Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Харківська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за територіальною громадою м.Харкова в особі Харківської міської ради право власності на квартиру [ADDRESS] , яка розташована на 1 поверсі 5-поверхового будинку та складається з 3-х кімнат, загальною площею - 55,5 кв.м, житловою площею - 39,8 кв.м.; скасувати рішення державного реєстратора Богославець Сергія Володимировича, Комунальне підприємство «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 43881417 від 06.11.2018 року; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна за № 1685967263101 та запис про право власності 28764308, вчинені державним реєстратором - Богославець Сергієм Володимировичем, Комунальне підприємство «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області; здійснити реєстрацію речових прав на квартиру [ADDRESS] за територіальною громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у комунальній власності територіальної громади міста Харкова, згідно з рішенням 12 сесії Харківської міської ради 1 скликання «Про комунальну власність м. Харкова» від 28.09.1992 року, перебуває житловий будинок за адресою: [ADDRESS] .Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 16.11.2017 року № 2717, особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] , яка була зареєстрована за вказаною адресою одна та померла [INFO] . На час її смерті квартира не була приватизована, тобто фактично належала та підлягала реєстрації за територіальною громадою міста Харкова. Але здійснити відповідну реєстрацію права власності за Харківською міською радою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не виявилось можливим, оскільки невстановленіособи внаслідок шахрайських дій з використанням підроблених документів у жовтні 2018 року здійснили приватизацію зазначеної квартири та внесли до реєстру відомості щодо реєстрації права приватної власності за померлою півтора роки тому [PERSON] . Так, на підставі підроблених документів, відповідно до розпорядження № 788-Ц2 від 09 жовтня 2018 року відділу приватизації житлового фонду Управління майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, прийняте рішення про передачу [PERSON] у приватну власність 3-кімнатної квартири, загальною площею - 55.4 кв.м, житловою площею - 40.2 кв.м за адресою : [ADDRESS] та видане свідоцтво про право власності 1-18-322149-Ц2 від 09 жовтня 2018 року, після чого державним реєстратором Богославець Сергієм Володимировичем, Комунальне підприємство «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області, прийняте рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43881417 від 06.11.2018 року, про що внесені відповідні відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 1685967263101, номер запису про право власності - 28764308.Окрім того, в органах ДРАЦС на той момент був відсутній актовий запис про смерть [PERSON] , оскільки остання на момент смерті в Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3 не мала при собі документів, що посвідчують особу та була похована, як невпізнана особа, смерть якої зареєстрована Харківським міським відділом ДРАЦС - актовий запис №7428 від 19.05.2017 року.Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року у справі №638/1605/19 задоволені позовні вимоги Харківської міської ради до Харківського міського відділу державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та внесені до актового запису про смерть невідомої особи жіночої статі, складеного за №7428 від 19 травня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відомості щодо померлої [PERSON] , що народилась [INFO] у місті Харкові, зареєстрована за адресою місця проживання: [ADDRESS] . На виконання зазначеного судового рішення Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 07 травня 2019 року відповідні відомості щодо [PERSON] внесені до актового запису про смерть за № 7428 від 19.05.2017 року.Таким чином, достеменно встановлено, що [PERSON] , що народилась [INFO] у місті Харкові та зареєстрована за адресою місця проживання: [ADDRESS] , померла саме [INFO] . З цього часу квартира є вільною, а приватизація квартири на ім`я померлої [PERSON] , з використанням підроблених документів, в жовтні 2018 року фактично не відбулася внаслідок нікчемності такого правочину за законом. Таким чином, надання, нібито від імені [PERSON] , довіреності з метою оформлення приватизації квартири, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Селезньовою В.Ф. 10 жовтня 2017 року (через півроку після смерті [PERSON] ), та подальша передача (шляхом приватизації) [PERSON] у приватну власність 3-кімнатної квартири, загальною площею - 55.4 кв.м, житловою площею - 40.2 кв.м за адресою: [ADDRESS] вважалось нікчемним правочином, оскільки в момент здійснення правочину не були додержані вимоги, передбачені ст.203 ЦПК України, а саме: цивільна право- та дієздатність особи, від імені якої вчинено правочин - померлої [PERSON] , припинена з моменту смерті - [INFO] , а відтак, як на момент оформлення довіреності, так і на час прийняття рішення про приватизацію квартири, фактично було відсутнє будь-яке волевиявлення учасника правочину ( [PERSON] ) на здійснення приватизації квартири, а самправочин завідомо не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - передачу квартири у приватну власність померлій на той час [PERSON] . Правочин, вчинений від імені померлої особи на підставі підробленої (нікчемної) довіреності, був нікчемним правочином, що спрямований виключно на подальше заволодіння сторонніми особами житловим приміщенням - квартирою, яка належить територіальній громаді міста Харкова, що порушувало права та охоронювані законом інтереси держави в особі Харківської міської ради, як органу, уповноваженого розпоряджатись майном територіальної громади міста Харкова. Таким чином, вказаний нікчемний правочин вважався таким, що порушує публічний порядок, у розумінні положень ст.228 ЦК України.Оскільки недійсність даного правочину прямо встановлена законом і нікчемний правочин), визнання такого правочину недійсним судом не вимагалось.Саме тому, після встановлення обставин нікчемності правочину приватизації, що відбувалась від імені померлої [PERSON] , рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №439 від 12 червня 2019 року скасоване розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 09.10.2018 року №788-Ц2 про приватизацію квартири [ADDRESS] та визнано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.10.2018 року №1-18-322149-Ц2 на квартиру [ADDRESS] таким, що втратило чинність з часу його видачі.З моменту прийняття зазначеного рішення сторони нікчемного правочину повернені у первісний стан, тобто фактично відбулося повернення неприватизованої квартири у власність територіальної громади міста Харкова.Оскільки квартира [ADDRESS] фактично належить територіальній громаді м. Харкова, була вільним житловим приміщенням у розумінні положень п. 69 розділу IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради №470 від 11 грудня 1984 року (з наступними змінами), рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №489 від 26.06.2019 року затверджений протокол міської громадської комісії з житлових питань № 9 від 20 червня 2019 року щодо надання [PERSON] (зі складом сім`ї 5 осіб) трикімнатної квартири [ADDRESS] та 05 липня 2019 року виданий ордер на житлове приміщення № 149486.На даний час [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , дружина сина - [PERSON] та онук - [PERSON] зареєстровані у зазначеній квартирі, що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.07.2019 року. Сім`я вселилась у надане житлове приміщення у визначеному законом порядку, на ім`я [PERSON] відкритий особовий рахунок на квартиру в Шевченківській філії КП «Жилкомсервіс» та нею укладені відповідні угоди на тепло-, водо-, електропостачання.Разом з тим, до теперішнього часу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує не скасований запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] , оскільки запис про скасування проведеної державної реєстрації прав, відповідно до ч. 2 ст. 26, підпункту «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» потребує наявності судового рішення з цього приводу. Такі ж вимоги містяться у п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. № 3502/5, яким передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.Отже, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, що і обумовило необхідність звернення Харківської міської ради до суду із даним позовом. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач державний реєстратор Богославець С.В. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належно, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Третя особа [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги міської ради підтримала, просила їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У комунальній власності територіальної громади міста Харкова, згідно з рішенням 12 сесії Харківської міської ради 1 скликання «Про комунальну власність м. Харкова» від 28.09.1992 року, перебуває житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 16.11.2017 року № 2717, особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] був відкритий на ім`я [PERSON] , яка зареєстрована за вказаною адресою одна та померла [INFO] . На час її смерті квартира не була приватизована, тобто фактично належала та підлягала реєстрації за територіальною громадою міста Харкова, але здійснити відповідну реєстрацію права власності за Харківською міською радою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не виявилось можливим, оскільки невстановленіособи внаслідок шахрайських дій з використанням підроблених документів у жовтні 2018 року здійснили приватизацію зазначеної квартири та внесли до Реєстру відомості щодо реєстрації права приватної власності за померлою півтора роки тому [PERSON] . На підставі підроблених документів, відповідно до розпорядження № 788-Ц2 від 09 жовтня 2018 року відділу приватизації житлового фонду Управління майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, прийняте рішення про передачу [PERSON] у приватну власність 3-кімнатної квартири, загальною площею - 55.4 кв.м, житловою площею - 40.2 кв.м за адресою: [ADDRESS] та видане свідоцтво про право власності 1-18-322149-Ц2 від 09 жовтня 2018 року, після чого державним реєстратором Богославець Сергієм Володимировичем, Комунальне підприємство «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області, прийняте Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43881417 від 06.11.2018, про що внесені відповідні відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 1685967263101, номер запису про право власності - 28764308. В органах ДРАЦС на той момент був відсутній актовий запис про смерть [PERSON] , оскільки остання на момент смерті в Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3 не мала при собі документів, що посвідчують особу та була похована, як невпізнана особа, смерть якої зареєстрована Харківським міським відділом ДРАЦС - актовий запис №7428 від 19.05.2017. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року у справі №638/1605/19 задоволені позовні вимоги Харківської міської ради до Харківського міського відділу державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та внесені до актового запису про смерть невідомої особи жіночої статі, складеного за №7428 від 19 травня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відомості щодо померлої [PERSON] , що народилась [INFO] у місті Харкові, зареєстрована за адресою місця проживання: [ADDRESS] . На виконання зазначеного судового рішення Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 07 травня 2019 року відповідні відомості щодо [PERSON] внесені до актового запису про смерть за № 7428 від 19.05.2017. Таким чином, було достеменно встановлено, що [PERSON] , що народилась [INFO] у місті Харкові та була зареєстрована за адресою місця проживання: [ADDRESS] , померла саме [INFO] . З цього часу квартира є вільною, а приватизація квартири на ім`я померлої [PERSON] , з використанням підроблених документів, в жовтні 2018 року фактично не відбулася внаслідок нікчемності такого правочину за законом. У розумінні положень ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна матинеобхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. В силу ст.237, ч.3 ст.238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до Цивільного кодексу України, усі фізичні особи мають цивільну правоздатність (ст.25 ЦК України). Для визнання осіб суб`єктами цивільного права необхідна наявність цивільної правосуб`єктності, тобто їх право- та дієздатності. За змістом ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Цивільна дієздатність є складовою цивільної правоздатності фізичної особи, а тому цивільна дієздатність у будь-якому випадку припиняється у момент смерті особи. Таким чином, надання, нібито від імені [PERSON] , довіреності з метою оформлення приватизації квартири, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Селезньовою В.Ф. 10 жовтня 2017 року (через півроку після смерті [PERSON] ), та подальша передача (шляхом приватизації) [PERSON] у приватну власність 3-кімнатної квартири, загальною площею - 55.4 кв.м, житловою площею - 40.2 кв.м за адресою: [ADDRESS] , вважалось нікчемним правочином, оскільки в момент здійснення правочину не були додержані вимоги, передбачені ст.203 ЦПК України, а саме: цивільна право- та дієздатність особи, від імені якої вчинено правочин - померлої [PERSON] , припинена з моменту смерті - [INFO] , а відтак, як на момент оформлення довіреності, так і на час прийняття рішення про приватизацію квартири, фактично було відсутнє будь-яке волевиявлення учасника правочину ( [PERSON] ) на здійснення приватизації квартири, а самправочин завідомо не був спрямований на реальне настання правових наслідків, їло обумовлені ним - передачу квартири у приватну власність померлій на той час [PERSON] . Правочин, вчинений від імені померлої особи на підставі підробленої (нікчемної) довіреності, був нікчемним правочином, що спрямований виключно на подальше заволодіння сторонніми особами житловим приміщенням - квартирою, яка належить територіальній громаді міста Харкова, що порушувало права та охоронювані законом інтереси держави в особі Харківської міської ради, як органу, уповноваженого розпоряджатись майном територіальної громади міста Харкова. Таким чином, вказаний нікчемний правочин вважався таким, що порушує публічний порядок, у розумінні положень ст.228 ЦК України. Оскільки недійсність даного правочину прямо встановлена законом і нікчемний правочин), визнання такого правочину недійсним судом не вимагалось. Після встановлення обставин нікчемності правочину приватизації, що відбувалась від імені померлої [PERSON] , рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №439 від 12 червня 2019 року скасоване розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 09.10.2018 року №788-Ц2 про приватизацію квартири [ADDRESS] та визнано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.10.2018 року №1-18-322149-Ц2 на квартиру [ADDRESS] таким, що втратило чинність з часу його видачі. З моменту прийняття зазначеного рішення сторони нікчемного правочину повернені у первісний стан, тобто фактично відбулося повернення неприватизованої квартири у власність територіальної громади міста Харкова. Оскільки квартира [ADDRESS] фактично належить територіальній громаді м. Харкова, була вільним житловим приміщенням у розумінні положень п. 69 розділу IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради №470 від 11 грудня 1984 року (з наступними змінами), рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №489 від 26.06.2019 року затверджений протокол міської громадської комісії з житлових питань № 9 від 20 червня 2019 року щодо надання [PERSON] (зі складом сім`ї 5 осіб) трикімнатної квартири [ADDRESS] та 05 липня 2019 року виданий ордер на житлове приміщення № 149486. На даний час [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , дружина сина - [PERSON] та онук - [PERSON] зареєстровані у зазначеній квартирі, що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.07.2019 року. Сім`я вселилась у надане житлове приміщення у визначеному законом порядку, на ім`я [PERSON] відкритий особовий рахунок на квартиру в Шевченківській філії КП «Жилкомсервіс» та нею укладені відповідні угоди на тепло-, водо-, електропостачання. Разом з тим, до теперішнього часу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує не скасований запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] , оскільки запис про скасування проведеної державної реєстрації прав, відповідно до ч. 2 ст. 26, підпункту «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 ЗаконуУкраїни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» потребує наявності судового рішення з цього приводу. Такі ж вимоги містяться у п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. № 3502/5, яким передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Отже, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, що і обумовило необхідність звернення Харківської міської ради до суду із даним позовом. Згідно зі ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування», право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ст. 16 Закону). Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплюються і статтею 327 ЦК України. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Як слідує зі змісту п. 1 ст. 29 Статуту територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 04.07.2007 №121/07, міська рада є представницьким органом територіальної громади, що здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України і законами України, а також приймає від її імені рішення. Ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України гарантують право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приписами ст. 319 ЦК України закріплено право власника володіти, користуватися, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України). Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру -таз. заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову Харківської міської ради та задовольняє позов в частині скасування рішення державного реєстратора та запису в державному реєстрі. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання за територіальною громадою права власності на спірну квартиру, оскільки не надано доказів, які б свідчили про порушення прав позивача в цій частині. Відмовляючи у задоволенні вимоги про здійснення реєстрації речових прав суд виходив з того, що не може перебирати функції, що належать до компетенції інших державним органів.

Outcome: partial