Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. В судовому засідання представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що сторони уклали шлюб 8.12.1984 року. На даний час шлюб між позивачем та відповідачем не розірвано. В період спільного подружнього життя відповідач був прийнятий членом ЖБК „Будівельник-11" і сторони придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], сплативши 10.11.1992 року паєнакопичення в розмірі 13 938 карб. 70 коп. в повному обсязі. Дана квартира була придбана за рахунок спільних коштів подружжя. Добровільно відповідач не бажає передавати право власності на 1/2 частину спірної квартири позивачу. Однак вказана нерухомість є спільним сумісним майном подружжя. Тому просять визнати за позивачем право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що квартира дійсно придбана у шлюбі і визнає за позивачкою право власності на 1/2 частину спірної квартири, однак зазначає, що [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні квартирою і не допускає до вказаного житла. Заслухавши представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України та ч.1, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] 8.12.1984 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований у Палаці укладення шлюбу „Дарницький" м. Києва, актовий запис №2851, про що вказано у копії свідоцтва про укладення шлюбу ІІІ-БК [NUMBER] (а.с.9). На даний час шлюб між позивачем та відповідачем не розірвано. Як передбачає ч.1, ст.10 Закону СРСР „Про кооперацію в СРСР" від 26.05.1988 року №8998-11 діяльність кооперативу ґрунтується на принципах добровільності вступу до кооперативу і безперешкодного виходу з нього, поєднання особистих, колективних і державних інтересів, господарської самостійності, матеріальної заінтересованості і соціальної справедливості, безпосередньої участі членів кооперативу в управлінні його справами на основі кооперативної демократії, соціалістичної законності. Частина 1, ст.12 Закону СРСР „Про кооперацію в СРСР" продовжує, що членом кооперативу може бути кожний громадянин, який досяг 16-річного віку, якщо інше не передбачено законодавством Союзу РСР і союзних республік, виявив бажання і здатний брати участь у здійсненні цілей і завдань кооперативу. Як вбачається з довідки ЖБК „Будівельник-11" №175 від 11.11.2008 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 23.11.1988 року №1125 став членом ЖБК „ Будівельник-11" (а.с.13), тобто відповідач став членом ЖБК в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. 19.09.1990 року [PERSON] отримав ордер на жиле приміщення в будинку ЖБК №085061 серія Ж на квартиру [ADDRESS] на сім'ю з 4 осіб: його [PERSON], позивача [PERSON] та 2-х синів [PERSON] і [PERSON] (а.с.12). Зазначена квартира є ізольованою, трьохкімнатною жилою площею 43,5 м2, загальною площею 75,1 м2, яка розташована на 5 поверсі 12-типоверхового будинку, про що свідчить технічний паспорт квартири (а.с.15-16). Як наголошує ч.1, ст.15 Закону України „Про власність" (в редакції від 26.03.1991 року і діяв до 27.04.2007 року) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Як роз'яснює п.5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18.09.1987 року №9 судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України „Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Зміст описаної вище довідки ЖБК „Будівельник-11" №175 від 11.11.2008 року зазначає, що [PERSON] пайовий внесок в розмірі 13938 карб. 70 коп. за квартиру [ADDRESS] сплатив 10.11.1992 року в повному обсязі (а.с.13). Як пояснили представники позивача, з якими погодився відповідач, пайовий внесок був сплачений за рахунок спільних коштів подружжя. Таким чином, квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] після повної сплати паєнакопичення. Згідно ч.1, ст.22 КпШС (в редакції 20.06.1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У відповідності до п.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 17.12.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності серія САС [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с.14). Дане свідоцтво 12.01.2009 року було зареєстроване КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" за реєстровим №578 (а.с.14, зворот. бік). Як передбачає ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно п.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч.1, ст.146 ЖК України поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності годи - за рішенням суду. Як зазначає п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18.09.1987 року №9 при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону "Про власність", п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: а) пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Поскільки судом достеменно встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування їх у спільному шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, тому у разі поділу майна, частки сторін в даній квартирі будуть рівними по 1/2 частині кожному з подружжя. Згідно ст.79; 88 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 3654 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved