Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що його сім'ї в складі чотирьох чоловік, на підставі протоколу рішення засідання профспілкового комітету "ВАТ "Обласний завод ЗБВІК" від 29 липня 1988 року, було видано ордер на право заселення кімнат 33, 34 в гуртожитку по вулиці Київській, 170 в м. Вінниці. Після отримання ордеру сім'я заселилася в виділені кімнати. Вітчим і сестра були в них зареєстровані, а позивач з матір'ю, хоч і вселились в кімнати, проте з невідомих причин залишились зареєстрованими за іншою адресою: вул. Д. Нечая, 52, м. Вінниця. Нещодавно позивач довідався про те, що його було знято з паспортної реєстрації за місцем реєстрації, в зв'язку з тривалим не проживанням. [PERSON] також зазначає, що після досягнення повноліття, він залишився проживати сам в кім. №34 по вул. Київській, 170 в м. Вінниці, де проживає постійно і досі. Його сестра та батьки проживали в кім. №33, однак коли сестра стала дорослою, батьки виїхали в село. В зв'язку з відсутністю договору найму та паспортної реєстрації в спірній кімнаті, позивач позбавлений можливості приватизувати дану кімнату, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право користування жилим приміщенням займаної ним кімнати №34 в будинку №170 по вул. Київській в м. Вінниці, яка складається з 1 кімнати житловою площею 20,0 кв.м., а також зобов'язати відповідний орган виконкому Вінницької міської ради укласти із ним договір найму житлового приміщення на кімнату №34 в будинку №170 по вул. Київській в м. Вінниці. Ухвалою суду від 11 березня 2016 року клопотання позивача було задоволено та залучено до участі в справі в якості співвідповідача - об'єднання співвласників сімейного гуртожитку "Барвінок". До початку розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить визнати за ним право користування жилим приміщенням, займаної ним кімнати №34 в будинку №170 по вул. Київській в м. Вінниці, яка складається з 1 кімнати житловою площею 13,3 кв.м., а також зобов'язати керівництво ОССГ "Барвінок" укласти із ним договір найму житла за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 170, кім. 34 та договори на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, з врахуванням умов Типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 20.05.2009 року № 529. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради - [PERSON] позов не визнала, оскільки у позивача відсутній ордер на зайняття кімнати № 34 в гуртожитку по вул. Київській, 170 в м. Вінниці, який міг би підтвердити право позивача на користування житлом. Просила відмовити [PERSON] в задоволенні його позову. В судовому засіданні представника відповідача ОССГ "Барвінок" - [PERSON] у вирішенні спору покладаються на думку суду, а також додала, що вона проживала в даному гуртожитку по 2015 рік включно і позивач по справі проживає в ньому з 1990 року. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представника відповідача ВК ВМР - [PERSON], представника відповідача ОССГ "Барвінок" - [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що вітчим позивача [PERSON], на підставі рішення протоколу засідання профспілкового комітету "ВАТ "Обласний завод ЗБВІК" від 29 липня 1988 року, отримав ордер на право зайняття з сім'єю жилплощі за адресою: м. Вінниця, вул. Київській, 170, к. 33, 34. До складу сім'ї [PERSON] входили: його дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 12). Слід зазначити, що Протокол засідання профспілкового комітету "ПрАТ "ОЗ ЗБВІК" та Протокол засідання Загальних зборів були знищені через їх зіпсування під час прориву теплової мережі (а.с. 82-83). З відмітки зробленої в паспорті позивача вбачається, що він з 15.12.1989 року по 25.11.2015 року був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 6). Згідно довідки про склад сім'ї №51 від 30.11.2015 року, виданої Об'єднанням співвласників сімейного гуртожитку "Барвінок", [PERSON] є наймачем кім. №34 по вул. Київській, 170 в м. Вінниці (а.с. 8). Відповідно до особового рахунку № 334 на кімнату № 34 по вул. Київській, 170 у м. Вінниці її квартиронаймачем є [PERSON], який проживає без прописки (а.с. 9). Судом встановлено, що [PERSON] в будинку по вул. Д. Нечая, 52 в м. Вінниці не проживає з 1990 року по даний час та фактично проживає за адресою: [INFO], кім. 34 (а.с. 11). Разом з тим, реєстрація місця проживання не вказує на обов'язкове проживання особи за місцем реєстрації, оскільки як роз'яснено в Пленумі Верховного суду України, а саме в п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. З акту ОССГ "Барвінок" від 25.11.2015 року вбачається, що позивач [PERSON] проживає в [INFO], кім. 34, з 1990 року по теперішній час. Приймав участь в капітальному ремонті гуртожитку, в кімнаті зробив ремонт за власні кошти. Квартплату сплачує регулярно, заборгованості немає (а.с. 10). Також підтверджено даний факт в судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON] Також, судом встановлено, що на ім'я позивача за спірною адресою оформлена розрахункова книжка № 45005031 по оплаті за централізоване опалення та гаряче водопостачання (а.с. 13), розрахункова книжка з оплати за природний газ (а.с. 14), що підтверджує факт проживання в даному житлі. Відповідно до статті 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. З наданих позивачем квитанцій (а.с. 15-16) вбачається, що він оплачував комунальні послуги по спірній кімнаті з 2007р. по 2015р. включно. Також, судом встановлено, що 11.11.2011 року між Вінницькими електричними мережами ПАТ "Вінницяобленерго" та [PERSON], який є квартиронаймачем кімнати №34 по вул. Київській, 170 в м. Вінниці, було укладено договір о/р № 120120033 про користування електричною енергією (а.с. 17), а також 01.11.2015 року з КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" договір № 45005031 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 18). Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1495 від 26 червня 2014 року атверджено акт приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці гуртожитку з інженерними мережами по вул. Київській, 170 та Об'єднанню співвласників сімейного гуртожитку "Барвінок" передано даний гуртожиток загальною площею 2407,0 кв.м.(а.с. 58). Відповідно до рішення Вінницької міської ради № 1901 від 28.11.2014 року мешканцям дозволено приватизацію житла в гуртожитку по вул. Київській, 170 в м. Вінниці, а також керівникам ПП "Бокуд", МКП "ЖЕК-15", МКП "ЖЕК-5" та КП "Вінницька транспортна компанія" дозволено укласти договори найму житла та договори на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, з врахуванням умов Типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 20.05.2009р. № 529 (а.с. 59). Отже, судом було встановлено, що позивач проживає в кім. №34 в будинку № 170 по вул. Київській в м. Вінниці, виявив бажання приватизувати дану кімнату, відповідно до ст. 4 Закону України "Про забезпечення реалізації житлового права мешканців гуртожитку" та має на це право. Згідно ч. 1 ст. 4 вищезазначеного Закону, громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, що є об?єктами права державної чи комунальної власності, мають право на приватизацію займаного житла у вигляді окремої кімнати (кількох кімнат, жилих блоків, секцій). Отже, позивач набуває право на приватизацію займаної кімнати, при умові, що підтвердить факт користування займаною кімнатою в гуртожитку. Однак, склалася ситуація, при якій позивач позбавлений можливості зареєструвати своє місце проживання у спірній кімнаті, що в свою чергу унеможливлює процес приватизації даної кімнати, чим порушується право позивача на приватизацію житла. Проаналізувавши вказані обставини, суд приходить до висновку, що органи, які можуть своїми діями вплинути на проблемні питання, фактично не визнають той факт, що [PERSON] з 1990 року проживає в кімнаті №34 у вказаному гуртожитку, хоча докази у справі стверджують про наявність такого права. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення реалізації житлового права мешканців гуртожитку" громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Разом з тим слід зазначити, що на теперішній час спірний гуртожиток не обслуговуєтьсяМКП "ЖЕК-15" так, як МКП "ЖЕК-15" передав його на обслуговування будинку і надання комунальних послуг мешканцям ОССГ "Барвінок" (а.с. 62). З матеріалів інвентаризаційної справи № 20580 вбачається, що житлова площа кімнати № 34 по вул. Київській, 170 в м. Вінниці становить 13,3 кв.м. (а.с. 60-61). Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно ч. 1 ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем ЖЕО (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок - ст. 63 ЖК УРСР. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, суд повинен з'ясувати, зокрема: чи було це призначення постійним місцем їх проживання, тривалістю часу їх проживання. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як вбачається з вищезазначених доказів, спірне житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача, а також даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки, які є сусідами позивача, та зазначили, що [PERSON] проживає в кімнаті № 34 в гуртожитку по вул. Київській, 170 в м. Вінниці, постійно з 1990 року. Суд вбачає, що саме відсутність ордера на зайняття кімнати № 34 в гуртожитку по вул. Київській, 170 в м. Вінниці, який міг би підтвердити право позивача на користування житлом, позбавляє можливості приватизувати займану ним кімнату та укласти договір найму житла і договір на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Таким чином, його порушене право потребує захисту. В зв`язку з тим, що позивач вселився в спірне житло та проживає в ньому правомірно, про що було викладено вище, тому є достатні підстави для визнання за позивачем права на користування займаним житлом. Як наслідок, підлягає задоволенню вимога про зобов'язання Об'єднання співвласників сімейного гуртожитку "Барвінок" укласти з [PERSON] договір найму житла, а саме кімнатою №34 в будинку №170 по вул. Київській в м. Вінниці, та договір на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, з врахуванням умов Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529, з огляду на те, що право на користування житлом виникає з рішення, а не ордеру. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до виконавчого комітету Вінницької міської ради, об'єднання співвласників сімейного гуртожитку "Барвінок" про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення та договір на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного та

Outcome: approved