Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 2 жовтня 2013 року відповідача було зобов'язано, у тому числі, здійснити за власний рахунок встановлення та опломбування повіреного засобу обліку / лічильника/ СГВ -15 № 353208 у квартирі [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що відповідач рішення суду не виконав, він за свій рахунок виконав повірку, опломбування та встановлення лічильника води. Його скарга на дії державного виконавця у зв'язку з невиконанням рішення відповідачем, залишена судом без задоволення із зазначенням того, що він не позбавлений права в окремому судовому провадженні вимагати відшкодування його витрат на встановлення вказаного лічильника. Просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування його витрат 126 грн. 76 коп., у тому числі: повірка лічильника - 63 грн.26 коп., установка лічильника - 37 грн.0 коп., витрати з пломбування - 26 грн.50 коп. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] до Комунального підприємства «Бахмут - Вода» про стягнення понесених витрат - відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. У судовому засіданні позивач [PERSON] апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити. Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити у силі рішення першої інстанції. Вислухавши доповідь судді доповідача, позивача, представника відповідача, вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Суд першої інстанції, без встановлення обставин, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, визначив правовідносини і застосував нормативно правові акти, які не регулюють правовідносини, які склалися між сторонами по справі, що є порушенням норм процесуального права. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд виходив із того, що виконавцем надання послуг з централізованого водопостачання споживачам рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради від 21.06.12 року № 229 визначено КП «Бахмут-Вода» який у спірний період не повинен нести перед позивачем відповідальності з відшкодування понесених нею витрат на повірку засобів обліку води. Проте погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, або змінює рішення у разі невідповідності висновків суду обставинам справи. Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 14 ЦК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; Відповідно до ст.. 1213 набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Ухвалене у справі судове рішення не відповідає цим вимогам. Апеляційним судом встановлене, що відповідно до рішення апеляційного суду Донецької області від 02 жовтня 2013 року зобов'язано комунальне підприємство «Бахмут - Вода» здійснити за власний рахунок встановлення та опломбування повіреного засобу обліку/ лічильника/ СГВ- 15 № 3532208 в квартирі [PERSON] за адресою [ADDRESS]./ а.с.3/; Як вбачається з матеріалів справи, про що не заперечував представник відповідача Любченко за власні кошти здійснив опломбування та держповірку лічильника / а.с.13/, гроші за вказані роботи перерахував відповідачу. Встановлення даного лічильника відбулося до ухвалення апеляційним судом Донецької області рішення від 2 жовтня 2013 року, яким було зобов'язано комунальне підприємство «Бахмут - Вода» здійснити за власний рахунок встановлення та опломбування повіреного засобу обліку/ лічильника/ СГВ- 15 № 3532208 в квартирі [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Рішення апеляційного суду Донецької області від 2 жовтня 2013 року набрало законної сили. Відповідач рішення суду не виконав. Позивач виконав зобов'язання відповідача за свій рахунок й просив повернути йому витрати у зв'язку з виконанням його зобов'язання, що стало підставою позову. Апеляційним судом також встановлено, що відповідно до наданих позивачем доказів в обґрунтування позову, позивач сплатив відповідачу за опломбування та держповірку лічильника 89 грн.76 коп. / а.с.13/. Докази про витрати позивача у сумі 37 грн. в матеріалах справи відсутні. Приймаючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки , які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права., що є підставою для скасування ухваленого рішення у відповідності п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Рішення підлягає скасуванню, позов - частковому задоволенню у сумі 89,76 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України де йдеться про те, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат, колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з відповідач на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог 240,62 грн. Судовий збір у сумі 27,44 грн. підлягає компенсуванню за рахунок держави .

Outcome: partial