Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Богородчанського районного суду з позовом до [PERSON] з приводу розподілу майна, нажитого спільно з відповідачем у період проживання однією сімєю у фактичних шлюбних відносинах та за час шлюбу. Заявлені вимоги позивачка мотивувала тим, що 24.07.2010 року у Гутянській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з відповідачем. Фактично однією сімєю вони стали проживати ще до реєстрації шлюбу з 01.04.2010 року. У шлюбі 19.02.2011 року народився син [PERSON]. З серпня 2014 року вони разом не проживають. Рішенням Богородчанського районного суду від 07.11.2014 року шлюб між ними розірвано. За період, коли вони проживали однією сімєю ними спільно придбано рухоме майно. Частина цього майна знаходиться в с.Гута по вул. Шевченка, 134 "А" Богородчанського району, у котеджі, належному відповідачу де вони обоє зареєстровані. Згаданий котедж до часу, коли вони стали спільно проживати та вести спільне господарство, був зведений та накритий. Для облаштування та завершення опоряджувальних робіт у котеджі, ними спільно було придбано пиломатеріали на суму 40000 грн., засоби для обробки деревини на суму 7852 грн., будівельні матеріали на суму 4000 грн. У період шлюбу було зроблено обшивку стін і стелі деревяною вагонкою, встановлено деревяну підлогу, викладено керамічну плитку у санвузлах, влаштовано сантехніку, електрику, опалення, збудовано деревяну альтанку, гойдалку, вилагоджено сауну та впорядковано прибудинкову територію. Для облаштування котеджу спільно придбано таке майно: піч-камянку для сауни, душову кабіну в сауну, душ-масаж в сауну, умивальник зі змішувачем в сауну, унітаз в сауну, котел газовий "TEPLOVEST", чотири радіатори для опалення, душову кабіну, унітаз-компакт ОАЕ (бежевий), біде "Monaco" (бежеве), змішувач, рушникосушка "Сахара", мийка кухонна і змішувач, 5 люстр, 2 бра, 3 світильники в альтанку, 2 світильники з фотоефектами на будинок, водонагрівач побутовий, ліжко "Марго", ліжко "Стиліус", вклад до ліжка, кутовий диван "Аляска", софа "Арфа", більярдний стіл і комплектуючі, стіл-тумба, кухонний набір, кухонний куток, прихожа, 2 тумби під телевізор, набір плетених меблів в сауну, 2 килими, штори, тюлі, гардини, карнизи, холодильник "Indesit", плита газова, пральна машина "Samsung", пилосос, 2 тюнери, тарілка супутникова, мікрохвильова піч, стабілізатор напруги Elim. Крім того, [PERSON] є власником домоволодіння в с.Клузів по вул.Молодіжна, 10, Тисменицького району Івано-Франківської області, де фактично проживала їх сімя з квітня 2010 року. Житловий будинок був готовий до проживання, однак протягом перебування у шлюбі вони за спільні кошти сімейного бюджету провели роботи, які покращили стан майна та збільшили його вартість. Зокрема встановили 80 кв.м. бруківки на подвірї вартістю 5600 грн., зацементували площадку позаду будинку, облицювали плиткою сходи і дві лоджії на що витратили 4500 грн., встановили кондиціонер вартістю 7000 грн., придбали 9 люстр на суму 5000 грн., встановили деревяні двері на суму 2000 грн., придбали стабілізатор напруги «Елім» вартістю 2500 грн. Також для облаштування побуту придбали до цього будинку побутову техніку і меблі, а саме пароварку Tefal, хлібопічку Perfez, ліжко Аркадія, матрац, телевізор плазмовий Samsung, фотоапарат Sony, караоке ВВК, швейну машина Janome, комп"ютер ASUS та присторої до нього, смертфон Lenovo і карта пам"яті на 16 GB, планшет "Samsung", і карта пам"яті 32 МВ, ноутбук Acer та периферичні пристрої. Усі вказані речі залишились в житловому будинку в с. Клузів по вул. Молодіжній,10 Тисменицького району Івано-Франківської області та перебувають у користуванні і розпорядженні [PERSON] Окрім цього, за період з 01.04.2010 року по серпень 2014 року ними було придбано за спільні кошти транспортні засоби: автомобіль марки Volkswgen Transporter Т4 2.5D 2001 р.в., червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у ВРЕР м.Надвірна 24.06.2010 року, вартість якого в гривневому еквіваленті складає 120000 грн.; 24.05.2012 року - аналогічний автомобіль Volkswgen Transporter Т4 2.5 ТD, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю також 120000 грн. Обидва ці автомобілі були зареєстровані на імя [PERSON] В лютому 2013 року вони придбали автомобіль Volkswgen Transporter Т4, 2002 р.в., білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 120000 грн., однак право власності не реєстрували, а користувались дорученням попереднього власника. 23.06.2011 року було проведено перереєстрацію автомобіля Volkswgen Transporter, 2002 р.в., білого кольору, реєстраційний номер АТ 5323АТ, який належав [PERSON] до шлюбу, але був переобладнаний з вантажного на пасажирський, а тому його вартість зросла в ціні. Будучи у шлюбі, відповідач займався реалізацією автозапчастин і протягом цього часу придбавав запчастини на суму 326268,8 грн. Також за виконавчим листом відповідачем сплачено попередній дружині грошову компенсацію її частки у спільному майні на суму 27988 грн. Таким чином, позивачка просить встановити факт спільного проживання однією сімєю з [PERSON] з 01.04.2010 року по день фактичної реєстрації шлюбу. Визнати, що все набуте майно у період спільного проживання є обєктом спільної сумісної вланості подружжя і провести його поділ, виділивши їй автомобіль марки Volkswgen Transporter Т4 2.5D 2001 р.в., червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 120000 грн., інше рухоме майно (холодильник, пральну машину, ліжко «Аркадія», матрац до нього, швейну машину, пароварку, мікрохвильову піч, софу «Арфа», кутовий диван «Аляска», фотоапарат та більярдний стіл) на суму 38098 грн. і стягнути з відповідача на її користь 160000 грн. грошової компенсації за інше майно. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала. Вказала, що познайомилась з [PERSON] в 2009 році. В березні 2010 року він запропонував їй одружитись. На день народження свого батька [PERSON] 01.04.2010 року вона запросила [PERSON] додому своїх батьків для заручин і відповідач попросив благословення і дозволу забрати її, як майбутню дружину проживати до себе. Того ж дня, вона з власними речами переїхала на постійне проживання до [PERSON] в с.Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області. З того часу вони жили як подружжя, вели спільне господарство, планували та розвивали спільний бізнес. Зокрема вона активно допомагала відповідачу у веденні його справ по торгівлі автозапчастинами, а також безпосередньо зайнялась організацією робіт по облаштуванню і благоустрою котеджу, який був зведений у с.Гута Богородчанського району, оскільки планували його використовувати для здачі в оренду відпочиваючим. З цією метою вони спільно продали автомобіль Сеат, який був придбаний нею до шлюбу і вклали виручені кошти у ремонтні роботи. В подальшому у травні 2010 року за пропозицією відповідача для її користування за рахунок спільних коштів (заощаджень які вона мала до шлюбу та коштів відповідача) було пригнано з закордону автомобіль марки Volkswgen Transporter Т4 2.5D 2001 р.в., червоного кольору. Вказаний автомобіль після переобладнання був зареєстрований 24.06.2010 року у ВРЕР на імя [PERSON] Вказаним автомобілем в подальшому користувалась вона, а [PERSON] у своєму користуванні мав аналогічний автомобіль марки Volkswgen Transporter Т4 2.5 D 2001 р.в., синього кольору. При поділі майна просила врахувати, що з нею залишилась проживати неповнолітня дитина. Просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Пояснив, що відповідач зареєстрував шлюб з позивачкою 24.07.2010 року і саме з того часу вони спільно проживали і вели спільне господарство. Автомобіль Volkswgen Transporter Т4 2.5D 2001 р.в., червоного кольору був придбаний ним до шлюбу і не може вважатись обєктом спільної сумісної власності подружжя. Докази, подані позивачкою на підтвердження факту спільного проживання з 01.04.2010 року вважає не переконливими. Факт зачаття дитини в середині травня 2010 року не може однозначно свідчити про спільне проживання однією сімєю, а звернення позивачки до Лисецької ЦРЛ продиктоване лише тим, що в даній установі працював їх знайомий лікар. Запчастини, які були придбані ним протягом 2010 -2014 років не можуть бути обєктом спільної сумісної власності, оскільки він перебував у трудових відносинах із субєктом підприємницької діяльності, який здійснював роздрібну торгівлю запчастинами, а тому вони йому не належать. Автомобіль Volkswgen Transporter Т4 2.5 ТD, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER], який був придбаний на його імя 24.05.2012 року відчужений 06.03.2014 року у період спільного проживання, а тому не може бути обєктом поділу. Крім того, на придбання вказаного автомобіля у [PERSON] було отримано позику 20 тис. дол..США. Вказаний борг слід врахувати при розподілі майна, оскільки кошти були використані в інтересах подружжя. Визнав, що за період спільного проживання подружжя набуло таке майно : душ-масаж, рукомийник зі змішувачем, унітаз-компакт ОАЕ (бежевий), рушникосушка "Сахара", умивальний з ніжкою "Monaco" і змішувач, 3 світильники в альтанку, ліжко "Марго", матрац «Стандарт», ліжко "Стиліус", вклад до ліжка, софа "Арфа", стіл-тумба, штори, тюлі, гардини, карнизи,Ліжко «аркадія» і матрац до нього. Однак виходячи з наведеного вище просив у задоволенні позву відмовити. Відповідач безпосередньо в судове засідання не зявився, попри те, що суд визнав необхідним, щоб відповідач дав особисті пояснення у справі. Суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та не надав згоди на допит його в судовому засіданні як свідка. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що 01.04.2010 року на його день народження дочка запросила [PERSON] до них додому і відбулись заручини. Того ж дня, після заручин дочка переїхала проживати до відповідача в с.Клузів Тисменицького району. Син дочки від першого шлюбу залишився у них до закінчення навчального року, а з червня 2010 року також переїхав проживати до матері в с.Клузів. В травні 2010 року він з дружиною (матірю позивачки) гостювали у дочки та зятя в с.Клузові. Відповідач був заможним, але щоб не було докорів їх дочці, вони також регулярно допомагали позивачці грішми. Зокрема неодноразово сторони їздили до Львова на закупки меблів та обладнання для котеджу в с.Гута і він давав дочці гроші, в цілому передав близько 50 тис.грн. Крім того, до одруження дочка мала 4000 Євро заощаджень, оскільки їздила на заробітки в [PERSON] та Російську Федерацію. Також мала власний легковий автомобіль, який, будучи у шлюбі, сторони продали, а натомість придбали для дочки вишневий бус, котрим переважно їздила дочка. Крім згаданого авто, у їх сімї були також сині та білий мікроавтобуси. Неодноразово відвідував дочку як у с.Клузів так і в с.Гута, знає, що спільно завершували будівництво та облаштування котеджу в с.Гута, обладнали сауну, обставили будинок, придбали більярд. В с.Клузові за час спільного проживання впорядкували подвіря, виставили бруківку, придбали меблі. Допитана як свідок [PERSON] пояснила, що в квітні 2010 року (дати не памятає) зайшла до [PERSON] і та познайомила її з [PERSON], якого представила як свого майбутнього чоловіка. Того дня від [PERSON] довідалась, що він забирає [PERSON] до Івано-Франківська. З того дня в с.Конюшки Рогатинського району позивачка вже не жила. До одруження [PERSON] разом з нею та її чоловіком їздили на заробітки у Російську Федерацію. Також знає, що позивачка виїжджала на заробітки у [PERSON] і мала легкову машину, (синій Сеат) яку згодом продала, пояснюючи що будується. Допитана як свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що разом з позивачкою навчалась у Львівському політехнічному університеті. В 2009 році познайомилась з [PERSON], який добивався позивачки. За домовленістю з позивачкою в травні 2010 року на черговій сесії мали знімати разом житло, але напередодні відповідачка повідомила, що вийшла заміж і чоловік буде її возити до Львова на сесію. Оскільки жила в м.Бурштин, то попросила по дорозі забирати її і неодноразово їздила до Львова з [PERSON], яку на заняття возив [PERSON] Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що являється родичкою відповідача і сусідкою в с.Клузів. Вперше відповідач познайомив їх з позивачкою на Великдень 2010 року (04 квітня). В кінці червня 2010 року до [PERSON] переїхав і син позивачки. За час спільного проживання подружжя користувалось двома автомобілям червоним і синім бусом однакової моделі. Одним з них їздила [PERSON]. На момент одруження будинок в с.Клузові був повністю збудований, в період спільного проживання завершували окремі роботи, зокрема виклали плитку на сходах, влаштували кондиціонери. Свідок [PERSON] - мати відповідача, пояснила, що син почав проживати спільно з [PERSON] десь з червня 2010 року. З позивачкою познайомилась у с.Клузові, за місцем постійного проживання відповідача. Невістка прийшла на все готове, її син займався бізнесом і заробляв кошти. Невістка займалася прийомом відпочиваючих в котеджі у с.Гута, займалась прибиранням, організаційними питаннями. Про майно подружжя, в тому числі про придбані автомобілі, нічого повідомити не змогла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в якості робітника працював на будівництві котеджу в с.Гута. Станом на липень 2010 року будівництво було завершено, доробляли лише паркани. В травні 2010 року [PERSON] пригнав [PERSON] автомобіль Фольксваген Т4 і вони з [PERSON] спільно придбали даний автомобіль, зокрема [PERSON] дав 5 тис. дол.США., а він 10 тис.дол.США. Тому [PERSON] в подальшому дав йому довіреність на користування цим автомобілем і він використовує його до цього часу. В липні 2010 року уже бачив [PERSON] на господарстві. Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що 06.04.2012 року позичив [PERSON] 20 тис.дол.США на придбання автомобіля під відсотки. Гроші для позики сам позичав у інших осіб, яких не хоче називати. Гроші зичив у присутності дружини - [PERSON] Вказаний борг [PERSON] йому не повернутий. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Зясувавши обставини справи на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] заручились 01.04.2010 року і з того часу ще до реєстрації шлюбу (24.10.2010 р.) спільно проживали у будинку відповідача у с.Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області та вели спільне господарство. Вказана обставина, крім пояснень позивачки та показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтверджується також письмовими доказами. Зокрема у заяві від 30.04.2010 року про звільнення з роботи у ДП «Санаторій «Черче», де позивачка мала постійне місце роботи, вона вказала на причину звільнення факт переїзду на постійне місце проживання до чоловіка в інший район. Про переїзд у поданій заяві [PERSON] було вказано як про доконаний факт (а.с.185). Крім того, як жителька с.Клузів Тисменицького району позивачка 18.06.2010 року проходила медичний огляд на базі Лисецької ЦРЛ медичний огляд для одержання довідки на придатність до керування транспортним засобом, а 12.07.2010 року проходила дослідження у цій лікарні з приводу вагітності. (а.с.143-142) Представник відповідача, заперечуючи дану обставину у ході судового розгляду, не спростував наведених доказів, більше того, свідки викликані в судове засідання з боку відповідача [PERSON] і [PERSON] підтвердили факт спільного проживання сторін до реєстрацію шлюбу, хоч і не вказали на конкретний час, коли такі стосунки розпочались. Таким чином, суд вважає доведеною ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] у період з 01.04.2010 року спільно проживали однією сімю і вели спільне господарство. Вирішуючи позовні вимоги про поділ рухомого майна, суд виходить з того, що роботи по облаштуванню котеджу в с.Гута Богородчанського району сторони проводили спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів. Про це свідчать не лише детальна обізнаність позивачки з усіма етапами будівельних та опоряджувальних робіт, які проводились, але письмові документи, які є в її розпорядженні і підтверджують придбання відповідних матеріалів та обладнання у період після реєстрації шлюбу. Так, відповідно до накладної №23 від 10.09.2010 року, що виписана на імя [PERSON] були придбані пиломатеріали не обрізні листяної породи в кількості 8,3 куб.м., пиломатеріали обрізні в кількості 10,6 куб.м. та пиломатеріали хвойної породи обрізні в кількості 18,1 куб.м. на загальну суму 34885 грн. 21.12.2010 року придбані пиломатеріали обрізні в кількості 5,6 куб.м. на суму 4368 грн. Враховуючи те, що поясненнями позивачки, свідків та на підставі представлених фото, встановлено, що під час перебування у шлюбі проводились роботи по влаштуванню підлоги, монтажу вагонки на стінах та стелі в будинку та сауні, зведення альтанки, тощо, то вартість вказаних матеріалів та виробів з них, що не можуть бути відокремлені на суму 39253 грн. слід врахувати при визначенні вартості майна, що підлягає поділу. До майна, що підлягає поділу слід безумовно віднести майно, яке визнано відповідачем таким, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема душ-масаж в сауну вартістю 1100 грн.; рукомийник зі змішувачем 488 грн.; унітаз ОАЕ (бежевий) -1400 грн.; умивальник з ніжкою "Monaco" і змішувач -920 грн., рушникосушка «Сахара» -1300 грн., 3 світильники в альтанку 4000 грн.; ліжко «Марго» -2130, матрац «Стандарт» -1650, ліжко «Стиліус» 1900, вклад до ліжка -495 грн., софу «Арфа», стіл-тумбу -380 грн., штори, тюлі, гардини, карнизи 1700 грн., ліжко «Аркадія» вартістю 12628 грн. та матрац до нього вартістю 1630 грн. Суд вважає, що обєктами спільної сумісної власності, що підлягають поділу є також речі, які містяться в акті опису та арешту майна від 24.04.2015 року. Зокрема такими слід визнати піч камянку для сауни 6000 грн., душову кабіну в сауну -965, котел газовий TEPLOVEST" 5000 грн., чотири радіатори опалення 5300 грн., душову кабіну -1071 грн., мийку кухонну зі змішувачем 420 грн., кухонний набір 1500 грн., кухонний куток -450 грн., прихожу 350 грн., 1 тубу під телевізор 250 грн., 1 килим 400 грн., плиту газову 1888 грн. Крім того, до спільного майна слід віднести також ряд речей, які на думку суду приховані від опису, але були придбані сторонами у період шлюбу для облаштування котеджу в с.Гута, що підтверджується документами на їх придбання, фотографіями, які доводять їх наявність у інтерєрі котеджу та показаннями свідків. До таких речей слід віднести стіл більярдний -7101 грн., стабілізатор напруги «елім» 2500 грн., набір плетених меблів 2100 грн., холодильник 2500 грн., 2 тюнери і супутник.тарілка 1200 грн., біде "Monaco" 755 грн., змішувач до біде 186 грн., унітаз 600 грн., водонагрівач побутовий -1135 грн., кутовий диван «Аляска» -5200 грн. (а.с., 36, 40, 42, 44). Також матеріалами справи підтверджено придбання в період шлюбу побутової техніки, яка залишилась у житловому будинку відповідача, це пароварки Tefal вартістю 498грн.; мікрохвильової печі вартістю 480 грн., хлібопечі Perfez 399 грн. фотоапарату Sony 990 грн., карта памяті 32 МВ - 299 грн., ноутбук Acer та периферичні пристрої 4538 грн., комп"ютер ASUS та пристрої до нього 11680 грн., смертфон Lenovo і карта памяті 16 GB 1689,7 грн., планшет "Samsung" 1799,9 грн., плазмовий телевізор Samsung 8244 грн. На підставі поданих позивачкою накладних №37,38,49 за вересень 2010 року, встановлено, що на імя [PERSON] було придбано у ПП [PERSON] бруківку «Соти» загальною площею 80 кв.м. вартістю 5600 грн., якою було викладене подвіря господарства в с.Клузів Тисменицького району. Разом з тим, суд не включає до переліку обєктів спільної сумісної власності будівельні матеріали на суму 4457,35 грн. та 4002 грн. (а.с.31, 37) оскільки накладна та товарний чек на їх придбання не містять жодних ідентифікуючих ознак. Посилання позивачки на придбання засобів для обробки деревини на суму 7852 грн. не підтверджені документально. Також не підтверджено належними доказами придбання таких побутових приладів як кондиціонерів, караоке ВВК, швейної машини Janome, пральної машини "Samsung", пилососу, а також 1 килима та 1 тумби (крім тих, що є в акті опису), 9 люстр та 2 дверей. Не можуть бути визнані також обєктом спільної сумісної власності подружжя автозапчастини, вартість яких позивачкою визначена шляхом сумування товарних чеків та накладних на їх придбання за різний період на загальну суму 326268,8 грн. Вказані речі є товаром, який знаходиться в обороті і накладні на їх придбання не можуть свідчити про сталу вартість таких речей. Не враховує суд також при поділі майна суми витрат на сплату [PERSON] боргу за виконавчим листом на користь колишньої дружини, що склала 27988,75 грн., оскільки жодних доказів на підтвердження того, що вказаний борг був погашений за рахунок спільних коштів, а не майна чи коштів, набутих у попередньому шлюбі суду не подано. Вирішуючи питання про розподіл транспортних засобів, заявлених позивачкою, суд виходить з того, що обєктом права спільної сумісної власності, що підлягає поділу судом може бути визнаний лише автомобіль марки Volkswgen Transporter Т4 2.5D 2001 р.в., червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у ВРЕР м.Надвірна 24.06.2010 року, вартість якого заявлена позивачкою і не оспорювана відповідачем складає 120000 грн. При цьому суд, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, виходить не тільки з того факту, що авто придбане у період спільного проживання, але і з того, що джерелом його набуття були спільні кошти, а мета придбання майна дозволяє констатувати правовий режим спільної власності подружжя. Адже позивачка ствердила суду, що вказаний автомобіль придбавався для її користування, і для його купівлі були використані в тому числі і її заощадження, які вона мала до шлюбу з відповідачем. На користь такої позиції свідчить також та обставина, що за показаннями свідків [PERSON] систематично використовувала даний автомобіль, а подружжям було продано автомобіль Сеат, котрий був у позивачки до шлюбу з відповідачем. Автомобіль Volkswgen Transporter Т4 2.5 ТD, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER], який був придбаний на імя [PERSON] 24.05.2012 року відчужений 06.03.2014 року у період спільного проживання, а тому він не може бути обєктом поділу. Не є на думку суду обєктом права спільної сумісної власності і автомобіль Volkswgen Transporter Т4, 2002 р.в., білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], який з пояснень позивачки був придбаний за дорученням. Суд не може вважати набутим у власність автомобіль який належить іншій особі і використовувався на підставі доручення, оскільки вказані правочини відповідно до вимог цивільного законодавства не є тотожними. Не відноситься до обєктів спільної власності на думку суду автомобіль Volkswgen Transporter, 2002 р.в., білого кольору, реєстраційний номер АТ 5323АТ, оскільки він належав [PERSON] до шлюбу і був за ним зареєстрований з 13.02.2009 року, а 23.06.2011 року було проведено лише його перереєстрацію у звязку із переобладнанням. Таким чином, загальна вартість майна, яке підлягає поділу між сторонами судом визначена у сумі 277231 грн. Ідеальна ? частка кожного з подружжя складає 138615,5 грн. Виходячи із заявлених вимог, враховуючи обставини справи, той факт, що багато речей використані в процесі будівництва та облаштування житлових приміщень і прибудинкових територій, які належать безпосередньо відповідачу, частина з них є предметами інтерєру, використовуються у забезпеченні функціонування житла і відділення їх від основних речей недоцільне, призведе до втрати реальної їх вартості, то позивачці слід виділити автомобіль марки Volkswgen Transporter Т4 2.5 D, червоного кольору, 2001 року випуску, легковий пасажирський-В, номер кузова [NUMBER] р.н.з АТ 2686 ВА, вартістю 120000 грн.,; ліжко «Аркадія» вартістю 12628 грн. та матрац до нього вартістю 1630 грн.; софу «Арфа» вартістю 3100 грн.; пароварку Tefal вартістю 498грн.; мікрохвильову піч вартістю 480 грн., хлібопіч Perfez 399 грн., а всього майна на загальну суму 138735 грн. Решту майна на загальну суму 138496 грн. слід виділити відповідачу. Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial