Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, яка мотивована тим, що [INFO] в селищі Челюскінець, Лутугинського району, Луганської області народився заявник. З часу народження по даний час він постійно проживав та проживає на території України. В січні 2019 року заявник звернувся із заявою до Коропського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області з метою оформлення та отримання паспорта громадянина України, однак в оформленні паспорта було відмовлено, оскільки необхідно встановити факт постійного проживання на території України. У судовому засіданні заявник та представник заяву підтримали. Крім того заявник пояснив, що іншого способу встановити факт його постійного проживання на території України, крім як в судовому порядку не існує, тому просить задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи Потійко С.А. при вирішенні заяви покладається на розсуд суду. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знає заявника з часу його народження, оскільки проживали з його родиною, а саме матір`ю та заявником по-сусідству в одному будинку, але на різні входи, в селищі Челюскінець, Лутугинського району, Луганської області та підтвердила факт проживання заявника з родиною в даному селищі до 1997 року. Заслухавши пояснення, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. [INFO] в селищі Челюскінців, Лутугинського району, Луганської області народився заявник - [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с. 10). Згідно довідки виданої Атюшівською ЗОШ I-III ступенів імені Станіслава Ковтуна, Коропської селищної ради, Чернігівської області - [PERSON] був учнем Атюшівської ЗОШ I-III ступенів Коропського району, Чернігівської області з 1997 року по 2001 рік. Згідно довідки Коропського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області за № 7419-83/7419.1-19 від 06.03.2019 року [PERSON] дійсно звертався до Коропського РС УДМС України в Чернігівській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави і рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Як вбачається зі страхових свідоцтв від 14.01.1986 року, 01.10.1987 року, 29.07.1988 року виданих інспекцією державного страхування в м. Лутугино, Ворошиловоградської області - [PERSON] був застрахований від нещасних випадків починаючи з 01 січня 1986 року по 31 грудня 2003 року; з 09 вересня 1987 року по 08 вересня 1988 року; з липня 1988 року по червень 2003 року. З довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири [ADDRESS] вбачається, що у вищезазначеній квартирі на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме 19.06.1992 року проживали та мали право на житло [PERSON] , 1964 року народження (наймач, дата прописки: 07 липня 1981 року та [PERSON] , 1985 року народження (син наймача). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.09.1996 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] . Однак, згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» на даний час на території населених пунктів Лутугинського району, Луганської області (в тому числі в селищі Челюскінець) органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваженя, у зв`язку з чим заявник не має можливості підтвердити офіційними документами факт реєстрації місця постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 18 січня 2001 року) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з, - 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] постійно проживав на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Outcome: partial