брав кредит у національній валюті, тож і віддавати повинен в ній. Щодо стягнення на іпотеку, просив в цих позовних вимогах відмовити оскільки позивач самостійно зняв заборону на відчуження предмету іпотеки. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги заявлені позивачем не визнала, вважає їх необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню, оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та квартири [ADDRESS] було зареєстровано приватним нотаріусом [PERSON] 24. 07 . 2013 року, тобто після припинення обтяження, та за згодою позивача. Таким чином, на час укладання договору купівлі-продажу обидві квартири відчуждалися за згодою позивача і не були предметом іпотеки, що не суперечить нормам чинного законодавства України. За договором купівлі-продажу нерухомого майна покупець набуває право власності з моменту його державної реєстрації. [PERSON] виконав всі істотні умови за договором купівлі- продажу, сама угода відбулася відповідно чинного законодавства. За договором купівлі-продажу нерухоме майно відчуждалося не як предмет іпотеки, та не було обтяжено іпотекою. До кредитного та іпотечного договору [PERSON] не має ніякого відношення, згоди на прийняття зобов'язань за кредитними договорами [PERSON] він не надавав, тобто у [PERSON] відсутні зобов'язання перед позивачем. Таким чином, вважають, що позовні вимоги є безпідставними і не підлягаючими задоволенню. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 22.08.2008 року [PERSON] та ПАТ КБ « Приватбанк» уклали договір KRKRGI0000002943, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 52706,91 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.09.2026 року, [PERSON] є поручителем за даним договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач [PERSON] починаючи з жовтня 2008 року зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, а з січня 2009 року взагалі перестав сплачувати необхідні платежі. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за додатковою угодою до договору про іпотечний кредит [PERSON] станом на 17.04.2014 рік має заборгованість в сумі 118257,46 доларів США, що складає 1345769,89 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом - 46927,20 долар США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 31836,93 долар США; Заборгованість по комісії за користування кредитом - 6861,15 долар США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 32632,18 долар США; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) в сумі 31,28 долар США; штраф (процентна складова) в сумі 5912,87 долар США. Разом з тим, розглядаючи доводи відповідача [PERSON] про недійсність зміни валюти кредитування суд виходить з наступного, як убачається з рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", третя особа [PERSON] про визнання угоди недійсною, судом встановлено, що екземпляр угоди від 22 серпня 2008 року підписаний [PERSON] ( т. 1 а.с. 113-119). До того ж, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ПАТ "Акцент -Банк", [PERSON] про стягнення заборгованості, судом встановлено наявність заборгованості за договором KRKRGI0000002943 (т.1; а.с. 68) Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ч. 2 ст. 223 ЦПК України). В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит позивач та відповідач [PERSON] 22.01.2008 року уклали договір іпотеки № KRKRGI0000002943, (т.1 а.с.7-9), згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: - квартиру загальною площею 36,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.02.2003 року [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 504. - квартиру загальною площею 30,4 кв.м, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , майно належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання посвідченого 04.10.2003 року [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 5017. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2, а. с. 106-107) договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та квартири [ADDRESS] було зареєстровано приватним нотаріусом [PERSON] 24. 07 . 2013 року Згідно з частиною третьою статті 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Ураховуючи викладене, до нового власника майна, яке є предметом іпотеки, переходять усі права та обов'язки за іпотечним договором, оскільки відсутність державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою на дійсність іпотечного договору не впливає. Як визначено ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього закону. За таких обставин, позовні вимоги, щодо стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Відповідно до умов Договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання Позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст..554 ЦК України Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ПАТ "Акцент -Банк", [PERSON] про стягнення забогованості, судом встановлено припинення договору поруки між позивачем та [PERSON] ( т. 1 а.с. 68). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ч. 2 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, позовні вимоги щодо солідарного стягнення з поручителя заборгованості задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача суд зазначає наступне. При цьому, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Станом на 17.04.2014 р. за Відповідачем залишилась заборгованість на загальну суму 118257,46 доларів США, що складає 1345769,89 гривень. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги належать задоволенню частково. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача, понесені ним при зверненні до суду судові витрати по сплаті, а саме судовий збір у розмірі 3654(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп., з кожного по 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial