Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

23 грудня 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,57 га , яка розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та належать йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 24.09.2013р. зареєстрованого в реєстріза №1680 після смерті батька [PERSON]. Йому стало відомо, що за життя батько уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з "Бобринець-Агро", та який зареєстровано в Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 17 жовтня 2008 року запис №040836500104, але орендар порушує умови вказаного договору оренди землі та передав вказану земельну ділянку у використання іншому суб"єкту господарювання приватному підприємству "Бобринець-Агро-К", з яким пропонує йому переукласти договір оренди землі після чого, той виплатить йому заборгованість з орендної плати . В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просить його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представники відповідача в судове засідання не з"явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від них до суду не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому з урахуванням згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення у справі відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, а тому відмовляє в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,5680 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0102, яка розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2013р. зареєстрованого в реєстріза №1680 після смерті батька [PERSON], померлого 09 лютого 2013р.( а.с.7). Згідно із договором оренди землі від 26.09.2008 року, зареєстрованому у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 17 жовтня 2008 року запис №040836500104, спадкодавець [PERSON] за життя передав відповідачу цю земельні ділянки в оренду строком на 10 років (а.с.13). Після державної реєстрації укладений Договір набрав чинності. Цей договір не припинено, не розірвано та не визнано недійсним. Відповідно до ч.4 ст.32 ЗУ "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно п.40 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни або розірвання договору. За змістом п.38 та п.39 Договору його дія припиняється шляхом розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов"язків, передбачених договором, та з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається. Позивачем не наведено в позові конкретних обставин порушення відповідачем під час виконання вказаного договору оренди землі чинного законодавства чи умов цього договору, та відповідно не надано до суду належних та допустимих доказів таких порушень. У позові та у своїх пояснення в судовому засіданні позивач лише послався на лист відповідача адресований йому від 18.05.2015 року №19/05-15, в якому відповідач повідомив, що ПП "Бобринець-Агро" перебуває у процесі припинення (ліквідації) та не має ообігових коштів для оплати орендної плати, тому пропонує переукласти договір з іншим суб"єктом господарювання - приватним підприємством "Бобринець-Агро-К", при цьому позивач у позові не зазначає, що на час звернення до суду мається заборгованість з орендної плати, не вказує її періоду виникнення та те, що вона є системною та не просить саме з цих підстав розірвати договір оренди, тому суд вважає, що сам по собі вказаний лист не підтверджує факту порушення відповідачем умов договору оренди землі, в тому числі й не підтверджує факту використання земельної ділянки іншим суб"єктом господарювання, а не відповідачем. З інформації про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ( а.с.15-17) встановлено, що діяльність приватного підприємства «Бобринець - Агро» на час розгляду даної справи не припинено. Частиною першою статті 2 Закону встановлено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Статтями 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами, а зобовязання по ньому має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельною ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до статей 24 та 25 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення останнім орендної плати, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Відповідно до ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 146цс12 від 12.12.2012, яка є обов'язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України), згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України «Про оренду землі». Таким чином, аналіз наведених норм діючого законодавства та умов Договору свідчить, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення договору другою стороною, а не той факт, що відповідач лише пропонує переукласти договір з іншим суб"єктом госопдарювання, при цьому не відмовившись від його виконання. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю, так як в судовому засіданні не доведено, що законні права позивача істотно порушені відповідачем, оскільки спірний Договір є дійсними, діє протягом понад семи років. Доводи позивача про порушення відповідачем взятих на себе згідно спірного договору зобов'язань не вбачаються істотними. Судові витрати компенсувати за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed