Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

06.06.2016 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва із вимогою до ТОВ «Борен-А», 3-я особа: [PERSON] , [PERSON] про стягнення збитків в наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 270268,02 грн. матеріальної шкоди та 80000,00 грн. моральної шкоди. Позов мотивований наступними обставинами. 30.10.2015 року [PERSON] , рухаючись на автомобілі «ІVЕКО SТRАLІS» д.н.з. [NUMBER] , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Борен-А» приблизно об 15.00 по Південному мосту в бік правого берегу не дотримуючись безпечного інтервалу допустив зіткнення з автомобілем «ТОYОТА YARIS» д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. 07.12.2015 року постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, яка залишена 26.02.2016 року в силі постановою Апеляційного суду м. Києва. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку нанесеного ДТП транспортному засобу, який належить [PERSON] , від 03.12.2015 року № С15-511 становить 26 2139,48 грн. Вартість робіт ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» з визначення вартості матеріального збитку, становить 1 800,00 грн. З часу ДТП з 30.10.2015 року по 01.03.2016 року позивачу та члени його родини понесли наступні витрати (збитки) внаслідок неможливості користуватись з вини [PERSON] власним транспортним засобом, а також додаткових організаційних заходів щодо налагодження свого побуту, а саме:витрати на проїзд - 4390,00 грн.; витрати на медичне обслуговування - 28,54 грн.; витрати по зберіганню транспортного засобу - 1500,00 грн.; витрати з транспортування транспортного засобу - 410,00 грн. Нанесену моральну шкоду обґрунтовує порушеним спокоєм, втратою визначальних суспільних та душевних цінностей. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.06.2016 р. провадження у справі відкрито. 18.10.2016 року у повторному автоматичному розподілі справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А», 3-я особа: [PERSON] , [PERSON] про стягнення збитків в наслідок дорожньо-транспортної пригоди була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м.Києва Миколаєць І.Ю., у зв`язку з закінченням повноважень судді Чалої А.П. та ухвалою суду від 25.10.2016 року прийнята у своє провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25.10.2016 р. справу прийнято в провадження судді Миколаєць І.Ю. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26.06.2018 р. продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2018 р. призначено автомобільно-товарознавчу експертизу. 14.03.2019 р. Українським центром судових експертиз повернуто матеріали справи у зв`язку з невиконанням клопотань експерта. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2019 року відновленно провадження у справі. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 30.10.2015р., автомобіль під керуванням водія [PERSON] та який належить ТОВ "Борен-А" був застрахований в ТДВ СК 'Альфа-Гарант" за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5876493 від 22.01.2015 року. Згідно вказаного договору страхування страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 грн., франшиза 500,00 грн. Відповідач звертає увагу суду, що ТДВ СК "Альфа-Гарант" було сплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 49 500,00 грн., що підтверджується Листом від ТДВ СК «Альфа-Гарант» №3849 від 27 лютого 2017 року. Таким чином, вимоги позивача до відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 49 500,00 грн. сплаченого страхового відшкодування є безпідставними, не підлягають задоволенню, у задоволенні яких ТОВ "Борен-А" просить відмовити. Також, відповідач зазначає, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 30 жовтня 2015 року був третій учасник, що підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/21707/15-п про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, від 08 грудня 2015 року. Виходячи з цього, [PERSON] завдав матеріальних збитків позивачу, що підтверджується вхідним штампом Страхової компанії «Гарант Асістенс» на постанові Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/21707/15-п про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП від 08 грудня 2015 року. Тож, на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним [PERSON] , [PERSON] було сплачено страхове відшкодування від Страхової компанії «Гарант Асістенс» у сумі 3 036,65 грн. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи Звіт № С17-389 від 27.09.2017р., яким визначено вартість матеріального збитку у розмірі 4 591,74 грн., заподіяну позивачу в наслідок ДТП, яке мало місце 30 жовтня 2015 року [PERSON] . Вимоги позивача до відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 4 591,74 грн. вважає безпідставними, та просить відмовити у їх задоволенні. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача проти позову заперечував. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 30 жовтня 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «ІVЕКО SТRАLІS» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (третя сторона у справі) та який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Борен-А» приблизно об 15.00 по Південному мосту в бік правого берегу не дотримуючись безпечного інтервалу допустив зіткнення з автомобілем «ТОYОТА YARIS» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (третя особа у справі) та який належить на праві приватної власності [PERSON] 26 лютого 2016 року постановою Апеляційного суду міста Києва [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП. Позивач, як власник пошкодженого транспортного засобу зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому були завдані матеріальні збитки та просить в судовому порядку стягнути з ТОВ "Борен-А" 270 268,02 грн. матеріальної шкоди та 80 000,00 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ж статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З викладеного вбачається, що особа, якій завдано шкоди джерелом підвищеної небезпеки має право на її відшкодування винною особою або юридичною чи фізичною особою, якщо шкода завдана їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. В той же час в Україні діє інститут страхування, який є універсальним засобом захисту всіх форм власності, майнових інтересів окремих громадян і господарюючих суб`єктів в цілому. Так статті 979, 980 ЦК України визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Так згідно статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 30.10.2015, автомобіль під керуванням водія [PERSON] та який належить ТОВ "Борен-А" був застрахований в ТДВ СК 'Альфа-Гарант" за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальности власників наземних транспортних засобів № АІ/5876493 від 22.01.2015 року. Згідно вказаного договору страхування страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 грн., франшиза 500,00 грн. ТДВ СК "Альфа-Гарант" було сплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 49 500,00 грн., що підтверджується Листом від ТДВ СК «Альфа-Гарант» №3849 від 27 лютого 2017 року. Таким чином, вимоги позивача до відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 49 500,00 грн. сплаченого страхового відшкодування є безпідставними, не підлягають задоволенню, у задоволенні яких ТОВ "Борен-А" просить відмовити. Також, відповідач зазначає, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце : жовтня 2015 року був третій учасник, що підтверджується Постановою Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/21707/15-п про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, від 08 грудня 2015 року. Виходячи з цього, [PERSON] завдав матеріальних збитків позивачу, що підтверджується вхідним штампом Страхової компанії «Гарант Асістенс» на постанову Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/21707/15-п про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП від 08 грудня 2015 року. Тож, на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним [PERSON] , [PERSON] було сплачено страхове відшкодування від Страхової компанії «Гарант Асістенс» у сумі 3 036,65 грн. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи звіт № С17-389 від 27.09.2017р., яким визначено вартість матеріального збитку у розмірі 4 591,74 грн., заподіяну позивачу в наслідок ДТП, яке мало місце 30 жовтня 2015 року [PERSON] . Таким чином, вимоги позивача до відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 4 591,74 грн. є безпідставними, та не підлягають задоволенню, у задоволенні яких ТОВ «Борен-А» просить відмовити. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 8 постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини: за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди - :ден із них не має права на відшкодування. Таким чином, ТОВ "Борен-А" стверджує, що розмір відшкодування у даному вкладку має визначатись у відповідній пропорційній частині до ТОВ "Борен-А" та [PERSON] , оскільки наявна вина двох вказаних осіб у спричиненні збитків автомобілю Позивача. Відповідач заперечує проти економічної обґрунтованості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, наданого позивачем, оскільки згідно з ремонтною калькуляцією №5911 від 21.01.2016, отриманою від ТДВ СК "Альфа-Гарант", вартість ремонту з ПДВ складає 126 451,02 грн. ТДВ СК "Альфа-Гарант" визнало подію страховим випадком та сплатило позивачу 49 500,00 грн. страхового відшкодування в межах встановлених лімітів на підставі вказаної ремонтної калькуляції №5911 від 21.01.2016. Прийнявши таку виплату від ТДВ СК "Альфа-Гарант" позивач визнав економічно обгрунтованим наведений у калькуляциї розрахунок. Вимоги позивача до ТОВ "Борен-А" про відшкодування шкоди в розмірі 262 139,48 грн. на підставі ремонтної калькуляції №С15-511 від 03.12.2015 року, складеної експертом в цінах на 30.10.2015р. у звіті про визначення вартості матеріального збитку вих.№С15-511 від 03.12.2015р. не грунтуються на законі, після отримання від ТДВ СК "Альфа-Гарант" страхового відшкодування виходячи з вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 126 451,02 грн. Аналогічної позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ.про що зазначено в ухвалі від 06.10.2016 у справі №335/1803/15. Пошкоджений автомобіль проданий позивачем, ремонтні роботи на вказаному автомобілі позивачем не проводились, доказів сплати таких та актів виконаних робіт з відновлювального ремонту позивачем до суду не представлено. У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2013 судам роз`яснено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Однак, в даному випадку позивач не зможе за наслідками проведеного ремонту повернути відповідачу запчастини, оскільки позивач з причин продажу пошкодженого автомобіля не зможе провести відновлювальний ремонт. Враховуючи, що позивачем не доведено сплату відновлювального ремонту та фактичне витрачання коштів на ремонт пошкодженого автомобіля, тож у даному випадку порушене право позивача не підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача шкоди на ремонт автомобіля. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права Як зазначив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 14 постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати хтдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, оскільки транспортний засіб «Тоуоtа», державний номерний знак [NUMBER] , на який було нараховано вартість відновлювального ремонту та втрату товарної вартості, було продано та відновлюватися за рахунок позивача не буде, крім того, оскільки позивач не надав підтвердження проведення відновлюваного ремонту автомобіля в сумі 240 526,88 грн., отже [PERSON] не надав підтвердження того, що він поніс матеріальні збитки у сумі 262 139,48 грн., на момент розгляду справи визначити такі не можливо у зв`язку з відчуженням автомобіля, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Також у звіті №С 15-511 від 03.12.2015р. є невідповідність даних, а саме: на сторінці 14, 15, 17 даного Звіту зазначається, що вартість відновлюваного ремонту згідно калькуляції складає 240 526,88 грн., а у ремонтній калькуляції №С15-511 від 03.12.2015р., що є додатком до даного Звіту вартість ремонту складає 234 640,71 грн., тобто, звіт містить дані, які суперечать однин одному, отже звіт не може оцінюватися судом, як належний та допустимий доказ. 02 жовтня 2018 позивачем було подано до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, та долучено звіт про визначення вартості матеріального збитку № С17-390 від 27.09.2017 року. Як вбачається з розділу 1 «Загальні положення» Звіту-2 22.09.2017 року між ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-стандарт» та [PERSON] , укладено Договір на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу (КТЗ). В розділі 2 «Вихідні дані» зазначається, що визначення об`єму відновлюваних робіт необхідних для цього запчастин та матеріалів проводилось на підставі результатів огляду КТЗ від 17.11.2015р. та 27.11.2015р., тобто не на момент проведення експертизи у вересні 2017 року. ТОВ «Борен-А» перерахував на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] , 105 268 (сто п`ять тисяч двісті шістдесят вісім) гривень 02 копійки, що підтверджується Платіжним дорученням № 8344 від 15 листопада 2016 року на суму 35 268,02 грн., Платіжними дорученням № 3341 від 14 грудня 2016 року на суму 35 000,00 грн., Платіжними дорученням № 3593 від 28 грудня 2016 року на суму 35 000,00 грн. Згідно з вищевикладеним позивачем на момент розгляду даного спору вже було отримано на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля всього 157 804 (сто п`ятдесят сім тисяч вісімсот чотири) гривні 85 копійок, в той час коли згідно з ремонтною калькуляцією №5911 від 21.01.2016, визнаною позивачем, вартість ремонту з ПДВ складає 126 451,02 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на проїзд у сумі 4 390,00 грн. Позивач не надає підтвердження у зв`язку з чим він зазнав витрат у зазначеній сумі, на що вони були витрачені та який він вбачає причинно-наслідковий зв`язок між понесеними втратами та виною відповідача, а тому у позовних вимогах про стягнення 4 390,00 грн. слід відмовити. Стосовно вимог про стягнення витрат на медичне обслуговування. Позивач зазначає, що він поніс витрати на медичне обслуговування у сумі 28,54 грн. Оскільки відповідач застрахував свою шівільну відповідальність, збитки завдані життю та здоров`ю відшкодовуються ТДВ СК Альфа-Гарант» згідно полісу страхування цивільної відповідальності № АІ5876492 від 12.01.2015 року, і лише у випадку завдання шкоди здоров`ю особі, яка була учасником ДТП. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних "і кримінальних справ у п.16 постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання мстосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до жливача шкоди у відповідному розмірі. Щодо вимог про стягнення витрат по зберіганню транспортного засобу у сумі 1500,00 грн., витрат з транспортного транспортного засобу у розмірі 410,00 грн. та вартості робіт ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» у сумі 1 800,00 грн. у відповідності до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Сплата вищезазначених витрат, які заявлені позивачем до стягнення з відповідача по зберіганню транспортного засобу у розмірі 1 500,00 грн., витрат з транспортування транспортного засобу у розмірі 410,00 грн. та вартості робіт ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» у розмірі 1 800,00 грн, не входять до розмірів відшкодування завданої шкоди позивачу. Стосовно вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд вважає їх не обгрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні їх суд відмовляє в повному обсязі.

Outcome: dismissed