Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У червні 2012 року Кременчуцький міжрайонний екологічний прокурор в інтересах держави звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в результаті проведення перевірки додержання вимог земельного та природоохоронного законодавства установлено порушення чинного законодавства при прийнятті рішення міської ради від 13 жовтня 2009 року № 5-169 про надання [PERSON] в оренду строком на 49 років для індивідуального дачного будівництва земельну ділянку площею 498 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що тягне недійсність внаслідок не відповідності закону укладеного на підставі зазначеного рішення 30 грудня 2009 року між Черкаською міською радою і [PERSON] укладено договір оренди вказаного земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що [PERSON] не звертався до міської ради з заявою про надання йому даної ділянки в оренду та відповідно йому не надавався дозвіл на виготовлення технічної документації для надання в користування, 04.06.2009р. рішенням міської ради за заявою [PERSON] про надання ділянки 450 кв.м у власність для дачного будівництва був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення ділянки площею 1000 кв.м з метою зміни цільового призначення ділянки із земель водного фонду на землі рекреації. В подальшому [PERSON] був укладений договір № 332 від 02.09.2009р. з ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування в оренду на 49 років [PERSON] ділянки по [ADDRESS]. Згідно з висновком Черкаського регіонального управління водних ресурсів від 14.07.2009р. земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній зоні Кременчуцького водосховища та відповідно до висновків управління планування та архітектури міськвиконкому зазначена ділянка межує з р.Дніпро та на дану земельну ділянку наявні обмеження та обтяження землекористування, пов'язані з розташуванням в межах земель водного фонду. Однак, в супереч ст.198 ЗК України вказані обтяження на використання земельної ділянки не відображені на її кадастровому плані та не внесені до договору оренди землі як істотна умова даного правочину. Надання земельної ділянки водного фонду - прибережної захисної смуги для індивідуального дачного будівництва суперечить ст.123 ЗК України. Вказує, що оскаржуване рішення прийняте в порушення приписів земельного законодавства, без звернення особи про надання їй ділянки в користування, без розроблення проекту відведення земельної ділянки та проведення обов'язкової експертизи землевпорядної документації та з порушенням встановленого законом режиму обмеженої господарської діяльності на землях водного фонду. Просив визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради № 5-169 від 13 жовтня 2009 року в частині передачі громадинянину [PERSON] земельної ділянки площею 498 кв.м по [ADDRESS] в оренду для індивідуального дачного будівництва, визнати недійсним договір оренди від 30 грудня 2009 року між Черкаською міською радою та [PERSON] про надання в оренду земельної ділянки та скасувати його державну реєстрацію. Справа неодноразово розглядалась в судовому порядку, ухвалами Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2013р. та 16.07.2014р. скасовані рішення суду першої та ухвали апеляційної інстанції та справу передано на новий розгляд. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив суд позов задоволити. Представники позивачів до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справі повідомлялись належним чином. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON], представник Черкаської міської ради Луговський О.С. в судовому засіданні позов не визнали, заперечили порушення законодавства при наданні земельної ділянки в оренду для індивідуального дачного будівництва. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини справи, які регулюються нормами земельного законодавства. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок укладення договору оренди земельної ділянки зі складу земель державної чи комунальної власності врегульований ст. 124 ЗК та ст. 16 Закону України "Про оренду землі" та має такі етапи: 1) звернення зацікавленої особи із заявою (клопотанням) про надання в оренду земельної ділянки до органу місцевого самоврядування із зазначенням у заяві розміру, місце розташування та мету використання земельної ділянки, 2) розгляд заяви (клопотання) у порядку, передбаченому ЗК України,3) прийняття рішення органом місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки в оренду чи про відмову у такій передачі; 4) у випадку позитивного рішення про передачу в оренду земельної ділянки із земель запасу або із зміною її цільового призначення розробляється проект відведення такої земельної ділянки у порядку, визначеному ЗК. Надання земельної ділянки в оренду без зміни її цільового призначення, межі якої визначені в натурі (на місцевості), здійснюється без розроблення проекту її відведення, 5) укладення договору оренди земельної ділянки, в якому обумовлюють істотні та інші умови оренди землі та державна реєстрація. Відповідно до ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, й віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо. За положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як З гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Водночас за змістом пункту 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок № 434) у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 "Про затвердження порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та визначення режиму ведення господарської діяльності в них" з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм є землями водного фонду України. Згідно з ч. 4 ст. 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Відповідно до п. 5 Порядку № 486 розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно технічної документації, а на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п. 10 зазначеного Порядку). Отже, за системним аналізом законодавства на час виникнення правовідносин, відповідно до положень ст. 88 ВК України, Порядку № 434, Постанови № 486 розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст за статтями 50-54 Закону України "Про землеустрій"), а на землях населених пунктів відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови, а при наданні в користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486 з урахуванням конкретної ситуації. Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року № 6-16цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно з ст.61 ЗК України, ст.89 ВК України режим використання земельних ділянок прибережних та захисних смуг уздовж річок та смуг відведення є обмеженим, зокрема, у прибережній захисній смузі заборонено будівництво будь-яких споруд (крім гідравлічних, гідрометричних та лінійних), в тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. 02 червня 2009 року [PERSON] звернувся до Черкаської міської ради з заявою про надання йому безоплатно у власність земельної ділянки в розмірі 450 кв. м для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з рішенням Черкаської міської ради від 04 червня 2009 року "Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок громадянам ([PERSON] та інші)" [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 1 000 кв.м безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва та з метою зміни цільового призначення земельної ділянки з земель водного фонду на землі рекреації. На підставі рішення Черкаської міської ради від 13 жовтня 2009 року "Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та в оренду ([PERSON] та інші)" передано [PERSON] земельну ділянку площею 498 кв.м в оренду на 49 років для індивідуального дачного будівництва (короткочасний пункт відпочинку та споруд риболовецько-мисливського використання), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. За основним цільовим призначенням земельні ділянки віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови. 30 грудня 2009 року між Черкаською міською радою і [PERSON] укладено договір оренди землі, за умовами якого Черкаська міська рада надала, а [PERSON] прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 498 кв.м, що за цільовим призначенням відноситься до категорії земель житлової і громадської забудови, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. При передачі в оренду [PERSON] земельної ділянки оскаржуване рішення прийняте без звернення зацікавленої особи із заявою (клопотанням) про надання в оренду земельної ділянки, що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] [PERSON], в якій міститься заява не про надання в оренду, а про надання зазначеної ділянки у власність, зареєстрована 02.06.2009р. Таким чином, встановлено, що [PERSON] не звертався до органу місцевого самоврядування з заявою саме про надання йому земельної ділянки в оренду, дозвіл на розроблення проекту землеустрою йому не надавався, чим був порушений порядок встановлений врегульований ст. 124 ЗК та ст. 16 Закону України "Про оренду землі" порядок надання в оренду громадянам в оренду із земель комунальної власності. Також встановлено, що передача в оренду [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS] на 49 років для індивідуального дачного будівництва здійснена органом місцевого самоврядування з порушенням порядку зміни цільового призначення ділянки та режиму використання земельних ділянок прибережної захисної смуги, виходячи з наступного. Рішенням Черкаської міської ради від 04 червня 2009 року "Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок громадянам ([PERSON] та інші)" [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 1 000 кв.м безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва та з метою зміни цільового призначення земельної ділянки з земель водного фонду на землі рекреації. З матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] [PERSON], вбачається що відповідно до висновку управління планування та архітектури Департаменту архітектури, будівництва та землеустрою виконавчого комітету Черкаської міської ради від 27.06.2009р. на земельну ділянку 450 кв.м по [ADDRESS], на які розташований об'єкт незавершеного будівництва - фундамент дачного будинку літ.А-1 є наявні обмеження та обтяження землекористування, пов'язані із розташуванням в межах водного фонду. Відповідно до висновку щодо відведення ділянки Черкаського регіонального управління водних ресурсів № 458 від № 458 за липень 2009р. вказана ділянка розташована в прибережні захисній смузі Кременчуцького водосховища, використання ділянки повинно здійснюватись з урахуванням ст.ст. 85, 88, 89 Водного Кодексу України та ст.79 ЗК України щодо надання та господарювання в прибережних смугах річок та водойм. Вимога щодо дотримання вимог використання ділянки згідно з ст.89 ВК України також міститься у висновку Департаменту екології та безпеки населення Черкаського міськвиконкому від 09.07.2009р. Згідно з викіпійовкою з плану міста, планом земельної ділянки БТІ підтверджується, що вказана ділянка межує безпосередньо з річкою Дніпро. Вказаними документами, а також вищезазначеним рішенням від 04.09.2009р. спростоване посилання в технічній документації, що спірна ділянка на момент прийняття оскаржуваного рішення відносилась до міських земель, не наданих у власність чи користування та не відносилась до земель водного фонду. Таким чином, надавши дозвіл рішенням від 04.06.2009р. № 4-1270 на розробку проекту відведення у власність ділянки з метою зміни цільового призначення з земель водного фонду на землі рекреації, рішенням міської ради від 13.10.2009р. вказана земельна ділянка була надана в оренду для дачного будівництва з віднесенням за цільовим призначення до земель житлової та громадської забудови, тобто з іншим цільовим призначенням. Крім того, відповідно до ст.51 ЗК України земельні ділянки для дачного будівництва відносяться до земель рекреаційного призначення. Порушення при прийнятті оскаржуваного рішення встановленого законом порядку зміни цільового призначення земельних ділянок полягає в тому, що рішення органу місцевого самоврядування при зміну цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалось та з урахуванням нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486, земельна ділянка 450 кв.м по [ADDRESS] розташована в прибережні захисній смузі в межах водного фонду. Відповідно до Закону «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Проте при прийнятті оскаржуваного рішення в порушення вимог законодавства проект відведення спірної земельної ділянки не розроблявся та висновок державної експертизи такого проекту не надавався. Крім того, в супереч ст.61 ЗК України, ст.89 ВК України в договір оренди від 30 грудня 2009 року між Черкаською міською радою та [PERSON] про надання в оренду земельної ділянки площею 498 кв.м по [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва не включені обмеження режиму використання земельної ділянки в межах водного фонду. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, прийнятий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує права та законні інтереси. Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, встановлено, що при прийнятті рішення Черкаської міської ради № 5-169 від 13 жовтня 2009 року в частині передачі громадинянину [PERSON] земельної ділянки площею 498 кв.м по [ADDRESS] в оренду для індивідуального дачного будівництва орган місцевого самоврядування діяв не у порядку та спосіб, визначений законодавством, з порушенням порядку надання в оренду громадянам в оренду із земель комунальної власності, порушенням встановленого законом порядку зміни цільового призначення земельних ділянок та режиму використання земель водного фонду, тому позовні вимоги про визнання незаконим та скасування вказаного рішення та визнання недійсним укладеного на підставі зазначеного рішення договору оренди із скасуванням його державної реєстрації підлягають до задоволення. При подачі позову прокурор був звільнений від оплати судових витрат, тому суд покладає судові витрати на відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved