Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги збільшила, збільшені підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 14.04.1990 року сторони уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На даний час син закінчив Київський професійний ліцей сфери послуг, продовжує навчатись і є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету обліку, аудиту та економічної кібернетики Київського національного торгово-економічного університету. За курс навчання його у Київському професійному ліцеї сфери послуг позивачка згідно договору про навчання сплатила 7100 грн. Тому просить стягнути з відповідача на її користь 3550 грн. як половинну суму від всієї вартості. Крім того, поскільки відповідач працює і має постійний щомісячний дохід, а син навчається на стаціонарній денній формі ВИШу, не має часу працювати, тому також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів, починаючи з 4.07.2013 року по [INFO] (дати народження другої дитини відповідача від іншого шлюбу) та аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів з [INFO] і до досягнення дитиною 23 років за умови продовження ним навчання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він дійсно працює і має постійний щомісячний заробіток. Однак 13.10.2012 року він уклав шлюб з [PERSON], після чого у них народилась донька [PERSON] [INFO]. Створивши нову родину, він придбав однокімнатну квартиру та побутову техніку для неї, отримавши кредити в трьох банках. Заборгованість та проценти він сплачує і зараз. Працюючи у національному театрі, він отримав за вересень та жовтень 2014 року по 9650 грн. заробітної плати, більшу частину з яких щомісяця буде сплачувати банкам до 2015 року та до 2018 року, дружина його не працює, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, тому він змушений закладати у ломбард наявні у нього золоті вироби. За таких обставин він не має можливості сплачувати матеріальну допомогу сину [PERSON] на навчання. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п.1, ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, 14.04.1990 року позивачка та відповідач уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 28.02.2003 року відділом РАГС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №171, було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.12). Син [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с.5) і знаходиться на її утриманні. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. Згідно п.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 9.08.2013 року [PERSON] та торговельно-економічний коледж КНТЕУ в особі директора Греченкової Л.М. уклали договір №81 про навчання, підготовку (фізичними та юридичними особами), за яким коледж бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання за денною скороченою формою за освітньо-професійною програмою підготовки молодшого спеціаліста за спеціальністю бухгалтерський облік, термін навчання 1 рік, а замовник оплати вартість послуг по навчанню в розмірі 7100 грн. (104-105). За змістом квитанцій [PERSON] та [PERSON] сплатили за вказане навчання по 3550 грн. відповідно (а.с.106-107). З 1.09.2013 року по 27.06.2014 року [PERSON] пройшов курс навчання і закінчив коледж (а.с.111). Таким чином, поскільки позивачка сплатила 7100 грн. за навчання їх спільного сина, тому 1/2 частину вартості цього навчання необхідно компенсувати їй за рахунок відповідача (7100 грн. : 2 = 3550 грн.). Однак після винесення заочного рішення Дарницьким районним судом м. Києва від 23.10.2013 року (а.с.34-36) по даній цивільній справі і до подачі заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення (а.с.48-49) на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1775 грн. в рахунок вартості навчання сина (а.с.41). І як вбачається з довідки ДП „Національний академічний театр російської драми ім. Л.Українки" №36 від 7.03.2014 року за даним виконавчим листом було стягнуто 871 грн. (а.с.124). А вже після скасування вказаного заочного рішення суду обидва виконавчих листи, включаючи і про стягнення 1775 грн., були повернуті до суду (а.с.125-130). За таких обставин з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 2679 грн. вартості навчання [PERSON] в Київському торгівельно-економічному коледжі з 1.09.2013 року по 27.06.2014 року (3550 грн. - 871 грн. = 2679 грн.), в решті суми необхідно відмовити, як такої, що вже була стягнута виконавчою службою. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, а саме: з відомості бази даних Державного реєстру фізичних осіб, наданої Головним управлінням Міндоходів у м. Києві (а.с.99-102) та довідки з місця роботи (а.с.122-123) відповідач [PERSON] працює на посаді актора театру вищої категорії ДП „Національний академічний театр російської драми ім. Л.Українки" за основним місцем роботи, отримавши заробітну плату за вересень та жовтень 2014 року по 9650 грн., а також до 1.03.2014 року отримував і інші доходи не за основним місцем роботи. 13.10.2012 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після чого у них народилась донька [PERSON] [INFO], яка знаходиться на утриманні відповідача. Створивши нову родину, він придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS], за яку сплачує необхідні комунальні послуги (а.с.133). Для придбання побутової техніки відповідач отримав кредити в ПАТ „Укрсиббанк", ПАТ „Банк Форум" та ПАТ „Ренесанс Капітал" (а.с.134-141), термін дії яких до 2015 року, до 2018 року, до грудня 2015 року відповідно. Заборгованість та проценти по кредитних договорах він сплачує і зараз (а.с.142-144). Крім того, відповідач в ПАТ „Приватбанк" відкрив кредитну лінію для придбання продуктів харчування (а.с.147), а для отримання готівки в листопаді 2014 року до ломбарду „Скарбниця" передав вироби із золота: перстень та ланцюжок, золото 585 проби (а.с.148). Згідно довідки №84/148 від 9.09.2014 року син сторін [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання на основі держзамовлення факультету обліку, аудиту та економічної кібернетики Київського національного торгово-економічного університету. Строк навчання закінчується в червні 2017 року (а.с.109). За змістом ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що поскільки син відповідача навчається в Київському національному торгово-економічному університеті на основі державного замовлення, при цьому позивачка не надала будь-яких доказів щодо необхідності надання йому матеріальної допомоги, а відповідач в свою чергу, маючи іншу родину, не може надавати таку допомогу, тому в задоволенні частини позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 та 1/6 частини від всіх доходів щомісяця необхідно відмовити. Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд частково задовольняє позов позивачки, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial