Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє адвокат Курило Вікторія Григорівна звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24.06.2020 року (реєстраційний номер 1996), вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ІНВЕСТ ХАУС" грошових коштів в загальному розмірі 1 545 292,19 гривень. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що 24.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансової компанії «ІНВЕСТ ХАУС» заборгованості за кредитним договором №157/П/73/2008-840 від 21.04.2008 року, за період 02.03.2020 року по 05.06.2020 року, що становить 1 545 292,19 гривень. Обґрунтовуючи позов, посилається на положення статті 88 ЗУ «Про нотаріат», згідно яких, нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Однак, позивач вважає, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без підтвердження безспірності вимоги, не врахував, що з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Згідно заяви позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями. Відзиву, а також заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. Суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Суд врахував, що відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суду також не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача та представників третіх осіб прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, а також неможливість забезпечить участь у судовому засіданні повноважного представника. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому з врахуванням тривалості провадження у справі, приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи судовими повідомленнями. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). На підставі наданих суду доказів встановлено, що 24.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. був вчинений виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за №1996), відповідно до якого звернуто стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ІНВЕСТ ХАУС", а саме заборгованість за кредитним договором №157/П/73/2008-840 від 21.04.2008 року, за період 02.03.2020 року по 05.06.2020 року, в загальному розмірі 1 545 292,19 гривень. На підставі даного виконавчого напису, 27.08.2020 року приватним виконавцем Маляр Я.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №62899779. 28.08.2020 року в рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем Маляр Я.А. були винесено постанову про арешт майна. Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Згідно правового висновку Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (постанова у справі № 756/7916/15-ц), суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат»). Винесенню виконавчого напису передували такі обставини. 21.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «НАДРА» в особі відділення №73 філії ВАТ КБ «Надра» Київське РУ (правонаступник "ФК "ІНВЕСТ ХАУС") та [PERSON] укладений кредитний договір №157/П/73/2008-840. Відповідно до умов даного Договору, Банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 28350,00 доларів США, в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит було надано на придбання автотранспортного засобу. У зв`язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору, банк звернувся до суду. 12.11.2013 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №157/П/73/2008-840 від 21.04.2008 року. Ухвалою суду від 17.06.2014 року позов залишено без розгляду, з підстав повторної неявки позивача в судове засідання. Отже, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. [PERSON] з наявністю у нього заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС» не згоден. З досліджених судом доказів встановлено, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС» не було дотримано всіх вимог передбачених підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Позивач заперечує існування боргу відображеного в оскаржуваному виконавчому написі, не отримував повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, також повідомлення нового кредитора про необхідність погашення заборгованості. Вказані обставини свідчать про недотримання приватним нотаріусом наведених вимог Порядку, чим було порушено права [PERSON] щодо можливості спростування розміру заборгованості. Також, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання та не скористався своїм правом на подачу відзиву та спростування доводів позивача, не можна стверджувати про надання стягувачем нотаріусу оригіналу кредитного договору та усіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Отже, заборгованість позивача перед стягувачем не є безспірною, і з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, у зв`язку із чим суд вважає, що вчинення виконавчого напису 24.06.2020 року відбулося з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. За таких обставин, визначена відповідачем заборгованість не може вважатися безспірною, а доводи учасників процесу з цього приводу не спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними мотивами і обставинами. Оскільки не встановлено, що стягувачем надано нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, виконавчий напис видано з порушенням строку, визначеного ст.88 ЗУ «Про нотаріат», з врахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 24.06.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. Отже, виходячи з вищенаведених доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved