Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У січні 2017 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк», в обґрунтування якої зазначено, що 16.08.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість [PERSON] не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала, у звязку з чим станом на 31.12.2016 року загальна сума заборгованості становить 32470,33 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3670,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23927,93 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2850,00 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 1522,40 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 32470,33 грн., та судовий збір у розмірі 1600,00грн. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що вона дійсно уклала кредитний договір 16.08.2011 року із ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримала на кредитну картку 2000 грн. із сплатою 1,7% щомісячно за користування кредитними коштами. Через деякий час позивач збільшує їй кредитний ліміт ще на 1500 грн., що вважає, є неправомірним з боку банку. Дані кредитні кошти вона також використала, однак вважає, що банком незаконно нараховані відсотки за користування кредитом, оскільки вона брала кредитні кошти зі сплатою 1,7% щомісячно, що складає 17% річних, а не 20,4% , як то вказує позивач. Розмір заборгованості по процентам за користування кредитом нарахований позивачем із порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно із яким розмір штрафних санкцій не повинен перевищувати 50% від суми кредиту. В теперішній час вона не має роботи та з лютого 2017 року стала отримувати пенсію, в звязку з чим не могла сплачувати кредит. Крім того просила застосувати положення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16.08.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За вказаним кредитним договором [PERSON] була надана кредитна картка «Універсальна» з розміром кредитної лінії до 15 000 грн. та сплатою 1,7% щомісячно за користування кредитними коштами, що підтверджується довідкою, про умови кредитування, в якій відповідачка поставила свій підпис на підтвердження ознайомлення з умовами кредиту. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, підвищити або анулювати) кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, по що свідчить підпис відповідачки [PERSON] у заяві. Згідно п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом п. 2.1.1.5.6 Умов визначено, що у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник на вимогу банку має виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів за кожним з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] взяті на себе зобовязання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, не виконані. Відповідно до п.2.1.1.12.9 Правил боржник доручає списувати з будь якого рахунку, відкритого у банку, у тому числі, з картрахунку - грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашання боргових зобовязань. Пунктом 1.1.2.4 Умов за незгодою зі зміною правил та/або тарифів банку позичальник зобовязується надати банку письму заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На підставі п. 1.1.3.2.3 Умов банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідачка в судовому засіданні наголошувала, що кредитні кошти брала зі сплатою 1,7% щомісячно, тобто 17% річних, а не як то вказує представник позивача 20,4% річних, однак з даним твердженням погодитись неможливо, оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено письмовими матеріалами справи, що дійсно [PERSON] брала кредитні кошти в ПАТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою 1,7% щомісячно, що складає 20,4% річних, з заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору [PERSON] не зверталась. Згідно п. 2.1.1.3.5 Умов клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Пунктом 1.1.3.2.2 Умов передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленому банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, - договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Оскільки відповідачка не заявляла своє бажання про припинення дії договору упродовж всього часу використання кредитних коштів, кредитний договір був автоматично пролонгований. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.08.2011 року станом на 31.12.2016 року загальна сума заборгованості становить 32470,33 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3670,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23927,93 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2850,00 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 1522,40 грн. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, посилалася на порушення умов договору банком, однак не зверталася ані до банку з заявою про розірвання кредитного договору, ані до суду із вимогами в порядку передбаченому нормами ЦПК України. Також відповідачка не погодилась з завищеними процентними ставками та обґрунтувала це порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», але з даними доводами суд не може погодитись. Так, відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 вказаного Закону несправедливим є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, тобто норми даної статті не розповсюджуються на розмір процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3670,00 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 23927,93 грн., а всього 27597,93 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження м.Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідачка проживає в [INFO], саме цю адресу ПАТ КБ "Приват Банк", звертаючись до суду вказав в позовній заяві. З наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку вбачається, що сума в розмірі 2850 грн. є одночасно пенею та комісією, проте ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, виходячи з чого вона розрахована та яким чином співвідносяться суми пені та комісії, а отже чи не суперечить їх нарахування положенням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення суми пені та комісії в розмірі 2850,00 грн., а також штрафів в сумі 500грн. (фіксована частина) та 1522,40 грн. (процентна складова) є необгрутнованими та задоволенню не підлягають, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що сума штрафів нарахована після 14 квітня 2014 року, а отже їх нарахування суперечить положенням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1600,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 27597,93 грн. *100% / 32470,33 грн. ціни позову= 85%), тобто 85% від суми сплаченого судового збору (85% * 1600,00 грн./100% = 1360 гривень) складає 1360,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial