Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом до ПАТ "АГАТ", просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 27.02.2010 року по 24.09.2014 року в сумі 77 366,46 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 1 526,56 грн та моральну шкоду в сумі 20 000 грн (а.с.1). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01 лютого 2007 року по 15 жовтня 2009 року працював керівником ПАТ "АГАТ". Вказує, що після звільнення з ним не було проведено повного розрахунку. У зв'язку з чим, заочним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.03.2010 року стягнуто з відповідача 4 689 грн 97 коп заборгованості по заробітній платі, 6 349 грн 94 коп середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.10.2009 року по 26.02.2010 року та 300 грн моральної шкоди. Зазначає, що фактичний розрахунок був проведений 23.09.2014 року, а тому посилаючись на ст. 117 КЗпП України, вважає що відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 27.02.2010 року по 24.09.2014 за 1 146 робочих днів у розмірі 77 366,46 грн. Зазначає, що відповідно до норм трудового законодавства має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, що становить 1 526 грн. 56 коп. Вказує, що, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, йому спричинено моральної шкоди, яка виявилась у душевних стражданнях, приниженні його честі і гідності, тому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити. Зазначив, що відсутня вина товариства у невиплаті заборгованості по заробітній платі, оскільки на всі рахунки відповідача накладено арешт. Крім того, позивач свідомо на протязі тривалого часу не звертався до суду із заявою про отримання виконавчого листа для примусового виконання рішення суду. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу №2-714/10, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач з 01 лютого 2007 року по 15 жовтня 2009 року перебував у трудових відносинах з ПАТ "АГАТ" (а.с.3 цивільної справи №2-714/10). При звільненні, всупереч ст. 116 КЗпП України, з позивачем не проведено повного розрахунку, зокрема не виплачена заборгованість по заробітній платі. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.03.2010 року стягнуто з ВАТ "АГАТ" на користь [PERSON] 4 689,97 грн заборгованості по заробітній платі, 6 349,94 грн середнього заробітку за час розрахунку при звільненні за період з 15.10.2009 року по 26.02.2010 року та 300 грн моральної шкоди (а.с.7-9). Тобто, заочним рішенням суду від 18.03.2010 року, яке набрало законної сили, встановлені обставини щодо порушення відповідачем вимог законодавства про працю та невиплати належних позивачу при звільненні грошових сум, а тому в силу ч.3 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. 20 серпня 2013 року Новозаводським районним судом м. Києва у зв'язку з невиконанням вищезазначеного рішення видано виконавчий лист, за яким 12 червня 2014 року відкрито виконавче провадження, яке перебувало на виконанні у відділі державної виконавчої служби Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області (а.с.51). Відповідно довідки ВДВС Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області від 24.09.2014 року рішення суду № 2-714/10 про стягнення з ВАТ "АГАТ" на користь [PERSON] коштів виконано повністю, а тому 23.09.2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.6). Крім того, згідно довідки ВДВС Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області від 02.12.2014 року вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-714/10 відділом ДВС було перераховано на особовий рахунок [PERSON] в ЧОУ ВАТ «Ощадбанк» 21.07.2014 року - 4 644,78 грн, 29.08.2014 року - 3 745,50 грн; 22.09.2014 року - 2 949,63 грн. Вказані кошти списані з арештованого рахунку ПАТ «АГАТ» в ЧОУ ВАТ «Ощадбанк» (а.с.51). Тобто, 4 689,97 грн заборгованості по заробітній платі в повному обсязі були сплачені позивачу 29.08.2014 року. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За таких обставин, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. При таких обставинах, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, суд не може погодитися із вказаною в позовній заяві сумою середнього заробітку та періодом, за який підлягає стягненню середній заробіток. Так, з наданих суду доказів вбачається (а.с.51), що 4 689,97 грн заборгованості по заробітній платі в повному обсязі були сплачені позивачу 29.08.2014 року. А тому, період за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 1 127 робочих дні, тобто з 27.02.2010 року по 29.08.2014 року. При цьому слід зазначити, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.03.2010 року, яке набрало законної сили, встановлений середньоденний заробіток позивача - 67 грн. 51 коп., а тому в силу ч.3 ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Таким чином, середній заробіток за час затримки проведення повного розрахунку з [PERSON] становить 76 083 грн 77 коп (1 127х67,51 грн) (без врахування обов'язкових платежів та зборів). Постановою Верховного Суду України у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року висловлена правова позиція про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Доводи відповідача про те, що на кошти підприємства було накладено арешт державним виконавцем, в зв'язку з чим заробітна плата не виплачувалась робітникам, до уваги не приймаються, оскільки позивач був звільнений з підприємства 15 жовтня 2009 року, а тому при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день його звільнення. Накладення арешту державним виконавцем на кошти ПАТ «АГАТ» (а.с. 55) здійснено після звільнення позивача 15.10.2009 року з посади, в зв'язку з чим при звільненні позивача виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день його звільнення. За таких обставин, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 2 Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З метою реалізації Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21.02.2001року № 159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до приписів п.2 вказаного Порядку компенсація громадянам частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001року. Згідно п.3 Порядку, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі, і заробітна плата. При обчисленні розміру суми компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивача відповідно до вищезазначених норм закону, суд приймає до уваги п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Зокрема, відповідно до п.4 вказаного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць( після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін( індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до розрахунку позивача (а.с.4-5) сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за лютий 2009 року - серпень 2014 року становить 1 526,56 грн. Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він проведений у відповідності до вищезазначених норм матеріального права та не спростований представником відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення 1 526 грн 56 коп компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. За змістом статті 237-1 КЗпП України підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення роботодавцем будь - яких із передбачених законом прав працівника у сфері трудових відносин, якщо таке порушення поєднане з його моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами і доповненнями) судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.9 зазначеної Постанови розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки підставою для відшкодування моральної школи на підставі ст. 237 -1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, серед яких є невиплата належних грошових сум, враховуючи невиплату позивачу заробітної плати, час, впродовж якого відбувалося порушення права [PERSON] на отримання належних при звільненні сум, який тривав з 15.10.2009 року до 29.08.2014 року, розмір суми, яка підлягала виплаті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути 500 грн. моральної шкоди. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з ПАТ «Агат» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог - 1 019 грн. 70 коп (776,10 грн. за вимогу майнового характеру та 243,60 грн. - за вимогу немайнового характеру), від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного,

Outcome: partial