Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

у жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів ПАТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Філії комунального підприємства "Результат" Мирнопільської сільської ради Коровайко О.С., треті особи: КП Мирнопільської сільської ради «Результат», Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд визнати недійсним прощення боргу та скасувати рішення ПАТ «Укрсоцбанк» щодо прощення боргу позивачу, повідомлення довідку про отриманий дохід та податковий розрахунок сум доходу, а також визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., індексний номер 38016303 від 08.11.2017 року щодо квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що 12.12.2006 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807, а також 20.04.2007 року було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору. 12.12.2006 року між [PERSON] та АКБСР "Укрсоцбанк" було укладено іпотечний договір № 02-10/3630, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., а також 20.04.2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до вказаного договору та 25.02.2008 року додаткову угоду № 2. Крім того, 12.12.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки № 02-10/3631, та 20.04.2018 року додаткову угоду до вказаного договору. Позивач вказує, що в квартирі зареєстровані та проживають крім неї - її чоловік, донька, малолітні діти та онука. Зазначена квартира є єдиним майном та місцем проживання родини позивача. Як вбачається із Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06.11.2017 року державним реєстратором Коровайко О.С. було здійснено реєстрацію нерухомого майна, яке було іпотечним забезпеченням кредитного договору за банком. Позивач вказує, що зазначене рішення державного реєстратора є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки, вчинення реєстраційних дій на підставі наданих банком документів не відповідало вимогам закону, майно було відчужено із порушенням прав малолітніх дітей, та перехід права власності відбувся під час дії мораторію. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2020 року, заяву позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог було задоволено. Справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., треті особи: Комунальне підприємство Мирнопільської сільської ради «Результат», Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, - в частині позовних вимог до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним прощення боргу та скасування рішення, було залишено без розгляду. Розгляд справи за позовом [PERSON] до державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., треті особи: Комунальне підприємство Мирнопільської сільської ради «Результат», Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, - в частині позовних вимог до державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, було продовжено. В ході розгляду справи за клопотанням сторони позивача в якості співвідповідачів було залучено Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України та Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В жовтні 2020 року позивачем було уточнено позовні вимоги, та остання просила суд зобов`язати відповідачів надати належним чином завірені копії документів реєстраційної справи; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., індексний номер 38016303 від 08.11.2017 року щодо квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 222-241). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.06.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав, вказуючи на незаконність винесеного державним реєстратором рішення. Представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві, а також вказуючи на те, що позовні вимоги пред`явлені до неналежних відповідачів. Відповідач державний реєстратор прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С. в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відповідач Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та треті особи Комунальне підприємство Мирнопільської сільської ради «Результат», Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації явку своїх представників в судове засідання не забезпечили про розгляд справи повідомлялись належним чином. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.12.2006 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено догові р про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807, а також 20.04.2007 року було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору. 12.12.2006 року між [PERSON] та АКБСР "Укрсоцбанк" було укладено іпотечний договір № 02-10/3630, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., а також 20.04.2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до вказаного договору та 25.02.2008 року додаткову угоду № 2. Крім того, 12.12.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки № 02-10/3631, та 20.04.2018 року додаткову угоду до вказаного договору. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., індексний номер 38016303 від 08.11.2017 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк». Позивач, пред`являючи позовні вимоги до державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, - вказувала на те, що рішення державного реєстратора є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки, вчинення реєстраційних дій на підставі наданих банком документів не відповідало вимогам закону, майно було відчужено із порушенням прав малолітніх дітей, та перехід права власності відбувся під час дії мараторію. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 15 Цивільного кодекс України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 335/4558/19 (провадження № 61-5661св20). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з абзацом четвертим частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини. Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. За змістом абзацу другого частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (частини друга та третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Позивач заявила вимогу про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності до державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, однак, іпотекодержателя, за яким було зареєстровано право власності на спірну квартиру, в якості співвідповідача, для розгляду даної справи залучено не було, хоча саме права банку, за яким було зареєстровано право власності на предмет іпотеки, порушуються в разі скасуванням рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру. Суд вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17 (провадження № 61-9395св20). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Відповідно до частин другої та третьої статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Позивач у цій справі клопотань про заміну первісних відповідачів належним відповідачем та/або про залучення до участі у справі іпотекодержателя, за яким було зареєстровано право власності на нерухомість, як співвідповідача, не заявляла. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), від 16 вересня 2020 року у справі № 804/8836/17 (провадження № 11-1165апп18). Визнання протиправними і скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ «Укрсоцбанк» є захистом прав позивача на вищевказану квартиру від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна. Зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлений судом у даному спорі свідчить, що спір виник саме між позивачем і банком, як іпотекодержателем, тобто особою за якою було зареєстровано право власності на квартиру з приводу порушення права позивача на квартиру внаслідок дій банку щодо реєстрації за ним такого права. З огляду на викладене можна дійти висновку про те, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки не може бути звернена до державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яких позивач визначила відповідачами. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Суд звертає увагу на те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, а належним є АТ «Альфа-Банк», як правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк», за яким зареєстровано речове право на належне позивачу майно, яке вона передала в іпотеку банку. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем було пред`явлено позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію речових прав на квартиру до неналежних відповідачів, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed