Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом де зазначає, що 03 червня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 37500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% річних та кінцевим строком повернення - до 03 червня 2028 року. На забезпечення виконання зазначеного договору, у той же день, між ними був укладений договір іпотеки №6468895, за яким відповідач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м. 29 січня 2018 року державним реєстратором Зміївської міської ради Харківського району Харківської області на підставі заяви позивача було прийнято рішення про передачу зазначеної квартири у власність позивача. Згодом з інформаційної довідки №113046151 від 06.02.2018 року він дізнався, що на спірну квартиру постановою державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області було накладено арешт та заборону відчуження. Вважає, що цими діями державного виконавця порушуються його права, як власника майна, а тому, просив скасувати обтяження, накладене ВДВС Харківського РУЮ Харківської обалсті на квартиру [ADDRESS], шляхом звільнення її з-під арешту та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762 грн. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2018 року позов було залишено без руху та позивачеві було надано строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали. 07 березня 2018 року позивачем вказані в ухвалі недоліки були усунуті. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засідання на 11 квітня 2018 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року за наслідками підготовчого судового засідання позов було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 квітня 2018 року. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти прийняття по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з"явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавали. За таких обставин, у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №6468855, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 37500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% річних та кінцевим строком повернення - до 03 червня 2028 року (а.с.4-12). 03 червня 2008 року між позивачем та відповідачем на забезпечення належного виконання відповідачем своїх обов"язків за кредитним договором, був укладений договір іпотеки №6468895, за яким відповідач передав в іпотеку належну йому трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м. (а.с.13-20). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна №113046151 від 06.02.2018 року державним реєстратором Зміївської міської ради Харківського району Харківської області [PERSON], 29.01.2018 року була проведена реєстрація права власності на спірну квартиру за ПАТ "ПУМБ" (а.с.21). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна №113046151 від 06.02.2018 року на підставі постанови державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області ВП №31437101 від 22.03.2012 року, на спірну квартиру було накладено арешт та оголошено заборону відчуження арештованого майна (а.с.21 зворот). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого листа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Положеннями ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершенного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У відповідності з вимогами ст.433 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю. Однак, враховуючи те, що рішення суду про звільнення майна з-під арешту є підставою для виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав, суд вважає зайвим встановлювати порядок виконання цього рішення. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial