Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

17 лютого 2016 року до суду звернувся керівник [PERSON] місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області [PERSON] в інтересах держави в особі: [PERSON] обласної державної адміністрації, [PERSON] обласної ради, Комунального закладу "[PERSON] міська лікарня № 8" [PERSON] обласної ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Департамент охорони здоровя [PERSON] обласної державної адміністрації про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Позовні вимоги обґрунтував тим, що вироком Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року встановлено, що 20.02.2014 року [PERSON], приблизно о 11 годині 00 хвилин, перебуваючи на першому поверсі комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс №122» [PERSON] міської ради, який розташовано по вул. Кожедуба, 43 в м. Дніпропетровську, з раніше знайомим йому неповнолітнім [PERSON], на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, в ході виниклої суперечки з останнім та штовханини між ними, маючи умисел на спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень і реалізуючи його, навмисно наніс [PERSON] не менше одного удару кулаком правої руки в область підборіддя зліва, після чого схопивши останнього зі спини правою рукою за шию та підборіддя почав стискати горло та підборіддя [PERSON], задаючи при цьому потерпілому фізичного болю, в цей час злочинні дії [PERSON] припинено [PERSON] та [PERSON] Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1000/Е від 27.03.2014 року, в результаті противоправних дій [PERSON] спричинено [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому нижньої щелепи праворуч в області 5 зубу, які за ступенем тяжкості, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоровя, строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Самарським районним судом 29.12.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, водночас на підставі ст.ст. 75,104 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий термін тривалістю один рік, на підставі пп. 2 та 4 ст.76 КК України на останнього покладено обовязки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи. Згідно з довідкою калькуляції КЗ «[PERSON] міська лікарня №8» ДОР № 5/70 від 08.02.2015 року вартість лікування [PERSON], який перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицьової хірургії КЗ «[PERSON] міська лікарня №8» ДОР з 20.02 по 03.03.2014 року становить 1 091 грн. 28 копійок. На підставі викладеного просять суд стягнути з [PERSON], 29.05.1997р.н. на користь Комунального закладу «[PERSON] міська лікарня №8» ДОР для зарахування в обласний бюджет на розрахунковий рахунок №35419053039844 в ГУДКСУ Дніпропетровської області КЕКВ2220, МФО 805012, ЄДРПОУ 23644906 витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 1 091 грн. 28 копійок (одна тисяча девяносто одна гривня двадцять вісім копійок) (а.с.1-5). Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що відповідач досяг повноліття і повинен самостійно понести збитки. Також вважає, що рахунки в прохальній частині позові є вірні. Представник позивача [PERSON] обласної державної адміністрації [PERSON] надав до суду письмові пояснення в яких зазначає, що у відносинах з підприємствами, установами та організаціями місцева державна адміністрація здійснює на відповідній території управління тільки тими обєктами, що перебувають у державній власності, та виконує функцію управління майном тих підприємств, установ та організацій, що передані до сфери її управління, в межах статей 15, 19, 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації". Комунальний заклад "[PERSON] міська лікарня №8" [PERSON] обласної ради не входить до сфери управління [PERSON] обласної державної адміністрації, оскільки перебуває у комунальній власності територіальної громади Дніпропетровської області і згідно зі статтею 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підпорядковане, підзвітне та підконтрольне [PERSON] обласній раді. Відповідно до статуту Комунального закладу "[PERSON] міської лікарні № 8" [PERSON] обласної ради, затвердженого рішенням [PERSON] обласної ради від 23.01.2015 № 614-29/VІ заклад заснований на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та перебуває в управлінні [PERSON] обласної ради. Відповідно до пункту 7.1 Статуту основним джерелом формування фінансових ресурсів закладу є обласні бюджетні кошти. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування витрат закладу охорони здоровя на лікування потерпілого, прокурор посилається на завдання шкоди інтересам держави в особі територіальної громади. Отже, у даному випадку, прокурором помилково визначено [PERSON] облдержадміністрацію позивачем у справі, оскільки у відповідних спірних правовідносинах позивачем має виступати [PERSON] обласна рада. Що стосується повноважень Департаменту охорони здоровя [PERSON] обласної державної адміністрації, визначених Положенням, затвердженим розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 28.12.2012 № Р-981/0/3-12, то департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства, а отже може виступати у справі в якості третьої особи на стороні позивача. На підставі викладеного просить суд розглядати справу без участі представника облдержадміністрації з урахуванням наданих пояснень відповідно до чинного законодавства України (а.с.23-24, 30-31). Представник позивача [PERSON] обласна рада [PERSON] надав до суду клопотання з проханням розглядати справу без їх участі позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с.51). Представник третьої особи Департаменту охорони здоров'я [PERSON] обласної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що лікувальний заклад є самостійною юридичною особою. Фінансування з 2015 року за місцевою міською радою. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення прокурора, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що по кримінальному провадженню по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, [PERSON] - визнано потерпілим. У зв'язку з отриманими, тілесних ушкоджень у вигляді закритого косого перелому нижньої щелепи праворуч в області 5 зубу, які за ступенем тяжкості, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, [PERSON] на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицьової хірургії КЗ «[PERSON] міська лікарня №8» ДОР з 20.02 по 03.03.2014 року становить 1 091 грн. 28 копійок. Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року визнано [PERSON] винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України. Призначено [PERSON] покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України, у вигляді позбавлення волі строком один рік. На підставі статей 75, 104 Кримінального кодексу України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік і шість місяців. Покладено на [PERSON] обовязки, передбачені пунктами 2 та 4 частини першої ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи. Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 (пять тисяч) гривень. Стягнуто із [PERSON] на користь законного представника потерпілого [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 734 грн. 85 коп. витрат на лікування та обстеження, 5000,00 грн. моральної шкоди, процесуальних витрат 1500,00 грн. на правову допомогу, загалом 7234 (сім тисяч двісті тридцять чотири) гривні 85 коп. У задоволенні решти позовних вимог та процесуальних витрат відмовлено (а.с.6-9). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року залишено без змін (а.с.11-16). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто зазначеним вироком суду була встановлена винність відповідача у скоєнні кримінального правопорушення, що виразилося в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, що спричинило тривалий розлад здоровя [PERSON] у вигляді закритого перелому нижньої щелепи праворуч. Згідно з довідкою калькуляції КЗ «[PERSON] міська лікарня №8» ДОР №5/70 від 08.02.2015 року вартість лікування [PERSON], який перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицьової хірургії КЗ «[PERSON] міська лікарня №8» ДОР з 20.02 по 03.03.2014 року становить 1 091 грн. 28 копійок. Медикаменти хворий купував за власний рахунок, тому суму витрат на медикаменти розрахувати неможливо. З моменту перебування хворого в стаціонарі і по теперішній час на розрахунковий рахунок лікарні не надходили кошти за лікування, яке отримував [PERSON] (а.с.10). Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. 04.02.2016 року [PERSON] місцевою прокуратурою №1 на адресу КЗ «[PERSON] міська лікарня №8» направлено повідомлення в порядку ч.4 ст.23 Закону Країни «Про прокуратуру» про підготовки матеріалів для здійснення представництва інтересів лікарні в суді (а.с.17). Відповідно до листа №5/70 від 08.02.2016 року підтвердила свою згоду на представництво інтересів у суді [PERSON] місцевою прокуратурою № 1 своїх інтересів з питання відшкодування витрат на лікування [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 цього Кодексу. Положеннями ст.1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат»№ 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. З довідки Комунального закладу "[PERSON] міська клінічна лікарня №8" [PERSON] обласної ради" вбачається, що [PERSON] знаходився у відділенні щелепно-лицьової хірургії на стаціонарному лікуванні в період з 20.02.2014р. по 03.03.2014 року 12 ліжко-днів, виходячи з вартості одного ліжко-дня вартість витрат становить: 90,94?12л/дн. = 1091,28 грн. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] Комунальний заклад "[PERSON] міська клінічна лікарня №8" [PERSON] обласної ради" понесла витрати на лікування потерпілого від злочину, між діями [PERSON] та цими витратами є прямий причинний зв'язок, а тому обов'язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача [PERSON] За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню та з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] обласна державна адміністрація Департамент охорони здоров'я Комунального закладу "[PERSON] міська клінічна лікарня №8" [PERSON] обласної ради" витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 1091,28грн. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved