Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

27.07.2020р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої працівниками правоохоронних органів. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 10.08.2020р. цивільну справу №756/9222/20 направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва. Постановою Київського апеляційного суду від 22.12.2020р. цивільну справу за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби, треті особи: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти №2 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Сергієнко Ігор Анатолійович, інспектор роти №2 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Рябцев Микола Вячеславович про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої працівниками правоохоронних органів ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 10.08.2020р. залишено без змін. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 05.02.2021р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Так, в обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що працював в органах прокуратури з 05.06.2012 року. За час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має класний чин молодшого радника юстиції. 26.03.2015 року позивача було призначено на посаду заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень та інших заходів примусового характеру прокуратури м.Києва. Позивач вважає, що 14.09.2017 року відповідачами у справі його незаконно затримано та в результаті чого притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП. Під час затримання співробітниками поліції було заподіяно позивачу тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, хоча опору працівникам поліції не чинив та не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вподальшому, працівники поліції доставили [PERSON] до Оболонського ГУ НП у м.Києві, де відповідач Сергієнко І.А. знущався, наносив удари по тулубу та тримав у щільно закритих кайданках понад дві години без їх послаблення, що прямо суперечить Закону України «Про національну поліцію». За вищевказаним фактом, було внесено відомості до ЄДРДР за №42017100000001177 від 15.09.2017р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.365 КК України. Вказана подія також стала підставою для службового розслідування, відповідно до Наказу Генерального прокурора України №288 від 09.10.2017р. відносно можливих фактів порушення позивачем прокурорської етики, проведення якого доручено працівникам відділу роботи з кадрами прокуратури м.Києва та працівниками Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України. Під час службового розслідування, працівники відділу роботи з кадрами здійснювали психологічний тиск на [PERSON] , у зв`язку із чим останній змушений був написати заяву про звільнення з займаної посади з органів прокуратури з 10.11.2017р. за власним бажанням. 13.11.2017р. позивач прибув до прокуратури м.Києва, ознайомився із наказом прокурора м.Києва Говди Р.М. №2250к від 10.11.2017 року на підставі п.7 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», підписавши обхідний лист, отримав трудову книжку. У зв`язку із вищевикладеними подіями, моральний стан позивача значно погіршився, що супроводжувалось постійними конфліктами із родиною, оточуючими, оскільки до моменту звільнення, матеріально забезпечував сім`ю так як має на утриманні малолітню дитину. Крім того, [PERSON] у позові зазначив, що у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень значно погіршився не тільки моральний, а й фізичний стан, що призвело до тривалого лікування. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду м.Києва від 26.03.2019р. постанову серії АА 641279 від 14.09.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності [PERSON] визнано незаконною та закрито провадження у зв`язку відсутністю складу правопорушення. Заподіяну моральну шкоди [PERSON] оцінює у розмірі 100 000,00 грн. Позивач просить суд визнати незаконними дії працівників УПП м.Києва Департаменту патрульної поліції Сергієнка І.А. та Рябцева М.В. щодо незаконного затримання 14.09.2017 року такими, що завдали моральної шкоди у виді душевних та фізичних страждань у вигляді застосування кайданок, що призвело до розладу здоров`я, стягнути на користь позивача з державного бюджету матеріальну шкоду у розмірі 1336,10 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., заподіяну в результаті незаконних дій працівників УПП м.Києва Департаменту патрульної поліції України Сергієнка Ігоря Анатолійовича та Рябцева Миколи Вячеславовича ; зобов`язати Департамент патрульної поліції принести офіційне вибачення, шляхом направлення на адресу позивача листа з таким вибаченням. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву якою просив суд розглянути справу без його участі та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Від Департаменту патрульної поліції на адресу суду надійшли пояснення, в яких представник Сокирко Г.П. зазначила, що вимоги позову є безпідставними та необґрунтованими, просила суд відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно обліково-реєстраційних даних ІІПС «АРМОР» відносно [PERSON] складено адміністративний протокол серії АА №334923 від 14.09.2017 року у сфері охорони громадського порядку, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.178 КУпАП та постанова серії АА №641279 від 14.09.2017 року за порушення громадського порядку, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.178 КУпАП. Згідно Витягу з кримінального провадження №42017100000001177 від 15.09.2017р., внесено відомості до ЄРДР за ч.2 ст.365 КК України за подією, що мала місце 14.09.2017р., а саме, о 11.00 год. за адресою: м.Київ, просп..Героїв Сталінграду, 4, працівники патрульної поліції УПП у м.Києві вчинили дії, що виходять за межі наданих їх прав чи повноважень, які супроводжувались насильством із застосуванням спеціальних засобів відносно [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] завдано тілесні ушкодження, що віднесені до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується копією висновком лікаря судово-медичного експерта Мартиненка В.С. Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №2457 від 15.09.2017р. Відповідно до наказу Генерального прокурора України №288 Ю.Луценка від 09.10.2017р. призначено службове розслідуванням та створено комісію щодо можливого факту вчинення заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень та інших заходів примусового характеру прокуратури м.Києва [PERSON] . Як вбачається із Наказу прокурора м.Києва №2250к Р.Говда від 10.11.2017 року [PERSON] звільнено за власним бажанням п.7 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» на підставі заяви від 09.11.2017 року. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду м.Києва від 26.03.2019р. постанову серії АА 641279 від 14.09.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності [PERSON] визнано незаконною та закрито провадження у зв`язку відсутністю складу правопорушення. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Вказана правова позиція підтверджується, зокрема, постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини 2 статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Вказана правова позиція підтверджується, зокрема, постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-99цс17. Окрім цього, згідно з частиною 3 статті 19 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що на правовідносини, що виниклі між сторонами розповсюджується Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". [PERSON] має право на відшкодування саме моральної шкоди. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Через бездіяльність посадових осіб до обов`язків яких входить проведення такого розслідування потерпілий фактично позбавлений права реалізацію своїх прав, винні особи не несуть встановленої законом відповідальності, а невинні особи - довести свою непричетність до вчинення злочину. На думку суду, позивач зазнав моральної шкоди в результаті, внаслідок заподіяних протиправних дій працівниками правоохоронних органів у вигляді легких тілесних ушкоджень. З матеріалів справи є доведеним той факт, що позивачеві були спричинені моральні страждання, які змінили його нормальний життєвий ритм, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач унаслідок дій працівників правоохоронних органів, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладати додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його заяви та отримання остаточного законного процесуального рішення, суд вважає, що сума у розмірі 30 000,00грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди та 1 336,00 грн. матеріальної шкоди, що включає в себе вартість лікування. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі суд відносить на рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: partial