Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

ТзОВ "Кредитні ініціативи" звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 2012 року між ТзОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "АКПІБ" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 399 від 14 березня 2008 року, що був укладений між ПАТ "АКПІБ" та [PERSON], за яким остання отримала кредит в сумі 300000 гривень та зобов'язалася повернути отриманий кредит і сплатити проценти за користування в сумі та в строки передбачені кредитним договором. Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ "АКПІБ" та [PERSON] уклали іпотечний договір відповідно до якого остання передала банку в іпотеку земельну ділянку площею 0,1400 га, нежитлову будівлю магазину та господарську споруду-склад за номером 4, що розташовані в [ADDRESS]. Станом на 1 листопада 2013 року позичальник [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання, в результаті чого має прострочену заборгованість в сумі 519473,62 гривень, з яких: 294500 гривень за кредитом, 198711,72 гривень по відсотках та 26261,90 гривень пені. У зв'язку з чим просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 399 від 14 березня 2008 року, яка станом на 1 листопада 2013 року складається із заборгованості: за кредитом - 294500 гривень, по відсотках - 198711,72 гривень, пеня - 26261,90 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку площею 0,1400 га, кадастровий номер:2123681001:05:001:0030, нежитлову будівлю магазину, розміром 402,26 кв.м, та господарську споруду-склад за номером 4, розміром загальної площі 343,05 кв.м, що розташовані в [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 гривню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. Представник відповідачки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки його довірителька вже понесла юридичну відповідальність за невиконання кредитних зобов'язань, встановлену рішенням суду №2-109/10 від 25 червня 2010 року. Просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON], будучи повідомленою про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Суд заслухавши представника відповідача, вивчивши обставини справи, дослідивши наявні в справі докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 399 від 14 березня 2008 року, за яким банк надав останній кредит в сумі 300000 гривень, із зобов'язанням повернути ці кошти і проценти за користування ними в строк та на умовах, передбачених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між майновим поручителем - відповідачем [PERSON] та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк", було укладено іпотечний договір № 399 від 14 березня 2008 року. Згідно умов договору іпотеки іпотекодавець [PERSON], у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором взяла на себе зобов'язання відповідати перед іпотекодержателем належним їй на праві власності нерухомим майном - земельною ділянкою площею 0,1400 га, кадастровий номер:2123681001:05:001:0030, нежитловою будівлею магазину загальною площею 402,26 кв.м., та господарською спорудою-складом за номером 4, загальною площею 343,05 кв.м., що розташовані в [ADDRESS]. Між тим, встановлено, що 17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги. Відповідно до п.2.1, 2.2 договору первинний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель, внаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до договору про відступлення права вимоги та чинного законодавства покупець в особі ТзОВ "Кредитні ініціативи" набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Так, згідно вказаного договору відбулося відступлення права вимоги і за вище зазначеним кредитним договором № 399 від 14 березня 2008 року та іпотечним договором № 399 від 14 березня 2008 року, укладених між первісним кредитором ПАТ "АКПІБ" та [PERSON], [PERSON]. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. За змістом ст. 223 ЦПК України набрання рішенням суду законної сили породжує правові наслідки: вирішується спір між сторонами; рішення суду стає загальнообов'язковим; рішення суду може бути виконане примусово; рішення суду є незмінним та остаточним. Водночас, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них; не допускається заявлення в суді тотожного позову; не допускається оспорювання в іншому процесі встановлених судом фактів і правовідносин. За цих обставин, судом встановлено, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2010 року позовні вимоги Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права на продаж предмета забезпечувального обтяження, задоволені. Стягнуто з відповідачів кредитну заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю магазину та господарську споруду - склад, що знаходяться в [ADDRESS], що належить [PERSON], [INFO], мешканці [ADDRESS], й надано Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області" право на продаж даного предмета іпотеки, шляхом укладення договору купівлі-продажу з третьою особою у порядку передбаченому ст. 38 Закону України "Про іпотеку". За рахунок сум виручених від реалізації майна, в резолютивній частині рішення вказано, задовольнити вимоги банку по кредитним договором №390, №391, №392, №394, №395, №396, №397, №398, №399, № №400, №401, №402, №403, №404, №412, №413, №414 від 14 березня 2008 року та витрати пов'язані з реалізацією майна. Отже, має місце заявлення в даному випадку тотожного позову та оспорення вже встановлених судом фактів і правовідносин, зокрема, які випливають з одного кредитного договору № 399 від 14 березня 2008 року та іпотечного договору № 399 від 14 березня 2008 року, що суперечить положенням ст. 223 ЦПК України. Разом з цим, відповідно до ієрархії нормативно-правових актів в системі законодавства України за критерієм юридичної сили, найвищим актом є Конституція України. Відповідно до її ст. 8, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Зазначене положення означає те, що будь-який інший нормативно-правовий акт має не лише відповідати нормам Конституції, але і не суперечити їй. У Постанові Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9 зазначається, що «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії» (п. 2). Зокрема, ст. 61 Конституції передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Очевидно, що за своєю правовою природою та правовими підставами, стягнення з боржника суми боргу, процентів, неустойки, звернення стягнення на майно майнового поручителя через рішення суду є заходами застосування юридичної відповідальності за порушення кредитних зобов'язань. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] вже понесла юридичну відповідальність за невиконання умов кредитного договору, де рішенням суду задоволено вимоги банку, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На думку суду звернення ТзОВ "Кредитні ініціативи" до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в даному випадку, є не лише несправедливими, але й незаконними, оскільки фактично здійснюється притягнення відповідачки до подвійної грошової відповідальності за порушення одного й того ж кредитного зобов'язання. Вищевказані дії позивача порушують вимоги ст. 61 Конституції України про неприпустимість притягнення до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення більше одного разу, а також порушують ст. 223 ЦК України, а саме те, що у даній статті фактично йдеться вже про наслідки набрання рішення законної сили. Рішення фактично підлягає реалізації та при цьому йому притаманна така ознака, як загальнообов'язковість. При цьому, загальнообов'язковість судового рішення, що набрало законної сили, закріплена у ст. 14 ЦПК України. Воно є обов'язковим для органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та посадових осіб та громадян. Тобто ці органи та особи не можуть змінити, скасувати, винести нове рішення, хоча, можливо, й вважають рішення неправильним. Вони на підставі цього рішення повинні вчинити певні дії з оформлення прав фізичних, юридичних осіб та їх реалізації, оскільки такі права встановлені судом та найшли своє закріплення у судовому рішенні, яке набрало законної сили, тобто статусу преюдиціального факту. Таким чином, суд прийшов до висновку щодо фактичного вирішення спірних правовідносин у судовому порядку в 2010 році, із застосуванням умов означеного кредитного договору - відповідачка не може двічі нести відповідальність за одні і ті ж дії, і тому позов не може бути задоволений.

Outcome: dismissed