Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» (далі - ПАТ « КБ «Даніель», Позивач, Банк) звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 27 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Даніель» та [PERSON] укладено кредитний договір № Т-1069-04-КЗН (далі - кредитний договір). За умовами кредитного договору Банк надавав Позичальнику кредит у сумі 175 000 дол. США 00 центів та кінцевою датою повернення кредиту 26 липня 2022 року. Боржник зобов'язався в порядку, передбаченому кредитним договором, повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитною лінією. У випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих відсотків та користування згідно із пунктом 7.1. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню 0,5 % від суми неповернутого платежу. Для забезпечення виконання Позичальником зобов'язання за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір від 27.07.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 4927, за яким для яким для забезпечення зобов'язань за даними кредитними договорами іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, що розташована на [ADDRESS] яка належить йому на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 706479, виданого 08 лютого 2007 року Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28 квітня 2006 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] по реєстру № 2398; домоволодіння [ADDRESS] що складається з жилого будинку 1982 року побудови (дерев'яний) згідно із планом під літерою «А» загальною площею 38,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., погріб (цегляний) згідно з планом під літерою «Г», вбиральня (дерев'яна) згідно із планом літерою «Є», огорожа (дерев'яна) згідно із планом під номером « 1,2». Домоволодіння належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 28 квітня 2006 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] по реєстру за № 2394. Згідно із пунктом 1.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати Банку належні відсотки за користування кредитом. Відповідно до підпункту 3.2.4 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за цим договором у повному обсязі у разі затримання сплати процентів. Згідно із пунктом 6.2 Банк може звернути стягнення на предмет іпотеки/застави у разі невиконання Позичальником будь-яких боргових зобов'язань за кредитним договором. Отже, згідно кредитного договору якщо будуть мати місце будь-які, або всі можливі випадки невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору (несвоєчасна чи неповна сплата відсотків за користування кредитом, несвоєчасне погашення кредиту, тощо). Банк має право вимагати негайного погашення кредиту та всіх нарахованих відсотків за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами , які підлягають сплаті по цьому договору). Згідно із підпунктом 6.2.1 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись будь-яким із зазначених способів, які передбачені п.6.2.1 договору іпотеки, за вибором іпотекодержателя або за рішенням суду, або шляхом вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки, або іншими способами, які передбачені іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку». Відповідно до пункту 6.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Позичальником зобов'язання за кредитним договором (несвоєчасне погашення кредиту, несвоєчасна повна чи часткова несплата відсотків за користування кредитом тощо). Зобов'язання передбачені кредитним договором Боржник належним чином не виконує у зв'язку із чим заборгованість за кредитним договором становить 1 767 560 грн. 16 коп., в тому числі: несплачена заборгованість по кредиту - 1 154 200 грн. 00 коп., нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом - 281 656,43 грн., пеня за несплачені в строк платежі - 331 703,72 грн. 12.12.2013 року Банком на адресу Відповідача направлено вимогу від 21.11.2013 року № б/н про сплату заборгованості по кредитному договору та погашення заборгованості, відповідно до якої у зв'язку з невиконанням Боржником зобов'язань, на виконання вимог положень кредитного договору, а саме підпунктів 3.2.2-3.3.3 кредитного договору, Позивач вимагав від Відповідача достроково погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, в якій Банк зазначив, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані належним чином), відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк вимагав в строк 30 календарних днів, виконати зобов'язання за даною вимогою. 14.12.2013 року вимогу отримано Відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення. Відповідно до звіту про оцінку майна, складено 12.03.2014 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Е.Р.С.Т.Е.» (сертифікат № 13758/12, виданий ФДМУ 31.08.2012 року), ринкова вартість предмету іпотеки, а саме домоволодіння [ADDRESS] загальної площі 38,7 кв.м., становить 3 540 грн. 00 коп. Відповідно до звіту про оцінку майна, складено 06.02.2014 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Е.Р.С.Т.Е.» (сертифікат № 13758/12, виданий ФДМУ 31.08.2012 року), ринкова вартість предмету іпотеки, а саме земельної ділянки загальною площею 0,2499 га, що розташована на [ADDRESS] становить 638 000 грн. 00 коп. Разом ринкова вартість домоволодіння та земельної ділянки складає 641 540 грн. 00 коп. і не перевищує заборгованості Відповідача перед Банком за кредитним договором, яка становить 1 767 560 грн. 16 коп. Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 767 560 грн. 16 коп. за кредитним договором від 27.07.2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Даніель» та [PERSON] звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, що розташована на [ADDRESS]; визнати право власності на вищезазначені нерухомі об'єкти; судові витрати по справі покласти на Відповідача. Представник Відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначив, що враховуючи вимоги Законом України від 07.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII та те, що позика була надана у доларах США; спірний будинок є єдиним житлом Відповідача, в якому він постійно проживає; загальна площа житлового будинку становить 37,8 кв.м., що не перевищує лімітів, встановлених зазначеним Законом. Враховуючи вимоги ст.1 вищезазначеного Закону та те, що коштів, отриманих від реалізації житлового будинку недостатньо для погашення заборгованості по кредиту, а стягнення земельної ділянки є додатковим заходом до часткового погашення боргу, то просив суд відмовити у задоволення позовних вимог. 18.06.2014 року до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області були подані письмові пояснення представника Позивача щодо заперечень Відповідача за вх. № 14815, відповідно до яких зазначено, що проаналізувавши законодавчі норми, можливо прийти до висновку, що єдиним документом, що може підтвердити місце постійного проживання Відповідача є довідка, яка видається органом реєстрації, що входить до структури Державної міграційної служби України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи. Відповідно до паспортних даних, [PERSON] вказує, що постійним місцем реєстрації останнього є [ADDRESS]. Щодо земельної ділянки, представник Позивача зазначив, що вона є невід'ємною частиною предмету іпотеки, оскільки земельна ділянка загальною площею 0,2499 га та домоволодіння загальною площею 38,7 кв.м., що розташовані на [ADDRESS] і передані в забезпечення виконання Позичальником зобов'язання за кредитним договором - в іпотеку за іпотечним договором від 27.07.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 4927. Вважати земельну ділянку окремим предметом іпотеки не можливо, оскільки і самим іпотечним договором від 27.07.2007 року визначено, що предмет іпотеки є домоволодіння та земельна разом (п.2.1, останній абзац). В судовому засіданні представник підтримала заявлені позовні вимовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право можуть мати особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як встановлено в судовому засіданні, 27 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Даніель» та [PERSON] укладено кредитний договір № Т-1069-04-КЗН (далі - кредитний договір). За умовами кредитного договору Банк надавав Позичальнику кредит у сумі 175 000 дол. США 00 центів та кінцевою датою повернення кредиту 26 липня 2022 року. Боржник зобов'язався в порядку, передбаченому кредитним договором, повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитною лінією. У випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих відсотків та користування згідно із пунктом 7.1. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню 0,5 % від суми неповернутого платежу. Згідно із пунктом 1.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати Банку належні відсотки за користування кредитом. Відповідно до підпункту 3.2.4 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за цим договором у повному обсязі у разі затримання сплати процентів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст.550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Зобов'язання передбачені кредитним договором Боржник належним чином не виконує у зв'язку із чим заборгованість за кредитним договором становить 1 767 560 грн. 16 коп., в тому числі: несплачена заборгованість по кредиту - 1 154 200 грн. 00 коп., нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом - 281 656,43 грн., пеня за несплачені в строк платежі - 331 703,72 грн. Для забезпечення виконання Позичальником зобов'язання за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір від 27.07.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 4927, за яким для яким для забезпечення зобов'язань за даними кредитними договорами іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, що розташована на [ADDRESS] яка належить йому на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 706479, виданого 08 лютого 2007 року Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28 квітня 2006 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] по реєстру № 2398; домоволодіння [ADDRESS] що складається з жилого будинку 1982 року побудови (дерев'яний) згідно із планом під літерою «А» загальною площею 38,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., погріб (цегляний) згідно з планом під літерою «Г», вбиральня (дерев'яна) згідно із планом літерою «Є», огорожа (дерев'яна) згідно із планом під номером « 1,2». Домоволодіння належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 28 квітня 2006 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] по реєстру за № 2394. Згідно із пунктом 6.2 Банк може звернути стягнення на предмет іпотеки/застави у разі невиконання Позичальником будь-яких боргових зобов'язань за кредитним договором. Отже, згідно кредитного договору якщо будуть мати місце будь-які, або всі можливі випадки невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору (несвоєчасна чи неповна сплата відсотків за користування кредитом, несвоєчасне погашення кредиту, тощо). Банк має право вимагати негайного погашення кредиту та всіх нарахованих відсотків за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами , які підлягають сплаті по цьому договору). Згідно із підпунктом 6.2.1 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись будь-яким із зазначених способів, які передбачені п.6.2.1 договору іпотеки, за вибором іпотекодержателя або за рішенням суду, або шляхом вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки, або іншими способами, які передбачені іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку». Відповідно до пункту 6.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Позичальником зобов'язання за кредитним договором (несвоєчасне погашення кредиту, несвоєчасна повна чи часткова несплата відсотків за користування кредитом тощо). 12.12.2013 року Банком на адресу Відповідача направлено вимогу від 21.11.2013 року № б/н про сплату заборгованості по кредитному договору та погашення заборгованості, відповідно до якої у зв'язку з невиконанням Боржником зобов'язань, на виконання вимог положень кредитного договору, а саме підпунктів 3.2.2-3.3.3 кредитного договору, Позивач вимагав від Відповідача достроково погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, в якій Банк зазначив, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані належним чином), відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк вимагав в строк 30 календарних днів, виконати зобов'язання за даною вимогою. 14.12.2013 року вимогу отримано Відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення. Відповідно до звіту про оцінку майна, складено 12.03.2014 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Е.Р.С.Т.Е.» (сертифікат № 13758/12, виданий ФДМУ 31.08.2012 року), ринкова вартість предмету іпотеки, а саме домоволодіння [ADDRESS], загальної площі 38,7 кв.м., становить 3 540 грн. 00 коп. Відповідно до звіту про оцінку майна, складено 06.02.2014 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Е.Р.С.Т.Е.» (сертифікат № 13758/12, виданий ФДМУ 31.08.2012 року), ринкова вартість предмету іпотеки, а саме земельної ділянки загальною площею 0,2499 га, що розташована на [ADDRESS] становить 638 000 грн. 00 коп. Разом ринкова вартість домоволодіння та земельної ділянки складає 641 540 грн. 00 коп. і не перевищує заборгованості Відповідача перед Банком за кредитним договором, яка становить 1 767 560 грн. 16 коп. Згідно Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця,згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основоного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодржатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за раунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Зважаючи на те, що згідно до умов кредитного договору № Т-1069-04-КЗН від 27.07.2007 року кредитні кошти надавались в іноземній валюті на споживчі цілі, виконання зобов'язання забезпечувалось передачею в іпотеку домоволодіння [ADDRESS] яке кладаєтья з: житлового будинку 1918 року побудови (дерев'яний) згідно плану під літерою «А» загальною площею 38,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., погріб (цегляний) згідно плану під літерою «Г», вбиральня (дерев'яна) згідно плану літерою «Є», огорожа (дерев'яна) згідно плану під номером « 1,2», та яке використовується Відповідачем як місце його постійного проживання, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Гатненької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 588 від 20.06.2014 року, а отже, з урахуванням положень наведеного вище Закону не може бути примусово стягнуте майно (домоволодіння), яке є предметом іпотеки. Згідно п. 2 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). З вимог позовної заяви вбачається, що коштів, отриманих від реалізації житлового будинку недостатньо для погашення заборгованості по кредиту, отже, стягнення земельної ділянки є додатковим заходом до часткового погашення боргу. Суд, вважає за необхідне роз'яснити Позивачу, що останній не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором у визначений законом спосіб. Крім того, слід зазначити, що Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що у разі, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (відповідне застереження в іпотечному договорі, прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання ), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Аналізуючи вищевказані норми закону та розділ VI іпотечного договору від 27.07.2007 року - «Звернення стягнення на предмет іпотеки», суд прийшов до висновку, що Позивач фактично подав позов про визнання права власності на нерухоме майно, не реалізувавши при цьому своє право позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки визначене застереженням. Таким чином, договір іпотеки в розділі «Звернення стягнення на предмет іпотеки» не передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, а також сторонами не було укладено окремого договору щодо звернення стягнення не предмет іпотеки шляхом визнання права власності в позасудовому порядку. Порушене право банку підлягає захисту шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В даному випадку позивач на захист свого права мав би подати позов у відповідності до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, що відповідно надає Відповідачу інший обсяг прав, як зокрема і при позасудовому врегулюванні, оскільки рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ст. 37 Закону). У зв'язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. ст. 10, 11, 15,16, 514, 549, 550, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30.03.2012 року, ст. 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року та

Outcome: dismissed