Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 02.09.2015 підсудність спору було визначено Подільському районному суду м. Києва (т.1, а.с.2). 16.09.2015 ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Сербіної Н.Г. було відкрите провадження у дані справі. В подальшому справу неодноразово було розподілено в автоматизованому порядку в провадження інших суддів. Ухвалою від 29.09.2018 справу було прийнято в провадження Подільського районного суду м. Києва в складі судді Войтенко Т.В. (т.2, а.с.84-85). За час перебування справи в провадженні Подільського районного суду м. Києва позовні вимоги позивачка [PERSON] неодноразово збільшувала. Востаннє заяву про збільшення позовних вимог було подано в редакції від 13.11.2018, згідно якої розрахунок заборгованості за депозитним договором розраховано станом на 12.11.2018 (т.2, а. с. 108). З урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 09.12.2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений депозитний договір №SMDN25000713252718, вклад «Стандарт» строковий, ставка відсотків за договором - 16%, початкова сума вкладу 81 873,33 грн. Як зазначала позивачка, дія депозитного договору неодноразово пролонгувалася на умовах, передбачених договором. Навесні 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунок позивача було заблоковано відповідачем, нарахування відсотків було припинено. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих відсотків, 21.11.2014 року позивачкою до Головного офісу ПАТ «КБ «ПриватБанк» було направлено заяву про надання доступу до належних позивачу коштів шляхом розблокування рахунків позивача та повернення коштів. Дана заява була отримана відповідачем 25.11.2014 року. У позовній заяві посилається на те, що заява позивачки про розблокування депозитного рахунку та повернення грошових коштів була залишена банком без реагування, що змусило [PERSON] звернутися до суду з даним позовом. Вказувала, що відповідно до умов депозитного договору, банк зобов`язаний був повернути їй як вкладнику грошові кошти на її першу вимогу. Зважаючи на те, що вклад та відсотки за договором повернуто не було, позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором №SMDN25000713252718 від 09.12.2010 року у розмірі 3 739 591,49 грн., а саме: - 81873,33 грн. - суму вкладу; - 8398,18 грн. відсотків на вклад за ставкою 16% річних за період з 09.04.2014 р. по 28.11.2014 р.; - 3241,29 грн. відсотків за ставкою 1% річних за період з 29.11.2014 по 12.11.2018; - 3549208,86 грн. пені, розрахованої за ставкою 3% за кожен день прострочення виплати депозитного вкладу на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29.11.2014 по 12.11.2018; - 9723,86 грн. як 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.11.2014 р. по 12.11.2018 р.; - 87145,97 грн. інфляційного збільшення боргу відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 29.11.2014 р. по 12.11.2018 р.; а також стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Зазначив, що на підтвердження факту укладення депозитного договору на руках у позивачки наявний Договір від 09.12.2010 з оригінальними підписами [PERSON] та факсимільними відбитками печатки банку та підписів працівників банку, а також оригінал платіжного доручення №1655197218 Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження факту внесення вкладу у розмірі 81873,33 грн. Посилався на те, що неповернення вкладу на першу вимогу [PERSON] , вважається прострочкою виконання зобов`язання боржником, що дає підстави для застосування до нього штрафних санкцій у вигляді сплати пені відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідальності відповідно до ст.625 ЦК України. Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (т.2, а.с.95-102). Вказувала на те, що на підтвердження наявності договірних відносин, позивачкою не надано суду договору, який би містив оригінальний відбиток печатки банку, а наявність оригінального платіжного доручення про зарахування грошових коштів свідчить про те, що дані кошти були перераховані з одного рахунку на інший. Інакше б, у випадку внесення коштів у касу банку, у позивачки мала б залишитися квитанція каси, а не платіжне доручення. Також представник Банку посилалась на те, що представником позивачки наведені невірні розрахунки заборгованості за депозитним договором. Зокрема, вказувала на те, що вимога про повернення вкладу зі слів представника позивача була пред`явлена 21.11.2014. З урахуванням вимог ч.3 ст. 651 ЦК України договір вважається розірваним через 2 банківських дні. Таким чином, нарахування відсотків за відсотковою ставкою 16% річних за весь період вважала неправомірним. Вказувала, що враховуючи дострокове розірвання договору, слід застосовувати відсоткову ставку відповідно до Наказу №07 від 05.01.2004 року, затвердженого головою Правління Банку, за вкладом "На вимогу" у розмірі 1% річних. З 04.05.2017 р. відповідно до протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 року була встановлена відсоткова ставка по вкладам "До запитання" у розмірі 0,01% річних. Зважаючи на такі пояснення, правильними вважала нарахування відсотків у такому розмірі: за період з 09.04.2014 року по 23.11.2014 року - 8218,73 грн. відсотків (81873,33 грн. х 229 днів х 16% /365 днів); за період з 24.11.2014 року по 03.05.2017 року - 1994,12 грн. відсотків за ставкою 1% річних (81873,33 грн. х 889 днів х 1% /365 днів); за період з 04.05.2017 року по 12.11.201 - 12.44 грн. відсотків заставкою 0,01% річних (81873,33 грн. х 555 днів х 0.01% / 365 днів), а всього 10 225,29 грн. Також представником відповідача у відзиві на позовну заяву заявлено заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені відповідно ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", а відтак можливим вважала стягнення пені за період з 13.11.2017 по 13.11.2018 в розмірі 3% вартості фінансової послуги з розрахунку суми грошового зобов`язання по договору - 81873.33 грн., відсоткової ставки за договором 16,0 % річних, тобто за 1 день вартість фінансової послуги - 16% : 365 днів = 0,04383561 %. Таким чином, 3 % вартості фінансової послуги за період з 13.11.2017р. по 13.11.2018 вирахувала як 392,99 грн. (0,04383561 % х 81873,33 грн. х 3% х 365 днів). Також заявила про застосування строку позовної даності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційного збільшення боргу. Вказувала, що оскільки позовна вимога щодо стягнення з АТ КБ ПРИВАТБАНК 3% річних та інфляційного збільшення боргу була заявлена станом на 12.11.2018, то нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат може бути здійснено лише за період з 12.11.2015 по 12.11.2018. У такому випадку 3% річних на переконання відповідача повинні мати наступний вигляд: 81873,33 грн. х 1096 днів х 3% : 365 днів = 7375,32 грн., сума інфляційних витрат повинна становити 33483,49 грн. (т.2, а.с.95-102). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 09.12.2010 року між [PERSON] та ПАТ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», був укладений депозитний договір №SMDN2500071325271 (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою), відповідно до умов якого [PERSON] передала, а банк прийняв грошові кошти у розмірі 81873,33 грн. строком на 12 місяців по 09.12.2011 року включно (т.2, а.с.145-146). Факт укладення договору підтверджено представником позивача наданим для огляду та дослідженим в судовому засіданні примірником договору, який містить факсимільні відбитки печатки та підписів працівників банку, а також наданим для огляду оригіналом платіжного доручення №1655197218 від 09.12.2010 з відбитком штемпеля Кримського регіонального правління ПАТ КБ «Приватбанк» про внесення платником [PERSON] 81873,33 грн. з рахунку № [NUMBER] на рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] (т.2, а.с. 144, 145-146). Згідно Договору №SMDN2500071325271 депозитного вкладу від 09.12.2010 клієнту для розміщення депозитних коштів відкривається рахунок № [NUMBER] . Таким чином, наявність оригіналу платіжного доручення достеменно підтверджує факт укладення депозитного договору, оскільки доводить зарахування від [PERSON] на рахунок № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 81873,33 грн. Такий висновок суду не спростовують твердження представника банку про те, що позивачем не доведено факт наявності договірних відносин з банком, оскільки позивачем не надано суду квитанції каси про отримання грошових коштів від [PERSON] , адже у конкретному випадку депозитний вклад від імені [PERSON] був розміщений на рахунку № [NUMBER] шляхом перерахування коштів з іншого рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] . Можливість укладення договору з факсимільним відбитком печатки банку підтверджена офіційним листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.04.2017 (т.2, а.с.112). Відповідно до п. 6 Договору сторони передбачили, що у випадку, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявить банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника. При цьому, відрахунок нового строку вкладу починається з дня, наступного від дати закінчення попереднього строку. При продовжені строку вкладу розрахунок відсотків на кожен новий строк вкладу здійснюється за відсотковою ставкою, яка діє в Банку для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування і строку. Зважаючи на наведені умови депозитного договору у суду наявні підстави вважати, що депозитний вклад продовжувався на новий строк щороку після 09.12.2011 на тих же умовах, що і договір від 09.12.2010, тобто під 16% річних, оскільки суду першої інстанції банк не надав відомості про встановлення в Банку іншої відсоткової ставки для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування і строку. Судом встановлено, що представником позивачки була надіслана до банку заява від 21.11.2014 про розірвання договору та повернення коштів з рахунку № [NUMBER] (т. 1, а.с. 14). Листом №20.1.0.0.0/7-20141126/1424 від 28.11.2014 відповідач повідомив представника [PERSON] про неможливість повернення депозитного вкладу у зв`язку з відсутністю законодавчої бази, яка б визначала юридичний статус та основи діяльності банківської системи України в Криму, адже Банком було призупинено обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк» (т.1 а.с.15). Дана відмова стала підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. Вирішуючи спір, суд входить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. У абзаці 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За умовою ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ч. 1 ст. 598 ЦК України вказано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У ч. 3 ст. 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Частина перша ст. 1068 ЦК України визначає, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Згідно з п. 1.8 постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 р. № 492 вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з п. 10.12. Інструкції після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Відповідно до п 10.13 Інструкції видаткові операції за вкладними (депозитними) рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника рахунку або за його дорученням на підставі довіреності. За умовами п. 20.7. Інструкції вкладні (депозитні) рахунки клієнтів у разі залучення строкових вкладів закриваються після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику. Таким чином, на вимогу вкладника [PERSON] , банк повинен був повернути позивачці вклад у розмірі 81873,33 грн. Неповернення даних коштів дає підстави для їх стягнення з відповідача судовим рішенням. Умови договору, на яких було розміщено депозитний вклад (п. 6 договору) дають підстави стверджувати, що депозитний договір пролонгувався двічі з 10.12.2011 по 09.12.2012 та з 10.12.2012 по 09.12.2013 на умовах, передбачених договором, тобто з відсотковою ставкою 16% річних. В подальшому, з 10.12.2013 вклад також продовжив свою дію, однак вже на умовах, визначених п. 7 Договору, відповідно до якого вкладник має право розірвати договір, повідомивши про це Банк за 2 дні. При поверненні вкладу з ініціативи вкладника до спливу мінімального строку вкладу, виплачуються відсотки, нараховані за ставкою для вкладів «до запитання». У випадку витребування вкладу після закінчення мінімального строку вкладу 6 місяців від дати продовження дії вкладу, але до закінчення строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу і сплачуються відсотки, нараховані виходячи з діючої процентної ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5. У зв`язку з пред`явленням вимоги про розірвання договору раніше (тобто 21.11.2014), а ніж за 2 дні до дати закінчення наступної дати дії вкладу (09.12.2014), що пролонгувався, але після спливу 6 місяців після чергової пролонгації договору, до вкладу [PERSON] з 10.12.2013 відповідно до п.7 Договору повинні застосовуватися відсотки, нараховані за ставкою для вкладом, помноженою на коефіцієнт 0,5. Таким чином, за період з 09.12.2010 по 09.12.2013 Банк зобов`язаний виплатити позивачці відсотки за вкладом у розмірі 16% річних, тобто 39370,98 грн. (81873,33 грн. х 1097 днів х 16% / 365 днів). За період з 10.12.2013 по 23.11.2014 (через 2 дні від дати вимоги про розірвання договору) Банк повинен виплатити позивачці відсотки у розмірі 8 % річних, тобто 6262,75 грн. (81873,33 грн. х 349 днів х 8 % /365 днів). Після пред`явлення вимоги про розірвання договору, тобто з 24.11.2014 по 12.11.2018 (дата розрахунку позовних вимог згідно заяви про збільшення позовних вимог) Банк повинен виплатити [PERSON] відповідно до п.7 Договору відсотки за ставкою за вкладом «На вимогу / До запитання». За інформацією Банку, за вкладом на вимогу було встановлено відсоткову ставку у розмірі 1% річних (Наказ №07 від 05.01.2004 року, затвердженим головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк». З 04.05.2017 р. відповідно до протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 року була встановлена відсоткова ставка по вкладам "До запитання" у розмірі 0,01% річних. Таким чином, за період з 24.11.2014 по 03.05.2017 Банк повинен виплатити позивачці відсотки за відсотковою ставкою по вкладам «На вимогу» у розмірі 1% річних, тобто 1994,12 грн. (81873,33 грн. х 889 днів х 1% /365 днів). За період з 04.05.2017 по 12.11.2018 Банк повинен виплатити позивачці відсотки за відсотковою ставкою «До запитання» у розмірі 0,01% річних, тобто 12,44 грн. (81873,33 грн. х 555 днів х 0,01% / 365 днів). Загальна сума відсотків за користування вкладом становить 47640,29 грн. (39370,98 грн. + 6262,75 грн. + 1994,12 грн. +12,44 грн.) Невиконання Банком зобов`язання щодо повернення депозитного вкладу має своїм наслідком застосування спеціальної відповідальності у вигляді покладення на Банк обов`язку сплатити пеню. Так, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. До спірних правовідносин застосовний Закон України «Про захист прав споживачів», про що викладено правовий висновок Верховного Суду у постанові №201/12075/14-ц від 18.07.2018. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила суд стягнути на її користь 3549208,86 грн. пені, розрахованої за ставкою 3% за кожен день прострочення виплати депозитного вкладу на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29.11.2014 по 12.11.2018. В той же час, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. З огляду на таке, пеня за ставкою 3% за кожен день прострочення виплати депозитного вкладу на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» повинна розраховуватися за період 1 рік до дати звернення до суду. Таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо повернення депозиту, Банк став з 24.11.2014 року. До суду [PERSON] звернулася 28.08.2015 року (т. 1, а.с.25), а відтак пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення виплати депозитного вкладу може бути стягнута з відповідача за період з 24.11.2014 по 12.11.2018 року, тобто за 1450 днів. Позивач у своїх розрахунках датою прострочки повернення депозитного вкладу вважав 29.11.2014 та за період 1445 днів нарахував пеню на суму 3 549 208,86 грн. При цьому, зважаючи на розмір депозиту 81873,33 грн. та розмір пені 3549208,86 грн., суд на підставі ст. 551 ЦК України вважає за необхідне зменшити її розмір до суми 76 676,40 грн., що на переконання суду буде співмірним із сумою вкладу та відповідатиме засадам справедливості та збалансованості інтересів сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду, позивачка просила суд стягнути з відповідача 9723,86 грн. як 3 % річних та 87145,97 грн. інфляційного збільшення боргу відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 29.11.2014 р. по 12.11.2018 р.. В той же час, Банком заявлено про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, а відтак, нарахування 3% річних та інфляційного збільшення боргу можливе за період 3 роки до дати звернення до суду. У конкретному випадку датою початку прострочки виконання зобов`язання щодо повернення депозиту є 24.11.2014, датою звернення до суду - 28.08.2015, а відтак стягненню 3% річних та інфляційне збільшення боргу підлягає за весь період прострочки з 24.11.2014 по 12.11.2018. Позивач просив суд стягнути 3% річних та інфляційне збільшення боргу за період з 29.11.2014. Зважаючи на принцип диспозитивності, стягненню підлягають суми за період, зазначений у позовній заяві, а відтак - 9723,86 грн. як 3 % річних та 87145,97 грн. інфляційного збільшення боргу (т.2, а. с. 108-109). Таким чином, з відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] необхідно стягнути: - 81 873,33 грн. депозитного вкладу; - 47640,29 грн. відсотків за період з 09.12.2010 по 12.11.2018 за різними відсотковими ставками; - 9 723,86 грн. як 3 % річних; - 87 145,97 грн. інфляційного збільшення боргу; - 76 676,40 грн. пені відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а всього стягнути 303 059,85 грн. заборгованості за договором вкладу від 09.12.2010. У задоволенні решти позовних вимог позивачці необхідно відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3030,60 грн.

Outcome: partial