Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 12.03.2011 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» (в особі СПД ФО [PERSON], який діяв на підставі Довіреності №11030101 від 01.03.2011 року) та [PERSON] було укладено Договір №120308044 про надання в оренду обладнання на умовах фінансового лізингу. Позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином та надав відповідачеві обладнання, водночас, відповідач умови Договору та Правила належним чином не виконував, платежі в рахунок погашення вартості обладнання не сплачував, у зв'язку з чим, станом на дату подання позову, має заборгованість в розмірі 110 286,43 грн., з яких 10 246,03 грн. компенсація вартості наданого обладнання та 100 000,00 грн. плата за прострочення місячних платежів та 70,40 грн. компенсації понесених витрат за виконання зобов'язання. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що Правилами передбачено нарахування додаткових платежів за несплату щомісячних платежів, які за своєю природою є штрафними санкціями за невиконання грошового зобов'язання. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначив, що заборгованість за прострочення платежів нараховано за три роки, водночас, до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п.3 ч.2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до ч.4 вказаної статті лізингоодержувач може мати інші права та обов'язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Судом достовірно встановлено, що 12.03.2011 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» (в особі СПД ФО [PERSON], який діяв на підставі Довіреності №11030101 від 01.03.2011 року) та [PERSON] було укладено Договір №120308044 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. При підписанні вказаного договору відповідач [PERSON] погодився з усіма його умовами, про що на примірнику договору проставлено її особистий підпис. Відповідно до п. 1.2 Договору №11030101 порядок отримання обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Пунктом 8.7 Договору передбачається, що клієнт ознайомився з Правилами отримання IT- обладнання , інших товарів та послуг в системі LeaseIT, зміст Правил йому зрозумілий, він погоджується їх дотримуватися та виконувати. На підставі п. 2.2. Договору, а також п. 4.9. Правил, Позивач надав Відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить Акт приймання-передачі майна №120308044 від 17.03.2011 року. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 11351,15 грн. Згідно п. 2.1. Договору умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LeaseІТ. Відповідачем обрано Пакет LeaseІТ Десятка. Умовами пакету LeaseІТ є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10 %; вид договору - фінансовий лізинг; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 9; розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами; перехід права власності передбачено після виплати повної вартості обладнання. Також п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LeaseІТ строку. Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 11351,15 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 10 % від загальної суми платежів; 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Тобто, відповідач мав сплатити 10 платежів по 1135,12 грн.; перший платіж ним було сплачено при укладенні договору. Викладеним спростовуються посилання представника відповідача на неукладенність вказаного договору, у зв'язку із тим, що на його думку, сторонами не було обумовлено в умовах договору строку, як істотної умови договору. Відтак, строк договору сторонами визначено у самому договорі і у п. 6.2. Правил, який обраховується у визначений сторонами договору спосіб. Так, за умовами договору строк договору сторонами встановлено у дев'ять місяців, відповідно до кількості місячних платежів. Відповідно до п. 14.2 Правил, у разі несвоєчасної оплати Клієнтом нарахованого платежу Клієнт сплачує на користь Оператора LeaseІТ плату за прострочення платежу: в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за Договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за Договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє Клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseІТ. Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Відтак, за своєю правовою природою платежі, визначені пунктом 14.2 Правил є неустойкою, яку повинен сплачувати відповідач у разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань. Позивач, приватне акціонерне товариство "Лізинг інформаційних технологій" свої обов'язки за договором виконав належним чином та надав відповідачу обладнання, що підтверджується Актом прийому-передачі №120308044 від 17.03.2011 року, а відповідач прийняв обладнання, про що на примірнику Акту проставлено його особистий підпис. Водночас, у відповідача, внаслідок порушення ним своїх грошових зобов'язань за договором №120308044, наявна заборгованість в розмірі 110 286,43 грн., з яких 10 246,03 грн. компенсація вартості наданого обладнання (основний борг за лізинговими платежами) та 100 000,00 грн. плата за прострочення місячних платежів (нарахована позивачем неустойка) та 70,40 грн. компенсації понесених витрат за виконання зобов'язання. Водночас, в судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування позовної давності в один рік для вимог щодо стягнення неустойки. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд погоджується із доводами відповідача про наявність підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Відтак, неустойка за даним позовом може бути нарахована за період з 30.05.2013 рік по 30.05.2014 року, що, з урахуванням встановленого договором графіку платежів, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 32 164,97 грн. При цьому за частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення. У межах судового засідання представник відповідача вказував на надмірність нарахованої позивачем неустойки. За змістом наведених норм, взявши до уваги розмір невиконаних грошових зобов'язань позичальника, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу і, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром можливих збитків кредитора, суд вважає за доцільне розмір неустойки, що підлягає до стягнення зменшити до розміру основного зобов'язання - до 10 216,03 грн. За таких обставин, суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача, [PERSON] несплаченої суми компенсації вартості наданого обладнання в розмірі 10 216,03 грн. та неустойки, нарахованої за прострочення здійснення платежів період з 01.05.2013 року по 30.05.2014 року включно, а саме 10 216,03 грн. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача, підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн., тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial