Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "ДельтаБанк" звернулося до суду з даним позовом в якому зазначає, що 11 травня 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 63/ФКВ-07, згідно з умовами якого, банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 27000 доларів США, з розрахунку 14,2 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 11.05.2007 року до 10 травня 2012 року. Мета кредитування - споживчі цілі. 30.06.2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта Банк" та Національним банком України (далі - НБУ) було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанку" на користь АТ "Дельта Банку", відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договору від 30.06.2010 року АТ "Дельта Банк" набув права вимоги по кредитному договору від 11.05.2007 року № 63/ФКВ-07. Відповідно до п.п. 2.4., 2.5. Договору 02.07.2010 року було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов"язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь АТ "ДельтаБанк", таким чином останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 63/ФКВ-07 від 11.05.2007 року. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки від 11.05.2007 року № 63/Zфпор-07 між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON](Поручитель), [PERSON], відповідно до якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором від 11.05.2005 року № 63/ФКВ-07. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов'язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник. Позичальник умов кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, у зв"язку з чим, станом на 14.08.2013 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 262427.53 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідачів, а також судові витрати в розмірі 2624.27 грн.. Представник позивача - Блоньський В.К. у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та подала заяву про застосування позовної давності, оскільки останній платіж за даним договором був здійсненний відповідачам 10.06.2010 року, а банк звернувся до суду тільки 04.09.2013 року. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, заяви про розгляд справи в її відсутності до суду не подала. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 11 травня 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 63/ФКВ-07, згідно з умовами якого, банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 27000 доларів США, з розрахунку 14,2 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 11.05.2007 року до 10 травня 2012 року. Мета кредитування - споживчі цілі(а.с.5 -13). 30.06.2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта Банк" та Національним банком України (далі - НБУ) було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанку" на користь АТ "Дельта Банку", відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати(замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорам(а.с.20-24). Отже, відповідно до вищевказаного Договору від 30.06.2010 року АТ "Дельта Банк" набув права вимоги по кредитному договору від 11.05.2007 року № 63/ФКВ-07. Відповідно до п.п. 2.4., 2.5 договору 02.07.2010 року було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов"язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь АТ "ДельтаБанк", таким чином останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 63/ФКВ-07 від 11.05.2007 року( а.с.25). Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки від 11.05.2007 року № 63/Zфпор-07 між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON](Поручитель), [PERSON], відповідно до якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором від 11.05.2005 року № 63/ФКВ-07. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов'язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник( а.с.14). Відповідач умов кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, у зв"язку з чим, станом на 14.08.2013 року за ним утворилася заборгованість в сумі 262427.53 грн., яка складається з наступного: - тіло кредиту - 165366.14 грн.; - відсотків - 97061.14 грн., що підтверджується довідкою від 14.08.2013 року(а.с.19). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У статті 1050 ЦК України вказано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі перебували у договірних відносинах з ТОВ "Український промисловий банк", але взятих на себе зобов'язань належним чином не виконали, в результаті чого утворилася заборгованість. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1080 ЦК України визначено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Положеннями ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно зі ст.ст. 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давніть в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Визначення споживчого кредиту закріплено в ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", зокрема - договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.267 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 63/ФКВ-07 від 11.05.2007 року було укладено терміном на 60 місяців, а саме з 11.05.2007 року по 10.05.2012 року, тобто строк позовної давності спливає 10.05.2015 року. А тому суд вважає, що оскільки даний договір має конкретні строки погашення, то і початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Посилання представника відповідача, що останній платіж за даним договором відповідачем здійснено 16.06.2010 року, а тому початком перебігу позовної давності слід вважати 16.07.2010 року, на думку суду є безпідставними, оскільки тільки позивач може обирати спосіб на захист свого порушеного права, і звернення до суду(в період дії договору) є його правом, а не обов"язком. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, то суд вважає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку основного зобов"язання не пред"явив вимоги до поручителя. Як було встановлено в судовому засіданні строк виконання основного зобов"язання за даним договором закінчився 10.05.2012 року, а банк звернувся до суду з даною позовною заявою тільки 04.09.2013 року, тобто через 1 рік і 3 місяці. За таких обставин, повно та об'єктивно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, про наявність об'єктивних підстав для задоволенні позову щодо стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства "ДельтаБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 262427 грн. 53 коп., та відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір оскільки його понесення підтверджено документально( а.с.1).

Outcome: approved