Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на 40/38 частин домоволодіння по провулку Шилівському, 15-А та привести приміщення 38/78 частин домоволодіння по провулку Шилівському, 13-А в м. Харкові у стан, що існував до початку виконання будівельних робіт, шляхом знесення самовільно побудованих приміщень першого поверху № І, 1-3, 1-7 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 та приміщення мансарди № 1-12, 1-13 протягом 10- ти діб з дня набрання рішенням законної сили. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на підставі договору від 06.09.2011 р. реєстровий № 1405 від 06.09.2011 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] вона є власником 40/78 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою м. Харків, провулок Шилівський. 13-А. На підставі Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2011 року зазначеній частині домоволодіння визначено поштову адресу провулок Шилівський, 15-А. Інша частина домоволодіння по провулку Шилівському, 13-А, а саме - 38/78 частин належить відповідачу - [PERSON], на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 23.02.2012 року, реєстровий № 454. Об'єкт нерухомості, а саме - 40/78 частин домоволодіння по провулку Шилівському, 13-А придбаний позивачкою з метою проживання, яке на сьогодні виявилося повністю неможливим внаслідок неправомірних дій власника 38/78 частин будівлі, який самостійно, без узгодження з позивачем, як власником об'єкту, що оточує місце будівництва, без жодних узгоджень чи право встановлюваних документів (зокрема таких як проекти, дозвіл на будівельні роботи, будівельний паспорт тощо) проводить активну самочинну реконструкцію та перебудову, що призводить до руйнування належного позивачу на праві власності об'єкту нерухомості. Відповідач розпочав будівництво фактично нового об'єкту нерухомості із влаштуванням другого поверху ( мансардного поверху), шахти та ліфту. Внаслідок зазначених порушень, які зокрема стосуються порушення санітарних та протипожежних норм та правил, будівельних норм, вимог земельного законодавства - фактично руйнується частина будинку, яка належить на праві власності позивачці. На сьогоднішній день відповідач, на думку позивача, незаконно прибудував до стін приміщення, яке належить на праві власності позивачці приміщення № 1-7, 1-3, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 та приміщення мансарди ( другого поверху ) №, 1 -12. 1 -13. На думку позивача, порушення діями відповідача її прав та охоронюваних Законом інтересів полягає у наступному: -приміщення позивачки та відповідача об'єднуються тонкою стінкою - перегородкою та мають спільний дах, внаслідок самовільного будівництва, зокрема другого поверху та ліфту утворилися численні тріщини в приміщеннях позивачки ( в підлозі та на стінах), Крім того, тріщина утворилася навіть по несущій стіні фасаду приміщення; -внаслідок неузгодженого будівництва стіни житлового приміщення, що є власністю позивачки - трусяться, що може призвести до обвалу приміщення; -внаслідок незаконного будівництва відповідачем ліфтової шахти, яка безпосередньо примикає до приміщення позивачки виникла тріщина у підлозі та почалася течія стіни, тобто в приміщенні, належному позивачці постійно мокра стіна, сирість, що також призводить до руйнування приміщення. Позивач вважає, що будівництво проводиться на земельній ділянці, яка належить позивачці на праві власності. Фактично ані будівельного паспорту, ані декларації та дозволу на виконання будівельних робіт , що передбачено чинним законодавством, відповідач не отримував, що також свідчить про незаконність будівництва. Позивач зазначає, що в результаті не виконання відповідачем приписів Законів і зокрема Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що виразилося у самовільному будівництві, добудові та перебудові будинку по провулку Шилівському ,13-А у м. Харкові без отримання відповідних дозволів фактично почалося руйнування частини будинку, що належить позивачці на праві власності, що як наслідок може взагалі призвести до того, що несучі конструкції будинку не витримають і будинок буде зруйновано. Таким чином, враховуючи положення ст. ст. 8, 41 Конституції України позивач вважає дії відповідача по самовільному, всупереч існуючому порядку, без отримання відповідного узгодження із позивачем за даним позовом, органів санітарно-епідеміологічного контролю, пожежних органів, органів місцевого самоврядування - добудові та перебудові об'єкту нерухомості, не відповідаючими діючому законодавству України, такими, що порушують права та охоронювані Законом інтереси позивача, що зокрема закріплені та гарантовані статтею 41, Конституції України. Крім того, в заяві від 24.02.2016 р. позивач уточнила свої позовні вимоги та остаточно просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на 40/78 частин домоволодіння по провулку Шилівському, 13-А в м. Харкові та зобов»язати відповідача привести приміщення 38/78 частин домоволодіння по провулку Шилівському, 13-А в м. Харкові у стан, що існував до початку виконання будівельних робіт, шляхом знесення самовільно побудованих приміщень будинку літ. «А-1» першого поверху № І, 1-3, 1-7 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 та приміщення мансарди літ. «А м» № 1-12, 1-13, веранди літ «а7», прибудови літ. «а8» та «а9», балкону літ.«а10», гаража літ. «С» протягом 10- ти діб з дня набрання рішенням законної сили. В ході розгляду справи, відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву, яка прийнята судом до спільного розгляду з основним позовом. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просив зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в здійсненні ним права власності на 38/78 житлового будинку по провулку Шилівскому 13-"А" у м.Харкові та зобовязати її привести приміщення 40/78 житлового будинку по пров. Шилівскому 13-"а" у м. Харкові в стан, що існувало до початку самовільних будівель не зданих в експлуатацію , а саме шляхом знесення гараж під літ "Р» вибудуваний на самовільно зайнятій земельній ділянці, а так саме прибудову до житлового будинку раніше заінвентаризованої під літ "а-5", а в наступний час , згідно технічній документації є такими що стали під літ "2-7;2-8", протягом 10-ти днів з дня набрання чинності рішенням суду. При цьому, [PERSON] посилався на те, що право власності у [PERSON] виникло згідно договору дарування від 06.09.2011 року . У тексті даного договору дарування є посилання на рішення Київського районного суду від 04.11.2009 року, згідно якого за попереднім власником 40/78 житлового будинку по пров. Шиловскому, 13-«А» у м. Харкові - [PERSON] було визнане право власності на самовільно вибудувані прибудову до будинку літ. « а-5» і гараж під літ. «І», що був вибудуваний на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка не виділялася лід будівництво попередньому власнику - [PERSON]М , про що був складений відповідний документ, наявний у матеріалах інвентарної справи. Це рішення Київського районного суду було частково скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2011 року; і з абзацу три якого вбачається , що судом було скасовано право власності за [PERSON] на гаражі літ "І", а також самовільно зроблену прибудову під літ. " а-5". Ніяких дозволів на самовільне будівництво [PERSON] співвласника будинку - [PERSON] не отримувала, також вона не робила проект і не отримувала належний дозвіл на будівництво. Відповідно до діючого Законодавства, всі самовільні будівлі, навіть ті, на які визнане право власності згідно рішення суду вимагають обов'язкової здачі в експлуатацію. До наступного часу ні попередній власник 40/78 житлового будинку - [PERSON], ні дійсний власник - [PERSON] не здали в експлуатацію самовільно вибудувані прибудову під літ. « а- 5» і гараж під літ « І», вибудувані на самовільно зайнятій ділянці землі, власником якого є Харківська міська рада. Після проведених самовільних прибудов [PERSON], згідно листи КП " Харківське міське БТІ", повинні були бути перерозподілені частки в житловому будинку, що не було зроблено, а тому [PERSON] фактично одержала в дарунок частку існуючу до здійснення [PERSON] самовільних будівель під літ "а-5" і гаража дід літ "І". З моменту одержання в дарунок 40/78 житлового будинку власник -[PERSON] жодного дня не проживала , не користувалася і сам головне не стежила і не стежить за технічним та санітарним станом своєї частини в житловому будинку. Частина будинку [PERSON] не опалюється, тому що в ній немає газу. Цієї зими " розірвало" водопровідні труби ( що чітко видно на фотокартках зроблених експертом інституту ім. проф. [PERSON]. ) Гараж під літ. « І» у даний момент вже перебуває в напівзруйнованому стані, тому що і гараж і прибудова під літ. « а-5» зводилася [PERSON], без будь яких проектних документів, і не здано в експлуатацію, а значить не обстежилося фахівцями Інспекції ДАБКа. Сама прибудова під літ. «а-5» "відійшла" від основного будинку на кілька сантиметрів і має наскрізні діри, куди взимку попадає сніг, потім це все замерзає, і в результаті тріщина збільшується. Більше чім на 10 сантиметрів "опустилася" підлога в прибудові. Над прибудовою тече дах, і затікає на мою половину будинку. Все викладене вище погіршує і стан половини будинку [PERSON], тому що прибудова під літ. «а-5», прибудована до старої частини будинку, і наступна кімната граничить з моєю спальнею, так як у цій частині будинку один даховий простір, а між самими цими приміщеннями тонка дерев'яна перегородка. До наступного часу порядок користування житловим будинком не визначений, а відповідно до первинного договору відчуження частини житлового будинку( договору купівлі - продаж від 11.10.1960 р.), у власність [PERSON] могло перейти тільки кімнати під літ. 2-4;2-5; і І/3 частин приміщення під літ.2-3, що згідно цього ж договору є 9/25 частин будинку , або 36/100) .А на підставі ст. 357 ЦК України, після зроблених прибудов до житлового будинку , частина в загальній дольової власності не збільшується. Земельна ділянка в розмірі 900 м. кв. перебуває в загальному користуванні співвласників житлового будинку, згідно рішення Київського районного суду від 10 грудня 1988 дроку. Приймаючи до уваги той факт, що гараж під літ «, І» у наступний час уже перебуває в напівзруйнованому стані, не має інвентарної вартості, а прибудова під літ « а-5» загрожує цілісності будинку, тім самим порушуючи мої права, як співвласника будинку , прошу суд винести рішення про знос самовільно зведених будівель до будинку 13-«А» по провулку Шилівскому в м. Харкові , а саме напівзруйнованого гаража під літ. «І», зведеного на самовільно зайнятій земельній ділянці і прибудові до житлового будинку під літ. « а-5»( згідно нового технічного паспорту літ "2-8; 2-7"). Заявою від 24.02.2016 р. [PERSON] уточнив свій зустрічний позов посиланнями на те, що рішення Київського районного суду було частково скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2011 року; і з абзацу три якого вбачається , що судом було скасовано право власності за [PERSON] на гаражі літ "І", а також самовільно зроблену прибудову під літ. " а-5", а також на весь будинок під літ. "А-1", на що звернув увагу Вищій спеціалізований суд України і своїй ухвалі, яка надана суду. Крім цього, в описовій частині проведених судових будівельних експертиз, експерт чітко зазначає, що приміщення у другій половині будинку, яка нібито належить [PERSON] все знаходиться в незадовільному стані. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник свої позовні вимоги, з урахуванням уточнень та доповнень підтримали повністю, з підстав, викладених у позовних заявах, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечували, вважаючи його необґрунтованим. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання проти основних позовних вимог заперечувала, зустрічний позов просила задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не зявився, просив розглядати справу за його відсутності та подав письмові пояснення, в яких зазначив наступне: На підставі договору дарування від 06.09.2011 [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 40/78 частки житлового будинку з надвірними будівлями по пров. Шилівський, 13-А у м. Харкові. На підставі договору міни від 23.02.2012 [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 38/78 частки житлового будинку з надвірними будівлями по пров. Шилівський, 13-А у м. Харкові. Житловий будинок відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок по пров. Шилівський, 13-А у м. Харкові складається з загальна площа 132,4 кв.м, житлова площа 82,5 кв.м. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Київської райради у м. Харкові № 54-28 від 16.02.1988 площа земельної ділянки складає 600 кв.м та у тимчасове користування надано -300 кв.м, згідно фактичного користування - 1485 кв.м. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Нормами діючого законодавства передбачено обов'язковість прийняття закінчених будівництвом об'єктів до експлуатації. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Частиною 1 статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Законом України, який введений державою для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме пунктом 8 ст. 39 зазначеного Закону встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі за текстом -Постанова) позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК України. Згідно ч.1 п.22 Постанови знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ч.1,3-5 п.24 Постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Представник третьої особи Держархібудінспекції в Харківській області в судове засідання не зявився, просив розглядати справу за його відсутності та подав письмові пояснення, в яких зазначив наступне: Як вбачається з позовної заяви, самовільно виконано будівельні роботи по домоволодінню по провулку Шилівському, 13-А в м. Харкові. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня. Згідно листа №245 від 14.10.2014р. КП «Харківське міське БІТ» встановлено, що вивченням матеріалів інвентарної справи на жилий будинок с надвірними прибудовами та спорудами встановлено, що зміни в склад самовільних прибудов були внесені 25.12.2012 р. в період дії наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №404 від 09.08.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2012 «і №1538/21850. згідно з яким до самовільного будівництва не відносилося зведення земельній ділянці споруд, а також веранд, тамбурів, нежилих прибудов, терас, літніх кухонь і т.д.. а тому приміщення «1-7, 1-3, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 та приміщення мансарди №1-12, 1-13 [PERSON] не вважаються самовільно побудованими. Враховуючи викладене, а також наявний в матеріалах справи висновок додаткової судово-будівельної експертизи №1345, складений 28.05.2015 року Харківським НДІСЕ імені засл. проф. [PERSON]. згідно з яким під час реконструкції приміщень [PERSON] втручань в несучі конструкції не було, представник вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про приведення приміщення 40/78 частин домоволодіння по провулку Шилівському, 13-А в м. Харкові у стан, що існував до початку виконання будівельних робіт, про усунення перешкод у здійсненні права власності та знесення самовільно збудованих споруд - приведення приміщення 40/78 частин домоволодіння по провулку Шилівському, 13-А в м. Харкові у стан, що існував до початку виконання будівельних робіт, а саме гаражу літ «І», прибудови до житлового будинку раніше зазначеної літ. «а-5» (станом на даний час приміщення «2-7;2-8») підлягає до задоволення, а позов [PERSON] до задоволення не підлягає. Крім цього, станом на даний час неможливо прийняти в експлуатацію приміщення [PERSON], оскільки існує спір щодо земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON]. який перебуває на розгляді в апеляційному суду Харківської області. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи, вважає, що як позовні вимоги [PERSON],так і зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується доказами, що на підставі договору дарування від 06.09.2011 р. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 40/78 частки житлового будинку з надвірними будівлями по пров. Шилівський, 13-А у м. Харкові. На підставі договору міни від 23.02.2012 р. [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 38/78 частки житлового будинку з надвірними будівлями по пров. Шилівський, 13-А у м. Харкові. Житловий будинок відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок по пров. Шилівський, 13-А у м. Харкові складається з загальна площа 132,4 кв.м, житлова площа 82,5 кв.м. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Київської райради у м. Харкові № 54-28 від 16.02.1988 площа земельної ділянки складає 600 кв.м та у тимчасове користування надано -300 кв.м, згідно фактичного користування - 1485 кв.м. У 1986 р. ухвалою Київського районного суду був визначений порядок користування земельною ділянкою між [PERSON] і [PERSON], які були попередніми власниками житлового будинку й всі їхні права, згідно ухвали Вищого спеціалізовано суду України придбав [PERSON] у зв'язку із придбанням частки в житловому будинку, що раніше належала [PERSON] Згідно ст. 357 ЦК України, власник житлового будинку, може зробити у встановленому законом порядку ( на той момент Наказ № 404), ст. 152 ЖК України, за свій рахунок добудування ( прибудову) без згоди інших співвласників , якщо це не порушує їхніх прав. Таке добудування( прибудова є власністю співвласника, що їі зробив, і не змінює розміру часток сособственников у праві загальної пайової власності. Крім цього на момент реконструкції [PERSON], [PERSON] в листопаді 2011 р. звернулася в Дзержинський районний суд м. Харкова, вказавши, що співвласників не існує, розділила житловий будинок, судовим рішення була надана окрема поштова адреса, окремо побудований житловий будинок за адресою провулок Шиловский, 15-«А». 28 листопада 2012 року, вже після закінчення всієї реконструкції під потреби інваліда 1 групи, що потребує постійного стороннього догляду, по апеляційній скарзі [PERSON], було скасоване рішення Дзержинського районного суду м. Харкова та в листопаді 2013 року знову зареєстроване право власності за [PERSON] на 40/78 житлового будинку по провулку Шиловскому 13-«А», По даній справі по клопотанню сторін були проведені дві будівельно - технічні експертизи, згідно яких було встановлено, що всі побудови [PERSON] вибудувані на окремі від будов [PERSON] фундаментах , відповідають всім будівельним, і іншим державним нормам(БДН), зроблені згідно з робочим проекту (т.2 а.с.72; 76;77;78;79;80;81). Вказані експертизи, як і відповіді на додаткові питання експертові, підтвердили, що будь- яких прав позивача [PERSON] будови [PERSON] не порушують, поліпшили технічний стан приміщень [PERSON], вся реконструкція була зроблена під потреби інваліда 1 групи, що потребує постійного стороннього догляду, за його особисті кошти, не має втручань у несучі конструкції житлового будинку; всі прибудови зведені на самостійні від приміщень [PERSON] , фундаментах і всі будови відповідають всім існуючим будівельним , санітарним і пожежним нормам( БДН). Згідно позиції Державної архітектурно будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно- будівельної інспекції в Харківській області від 10.03.2016 року, будови [PERSON] є не житловими приміщеннями , були вибудувані в період дії Наказу № 404 Міністерства регіонального розвитку, будівництва й жилищно комунального господарства України від 09.08.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2012 р. за № 1538/21850, і будь яких дозволів або здачі в експлуатацію не вимагали. Крім цього відповідно до експертних висновків, при реконструкції не житлових приміщень не було втручання в несучі конструкції житлового будинку, що підпадає під дії ст. 152 ЖК України, і так само не вимагає ніякої дозвільної документації або здачі в експлуатацію. Згідно позиції Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, на якому розташований спірний житловий будинок, чітко вказується, що на підставі ст. 377 ЦК України, до особи, що придбала житловий будинок, тобто до [PERSON], переходить право користування земельною ділянкою, без зміни його цільового призначення, у розмірах установленим договором. Земельна ділянка, на якому розташований даний житловий будинок був виділений [PERSON]О.і в 1955 році рішенням виконавчого комітету Кагановического району м. Харкова.( інвентарна справа а.с. 28). Згідно договору від 13.10.1955 р. № 1396 , [PERSON] було виділено в безстрокове користування земельна ділянка на якому по теперішній час і знаходиться житловий будинок і вся реконструкція [PERSON] провадилася саме на виділеному попередньому власникові земельной ділянці.( інвентарна справа а.с.124-126). У 1957 р., згідно затвердженого проекту, на даній земельній ділянці був побудований житловий будинок, що так само у встановленому законом порядку був зданий в експлуатацію.( інвентарна справа а.с.18;19;23;24-27). Крім того, суд приймає до уваги, що згідно відповіді Харківської міської ради від 27.10.2014 р. № 12956/9-14 гр. [PERSON] щодо виділення у власність або в оренду земельної ділянки по провулку Шиловскому 13 «А» у ХМР не зверталася. Державний же акт на земельну ділянку для обслуговування окремо-побудованого житлового будинку за адресою провулок Шиловский 15-«А» судом не приймається, оскільки [PERSON], згідно правовстановлюючого документу, є власником 40/78 житлового будинку по провулку Шилівский, 13-«А». Згідно листа №245 від 14.10.2014 КП «Харківське міське БІТ» встановлено, що вивченням матеріалів інвентарної справи на жилий будинок с надвірними прибудовами та спорудами встановлено, що зміни в склад самовільних прибудов були внесені 25.12.2012 р. в період дії наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №404 від 09.08.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2012 «і №1538/21850. згідно з яким до самовільного будівництва не відносилося зведення земельній ділянці споруд, а також веранд, тамбурів, нежилих прибудов, терас, літніх кухонь і т.д.. а тому приміщення «1-7, 1-3, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 та приміщення мансарди №1-12, 1-13 [PERSON] не вважаються самовільно побудованими. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, разі втрати ним документа, який "засвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови виділення земельної ділянки, у встановленому порядку, особі під уже збудоване нерухоме майно, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва)», при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об"єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві, відповідно до вимог статті 119 ЦПК, обставини, щодо звернення позивача до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття об"єкта до експлуатації та посилання на докази, щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має. відповідно до вимог статті 121 ЦПК. залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Також, відповідно до частини третьої статті 45 ЦПК, суд залучає до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого манна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про т його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, разі втрати ним документа, який "засвідчує його право власності. Законом України, який введений державою для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктом 8 ст.39 зазначеного Закону встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Отже, визнання у судовому порядку права власності на об'єкт будівництва не позбавляє обов'язку введення його в експлуатацію. Згідно\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому\~цивільним-процесуальним кодексом України\~звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до\~ст.64 Конституції України\~право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно\~ст.4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. Як передбачає\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм\~ЦПК\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10, ч. 2 ст.\~27 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Судом були надані рівні права\~сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. В позовних заявах та в судовому засіданні сторони та їх представники не зазначили, не надали суду та не підтвердили належними доказами порушення своїх прав з боку іншої сторони. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~ обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги як [PERSON], так [PERSON] є\~\~\~необґрунтованими, недоведеними,\~ у звязку з чим не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed