Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

В лютому 2017 р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] Вказував, що на теперішній час в Заводському районному суді м. Миколаєва триває розгляд справи про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідачка, яка є добре обізнаною з обставинами та статусом позивача у суспільстві, розповсюджує недостовірну інформацію про його особисті якості та поведінку, шляхом повідомлення даної інформації третім особам. Крім того, 17.12.2016 р. відповідачка звернулась до правоохоронних органів із заявою щодо факту вчинення позивачем відносно неї правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. За вказаними фактами внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Проте такі заяви відповідачки містять недостовірну інформацію, оскільки на час скоєння зазначених правопорушень позивача не було в м. Миколаєві. Розповсюдження негативної інформації, на думку позивача, створило в уяві необмеженого кола осіб негативної думки про нього та завдало моральної шкоди позивачу. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати інформацію розповсюджену [PERSON] третім особам, в тому числі правоохоронним органам, шляхом усних повідомлень та письмової заяви щодо того, що 17.12.2016 р. о 16 год 57 хв по вул. Садова навпроти ТЦ «Сіті-Центр» колишній чоловік [PERSON], [PERSON], [INFO] на автомобілі «Хонда» сірого кольору ВЕ 3448 ВО погрожував їй фізичною розправою, має при собі зброю, а також того, що 17.12.2016 р. [PERSON] [PERSON] [PERSON] були нанесені тілесні ушкодження такою, що не відповідає дійсності; зобовязати [PERSON], [INFO], спростувати поширену нею недостовірну інформацію, яка порочить ділову репутацію позивача та полягає у повідомленні третім особам, в тому числі правоохоронним органам недостовірної інформації про вчинення позивачем правопорушень, зокрема щодо того, що 17.12.2016 р. о 16 год 57 хв по вул. Садова навпроти ТЦ «Сіті-Центр» колишній чоловік [PERSON], [PERSON], [INFO] на автомобілі «Хонда» сірого кольору ВЕ 3448 ВО погрожував їй фізичною розправою має при собі зброю, а також того, що 17.12.2016 р. [PERSON] [PERSON] [PERSON] були нанесені тілесні ушкодження, шляхом надіслання відповідачем засобами поштового звязку за власний рахунок такого, що набрало законної сили, рішення суду у даній справі на адреси всіх осіб, яким відповідачем була повідомлена зазначена недостовірна інформація; стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в розмірі 27 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Згідно поданих заперечень позовних вимог не визнавала. Вказувала, що доводи позивача щодо розповсюдження відповідачкою недостовірної інформації про нього третім особам, зокрема, [PERSON] наведені у позовній заяві є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. При цьому посилання позивача на розповсюдження про нього недостовірної інформації шляхом подання відповідачкою заяви та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту його права, так як відповідні дії відповідачки є її конституційним правом, а не розповсюдженням недостовірної інформації про позивача. Так відповідачка звернулась до правоохоронних органів із відповідними заявами, реалізуючи своє право на захист від посягань позивача. До того ж, питання щодо неправдивого повідомлення на думку позивача про вчинення злочину регулюється не нормами цивільного законодавства, а Кримінальним кодексом України. Представник третьої особи у судове засідання не зїявився, повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Позивач є діючим адвокатом, згідно Свідоцтва №2495/10 від 26.02.2004 р., виданого Київською обласною КДКА, депутатом Миколаївської міської ради, брав участь у конкурсі на зайняття посади судді у складі Верховного Суду, отже є публічною особою. З матеріалів справи вбачається, що згідно обліків Інтегрованої інформаційно-пошукової системи ОВС України та журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області зареєстровані заяви [PERSON], а саме 17.12.2016 р. за фактом погроз фізичною розправою їй з боку позивача 17.12.2016 р. о 16 год 57 хв по вул. Садова навпроти ТЦ «Сіті-Центр» (ЖЄО №28914). Згідно Висновку від 17.12.2016 р. за результатами розгляду матеріалів (виклик не підтвердився, з письмовими заявами та скаргами ніхто не звертався, фактів порушення громадського порядку не виявлено) було прийнято рішення про припинення подальшої перевірки. 17.12.2016 р. за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень з боку позивача (За заявою про прийняття заходів до її колишнього чоловіка [PERSON], який 17.12.216 р. близько 12.00 год знаходячись на території Одеського аеропорту спричинив їй тілесні ушкодження - вкусив та погрожував фізичним насильством ) (ЖЄО №28923). За вказаним фактом матеріали внесені до єдиного реєстру досудового розслідування № 1206150020005976 за ст. 125 ч. 1 КК України від 18.12.2016 р. та 22.12.2016 р. слідчим Центрального ВП ГУНП [PERSON] вказане кримінальне провадження закрито за заявою [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка навмисно зверталась до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення ним відносно неї кримінальних правопорушень та розповсюджувала недостовірну інформацію, а саме те, що " позивач погрожував їй фізичною розправою" та "спричинив тілесні ушкодження" серед працівників правоохоронних органів, знайомих, третіх осіб щодо позивача, намагаючись висвітити портрет позивача як правопорушника громадського порядку та людини, яка не дотримується вимог закону, є девіантом, з метою завдання шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 58-59, 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування такої інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Кожна особа має право на повагу до її гідності та честі, право на недоторканість ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінностей кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду (в тому числі усній), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною є інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій (порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо), і яка на переконання позивача порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. З матеріалів справи вбачається, що позивач 04.04.2017 р. звернувся до Центрального ВП ГУН в Миколаївській області із повідомленням про кримінальне правопорушення, на підставі якого було розпочато кримінальне провадження № 12017150020001466 за ч. 1 ст. 383 КПК України, посилаючись на звернення [PERSON] до Центрального ВП з неправдивим повідомленням про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, за яким триває досудове слідство. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] , опитаних у судовому засіданні, вбачається, що відповідачка зверталась до них безпосередньо після вказаних позивачем подій, та у бесіді, обговорюючи стосунки, які склались між нею та позивачем, між іншим зазначала, що [PERSON] спричинив їй тілесні ушкодження, погрожував фізичною розправою, намагаючись створити в уявленні цих осіб образ позивача як не гідної довіри, неадекватної, непорядної, психічно неврівноваженої особи, схильної до немотивованого насильства, злісного правопорушника, майже злочинця. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини. У суду немає підстав вважати, що твердження позивача та опитаних свідків в частині висловлень відповідача стосовно позивача не відповідають дійсним обставинам справи. Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, судом встановлено, що мав місце факт поширення наступної негативної інформації про позивача [PERSON], а саме :"17.12.2016 р. [PERSON] погрожував [PERSON] фізичною розправою", а також "17.12.2016 р. [PERSON] [PERSON] [PERSON] були нанесені тілесні ушкодження" , що є фактичним твердженням, яке не носить ознаки оціночного судження, та не відповідає дійсності, тобто є недостовірною інформацією, яка за своїм характером, враховуючи місце роботи позивача, його соціальний статус, порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. В той же час, суд вважає, що інформація щодо наявності у [PERSON] зброї сама по собі не є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], оскільки він має дозвіл на її використання та суду [PERSON] не було надано належних, допустимих та достатніх доказів використання зброї чи погрози її використання позивачем відносно неї. Також суд не може погодитись із позивачем у тому, що інформація, висловлена у заявах [PERSON] до правоохоронних органів, незважаючи на непідтвердження цих фактів , повинна бути спростована у обраний позивачем спосіб . Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно п.п. 3, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена , то воно повинно проводитись у спосіб, наближений ( адекватний) до способу поширення… …у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватись шляхом повідомлення про ухвалення у справі судового рішення… З змісту поданої заяви вбачається, що позивач просить суд зобовязати [PERSON], [INFO], спростувати поширену нею недостовірну інформацію, шляхом надіслання відповідачем засобами поштового звязку за власний рахунок такого, що набрало законної сили, рішення суду у даній справі на адреси всіх осіб, яким відповідачем була повідомлена зазначена недостовірна інформація. Цей спосіб спростування суд вважає невизначеним у повній мірі та недоцільним. Позивачем було також заявлено вимоги про стягнення з відповідача компенсації завданої йому моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди в разі порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи обставини справи, необхідність позивача вчиняти дії, щодо відновлення свого становища, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на його користь компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 27 грн. 00 коп. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наданих суду доказів та встановлених фактів. \~

Outcome: partial