Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку, що є у спільній частковій власності між співвласниками та встановлення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що йому належить 1\\2 частка будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2000р., реєстр. № 1-212 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2007р., реєстр. № 3-811. Співвласником іншої 1\\2 частки спірного житлового будинку є сестра [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2000р., реєстр. № 1-212 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2007р., реєстр. № 3-811. Усі заходи досудового врегулювання спору з відповідачкою успіху не мали. Через це він і звернувся до суду про поділ в натурі житлового будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві, що знаходиться у спільній частковій власності та просив визначити порядок користування земельною ділянкою, яка була надана [PERSON] у безстрокове користування для будівництва та обслуговування будинку, згідно з варіантами розподілу, визначеними висновком судової будівельно-технічної експертизи. Посилаючись на те, що через неприязні стосунки між ними та постійні сварки, вони в добровільному порядку не можуть вирішити спір між собою, тому просив поділити житловий будинок та встановити порядок користування земельною ділянкою і в зв'язку з цим просив призначити судову будівельно-технічну експертизу. По справі судом, за клопотанням позивача [PERSON], призначена судова будівельно-технічна експертиза від 09.10.2013р., а 03.02.2014р. до суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи №125-151 від 25.01.2014р., складений експертом. ( а. с. 28-57 ) У судовому засіданні позивач та його представник просили суд поділити житловий будинок та визначити порядок користування земельною ділянкою, спочатку за третім, а згодом за четвертим варіантом судової будівельно-технічної експертизи № 125-151 від 25.01.2014 року, оскільки вважають, що цей варіант надає можливість вільно та безперешкодно користуватися частиною житлового будинку та земельною ділянкою. Що стосується зміни розміру часток співвласників, то вони є незначними. Комунікації також треба поділити. Вони створили два самостійних входу-виходу, площа земельної ділянки відповідає пропорційно розміру часток у спільній частковій власності на будинок між співвласниками. Також просив стягнути на його користь половину судових витрат, які він сплатив за експертизу та судовий збір. Відповідачка та її представник позов не визнали, оскільки заперечували проти четвертого варіанту поділу в натурі житлового будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, а пропонували розділити будинок за другим варіантом експертизи, оскільки вважають, що він не потребує перепланування та перебудови, відповідач постійно із сім'єю проживає у цьому будинку, а позивач має свій будинок. Крім цього за четвертим варіантом їй надається одна кімната, а позивачу чотири кімнати. Даний варіант поділу житлового будинку не передбачає пристрій кухні в житловому будинку літ. "Е2" в приміщеннях, що виділяються [PERSON] Приміщення кухні знаходиться в окремій господарській будівлі - літній кухні літ. "Ж". Варіант розподілу житлового будинку можливий тільки при умові використання кухні за своїм функціональним призначенням у вищезазначеній господарській споруді. Вислухавши думку сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи спірний жилий будинок [ADDRESS] в м. Миколаєві з надвірними будівлями та спорудами належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині: [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2000р., реєстр. №1-212 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2007р., реєстр. № 3-811, зареєстрованого БТІ, реєстр. № 20706 від 28.03.2000 р., посвідчених державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, реєстраційний № 3-61 та зареєстрованого в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно 18.10.2007р. під реєстраційним номер 20035452. (а. с. 8-11) Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та надвірні будівлі, площею 0,09 га надавалася померлому [PERSON] у користування на підставі Договору про право забудови будинку та безспірного користування земельної ділянки від 20.06.1952 року [ADDRESS], посвідчений 18.12.1952 року Миколаївським державним нотаріусом, реєстр. № 2459/1. Рішенням Заводської районної ради №617 від 24 вересня 1971р. "Про будівництво нового будинку взамін старого, який прийшов у непридатність" [PERSON] надано право будівництва нового будинку взамін старого. ( а. с. 90 ) Актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації від 01.10.1999р., жилий будинок [ADDRESS] в м. Миколаєві введений у експлуатацію, який затверджений рішенням Корабельного виконкому м. Миколаєва № 87 від 08.10.1999р. За висновками експертизи, у відповідності до приписів ст. 152 ЖК України, позивач не надав суду дозволу адміністрації Корабельного району виконкому Миколаївської міської ради про проведення переобладнання та перепланування жилого будинку, згідно з 4 варіантом експертизи. Однак, згідно з умовами та порядком переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках, встановлені "Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій", затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (пункт 1.4.1 цього наказу) переобладнання і перепланування жилих будинків дозволяється робити після одержання дозволу виконавчим комітетом місцевої ради. У відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-151 від 25.01.2014 року визначено чотири технічно можливі варіанти поділу спірного будинку в натурі, з урахуванням порядку користування земельною ділянкою, що склався, із ідеальних часток та побажань співвласників. За правилами ст.ст.183, 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, коли не можливо без втрати її цільового призначення. Виділ у натурі часток у житловому будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності. У випадку коли в результаті виділу співвласнику передається частина приміщень, яка перевищує за розмірами його частку, суд повинен вирішити питання про стягнення з нього грошової компенсації та зазначити у рішенні фактичні ідеальні частки у праві власності на будинок після його поділу. Відповідно до ч.2 ст. 183, ст. 367 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 7 постанови від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", (із наступними змінами) у спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може зменшити або збільшити розмір частки, яка підлягає виділу, за умови сплати грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилася. У тих випадках, коли для виділу (поділу) необхідне переобладнання будинку він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради на підставі ст. 152 ЖК України. Відповідно до ст.7 Перехідних положень діючого Земельного кодексу України громадяни, що одержали у власність, у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Судом встановлено, що сторони є також фактичними користувачами земельної ділянки, площею 900кв.м., яка була виділена спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Договору про право забудови будинку та безспірного користування земельної ділянки від 20.06.1952 року [ADDRESS], посвідчений 18.12.1952 року Миколаївським державним нотаріусом, реєстр. № 2459/1. Розглянувши варіанти експертизи про порядок користування земельною ділянкою, суд вважає, що з врахуванням інтересів сторін та відносин, які склалися між ними, найбільш доцільним є другий варіант експертизи, оскільки останній має найменше відхилення від ідеальних часток та не передбачає перепланування та переобладнання жилого будинку і зберігає порядок користування будинком, який вже склався. Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п. 4 Перехідних та прикінцевих положень цього кодексу, норм розділу ІХ Прикінцевих положень ЗК України правовий статус майна, інших об'єктів цивільних прав і обов'язків суб'єкта правовідносин визначається нормами матеріального права, які діяли на час їх набуття чи виникнення правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що позивач набув право власності на 1/3 частку спірного будинку в порядку спадкування за законом у 2007 році. Правила ч. 2 ст. 120 ЗК України визначають, що у разі набуття права власності на будинок кількома особами до них у відповідних частках переходить право користування земельною ділянкою, якою користувався попередній власник. Відповідно до ст. 30 ЗК України ( в редакції 1992р.), чинного до січня 2002 року, при переході права власності на будівлі чи споруди за цивільно-правовими угодами, до набувачів від відчужувачів переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згідно з п.п. "г" п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді земельних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчужування. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України (2001р.) на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27 квітня 2007 року і згідно зі ст. 120 ЗК України переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без змін її цільового призначення у розмірах, встановлених договором, а якщо договором це не було передбачено до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлями або спорудами та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі або споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій розмішені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст.120 ЗК України. В разі наявності спору між співвласниками будівлі щодо порядку користування належною земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки, відповідно до положень ч.4 ст.120 ЗК України здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Таким же чином ч.1 ст. 377 ЦК України врегульовано питання виникнення права користування чи права власності на земельну ділянку особами, які набули часткової власності на житловий будинок, що розташований на цій земельній ділянці. На підставі викладеного, суд визначає порядок користування земельною ділянкою за другим варіантом експертизи та відповідно до приписів ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст.377 ЦК України, оскільки позивач набув право користування земельною ділянкою. Відповідачка та її представник позов не визнали та пропонували поділити житловий будинок та встановити порядок користування земельною ділянкою за другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи № 125-151 від 25.01.2014 року, оскільки вважають що даний варіант не передбачає перепланування житлового будинку, має найменше відхилення від ідеальних часток та зберігає порядок користування будинком, який вже склався між сторонами. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне реально розділити житловий будинок та прилеглі господарські будівлі та споруди та визначити порядок користування земельною ділянкою за другим варіантом висновку № 125-151 від 25.01.2014 року судової будівельно-технічної експертизи, оскільки при даному розділі у власність сторонам виділяється частина будинку з урахуванням того, що він має найменше відхилення від ідеальних часток та не передбачає перепланування та переобладнання жилого будинку і зберігає порядок користування будинком, який вже склався між сторонами. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що судові витрати повинні бути поділені між сторонами пополам. Позивачем сплачено 114,70 гривень судового збору, однак заявлені позовні вимоги є майнового характеру, а тому судовий збір повинен бути в розмірі 1% відсотку від ціни позову. Висновком експертизи встановлено, що інвентарна вартість домоволодіння визначена в розмірі 208480, 0 гривень, отже 1/2 частина складає 104 240,0 гривень, що і становить ціну позову. Отже, судовий збір повинен бути сплачений в розмірі 1042,40 гривень. Таким чином, з [PERSON] на користь держави повинно бути стягнуто гривень 521,20 гривень, а з [PERSON] на користь держави повинно бути стягнуто 406,50 гривень з урахуванням сплачених ним 114,70 гривень судового збору при зверненні до суду. Крім того, позивачем були понесені витрати за оплату експертизи в розмірі 3000,0 гривень та оплату геодезичної зйомки в розмірі 548,0 гривень, що також суд відносить до судових витрат, і тому ділить їх між сторонами порівну, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнуто 1774 гривні.

Outcome: approved