Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

11.10.2016 року до Врадіївського районного суду надійшла позовна заява, пред"явлена органом опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з вимогою про позбавлення батьківських прав матері вказаної дитини [PERSON], [INFO], та стягнення з останньої аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що мати дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по її вихованню, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування позов підтримав повністю та просив його задовольнити та пояснив суду , що малолітня дитина є хворою та з 04.01.2013 року перебуває в Миколаївській школі-інтернат для розумово відсталих, мати дитини долею дитини не цікавилась, після звільнення з місць позбавлення волі один раз відвідала сина та три рази телефонувала. З березня 2016 року жодного разу дитину не відвідувала. На даний час відповідачка власного житла немає, проживає зі співмешканцем [PERSON] у винайманому будинку, ніде на працює, є здоровою особою, здійснює догляд за новонародженою малолітньою дитиною. Відповідачка у судове засідання не з»явилась та особисто до канцелярії суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, просила постановити рішення у зв»язку з визнанням позову, наслідки визнання їй зрозумілі. Представники третіх осіб до суду не з»явились та подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Заслухав пояснення представника органу опіки та піклування, дослідив та оцінив письмові докази, висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позов про позбавлення матері батьківських прав підлягає задоволенню на підставі наступного. Так, судом встановлено, що відповідачка [PERSON], [INFO], є матір»ю дитини [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] від 01.11.2007 року, яке видане відділом РАЦС Врадіївського РУЮ Миколаївської області). Батько дитини [PERSON] є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду. Малолітній [PERSON] з 04.01.2013 року перебуває в Миколаївській школі-інтернат для розумово відсталих, куди його було поміщено після того, як було встановлено, що мати дитини сином не займалась, дитина проживала з бабусею та важко хворим батьком. Згідно висновку про стан здоров»я, фізичний та розумовий розвиток дитини, станом на 07.04.2016 року, у дитини виявлено психічну хворобу - F70, потребує постійного контролю зі сторони дорослих. Згідно психологічної характеристики дитини, у останнього виявлена емоційна та соціальна незрілість з порушенням поведінки та емоційно-вольової сфери, проявляє агресію до інших дітей, не вміє гратися, потребує постійного контролю зі сторони дорослих. З моменту поміщення дитини до закладу, з 04.01.2013 року, мати приїздила до дитини одного разу в січні 2016 року, привозила солодощі, іграшки, три рази телефонувала. З березня 2016 року сина не відвідувала, не телефонувала, життям і здоров»ям не цікавилась, матеріально не утримувала. Згідно характеризуючих даних, мати дитини проживає однією сім»єю із співмешканцем [PERSON] та його сім»єю по [ADDRESS], власного житла не мають. На даний час народила дитину та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідачка на обліку у Врадіївському РЦЗ як безробітна на даний час перебуває без виплати. Як вбачається з письмової довідки УПСЗН від 25.08.2016 року № 2192, відповідачка перебуває на обліку у відділі соціальних виплат та отримує допомогу по вагітності та пологах з 01.07.2016 року в розмірі 2238 грн.. На дитину [PERSON] державних допомог не отримує. Із досліджених документів щодо стану здоров»я відповідачки встановлено, що остання на обліку у Врадіївській РЦЛ не перебуває, інвалідності немає, є здоровою особою. (довідка № 586 від 23.08.2016 року ). Як вбачається з вироку Врадіївського районного суду від 31.05.2013 року, [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України ( злочин, пов»язаний із збутом наркотичних засобів) та останній призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Після відібрання дитини та попередження матері дитини, її поведінка та ставлення до батьківських обов»язків не змінились. Вихованням дитини не займається, її долею та здоров»ям, розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги дитині не надає. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Врадіївської районної державної адміністрації від 05.10.2016 року №1025/16-01, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON]. Вищенаведені обставини, які були встановлені у судовому засіданні, дають підстави суду зробити висновок, що є підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки, так як ухилення від виконання обов»язків по вихованню свого сина, яке має місце, мати дитини допустила з винної поведінки, свідомого нехтування матір»ю своїми батьківськими обов"язками, в тому числі щодо піклування про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а не з поважної причини, через що вона не може виконувати своїх обов"язків. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, так як його виводи співпадають з інтересами дитини в цілому. За ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов»язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дитини. При цьому, суд керується також вимогами ст. 51 Конституції України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За вимогами п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Декларація прав дитини від 20.11.1959 р. (п. 6) та Конвенція про права дитини від 20.11.1989 р. вказують, що виходячи із рівності прав матері та батька, о дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Дитина може бути розлучена з одним із батьків лише у винятковій ситуації. Таку ситуацію і було доведено у суді. Приймаючи рішення про позбавлення батьківських прав, суд діє виключно в інтересах дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При прийнятті рішення суд керується також п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до якого ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Що стосується вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то в цій частині позов не підлягає задоволенню з огляду на ту обставину, що судом було встановлено, що станом на 09.09.2016 року у Врадіївському районному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/1408/177 від 21.07.2012 року, що видав Врадіївський районний суд про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] року аліменти в розмірі ? частини доходів (заробітку) матері, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( довідка відділу ДВС №3796/4 від 09.09.2016 року). Таким чином, на момент розгляду вказаної справи, є рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, яке знаходиться на примусовому виконанні. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, що складаються з судового збору підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: partial