Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що з 03 вересня 1999 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають одну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, вони мешкають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Після припинення шлюбних відносин, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому просила їх шлюб розірвати та стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи зі дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні на 03 травня 2018 року. 05 квітня 2018 року позивач надала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 травня 2018 року за наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03 травня 2018 року. 03 травня 2018 року відповідач надав до суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії І-ВЛ №341500, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від цього шлюбу мають одну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини у 2017 році і з цього часу мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ч.1\~ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3\~ст.56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до\~статті 112 Сімейного Кодексу України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи зі дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №341500, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, сторони з 03 вересня 1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Від цього шлюбу мають мають одну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №011679, виданого 12 травня 2005 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області, батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач\~(а.с.7). Також у судовому засіданні встановлено, що сторони на день звернення позивача до суду шлюбних відносин не підтримують, мешкають окремо. З цього часу відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів. Положеннями ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд, враховує матеріальний стан та стан здоров'я як дитини так і відповідача та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи зі дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності з вимогами ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, то в даній частині суд відмовляє, оскільки дана вимога підлягає застосуванню лише у разі звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач був звільнений від сплати судового збору в цій частині, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., у відповідності зі ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави з відповідача. В частині позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки позов був задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача, у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а сами - витрати по оплаті судового збору у розмірі 704 грн.80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial