Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач у квітні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № DOXRR503081518 від 31.08.2008 року у розмірі 71772,57 грн.; з ПАТ "Акцент - банк", [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON] стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DOXRR503081518 від 31.08.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 7969,31 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.06.2009 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена частково. Ухвалою суду від 02 грудня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. В подальшому відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо отримання кредиту. В подальшому подав заперечення на позовну заяву. Просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволені позову. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору № DOXRR503081518 від 31.08.2008 року укладеного між позивачем ПАТ КБ « ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] останньому був наданий споживчий кредит в розмірі 7969,31 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.06.2009 року. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк", договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ " Акцент-банк" зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором № DOXRR503081518 від 31.08.2008 року , розмір відповідальності 10000 грн. Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ « ПриватБанк» посилається на те, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав внаслідок чого заборгованість за договором № DOXRR503081518 від 31.08.2008 року станом на 11.04.2013 р. склала 81772,57 грн. , в тому числі 7962,32 грн. - заборгованість за кредитом; 4,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 69428,73 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. штраф ( фіксована частина); 3870,12 грн. - штраф ( процентна складова). За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Заперечуючи обставини позову, відповідач [PERSON] просив застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності. Вказав, що про існуючу заборгованість за кредитним договором позивачу було достовірно відомо, так як строк дії договору був встановлений до 30 червня 2009 року, а з даним позовом позивач звернувся до Індустріального районного суду 29.04.2013 року. Згідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що сторони дійшли згоди у договорі поруки № 1 від 29.04.2005 року та не суперечить положенням ст. 6 ЦК України Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається із матеріалів справи Договір був укладений 31.08.2008 року строк дії договору до 30.06.2009 року, а з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся тільки у квітні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням положень ст.257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити зв'язку зі сплавом строку позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed