Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

16.10.2019 року позивач [PERSON] звернулась з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача Миколаївської міської ради про визнання за нею - [PERSON] , [INFO] , місце народження: місто Капсукас Литва, громадянкою України (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків: [NUMBER] ), право власності на нерухоме майно - цілий житловий будинок літ. "А" загальною площею - 230,40 кв. м., житловою площею - 125,40кв. м з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Миколаєві, мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; В обґрунтування заявлених вимог пояснила те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері позивача - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] в місті Миколаєві помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] , який фактично прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті дружини - [PERSON] , шляхом проживання на час її смерті разом за однією адресою. Після смерті батька позивача - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , порядку спадкування за законом (ст. 1261 ЦК України) після смерті його жінки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , вказану спадщину батько фактично прийняв, однак не встиг оформити своїх спадкових прав в зв`язку зі смертю. Єдиною спадкоємицею померлих батьків за першою чергою спадкування за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, є донька - позивач по справі [PERSON] . Відповідно до ст. 1269 ЦК України, 19.09.2018 року позивач подала заяву про прийняття спадщини у встановлений строк до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко С.В., на підставі якої нотаріусом відкрита спадкова справа ( номер у спадковому реєстрі: 63012891, номер у нотаріуса: 61/2018). Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті батька [PERSON] , а саме на цілий житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В роз`ясненні нотаріуса №492/02-14 від 15.08.2019р. вказано, що дійсно [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, так як лише він один був зареєстрований та проживав на час її смерті разом з нею за однією адресою, але нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька позивача у зв`язку з тим, що позивачем нотаріусу надано правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: договір купівліпродажу, посвідчений старшим державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Гусаренко І.М. від 22.03.1990р. за р. №820, де предметом цього договору був незакінчений будівництвом будинок, з процентом виконаних робіт 53%, на вказаному договорі проставлений штамп Миколаївського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію земельної ділянки в МБТІ від 16.05.1990р. за №2522, а відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок (тобто на спадкове майно) - відсутні. Нотаріусом було зроблено відповідний запит до КП ММБТІ на предмет підтвердження факту реєстрації права власності за спадкодавцем на закінчений будівництвом житловий будинок, так як у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно така інформація відсутня. Відповідно до ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень": речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до відповіді КП ММБТІ №2-453 від 03.05.2019р., вказано, що право власності на вищезазначене майно станом на 28.12.2012р. за спадкодавцем не зареєстроване. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013р., визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов, реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. З огляду на вказані обставини, нотаріусом на підставі ст. ст. 49, 68 Закону України "Про нотаріат" було рекомендовано позивачу звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернулась до суду. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Представник відповідача - Миколаївської міської ради, в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, просила винести рішення на розсуд суду за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері позивача - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] в місті Миколаєві помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] , який фактично прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті дружини - [PERSON] , шляхом проживання на час її смерті разом за однією адресою. Після смерті батька позивача - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , порядку спадкування за законом (ст. 1261 ЦК України) після смерті його жінки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , вказану спадщину батько фактично прийняв, однак не встиг оформити своїх спадкових прав в зв`язку зі смертю. Єдиною спадкоємицею померлих батьків за першою чергою спадкування за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, є донька - позивач по справі [PERSON] . Відповідно до ст. 1269 ЦК України, 19.09.2018 року позивач подала заяву про прийняття спадщини у встановлений строк до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко С.В., на підставі якої нотаріусом відкрита спадкова справа ( номер у спадковому реєстрі: 63012891, номер у нотаріуса: 61/2018). Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті батька [PERSON] , а саме на цілий житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В роз`ясненні нотаріуса №492/02-14 від 15.08.2019р. вказано, що дійсно [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, так як лише він один був зареєстрований та проживав на час її смерті разом з нею за однією адресою, але нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька позивача у зв`язку з тим, що позивачем нотаріусу надано правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: договір купівліпродажу, посвідчений старшим державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Гусаренко І.М. від 22.03.1990р. за р. №820, де предметом цього договору був незакінчений будівництвом будинок, з процентом виконаних робіт 53%, на вказаному договорі проставлений штамп Миколаївського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію земельної ділянки в МБТІ від 16.05.1990р. за №2522, а відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок (тобто на спадкове майно) - відсутні. Нотаріусом було зроблено відповідний запит до КП ММБТІ на предмет підтвердження факту реєстрації права власності за спадкодавцем на закінчений будівництвом житловий будинок, так як у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно така інформація відсутня. Відповідно до ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень": речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до відповіді КП ММБТІ №2-453 від 03.05.2019р., вказано, що право власності на вищезазначене майно станом на 28.12.2012р. за спадкодавцем не зареєстроване. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013р., визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов, реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. З огляду на вказані обставини, нотаріусом на підставі ст. ст. 49, 68 Закону України "Про нотаріат" було рекомендовано позивачу звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що іншим способом окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право , тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту у суді, шляхом визнання за позивачем права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст.ст. 25,30,346 ЦК України, Листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Так судом встановлено, що згідно копії довідки Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" №2-453 від 03.05.2019р. та копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 02.05.2019р. Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" на ім`я замовника технічної інвентаризації [PERSON] , на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташовані: житловий будинок літ. "А" загальною площею - 230,40 кв. м, житловою площею - 125,40кв. м (рік побудови житлового будинку: 1990), літня кухня літ. "Б" (рік побудови: 1991), господарський блок літ. "В" (рік побудови: 1991), господарські споруди та огорожі №1-№5. За матеріалами Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації-" станом на 28.12.2012р. право власності за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. Користувач земельної ділянки станом на 28.12.2012р.: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку, посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 22.03.1990р., р. №820, зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 16.05.1990р. Житловий будинок літ. "А" загальною площею - 230,40 кв. м, житловою площею - 125,40кв. м, літня кухня літ. "Б", господарський блок літ. "В" не є самочинним будівництвом, не підлягають прийняттю в експлуатацію відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №304 від 13.06.2012р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2012р. за №1132/21444. Земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не приватизована, має загальну площу - 489,20кв. м, в тому числі: під будинком, господарськими будівлями - 175,40, під двором - 174,00, під городом - 139,80. Згідно п. 3.1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №304 від 13.06.2012р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних (садибних) житлов их будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно правової позиції Верховного Суду України по цивільній справі №6-137цс13, викладеній в постанові від 18.12.2013р., право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Відповідно до положень ст. ст. 100, 101 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), що діяв на час придбання і закінчення будівництва вищевказаного будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята ЦК УРСР не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Станом на 1990-1991 р.р. державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, які розташовані в містах та селищах міського типу, регулювалася таким підзаконним нормативним актом, як: Інструкція 10 про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка була затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966р. (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. №56). Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2003р., який вступив в дію з 01.01.2004р., та Закону України від 01.07.2004р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зважаючи на наведене, а також наявність у спадкодавця документів, передбачених переліком правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, визначеному в Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966р. (договору купівлі-продажу, посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 22.03.1990р. за р. №820, зареєстрованого 16.05.1990р. в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за р. №2522, договору про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 25.11.1985р., посвідченого 27.12.1985р. П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою за р. №3894, зареєстрованого 14.01.1986р., в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за р. №2014; рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів №468 "Про відвід земельних ділянок для будівництва індивідуальних жилих будинків" від 28.06.1985р.), вважаю, що вищевказаний будинок належав спадкодавцю [PERSON] на праві власності (а в подальшому і її чоловікові [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після її смерті) і подальша зміна законодавства не позбавила спадкодавця набутого права власності на будинок, а спадкоємець, тобто позивач по справі - [PERSON] , відповідно, має право на визнання за нею права власності на житловий будинок, як об`єкт спадкування, так як діюче станом на 1990-1991 р.р. законодавство дійсно не пов`язувало виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його державної реєстрації. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved