Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 25.03.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регрессу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.06.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9855263. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ "УПСК" взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Кіа», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 03.02.2017 року о 12 год 30 хв. в м. Вінниця по вул. Р. Скалецького 36-а, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] (далі - Відповідач), яка керувала автомобілем «Кіа», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » та допустила зіткнення з транспортним засобом «Аudi», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Аudi», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України. З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Аudi», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », [PERSON] звернувся до Страховика із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/9855263. Так, на підставі страхового акту № ОЦ/001/000/17/0106 від 15.03.2017 року власнику автомобіля «Аudi», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », страховиком було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 21 000 (двадцять одна тисяча) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 248 від 22.03.2017 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат страховиком склав: 21 000 (двадцять одна тисяча) грн. 00 кон. 16.03.2020 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір № 13/03/2020 про відступлення права вимоги за яким Первісний кредитор відступає передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АІ /9855263 від 16.06.2016 року. Позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача на свою користь завданні збитки в порядку регресу в розмірі 12 558 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень) 47 коп. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 22.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Розгляд справи призначено на 10.09.2021 року. 30.08.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що у позовній заяві від 20.03.2020 року на першому аркуші зазначена ціна позову 10500 грн., разом з тим на 3-му аркуші позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 12558 грн. 47 коп. 16.06.2016 року відповідач разом з мамою звернулась до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія. Співробітник страхової компанії, вислухавши відповідача та обставини експлуатації автомобіля запропонував здійснити страхування на ім`я матері відповідача [PERSON] , з метою зменшення вартості полісу на 50 %, в цей же день було видано поліс № АІ /9855263 та було сплачено кошти в сумі 297,00 грн. Також, 30.08.2021 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності, відповідно до якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав пропущення строку позовної давності. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.06.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «КІА» днз. [NUMBER] поліс № АІ/9855263. 03.02.2017 року о 12 год. 30 хв. у м. Вінниця по вул. Скалецького, 36 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «КІА» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем «Audi» днз. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , відповідач допустила зіткнення із зазначеним автомобілем. Тому строк позовної давності починається з 03.02.2017 року та закінчується 03.02.2020 року. Відповідно до ухвали Оратівського районного суду Вінницької області від 22.07.2021 року позовна заява надійшла до суду 25.03.2020 року, таким чином до моменту подачі позовної заяви строк позовної давності минув. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 10.09.2021 року відкладено розгляд цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 27.09.2021 року. 14.09.2021 року на адресу Оратівського районного суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, додатково пояснив, що однією з підстав для пред`явлення даного позову є те, що саме відповідач керував забезпеченим транспортним засобом, що суперечить умовам договору (Полісу № АІ/9855263) та умовам, передбаченим пунктом 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В даному випадку страхувальником є [PERSON] , пенсіонер, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням, яке зазначено в полісі. На підставі зазначеного факту поліс № АІ/9855263 було укладено із застосуванням пільги, що передбачена п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і страхувальнику була надана відповідна знижка щодо сплати страхового платежу. Водночас, дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю забезпеченого автомобіля під керуванням відповідача [PERSON] , тобто страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 ст. 13 вищевказаного закону, оскільки ДТП відбулося без особистого керування страхувальником транспортним засобом. Згідно полісу № АІ/9855263 від 16.06.2016 року зазначено умови зменшення страхового платежу 50%, водій, що керує транспортним засобом зобов`язаний ознайомитись з даним полісом та з умовами страхування. Співробітник під час укладення даного договору повідомляє умови страхування. Також, що стосується права регресу строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. В даному випадку основним зобов`язанням є виплата страхового відшкодування в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 248 від 22.03.2017 року. Згідно відмітки банку на даному платіжному дорученні виплату було проведено 22.03.2017 року, тобто останній день подання позовної заяви був 22.03.2020 року. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 16.06.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9855263. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ "УПСК" взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Кіа», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Так, 03.02.2017 року о 12 год 30 хв. в м. Вінниця по вул. Р. Скалецького 36-а, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] (відповідач), яка керувала автомобілем «Кіа», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » та допустила зіткнення з транспортним засобом «Аudi», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол) вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України. Відповідно до Акту огляду транспортного засобу «Audi Q7» від 06.02.2017 року, виявлено пошкодження після ДТП. Зі змісту розрахунку коефіцієнту фізичного зносу КТЗ до вказаного акту вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу «Audi Q7» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » складає 0,3236. Згідно узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) в порядку, що передбачений п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 - IV від 01.07.2004 року, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в особі директора департаменту врегулювання збитків з автотранспортних видів страхування Куринського В.В. та [PERSON] досягли згоди, що розмір страхового відшкодування за транспортний засіб «Audi Q7», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », № кузова: [NUMBER] , що пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03.02.2017 року о 12 год. 30 хв. на вул. Скалецького 36 А в м. Вінниця за участю забезпеченого за договором страхування АІ/9855263 від 17.06.2016 року транспортного засобу «KIA RIO», реєстраційний номер [NUMBER] , страхувальник [PERSON] , складає 21000,00 грн. Відповідно до заяви про страхове відшкодування від 21.02.2017 року, [PERSON] , звернувся до ПрАТ «УПСК» з приводу виплати страхового відшкодування. Згідно страхового акту № ОЦ/001/000/17/0106 складеного 15 березня 2017 року ПрАТ «УПСК», сума страхового відшкодування становить 21 000 грн. Так, на підставі страхового акту № ОЦ/001/000/17/0106 від 15.03.2017 року власнику автомобіля «Аudi», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », ПрАТ "УПСК" було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 21 000 (двадцять одна тисяча) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 248 від 22.03.2017 року. 21.09.2017 року ПрАТ «УПСК» надсилала на адресу [PERSON] претензію про відшкодування збитків в порядку регрессу відповідно до ст. 38-1 та ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 50% заподіяної шкоди, що становить 10500,00 грн. 16.03.2020 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір № 13/03/2020 про відступлення права вимоги, за яким Первісний кредитор відступає передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. В зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості в добровільному порядку, позивач за наслідками заміни кредитора у зобов`язанні від 16.03.2020 року звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача завданих збитків в порядку регресу у ромірі 10500,00 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин між сторонами, суд керується наступним. Відповідно до п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Також ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Окрім цього, відповідно до пункту 38-1.1 статті 38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Згідно до ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 3 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом. (ч.1 ст. 984 ЦК України). Згідно пункту 1.2 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування". Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про страхування" встановлено, що страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, зокрема, є: фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики-резиденти). В силу наведених положень фізична особа-підприємець не наділена правом мати статус страховика та надавати страхові послуги, оскільки такі послуги надаються лише юридичними особами, які спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Судом встановлено, що згідно п. 2.1 договору № 13/03/2020 про відступлення права вимоги від 16.03.2020 року, укладеного між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , Первісний кредитор відступає передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. За вказаним договором № 13/03/2020 від 16.03.2020 року фактично відбулася заміна кредитора за укладеними договорами страхування, а саме Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", який є юридичною особою та спеціально створеною для здійснення страхової діяльності, на фізичну особу-підприємця [PERSON] , який в силу Закону України "Про страхування" не є страховиком та не може надавати страхові послуги згідно з наведеними нормами права, оскільки із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, видом діяльності ФОП [PERSON] є «69.10 Діяльність у сфері права» (інших не зазначено), а також позивачем не надано доказів отримання у встановленому порядку ліцензії на здійснення страхової діяльності. Отже, відступлення права вимоги в даному випадку суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 979 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, страховик - юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Аналогійчний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) щодо спеціального суб`єкта, який може бути замінений новим кредитором у разі укладення договору про відступлення прав вимоги. При цьому, суд зауважує, що норми ст. 38 та пункту 38-1.1 статті 38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наділяють правом подати регресний позов до страхувальника після виплати страхового відшкодування та отримати від особи, відповідальної за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, компенсацію у розмірі 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, саме страховика, а не будь-яку іншу особу. Поряд з цим, згідно п. 2.2 договору № 13/03/2020 про відступлення права вимоги від 16.03.2020 року, загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього договору, складає 1 154 732 грн. 04 коп. Натомість, ціна договору складає 63 510 грн. 26 коп. (п. 4.1 договору), яку Новий кредитор зобовязаний сплатити Первісному кредитору шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Первісного кредитора, вказаного у п. 12 цього договору, протягом 7 (семи) банківських днів з дня укладення сторонами цього договору (п. 4.2 договору). Вказане свідчить про неспіврозмірність загального розміру заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається Новому кредитору згідно договору № 13/03/2020 від 16.03.2020 року до його ціни, та й взагалі ставить під сумнів його виконання з боку позивача, та відповідно набуття статусу Нового кредитора на момент звернення до суду із вказаним позовом, оскільки доказів на підтвердження сплати коштів позивачем в повному обсязі на виконання умов договору № 13/03/2020 від 16.03.2020 року суду не надано. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, договір про відступлення права вимоги № 13/03/2020 між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено 16.03.2020 року, позовну заяву датовано 20.03.2020 року, тоді як згідно поштового штемпеля здано до органу поштового зв`язку 19.03.2020 року, строк оплати за договором № 13/03/2020 від 16.03.2020 року - протягом 7 (семи) банківських днів, а надійшла позовна заява до суду - 25.03.2020 року. Аналізуючи вказані обставини справи в сукупності, суд доходить висновку, що на момент звернення до суду із вказаним позовом умови договору № 13/03/2020 від 16.03.2020 року в частині сплати ціни договору ФОП [PERSON] не виконав, а тому відповідно не набув статусу Нового кредитора та не мав правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом, що в свою чергу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, дослідивши наявні у справі докази, що мають значення для правильного вирішення спору по суті, суд вважає, що позивачем не доведено належним чином наявності законних підстав для переходу до нього права регресної вимоги від страхової компанії і набуття ним статусу страховика й прав Нового кредитора за укладеним договором № 13/03/2020 від 16.03.2020 року та, відповідно, права на стягнення страхової виплати з [PERSON] в порядку регресу. За вказаних у справі обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. (частини перша та шоста статті 261 ЦК України). Відповідач у заяві від 26.08.2021 року просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки 03.02.2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, а позовна заява надійшла до суду 25.03.2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Як роз`яснено в аб. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, відмова в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Суд зауважує, що враховуючи той факт, що позов задоволенню не підлягає, позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачем [PERSON] , судом не застосовується. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, до стягнення з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed