Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

покликаючись на відсутність порозуміння між сторонами при поділі спільного майна бувшого подружжя [PERSON] у поданій до суду 29 травня 2015 року, а [PERSON] 08 липня 2015 року заявах просять його розділити, виділивши кожному в особисту приватну власність певне майно, [PERSON] не заперечує у випадку неспіврозмірності їх часток вирішити питання грошової компенсації. [PERSON] просить виділити їй - вантажний автомобіль Renault Magnum, - телевізор вартістю 2 000 грн., - комп"ютер - 4 000 грн., - холодильник "Норд" - 3 000 грн., - холодильну камеру "Норд" - 2 500 грн. [PERSON] виділити - причіп до вантажного автомобіля Krone SDP 27, - причіп «ШЗК 06 Турист-03», - диван вартістю 2 500 грн., - газову плиту "Брест" - 2 000 грн., - газову колонку - 2 500 грн., - газовий котел "Данко" - 2 000 грн., - газонокосарку - 2 500 грн. Крім того, просить визнати поліпшення житлового будинку та господарських споруд по вул.Шевченка 14 в смт.Оржів Рівненського району Рівненської області в період шлюбу з 2004 по 2013 роки у 100 379 грн., тому стягнути з відповідача на її користь 50 189 грн. 50 коп. [PERSON] у поданій зустрічній позовній заяві, не заперечуючи наявності майна., яке просить розділити позивач, вказує, що вантажний сідловий тягач та напівпричіп бортовий набуті ним особисто після припинення подружніх стосунків за позичені та взяті в кредит гроші для зайняття підприємницькою діяльністю, що підтверджується категорією СЕ у посвідченні водія, отриманою 25 червня 2014 року, тому ці транспортні засоби загальною вартістю 52 050 грн. /41 900 та 10 150/ є його особистою власністю. Дружина вивезла з його будинку, де вони проживали, спільне майно на загальну суму 66 050 грн. 00 коп., а саме - причіп "Турист" вартістю 4 000 грн., а згодом в присутності його родини та сусідів - меблеву стінку - 5 000 грн., - м"яку частину - 3 000 грн., - дитячу стінку - 3000 грн., - кухонний гарнітур - 16 000 грн., - телевізор "Смарт" - 700 грн., - морозильну камеру - 2 500 грн., - пилосмок - 3 000 грн., - швейну машинку - 2 900 грн., - фотоапарат "Нікон" - 1 560 грн., - посуд - 700 грн., - текстиль - 8 000 грн., - карнизи 400 грн., - золотий ланцюжок та хрестик - 9 000 грн. У його користуванні залишилося майно на 6 890 грн., а саме - диван вартістю 2 500 грн., - телевізор "Електрон" - 890 грн., - компютер - 2 000 грн., - холодильник "Норд"- 100 грн., - газова плита "Брест" - 400 грн., - газова колонка - 700 грн., - газовий котел "Данко" - 300 грн. [PERSON], яке в нього залишилося, просить виділити йому з спільного майна, за ним визнати право приватної особистої власності на грузовий автомобіль та напівпричіп, визнавши за ним право на майно, яке не включене дружиною до розподілу на суму 30 030 грн., залишивши його позивачу, у зв"язку з цим звільнити від стягнення грошової компенсації. Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, але позивач-відповідач [PERSON] до суду не з"явилася. Зважаючи на те, що її явку не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати її особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, представлення її інтересів професійним адвокатом, дійшов висновку про можливість розглянути справу у її відсутність. Її представник адвокат [PERSON], підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, просить первісний позов задоволити, у зустрічному відмовити. По суті спору стверджує, що жодних доказів припинення подружніх відносин станом на час придбання спірного рухомого майна відповідач не представив, а купівля його за позичені та взяті в кредит кошти не заслуговує на увагу, оскільки доказів того, що їх відповідач спрямував на придбання спірного майна, ним не представлені, а позивач стверджує, що виручені кошти за продаж попереднього авто "Сітроєн Джампі" в середині грудня 2013 року з залученням заощаджень подружжя спрямувало саме на купівлю спірного майна на початку січня 2014 року. Покликання на те, що виручені кошти він віддав дружині йде в притиріччя з словами самого відповідача, про те, що в цей час вони вже не проживали разом як подружжя і не підтримували жодних відносин. За 12 років перебування в шлюбі сторони придбали та покращили особисте майно відповідача, на яке вона не претендує, а просить лише виділити їй сідловий тягач як ліквідне майно і згідна сплатити бувшому чоловіку різницю у випадку нерівномірності часток, оскільки все інше спільне майно подружжя вона залишає йому, як і не претендує на відшкодування поліпшень. Позивач згідна з оцінкою майна, яку вказує чоловік, оскільки не бажає затягувати розгляд справи проведенням експертиз, при тому, що все це майно знаходиться у чоловіка. Крім того, просить врахувати, що аліменти у 400 грн. щомісячно на дитину не забезпечують потреби дітей, тому просить при розподілі майна врахувати і інтереси неповнолітніх дітей, які проживають з нею. Відповідач-зустрічний позивач [PERSON] просить відмовити у первісному позові та задоволити зустрічний позов. Стверджує, що у домоволодіння вкладено 8 718 грн. спільних коштів. Дружина неправильно зазначає вартість речей, нею забрана їх значна частина, що у рази перевищує її частку у спільному майні подружжя. Автомобіль "Сітроєн Джампі" був ним проданий у грудні 2013 році, гроші віддані дружині. Оскільки з 01 січня 2014 року не підтримував з бувшою дружиною сімейних відносин, тому грузовий автомобіль та напівпричіп, придбані в цей час - 04 січня та 04 квітня за позичені у матері та сестри та взяті у кредит кошти, є його особистою власністю, крім того, окреме користування тягача та причіпа є абсурдним, він є приватним підприємцем і займається грузовими перевезеннями. Стверджує, що повернув матері та сестрі половину позиченних коштів. Показав, що щомісячно купує дітям речі приблизно на 2 тис. грн, крім того сплачує аліменти за своїм основним місцем роботи. Також на його утриманні перебуває друга дружина та їх спільна малолітня дитина. Його представник адвокат [PERSON], підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, показав, що сторони добровільно розділили спільне майно, тому немає жодних підстав для задоволення первісного позову. Але, якщо позивач на ньому наполягає, просить врахувати вимоги зустрічної позовної заяви. По суті спору стверджує, що дружина після припинення подружніх стосунків вивезла спільного майна подружжя на більшу суму ніж її внесок у покращення будинку, що є особистою власністю чоловіка. За цей час склався відповідний порядок користування майном, [PERSON] придбаний за позичені та кредитні кошти транспорт використовує у своїй господарській діяльності, це його особиста власність і примха дружини забрати і продати тягач, бо вона не має права ним керувати, призведе до припинення господарської діяльності та погіршення матеріального становища, зокрема, і дітей сторін, оскільки це річ для професійних занять. Так як транспорт придбаний за позичені кошти, то нехай дружина повертає 1/2 боргу кредиторам. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, показання свідків, з»ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захистуі в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони у справі скористались правовою допомогою. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2002 року по 02 грудня 2014 року /а.с.8/, мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] /а.с.9/, доньку [PERSON] [INFO] /а.с.10/, на утримання яких батько сплачує аліменти на користь матері /а.с.243/. За цей час сторонами придбавалися та реєструвалися /а.с.12/ такі транспортні засоби: - 15 серпня 2009 року причіп «ШЗК 06 Турист-03» /а.с.13/. - 27 червня 2012 року автомобіль [NUMBER], який 14 грудня 2013 року перереєстровано на нового власника, - 17 жовтня 2012 року автомобіль "Опель Віваро" ВК 5943 АР, - 04 січня 2014 року вантажний автомобіль [NUMBER] /а.с.32/, - 04 квітня 2014 року причіп до вантажного автомобіля [NUMBER] /а.с.32/. Також придбано диван вартістю 2 500 грн., телевізор 890 грн., комп"ютер - 2 000 грн., холодильник "Норд" -100 грн., холодильна камера "Норд" - 2 500 грн., газова плита "Брест" - 400 грн., газова колонка - 700 грн., газовий котел "Данко" - 300- грн., газонокосарка - 2 500 грн. Вартість судом визначено з врахуванням оцінки сторін, з якою вони погодилися. У період зареєстрованого шлюбу у будинковолодінні по вул.Шевченка 14 в смт.Оржів Рівненського району Рівненської області, де проживали сторони та їх діти, що отримане в дар чоловіком від свого батька згідно договору дарування від 13 грудня 2003 року /а.с.11/, проведені ремонтні роботи та поліпшення, зокрема в 2007 році побудовано гараж та переобладнано кухню у житлову кімнату /а.с.19/, збудовано огорожу №2 із каменю, блоків та штакетнику; замінено покрівля хліва на металочерепицю. Свідок [PERSON] - батько відповідача показав, що діти після одруження жили в його хаті, а після розлучення невістка забрала все. "Рено Магнум" син купляв в кінці 2014 року, коли невістка вже не жила з сином, бо остаточно виїхала в листопаді 2013 року, а до того періодично проживала у своїх батьків. Свідок [PERSON] мати відповідача показала, що особисто ні фізично, ні матеріально сину з невісткою не допомагала, син взяв на будівництво у них машину щебеню, дошки на крокви і рейки. Стосунки між ними погіршилися в грудні 2013 року, бо невістка почала працювати у рентгенкабінеті, а раніше ходила в поліклініку по годинах, восени 2014 року невістка остаточно забрала всі свої речі. Коли син купляв фуру, з дружиною вже не жив, у неї позичив зібрані 20 тис. грн. та 16 тис. грн., що підтвердила письмовою розпискою / а.с.44/, для нього вона взяла у кредит, борг їй син не повернув. Факт позички у неї 10 тис. грн. на купівлю фури 01 січня 2014 року, які не повернуті, підтвердила свідок [PERSON] рідна сестра відповідача /а.с.45/, показала, що на той час брат з дружиною вже не проживав. Свідок [PERSON]- сусідка по спільному проживанню сторін підтвердила факт їх роздільного проживання з осені 2013 року, а в грудні цього ж року [PERSON] вивозила речі з даного житла, зокрема, корпусні меблі. В той же день вона бачила, що з будинку зникли стінка, м"які меблі, карнізи, тюлі, які раніше там знаходилися. [PERSON] казала, що [PERSON] все забрала і, напевне, вони вже не помиряться. Свідок [PERSON] рідна сестра позивача показала, що сестра проживала з чоловіком більше 10 років у будинку його батьків, вона часто бувала у них вдома. Сестра проживала до весни 2015 року, а потім прийшла з дітьми жити до батьків, а у вересні цього ж року перейшли проживати на квартиру. Сестра з будинку чоловіка забрала речі, що дарували батьки - холодильник, морозильну камеру, дві меблеві стінки, кухню, пилосмок, швейну машинку. Її чоловік допомагав фізично на будівництві у сестри. Її чоловік [PERSON], допитаний в якості свідка, підтвердив даний факт та факти почергових продажів-купівлі автомобілів, які перебували у власності подружжя. Свідок [PERSON] мати позивача підтвердила, що з 2013 року у доньки із зятем погіршилися стосунки. З жовтня 2014 року по осінь 2015 року донька [PERSON] з дітьми проживала у їх будинку. Коли виїзджала від чоловіка, то забрала дитячу кімнату, бо свідок особисто давала на її купівлю гроші, куплені за гроші батьків стола, стінку, кухню, два крісла з м»якої частини; морозильну камеру, пилосмок, що є спільним майном подружжя. Спільні диван та спальню донька залишила чоловіку. Під час роздільного проживання вони як батьки купили доньці автомобіль. Коли донька одружилася, то її батько дав молодій сім»ї мотоцикл. Згодом вони його продали, батько добавив 2 тис. доларів і купили автомобіль, який через деякий час знову продали і з матеріальною допомогою батька у 2 тис. доларів придбали «Пежо», а потім таким же чином «Сітроєн». Всього у придбання автомобілів вона з чоловіком вклали 5 тис. доларів, в зять продав «Сітроєн» за 10 тис. доларів, нічого ні їм, ні дружині не повернув, купив фуру, бо захотів займатися бізнесом і вважає її своїм особистим майном. На будівництво гаражу та огорожі саме її чоловік давав кошти, а робив брат чоловіка. Дані факти підтвердив її чоловік - свідок [PERSON] Відповідно до висновків експертиз /а.с.144-155/, /а.с.161-205/ ринкова вартість сідлового тягача Renault Magnum д.н.з. [NUMBER] складає 210 019 грн. 80 коп, напівпричіпу "Krone SDP 27" д.н.з. [NUMBER] - 88 146 грн. 81 коп, причіпу «ШЗК 06 Турист-03» д.н.з. [NUMBER] - 10 174 грн. 72 коп. Ринкова вартість гаража складає 31 793 грн., огорожі №2 (паркану) із каменю, блоків та штакетнику - 14 244 грн., покрівлі хліва, позначеного літерою «Б» у вигляді наявної металочерепиці - 9 793 грн. Експерти [PERSON] та [PERSON]СМ. підтвердили свої висновки. [PERSON] показав, що при проведенні будівельної експертизи застосувував витратний підхід з коригування на величину зносу, бо об"єкти не виділяються і окремо їх відчужити неможливо. Вартість визначається на підставі опосередкованих даних, бо ніяких документів забудовник не надавав, огляд проводився у його присутності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні твердження містив і КпШС України. Ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу вказаного майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність порушеного цивільного права позивача. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача по суті, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Відповідачем не спростовано, що спірне рухоме майно придбане у шлюбі за спільні кошти подружжя. Доказів про те, що хтось з сторін у більшій частині приймав участь у його придбанні, суду не надано. Закон не містить будь-яких застережень стосовно того, на кого зареєстроване майно. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд керувався передбаченим законом принципом рівності часток дружини та чоловіка у спільному майні подружжя і виходив із того, що спірне майно придбане сторонами у період шлюбу за спільні кошти та спільною працею подружжя, а також врахував відсутність належних та переконливих доказів протилежного. Суд вважає, що задоволення зустрічних вимог [PERSON] в частині визнання права його особистої власності на сідловий тягач та причіп не забезпечує справедливу рівновагу між інтересами співласників на мирне користування майном. Визначений ним спосіб по суті спір не вирішує та буде призводити до нових конфліктів сторін, а також порушення інтересів, зокрема, їх неповнолітніх дітей. Суд не бере до уваги вимогу позивача збільшення її частки згідно ч.3 ст.70 СК України, оскільки чоловік регулярно сплачує визначені судом аліменти. Разом з тим, якщо після поділу майна на рівні частки згодом виявиться, що розмір аліментів дітям є недостатнім, заінтересована особа не позбавлена права на звернення до суду. Відповідно до ЦПК суд відмовляє в прийнятті заяви, якщо уже винесене рішення по справі між тими є сторонами, про той же предмет і за тих же обставин. За умови появи інших, додаткових обставин спір про той же предмет та між тими ж сторонами може бути предметом судового розгляду. А це означає, що поділене в минулому майно може бути перерозподілене. Правова позиція позивача про те, що сідловий тягач та напівпричіп є неподільними речами, є помилковою, його доводи до уваги не приймаються як такі, що не обгрунтовані вимогами закону, належними доказами і висновків суду не спростовують. Це є стосується і твердження про належність цього майна до речей для професійних занять. Не є обов"язковою і попереднє внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, оскільки у даному випадку мова йде не про присудження грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності, а про відшкодування нерівномірності при поділі майна в натурі, оскільки позивачу виділяється лише одна неподільна річ. Вартість отриманого [PERSON] майна становить 110 211 грн. 53 коп., вартість покращень 55 830 грн. 00 коп., тому вартість виділеного майна становить 166 041 грн. 53 коп. і з врахуванням вартість виділеного позивачу майна у 210 019 грн. 80 коп., розмір компенасації за нерівномірність часток становить 43 978 грн. 27 коп, які позивач зобов"язується сплатити на користь відповідача. Судові витрати позивача становлять 731 грн. 89 коп. - судовий збір за подачу позову, 121 грн. 80 коп. - судовий збір за подачу заяви про забезепечення позову, 2 500 грн. - вартість будівельної та 1 115 грн. 19 коп. - автотехнічної експертиз. Судові витрати відповідача - 589 грн. 40 коп. - судовий збір за подачу зустрічного позову. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені документально підтверджені витрати у виді сплати судового збору та витрат на проведення експертиз, з врахуванням сплаченого [PERSON] судового збору при подачі зустрічного позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved