Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради про визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради від 26 березня 2021 року № 137-к «Про винесення догани [PERSON] ». На обґрунтування позову вказав, що наказом головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради від 14 серпня 2021 року № 556-к він був прийнятий на посаду столяра до Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради. Наказом головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради від 26 березня 2021 року № 137-к йому було винесено догану за невиконання окремих доручень адміністрації установи, недотримання етики та деонтології, а саме розмову на підвищених тонах. Позивач вважає наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суперечить законодавству. Зокрема зазначив, що наказ був винесений у зв`язку з тим, що 26.03.2021 року він відмовився виконувати наказ перенести хворого з приймального покою до терапевтичного відділення. Відмову мотивував тим, що виконання таких робіт не входить до його трудових обов`язків. Хоча раніше він виконував такі роботи, на теперішній час не бажає їх виконувати через те, що у терапевтичному відділені лікарні лікують хворих на коронавірус, крім того за станом свого здоров`я не може виконувати такі роботи. Від Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради до суду надійшов відзив на позов, у якому підприємство заперечило проти позову. На заперечення проти позову адміністрація повідомила, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було проведено відповідно до вимог законів про працю України. Вказала, що відповідно до реформи медичних закладів в Україні транспортування хворих невідкладною швидкою допомогою здійснюється виключно до лікувального закладу. Персонал по транспортування хворих з першого поверху лікувального закладу на другий поверх відсутній. До цих дій залучаються працівники установи. 26 березня 2021 року позивач відмовився допомогти підняти пацієнта з приймального відділення лікарні на другий поверх до палати інтенсивної терапії. Також у якості заперечення проти позову адміністрація підприємства послалась на положення пункту 4.2 робочої інструкції столяра від 22.06.2018 року, відповідно до якої столяр несе відповідальність за недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та пункту 3.1. розділу ІІІ правил внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до яких працівник зобов`язаний дотримуватись професійних обов`язків медичних працівників, зокрема вимог професійної етики та деонтології… З наданих сторонами письмових доказів судом встановлені такі фактичні обставини справи та визначений такий зміст спірних правовідносин: Відповідно до копії наказу від 12 серпня 2015 року № 556-к [PERSON] з 14.08.2015 року був прийнятий на посаду столяра до Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради. Відповідно до копії наказу головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради від 26 березня 2021 року № 137-к [PERSON] було винесено догану за невиконання окремих доручень адміністрації Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня", недотримання етики та деонтології, а саме розмову на підвищених тонах та грубість. У якості підстави зазначено доповідна записка завідуючої терапевтичного відділення Бурлаки С.І. вхід.№ 272 від 26.03.2021 р., пояснювальна записка столяра [PERSON] від 26.03.2021 р. З копії доповідної записки заступника головного лікаря, завідуючої терапевтичного відділення Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Бурлаки С.І. вхід.№ 272 від 26.03.2021 р. встановлено, що 25.03.2021 року працівник господарської частини [PERSON] відмовився допомагати підняти пацієнта (ПІБ) з приймального відділення на другий поверх в ПІТ. З копії пояснення столяра [PERSON] від 26.03.2021 року на ім`я в.о. головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" встановлено, що [PERSON] пояснює відмову виконувати доручення щодо перенесення хворих тим, що це не входить до його обов`язків. З копії робочої інструкції столяра, затвердженої головним лікарем Благовіщенської районної лікарні 22.01.2018 року встановлено таке: Відповідно до п.п.4.1 п.4 столяр несе відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання покладених цією інструкцією обов`язків. Відповідно до змісту п.п.4.2 п.4 столяр несе відповідальність за недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, Відповідно до п.4.4 столяр несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання вимог внутрішніх нормативних документів організації (підприємства/установи) та законних розпоряджень керівництва. Дослідженням робочої інструкції столяра, затвердженої головним лікарем Благовіщенської районної лікарні 22.01.2018 року обов`язку транспортування хворих серед трудових обов`язків столяра та обов`язків дотримання етики та деонтології не встановлено. Суд, оцінивши відповідно до\~ст.89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких норм законодавства про працю: Відповідно до змісту ст.ст.147, 149 КЗпП України заходи стягнення можуть бути застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Відповідно до\~статті 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно з частиною першою\~статті 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Відповідно до частини першої\~статті 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Така правова позиція відповідає правовій позиції Верховного суду, висловленій у постанові від 22.07.2020 року у справі № 554/9493/17 провадження № 61-38286св18. З наведених сторонами доказів судом встановлено, що перенесення хворих на входить до трудових обов`язків позивача. Посилання відповідача на пункт 3.1. розділу ІІІ правил внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до яких працівник зобов`язаний дотримуватись професійних обов`язків медичних працівників суд вважає недоречним, оскільки столяр не входить до числа медичних працівників і на нього не поширюються правила етики та деонтології медичних працівників. Виходячи з встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, оскільки оголошення догани роботодавцем за невиконання обов`язків працівників, що не входять до його трудових обов`язків, є неприпустимим. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено таке. При вирішення питання про розподіл судових витрат суд керується ч.6 ст.141 ЦПК України і зважаючи на задоволення позову стягує кошти судового збору з відповідача на користь позивача. При вирішення питання про розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлені\~\~представником позивача розмір витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 6356 грн. 00 коп. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру. Такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою по підготовці позовної заяви, отже їх розмір є необґрунтованим. Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Мелєзгіновим Ю.В. укладено договір про надання правової допомоги від 5 травня 2021 року. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт до вказаного договору вартість наданих послуг адвоката становить 6356 грн. Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 12 від 31.05.2021 року підтверджено оплату суми наданих послуг в сумі 6356 грн.. Згідно ч. ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд бере до уваги, що справа розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Також суд вважає, що Акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 31 травня 2021 року не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості його дій у справі виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6356 грн. є завищеними, не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Зокрема, до переліку виконаних адвокатом робіт включені копіювальні роботи, вивчення адвокатом законодавчої бази, тривалістю 2 години 20 хвилин, які за своїми властивостями не є правничою допомогою. До акту включено надання усної консультації тривалістю 1 год., яка не відноситься до правової допомоги щодо подання позову. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v/UKRAINE? # 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved