Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, який під час розгляду справи неодноразово уточняла, посилаючись на те, що в період з 07.03.2004 року по 06.11.2013 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку із припиненням сімейних відносин та розірванням шлюбу виникла необхідність у поділі майна подружжя. В період шлюбу ними було набуте наступне майно: 1/2 частина квартири [ADDRESS] вартістю 55 414,0 гривень, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Коцюбинської селищної ради від 29.06.2006 року, зареєстроване Ірпінським БТІ 29.06.2006 року; автомобіль “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER] вартістю 14 600,0 доларів США, що станом на момент подачі позову до суду за офіційним курсом НБУ становить 116 697,80 гривень, а всього на суму 172 111,80 гривень. Позивачка вказує, що вказані об'єкти були набуті наступним чином: 1/2 частини квартири [ADDRESS] вартістю 50 190,0 грн. була сплачена нею 02.03.2004 року відповідно до Договору № 61 про дольову участь у будівництві житла від 23.02.2004 року до вступу у шлюб за рахунок коштів, які належали їй до шлюбу, отже відповідно до положень п.1 ч.1 та ч.7 ст. 57 СК України ця частина житла є її особистою власністю. Інша 1/2 частина даної квартири вартістю 55 414,0 гривень протягом шлюбу за рахунок спільних коштів. Дійсна ринкова вартість зазначеної квартири на момент подачі позову до суду становить близько 50 000,0 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи у суді становить 400 000,0 гривень. Автомобіль "Volvo" S60 Т5 державний номер [NUMBER] вартістю 14 600,0 доларів США був набутий 31.03.2012 року шляхом сплати колишньому власнику [PERSON] відповідної суми коштів та переоформлення авто у ДАІ на [PERSON] на підставі довідки-рахунку. Вказує, що крім того в них був спільний бізнес, який був оформлений на відповідача [PERSON] як приватного підприємця, зокрема, вони надавали послуги секретарів та перекладачів для редакції журналу "Право України". Вона особисто працювала на відповідача по справі на підставі трудового договору протягом 2010-2012 років, а з 2013 року у зв'язку із розширенням бізнесу вона також зареєструвалась як приватний підприємець проте продовжувала виконувати ту ж роботу, що і раніше; протягом 2012-2013 року ними були отримані значні доходи, які відповідач відмовляється ділити. Зокрема, за 2012 рік 180 483,0 грн., протягом січня-серпня 2013 року приблизно 280 000,0 гривень, вказані кошти відповідач приховав, оскільки в інтересах сім'ї вони використані не були і куди він їх витратив їй невідомо. Також вказує, що оскільки відповідач після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу не проживає разом з колишньою сім'єю за адресою [ADDRESS] і ніколи не був там зареєстрований, його частка у спільному майні - квартирі є незначною - 1/4, квартира однокімнатна, тому поділити її в натурі неможливо, так само як і визначити порядок користування. Крім того з нею проживає син, який знаходиться на її утриманні, тому вона вважає можливим припинити право власності відповідача на набуте під час шлюбу майно, а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS] шляхом компенсації йому вартості 1/4 частини квартири. Враховуючи, що відповідач забрав собі автомобіль, який коштує приблизно стільки ж скільки 1/4 частина квартири, то вважає, що поділ майна, нажитого в шлюбі слід здійснити наступним чином: виділити їй в натурі квартиру [ADDRESS] , виділити відповідачу автомобіль “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER]. Також вважає, що вона має право на частку на доходи, які отримав відповідач від господарської діяльності, а саме на 230 241,50 гривень. Позивачка просила визнати спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частину квартири [ADDRESS] вартістю 55 414 грн., автомобіль "Volvo" S60 Т5 вартістю 116 697,80 гривень та грошові кошти у сумі 460 483,0 гривень; поділити набуте у шлюбі майно наступним чином - виділити в натурі [PERSON] квартиру [ADDRESS]; виділити в натурі [PERSON] автомобіль “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER]; поділити кошти у сумі 460 483,0 грн., які знаходяться на розрахунковому рахунку [PERSON] порівну, стягнувши на користь [PERSON] 230 241,50 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В подальшому під час розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги та крім зазначеного вище, посилається на те, що судом проведено судову будівельно-технічну та судову автотоварознавчу експертизи та встановлено дійсну ринкову вартість майна, набутого у шлюбі. Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи № СЕ-1-1-213/14 від 05.05.2014 року дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] на дату складання висновку становить 640 486,0 гривень; відповідно до висновку судового експерта-товарознавця СЕ № 1-2-218/14 від 15.04.2014 року ринкова вартість автомобіля "Volvo" S60 Т5 на момент проведення експертизи складає 126 181,52 грн. Вважає, що експертний висновок № СЕ-1-1-213/14 від 05.05.2014 року стосовно вартості спірної квартири очевидно завищений та не відповідає дійсним ринковим цінам, які існували на момент проведення експертного дослідження, тому вона замовила в Незалежному Інституті Судових Експертиз дослідження та отримала висновок № 8122 експертного оціночно-будівельного дослідження від 21.07.2014 року про вартість спірної квартири на момент складання Висновку судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи № СЕ-1-1-213/14 від 05.05.2014 року. Згідно висновку № 8122 експертного оціночно-будівельного дослідження від 21.07.2014 року дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] на 05.05.2014 року становить 489 775 грн. Вважає зазначену вартість такою, що відповідає ринковим реаліям теперішнього часу, оскільки ринок нерухомості, починаючи з 2008 року весь час "просідає", тобто вартість нерухомості весь час зменшується, про що свідчать численні публікації як у ЗМІ, так і в спеціальній літературі. Вказує, що незважаючи на те, що висновок № СЕ-1-1-213/14 від 05.05.2014 року був отриманий на ухвалу суду, просить взяти до уваги висновок № 8122 експертного оціночно-будівельного дослідження від 21.07.2014 року, оскільки він більш об'єктивний, відповідає тенденціям ринку нерухомості в нашій країні та складений з використанням більшої кількості джерел інформації ніж висновок № СЕ-1-1-213/14 від 05.05.2014 року. В зв'язку із викладеними обставинами позивач [PERSON] просила визнати спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частину квартири [ADDRESS] вартістю 244 888,0 гривень; автомобіль "Volvo" S60 Т5 вартістю 126 181,52 грн. та грошові кошти у сумі 581 161,0 грн.; поділити набуте у шлюбі майно наступним чином: виділити в натурі [PERSON] квартиру [ADDRESS]; виділити в натурі [PERSON] автомобіль “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER]; компенсувати [PERSON] його частку у спільному майні подружжя шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 63 090,50 грн.; поділити кошти у сумі 581 161,0 грн., які зароблені подружжям під час шлюбу та знаходились на розрахунковому рахунку ФОП [PERSON] порівну; стягнути на користь [PERSON] шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог 227 490,0 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 07 березня 2004 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, 06 листопада шлюб було розірвано на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області. Під час шлюбу подружжям було набуте наступне майно, яке є предметом спору, а саме квартира [ADDRESS]; автомобіль “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER]. Вказує, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] було придбано до реєстрації шлюбу, але в той час, коли відповідачкою укладався Договір № 61 про дольову участь у будівництві житла від 23.02.2004 року, відповідно до якого було сплачено вартість зазначеної частки, вона проживала з ним однією сім'єю, маючи при цьому спільний побут як чоловік та дружина; кошти, які було витрачено на оплату вказаної частки були сумісні та здобуті спільними зусиллями. Враховуючи той факт, що вони проживали однією сім'єю ще до реєстрації шлюбу, 1/2 частина спірної квартири належить спільно їм в рівним частинах. Також вказує, що 1/2 частина вищезазначеної квартири та яку було придбано під час перебування у шлюбі є майном спільним, оскільки відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте під час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Зважаючи на те, що зазначена квартира була в цілому придбана їх спільними зусиллями як подружжя, у суду є всі підстави вважати вказану квартиру об'єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача в повному обсязі та застосувати до цього майна загальні правила поділу спільного майна подружжя. Позивач також вказує, що стосовно визначення ціни позову потрібно зазначити, що квартира оцінена згідно висновку ТОВ "Судова незалежна експертиза України" № СЕ-1-1-213/14 від 05.05.2014 року у 640 486,0 гривень, вартість половини квартири, право власності на яку просить визнати [PERSON] відповідно становить 323 243,0 гривень. Згідно висновку ТОВ "Судова незалежна експертиза України" № СЕ 1-2-218/14 від 15.04.2014 року дійсна ринкова вартість автомобіля “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER] становить 126 186,52 грн., відповідно половина вартості даного автомобіля, яку [PERSON] просить стягнути з нього на користь відповідачки, становить 63 093,26 гривень. Виходячи із приписів Сімейного кодексу України, які регулюють поділ майна подружжя та визначають його статус, він вважає, що доцільно було б визнати за ним право власності на автомобіль в повному обсязі, зі свого боку [PERSON] також просить виділити йому даний автомобіль в натурі та просить стягнути з нього грошову компенсацію в розмірі половини вартості автомобіля на її користь замість її частки у цій власності. В зв'язку із викладеними обставинами позивач [PERSON] просив визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER], стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] половину його вартості - 63 093,26 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 3 654,0 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] визнали частково, суду пояснили, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] була придбана позивачкою [PERSON] до шлюбу, вартість цієї частини квартири нею була сплачена за рахунок коштів від продажу квартири у м. Кам"янець-Подільський, яку їй подарував її батько, а тому ця частина квартири є її особистою власністю; іншу 1/2 частину цієї квартири вони з чоловіком придбали за спільні кошти і ця частина є спільною власністю подружжя. Щодо виділу [PERSON] автомобіля вона не заперечує. Просили зустрічний позов задовольнити частково. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, відповідач суду пояснив, що вони з [PERSON] проживали разом до реєстрації шлюбу, в березні 2003 року вони вирішили придбати цю квартиру та згодом купили її за спільні кошти. [PERSON] працювала на його фірмі, автомобіль був придбаний за спільні кошти. Кошти, які були зароблені внаслідок діяльності СПД, були витрачені на потреби сім'ї. Зустрічний позов [PERSON] та його представник підтримали, підтвердили обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, просили позов задовольнити повністю. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2004 року, який розірваний у встановленому законом порядку відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який в даний час проживає з матір'ю [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євразіябуд" (забудовник) та [PERSON] (дольовик) був укладений Договір № 61 про дольову участь у будівництві житла, відповідно до п. 1 якого забудовник будує і передає у власність дольовику обумовлену квартиру у новозбудованому житловому будинку, а саме 1-кімнатну квартиру загальною площею 42,72 кв. м. за будівельним [ADDRESS], а дольовик в порядку дольової участі сплачує вартість будівництва житла на умовах цього договору; запланований термін завершення будівництва 2 квартал 2004 року, термін передачі житла в експлуатацію до 01.10.2004 року. Згідно графіку оплат, який є додатком № 3 до договору № 61 від 23.02.2004 року 1-й внесок, дата 02 березня 2004 року, сума 50 тис. 190 грн.; 2-й внесок, дата 08.06.04 р., сума 10 000 грн.; 3-й внесок 04.10.04 р., сума 45 414 грн. Встановлено, що 04 жовтня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євразіябуд", Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору про дольову участь у будівництві житла № 61 від 23 лютого 2004 року, відповідно до п. 1.1 якого в зв'язку з отриманням [PERSON] в банку кредиту (кредитний договір № 014/04/2140Ф від 04 жовтня 2004 року) та передачею в заставу майнових прав за Договором про дольову участь у будівництві житла № 61 від 23 лютого 2004 року для виконання умов угоди про співробітництво та організацію взаємовідносин № 09/05/05 від 05 листопада 2003 року сторони домовились, що організація після введення будинку в експлуатацію передає представнику банку документи, визначені в договорі про дольову участь у будівництві житла, необхідні для оформлення права власності на нерухомість у відповідності з наданою банку довіреністю від імені інвестора. В судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради 29.06.2006 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 21.03.2006 року № 40/10. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Ірпінським бюро технічної інвентаризації 29.06.2006 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.06.2006 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради № 40/10 від 21.03.2006 року. В судовому засіданні також встановлено, що 31 березня 2012 року сторонами був придбаний автомобіль Volvo" S60 Т5. Також в період шлюбу подружжям від спільної праці були зароблені кошти в сумі 581 161,0 гривень. Встановлено, що згідно висновку № СЕ-1-1-213/14 судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи від 05.05.2014 року, виконаного Судовою незалежною експертизою України дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] загальною площею 44,10 кв. м. на дату складання висновку становить 56 183,0 доларів США, що еквівалентно 640 486 гривень; дійсна ринкова вартість 1/2 частини вказаної квартири на дату складання висновку становить 28 092 доларів США, що еквівалентно 320 243,0 грн.; дійсна ринкова вартість 1/4 частини вказаної квартири на дату складання висновку становить 14 046 доларів США, що еквівалентно 160 122 гривень. Згідно висновку № СЕ-1-2-218/14 від 15.04.2014 року судового експерта-автотоварознавця, виконаного Судовою незалежною експертизою України ринкова вартість автомобіля “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER] на момент проведення експертизи складає 126 186,52 грн. Згідно висновку № 8122 експертного оціночно-будівельного дослідження, складеного 21 липня 2014 року Незалежним інститутом судових експертиз за заявою [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] від 11.07.2014 року дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS] станом і в цінах на 05.05.2014 року становить 489 775,0 гривень; дійсна (ринкова) вартість 1/2 частини квартири [ADDRESS] станом і в цінах на 05.05.2014 року становить 244 888,0 гривень; дійсна (ринкова) вартість 1/4 частини квартири [ADDRESS] станом і в цінах на 05.05.2014 року становить 122 444,0 гривень. Наведені обставини підтверджуються поясненнями учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], матеріалами справи. Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона бачить [PERSON] другий раз в житті. В 2002 році вона вирішила купити в м. Кам"янець-Подільському квартиру, по об'яві вона зустрілася з [PERSON], подивилася її квартиру, квартира їй сподобалась і вона дала їй 200 доларів завдатку. Всього вона заплатила [PERSON] 10 500,0 доларів в 2002 році. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сторін вона знає і наскільки їй відомо до одруження вони разом не проживали, бюджету не мали. Після одруження вони стали разом проживати в сімейному гуртожитку і робили ремонт в квартирі в смт. Коцюбинське, потім вони туди переїхали. Наскільки їй відомо, квартиру купила [PERSON] до одруження, т. я. її батьки хотіли купити їй квартиру, то, як вона розуміє, цю квартиру купили за їх кошти. Пояснила, що вони разом відпочивали з позивачкою та відповідачем до того, як вони уклали шлюб, їй достовірно невідомо чи вони мали намір купити квартиру до шлюбу та обставини придбання цієї квартири їй невідомі. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2004 року, який розірваний у встановленому законом порядку відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який в даний час проживає з матір'ю [PERSON] Також встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS], автомобіль Volvo" S60 Т5 та в період шлюбу подружжям від спільної праці були зароблені кошти в сумі 581 161,0 гривень. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], частки їх в праві спільної сумісної власності є рівними, а тому слід поділити спірну квартиру між [PERSON] та [PERSON] та виділити кожному по 1/2 частині, визнавши за ними право власності на належні їм частки. При цьому суд вважає, що доводи позивачки [PERSON] про те, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] придбана нею особисто за власні кошти до реєстрації шлюбу з відповідачем є необґрунтованими, оскільки беззаперечних доказів того, що нею до реєстрацію шлюбу з відповідачем було сплачено вартість 1/2 частини спірної квартири за рахунок особистих коштів суду надано не було. При цьому , посилання позивачки на те, що доказом сплати вартості 1/2 частини квартири є Договір № 61 про дольову участь у будівництві житла від 23 лютого 2004 року та Графік оплат, який є додатком до цього договору є також необґрунтованими та не свідчать, що саме нею за рахунок власних коштів було внесено вартість цієї частини квартири до реєстрації шлюбу з відповідачем. Як встановлено в судовому засіданні Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] було видано виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради 29.06.2006 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Також суд вважає, що згідно висновку № СЕ-1-1-213/14 судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи від 05.05.2014 року, виконаного Судовою незалежною експертизою України дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] загальною площею 44,10 кв. м. на дату складання висновку становить 56 183,0 доларів США, що еквівалентно 640 486 гривень, даний висновок виконаний експертною установою відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області, а тому визначення дійсної ринкової вартості спірної квартири суд вважає обґрунтованим та не вбачає підстав для врахування визначення дійсної вартості квартири відповідно до висновку № 8122 експертного оціночно-будівельного дослідження, складеного 21 липня 2014 року Незалежним інститутом судових експертиз за заявою [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] від 11.07.2014 року. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частини квартири [ADDRESS] вартістю 244 888,0 гривень та для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування цих обставин суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід поділити спільне майно подружжя між [PERSON] та [PERSON], виділити [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя автомобіль “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER] вартістю 126 186,52 гривень, визнавши за ним право власності на вказане майно та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за половину вартості автомобіля “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER] у сумі 63 093,26 гривень, виходячи із визначення ринкової вартості автомобіля “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER] в розмірі 126 186,52 гривень на момент проведення експертизи згідно висновку № СЕ-1-2-218/14 від 15.04.2014 року судового експерта-автотоварознавця, виконаного Судовою незалежною експертизою України. Також слід виділити [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини грошових коштів у сумі 290 580,50 гривень, визнавши за нею право власності на вказане майно та виділити [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини грошових коштів у сумі 290 580,50 гривень, визнавши за ним право власності на вказане майно. Таким чином позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє частково. Що стосується зустрічного позову [PERSON], суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] вартістю 640 486,0 гривень та автомобіль “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER] вартістю 126 186,52 гривень є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити, поділити спільне майно подружжя між [PERSON] та [PERSON], виділити [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини квартири [ADDRESS], визнавши за ним право власності на вказане майно, виділити [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини квартири [ADDRESS], визнавши за нею право власності на вказане майно; виділити [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя автомобіль “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER] вартістю 126 186,52 гривень, визнавши за ним право власності на вказане майно та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за половину вартості автомобіля “Volvo“ S60 Т5 державний номер [NUMBER] у сумі 63 093,26 гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 2 574,46 гривень, а з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 3 654,0 гривень. На підставі ст. ст. 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: partial