Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2015 року звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства " Укрсоцбанк " про визнання кредитного договору №030.20-50/208-С від 19.12.2006 року недійсним . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 грудня 2006 року між ним та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку " Укрсоцбанк" (який після його перенайменування став ПАТ " Укрсоцбанк") був укладений Кредитний договір №030.20-50/208-С , за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу на поточні потреби грошові кошти у вигляді кредитної лінії , що не поновлюється у розмірі 100 000 дол. США на строк з 19.12.2006 року по 19 серпня 2016 року зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 12,5% річних. Зазначений кредитний договір був укладеним ним під впливом омани із сторони Банку та з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів" ( в редакції, що діяла на час його укладання) , Цивільного Кодексу України та норм діючого законодавства. Вказує, що про зазначені обставини він довідався лише після звернення відповідача до третейського суду, коли банк почав вимагати від нього достроково повернення кредиту в невідомих для позивача сумах та розмірі . У зв"язку з чим у нього вперше виникли обґрунтовані сумніви в чесності банку та його діях по відношенню до нього , як до позичальника. До цього моменту позивач вважав , що банк діє добросовісно та чесно , а відтак й знаходився під впливом омани , який був застосований відповідачем шляхом не надання йому та приховування достовірних даних щодо спірного договору , зокрема щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та абсолютного значення його подорожчання для позичальника Зазначає , що під час укладання вказаного договору були порушені його права, як споживача та посилається на те, що відповідно до ч.2.ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема:а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;б) форми його забезпечення;в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;г) тип відсоткової ставки;ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний;є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Всупереч вказаним нормам закону перед укладанням кредитного договору відповідачем вказані вимоги закону не буди дотримані, відповідач посилався на те, що це просто зайві формальності , які фактично не застосовуються на практиці. Відповідно кредитний договір суперечить нормам ст. 11 Закону України " Про захист прав споживачів" , не містить даних про орієнтовну сукупну вартість , не містить істотних умов , визначених чинним законодавством, як необхідні для договорів даного виду, умови кредитного договору є несправедливими в цілому . Абз.2. ч.4. ст. 11 Закону України " Про захист справ споживачів" визначені істотні умови договору про надання споживчого кредиту, серед яких вказано зокрема детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Попре зазначене кредитний договір не містить умов, що визначені Законом України " Про захист справ споживачів" як необхідні для договорів споживчого кредиту, а саме: детального розпису загальної вартості кредиту для споживача. Таким чином кредитний договір не відповідає вимогам ч.1 ст. 638 ЦК України , Закону України «Про захист прав споживачів" ( в редакції, що діяла на час його укладання) . Умови Кредитного договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків сторін . Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України " Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Ст.18 Закону України " Про захист прав споживачів" визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Посилається на висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ , викладені в Ухвалі від 22.10.2014 року по цивільній справі № 26251св 14, обставини якої є повністю аналогічними обставинам даної справи . Вважає , що його права , як споживача , порушуються спірним договором й з посиланням на зазначені обставини , Закон України «Про захист прав споживачів" ( в редакції, що діяла на час його укладання) , ст. 203,230, 236 ч.1. ст. 638 ЦК України просить визнати спірний кредитний договір недійсним . Представники позивача у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача брав участь у розгляді справи та заперечував проти вказаного позову. Відповідачем до суду подані письмові заперечення проти позову ( т.1.а.с. 21-28). Відзиву на позов та доказів на його підтвердження подано не було. Суд заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами у їх сукупності ,

Outcome: approved