Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

04.08.2014 року (згідно поштового штемпеля) публічне акціонерне товариство „Дельта Банк" звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 16.07.2014року в сумі 1240731 грн. 26 коп. та стягнути пропорційно на користь банку з відповідачів судовий збір в розмірі 3 654 грн.(а.с.2-4,42). Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 02.11.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк"(правонаступник АТ„УкрСиббанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір №11069224000, за яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 58 872 доларів США на строк з 02.11.2006 року до 02.11.2021 року, зі сплатою 10,3 % річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки №55962 від 02.11.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк" та [PERSON] В подальшому 08.12.2011 року між ПАТ „УкрСиббанк" та ПАТ „Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ ''УкрСибБанк" відступає ПАТ „Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ „Дельта Банк" замінює ПАТ ''УкрСиббанк'', як кредитора (стає новим кредитором) у вказаних зобов'язаннях, і внаслідок передачі прав вимоги до боржників до ПАТ ''Дельта Банк'' переходить право вимагати від боржників повного виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, позивач вказує, що відповідно до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ ''Дельта Банк'' набуло право вимоги до відповідачів.З посиланням на статті 526,530,536,553, 554,610,1049,1050 ЦК України позивач вказує, що [PERSON], виходячи з умов укладеного договору про надання споживчого кредиту, зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, проте, у зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань, станом на 16.07.2014 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість в сумі 1240731грн.26коп. Виходячи з вищенаведених обставин, ПАТ „Дельта Банк" просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 16.07.2014року в сумі 1240731 грн.26 коп. та стягнути пропорційно з відповідачів на користь банку судовий збір в розмірі 3 654 грн. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15.10. 2014 року позовні вимоги ПАТ „Дельта Банк" задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ „Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 1240731 грн. 26 коп. та судовий збір у розмірі 3 654 грн., а всього стягнуто 1 244 385грн. 26 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15.10.2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ПАТ „Дельта Банк". Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що в порушення норм процесуального законодавства, він не був належним чином повідомлений про судове засідання 15.10.2014 року, чим порушено його право на судовий захист, гарантований статтями 55, 124 Конституції України. Апелянт також зазначає, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції належним чином не перевірив, яким чином був наданий кредит [PERSON], а саме: у готівковій чи безготівковій формі надавався вказаний кредит і чи взагалі надавався вказаний кредит відповідачу. Також на думку апелянта, суд першої інстанції не дослідив тієї обставини, що в договорі про надання споживчого кредиту № 11069224000 від 02.11.2006 року не визначені істотні умови кредитного договору, передбачені статтями: 1054, 1066, ч.3 статті 1068 ЦК України, а саме, відсутній номер позичкового рахунку. Апелянт стверджує, що банк і позичальник не уклали договір в формі, як це визначено ч.1статті 1055 ЦК України, в частині порядку та умов надання кредиту, а саме, не вказали про відкриття позичкового рахунку з метою перерахування з позичкового рахунку на поточний (банківський, клієнтський) рахунок суми кредиту. На думку апелянта, при вирішенні вказаного спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги положення статей 55,64,68 Закону України „Про банки і банківську діяльність", статті 19 Закону України „Про захист прав споживачів", статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Апелянт стверджує, що факт надання [PERSON] кредитних коштів не підтверджується належним чином відповідними первинними банківськими документами, крім того договір, в порушення вимог статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів", не містить в собі детального розпису загальної вартості кредиту для споживача з врахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг по обслуговуванню кредиту. Апелянт [PERSON] також оспорює рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових сум на користь банку з поручителя [PERSON], посилаючись при цьому на положення ч.4 статті 559 ЦК України. Апелянт вказує, що при вирішенні вказаного спору по суті суд першої інстанції безпідставно не застосував строки позовної давності. В судове засідання апеляційного суду відповідачі [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи (а.с.148-151),не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали кредитної справи [PERSON], перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - зміні, з викладенням його резолютивної частини в наступній редакції: ''Позовні вимоги публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' 339 589 грн.72 коп. заборгованості за кредитним договором. Стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' 1697грн.94коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' 1697грн.94коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. '' В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 02.11.2006 року [PERSON] уклав із акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк" (правонаступник АТ „УкрСиббанк") договір про надання споживчого кредиту № 11069224000 (а.с.5-20), за яким отримав споживчий кредит в розмірі 58 872 дол. США, який зобов'язувався повернути в строк не пізніше 02.11.2021 року, зі сплатою 10,3 відсотків річних за користування кредитними коштами. При цьому позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, щомісячно погашати кредит та проценти, а також виконати інші обов'язки визначені цим договором. Також було затверджено графік погашення кредиту, який є додатком № 1 до укладеного договору про надання споживчого кредиту № 11069224000 від 02.11.2006 року та є його невід'ємною частиною, відповідно до якого дата останнього платежу визначена - 02.11.2021 року (а.с. 15-20). Пунктом 5.5 укладеного між [PERSON] і банком договору про надання споживчого кредиту передбачено, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на 1 місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 11 цього Договору. 02.11.2006 року між [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк" було укладено договір поруки № 55962(а.с.21-22),за яким вона зобов'язалась перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 02.11.2006 року № 11069224000. При цьому відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. 05.02.2009 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 11069224000 від 02.11.2006 року (щодо зміни схеми погашення кредиту)(а.с.101-102). Згідно п. 2 даної додаткової угоди, сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, а саме, позичальник з дати підписання цієї додаткової угоди зобов'язувався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Ануїтетний платіж- це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлені цією додатковою угодою. Розмір ануїтетного платежу складає 805 доларів США, день сплати ануїтетного платежу - 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж. Відповідно до п.3.2. вказаної додаткової угоди №1, позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в термін не пізніше 04 листопада 2023 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. 08.12.2011року між ПАТ „УкрСиббанк" та ПАТ „Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с.34-35), відповідно до п.2.1. якого продавець погодився продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі.Виходячи з п.1.1. вказаного договору, в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ „УкрСибБанк" відступає ПАТ „Дельта Банк" права вимоги за кредитними договорами до боржників, а також права вимоги за відповідними договорами забезпечення, внаслідок чого до ПАТ „Дельта Банк" переходить право вимагати від боржників виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно з актом від 20.01.2012року прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2012 року(а.с.36), ПАТ„УкрСиббанк" передав ПАТ„Дельта Банк" документи щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за договором №11069224000 та відповідний договір щодо забезпечення кредиту. Відповідно до наданих довідок позивача (а.с.23,24), заборгованість [PERSON] за укладеним договором про надання споживчого кредиту станом на 16.07.2014року становить 1 240 731 грн.26 коп. Як вбачається з виписки за кредитним договором [PERSON], представленої банком (а.с.237-247), останній платіж [PERSON] вчинено 06.02.2009 року. Задовольняючи заявлені позовні вимоги ПАТ „Дельта Банк", суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ПАТ ''Дельта Банк'' до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, при цьому суд першої інстанції послався на фактичні обставини справи та норми статей: 526,549,553,554,1050,1054 ЦК України. Апеляційний суд вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції частково не узгоджується з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи. Зокрема, узгоджуються з матеріалами справи доводи апеляційної скарги відносно того, що справу судом першої інстанції 15.10.2014року було розглянуто у відсутності відповідача [PERSON], відносно якого в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи. Приймаючи до уваги дані обставини, апеляційний суд погоджується з твердженнями апелянта відносно того, що він був позбавлений можливості при розгляді справи в суді першої інстанції до винесення судом рішення зробити заяву про застосування позовної давності. За даних обставин апеляційний суд приймає до уваги заяву [PERSON] про застосування строків позовної давності, подану ним відповідно до ч.3 статті 267 ЦК України ( а.с. 194-201). Згідно приписів ч.3,ч.4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороню у спорі, є підставою для відмови у позові. Апеляційний суд при вирішенні даного спору також приймає до уваги приписи правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі 6-169 цс 14. Відповідно до приписів ч.1 статті 360-7ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до вказаної правової позиції, висловленої Верховним Судом України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України).Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також те, що: з даною позовною заявою банк звернувся до суду першої інстанції 04.08.2014 року (а.с.2-4,42); в заявлених позовних вимогах позивач ставить питання про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором станом на 16.07.2014 року (а.с.2-4); в заяві відповідач [PERSON] просить застосувати строки позовної давності (а.с.194-201), апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь банку підлягає 339 589грн.72коп. заборгованості за кредитним договором. Розрахунок вказаної суми є наступним: 805 доларів США (розмір ануїтетного платежу, відповідно до п.2 додаткової угоди №1 до кредитного договору № 11069224000 від 02.11.2006 року (щодо зміни схеми погашення кредиту);день сплати ануїтетного платежу - 25 число кожного календарного місяця строку кредитування(а.с.101-102) х 36 місяців (період, за який з відповідачів необхідно солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором, в межах строку позовної давності: 5 місяців (з серпня включно 2011 року) + 12 місяців (2012рік) + 12 місяців (2013рік) + 7місяців (2014рік)) = 28 980 доларів США. Як вбачається з позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, виходячи з курсу НБУ: 100 доларів США - 1171,8072грн.(а.с.23,24). Таким чином, стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь банку підлягає 339 589грн.72коп. заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного розрахунку: 28 980 дол.США х 11,718072 = 339 589грн. 72 коп. Виходячи з приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами та розміру задоволених позовних вимог, апеляційний суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' 1 697грн. 94коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору; стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' 1 697грн. 94коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15.10.2014 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: ''Позовні вимоги публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' 339 589 грн.72 коп. заборгованості за кредитним договором. Стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' 1697грн.94коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' 1697грн.94коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. '' Доводи апеляційної скарги відносно того, що: - в договорі про надання споживчого кредиту № 11069224000 від 02.11.2006 року не визначені істотні умови кредитного договору, передбачені статтями: 1054, 1066, ч.3 статті 1068 ЦК України, а саме, відсутній номер позичкового рахунку; -умови укладеного між сторонами договору не узгоджуються з положеннями Закону України ''Про банки та банківську діяльність'', Закону України ''Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні'' та Закону України ''Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг'', не можуть бути підставами для відмови в повному обсязі в задоволенні вимог позову, оскільки на час судового розгляду даної справи не визнані недійсними у встановленому законом порядку договір про надання споживчого кредиту № 11069224000 від 02.11.2006 року, а також додаткова угода № 1 до вказаного договору (щодо зміни схеми погашення кредиту) від 05.02.2009року. Доводи апелянта [PERSON] щодо безпідставного стягнення на користь банку в солідарному порядку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з поручителя [PERSON], на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вимог позову щодо відповідача [PERSON] Оскільки згідно статті 554 ЦК України, яка регламентує правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Крім того, як вбачається з матеріалів справи (а.с.113), копію рішення суду першої інстанції від 15.10.2014року відповідач [PERSON] отримала 20.10.2014року, проте, апеляційної скарги від [PERSON] на вказане рішення суду першої інстанції не надходило. Документів, які б уповноважували [PERSON] представляти інтереси [PERSON] в судових інстанціях, матеріали справи не містять. Виходячи з даних обставин та приписів статті 11 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, апеляційний суд вважає, що вказані доводи апелянта [PERSON] не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вимог позову до [PERSON] Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, приймаючи до уваги часткове задоволення вимог апеляційної скарги [PERSON], апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' на користь [PERSON] 500 грн. 54 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат за апеляційний розгляд справи (а.с. 136).

Outcome: partial