Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про захист авторського права, виплату компенсації та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що являється автором роману «[INFO]», написаного ним в 2015 році. Первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства) (ч.1 ст.435 ЦК України, ч.1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Ч.2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» говорить, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Таким чином, йому як творцеві, вищеназваного твору, належать усі особисті немайнові та майнові права на даний твір. Як автор він завжди захищає свої авторські права шляхом проставлення спеціального символу Копірайт «с» на офіційному сайті авторів АRTofWAR, де має зареєстроване право на ім`я - назву сайта ([INFO]). Саме на цьому захищеному та зареєстрованому на його ім`я сайті, він і розмістив роман «[INFO]» у лютому 2015 року (останні зміни були ним внесені 17 червня 2016 року), як оповіщення про створення ним нового твору. Такий спосіб захисту свого авторського права запозичений з міжнародних норм права та визнаний на рівні національного законодавства нашої держави. Твори, захищені Копірайтом можна використовувати для цитування повідомлень в ЗМІ, наукових досліджень, навчання, коментарів і критики, але з обов`язковим посиланням на джерело і використанням не більше декількох абзаців авторського тексту. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» літературні письмові твори є об`єктами авторського права. Авторське право включає виняткове право автора перекладати, випускати в світ переклади і дозволяти переклад і випуск у світ перекладів творів, що охороняються на підставі Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року. Відповідачкою по справі, за сприянням Дубенської міської ради, було випущено у світ 500 примірників літературно-публіцистичного видання «І лише пам`ять не мовчить», в якому опубліковано уривок з його роману «[INFO]»(«[INFO]»). Такі дії відповідача по справі призвели до порушення його особистих немайнових (забороняти зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору га недоторканості твору) та майнових прав (виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, зокрема на переклад, включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо). Ніякого дозволу (усного, письмового) на опублікування, переклад, переробку та адаптацію твору він не давав, і не дав би, якби до нього звернулись з таким проханням. Адже це ще не опублікований та не випущений в світ роман, який він готував до Міжнародного літературного конкурсу «Коронація слова» 2017 року. Однією з головних умов конкурсу є те, що твір повинен подаватись в оригіналі, раніше ніколи не друкуватись, не оприлюднюватись, права на нього не передані іншим особам і не будуть передані до оголошення результатів конкурсу на Церемонії нагородження. Преміальний фонд в номінації «РОМАНИ» складає: 1 премія - 20 000 грн., II премія - 5000 грн., III - 3000 грн., + заохочувальні премії, а фінансування виписку у світ примірників переможних творів здійснюється також під егідою та спонсорською допомогою Конкурсу. Своїми протиправними діями [PERSON] заподіяла йому не тільки значної матеріальної а й моральної шкоди,яку оцінює у 20000 грн. Окрім того зазначає, що Згідно даних літературно-публіцистичного видання «І лише пам`ять не мовчить», в якому опубліковано уривок з роману «[INFO]»(«[INFO]»), [PERSON] являється співредактором даного видання, а також редактором та перекладачем вказаного вище роману. Ніякого авторського договору з останнім він не укладав, а відтак [PERSON] не може являтись ні співавтором, ні перекладачем, ні редактором мого роману «[INFO]»(«[INFO]»). З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] , солідарно на його користь компенсацію в розмірі 64 000. 00 грн., моральну шкоду, завдану порушенням авторського права, у розмірі 20 000 грн. та витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 1200.00 грн., а всього стягнути 85 200. 00 грн. Заборонити [PERSON] опублікування літературно-публіцист видання «і лише пам`ять не мовчить» до моменту виключення уривка з роману «[INFO]», як складової частини даного видання. Зобов`язати [PERSON] припинити розповсюдження літер, публіцистичного видання «І лише пам`ять не мовчить» до моменту виключення уривка з роману «[INFO]», як складової частини даного видання. Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] , опублікувати за власний рахунок в офіційних друкованих виданнях відомості про допущене порушення ними авторських особистих немайнових та майнових прав [PERSON] . Постановити ухвалу про накладення на [PERSON] та [PERSON] , солідарно, штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої на користь [PERSON] , яка передається у встановленому порядку до Державного бюджету України. Стягнути з Відповідачів солідарно судовий збір. Відповідачем [PERSON] подано заперечення проти позову, в якому зазначає, що видання "І лише пам`ять не мовчить" присвячене пам`яті загиблих, мертвих і живих синів Дубенщини. Вказане Видання видане за сприянням Дубенської міської ради без мети отримання прибутку, тобто не містить комерційних намірів та розповсюджується безоплатно. Редакційна колегія видання складається з двох осіб: [PERSON] та [PERSON] . Книга формувалась частинами, зокрема Уривок із роману "[INFO]!" готувався до друку [PERSON] , оскільки він є редактором вказаного твору та здійснював його переклад для Позивача. Вказана обставина підтверджується тим, що уривок з роману "[INFO]" було опубліковано, зокрема, в газеті Замок (№10 (405) від 05.03.2015. В передмові до статті [PERSON] вказано: " [PERSON] щойно завершив роботу над політичним романом " [INFO]". По закінченню уривок підписано Позивачем та вказано, що до друку підготував [PERSON] . Відтак, очевидним є, що [PERSON] є редактором усього твору, оскільки описує усі його частини. Під час підготовки Видання [PERSON] зазначив, що він здійснював переклад вказаного твору та запропонував внести його до Видання. Відповідно до ст. 435 ЦК України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону. Згідно з статтею 20 Закону України "Про авторське право і суміжні права" перекладачам належить авторське право на здійснені ними переклад. Зважаючи на те, що [PERSON] здійснив переклад твору Позивача "[INFO]", а відповідно набув авторського права на переклад, нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного дотримання законодавства про захист права інтелектуальної власності, тому авторські права Позивача не порушуються, а відтак, презумпція винного заподіяння шкоди з її сторони - відсутня. Твердження Позивача про те, що публікація Видання призвела до унеможливлення участі у конкурсі "Коронація слова", здобуття найвищої нагороди та зведення на нівець титанічних зусиль Позивача, не відповідає дійсності, оскільки Позивачем не було дотримано умов конкурсу та опубліковано твір через мережу Інтернет. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення проти позову, в якому зазначає, що з позовом не погоджується у повному обсязі, вважає його незаконним та необгрунтованим. Тривалий час з 2007 року він підтримував дружні відносини з позивачем по справі та співпрацював з ним, на громадських засадах безоплатно на його прохання допомагав йому видавати його твори, здійснював редагування його текстів та переклад з російської мови на українську. На початку січня 2015 року до нього звернувся позивач [PERSON] з проханням терміново відредагувати роман «[INFO]», який був написаний ним в оригіналі на російській мові. [PERSON] був переданий на флешці, яку позивач передав йому у приміщенні редакції газети «Дзеркало плюс», де він тоді працював кореспондентом. Редагування твору він здійснив до кінця січня 2015 року і передав відредагований на російській мові текст роману автору. Також в кінці січня 2015 року на прохання [PERSON] переклав цей роман з російської на українську мову, оскільки [PERSON] виявив бажання взяти участь в конкурсі «Коронація слова» з цим романом. Флешку з перекладом роману «[INFO]» він передав особисто позивачу [PERSON] Після редагування позивач в лютому 2015 року оприлюднив роман «[INFO]» на сайті http// [INFO]/ про що він зазначає у позовній заяві та що підтверджується скріншотами з даного сайту. Тобто, позивач в позовній заяві і в заяві про уточнення позовних вимог сам підтвердив факт оприлюднення в лютому 2015 року книги «[INFO]» на сайті в мережі інтернет, де вона є загальнодоступною. Позивач сам зазначає, що розмістив свій роман на сайті у лютому 2015 року і захистив твір знаком охорони авторського права - латинською літерою "с", обведеною колом. Цей знак проставляється лише на оригіналі і кожному примірнику твору, тобто, позивач підтвердив оприлюднення на сайті свого твору. В кінці січня 2015 року, після завершення редагування ним роману «[INFO]», за проведену роботу по перекладу роману «[INFO]», позивач [PERSON] дозволив йому з метою популяризації твору опублікувати короткі уривки з роману на свій розсуд. Літературно-публіцистичне видання "І лише пам"ять не мовчить" видане в 2016 році накладом в 500 примірників і присв"ячене світлій пам"яті загиблих, мертвих і живих синів Дубенщини, гартованих сумним Афганістаном. Вказане видання видане за сприяння Дубенської міської ради на прохання Дубенської міськрайонної організації Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів) без мети отримання прибутку, тобто, не містить комерційних намірів та розповсюджувалось безоплатно, має інформаційний, полемічний, виховний та навчальний характер. Редакційна колегія видання складалася з двох осіб - [PERSON] і [PERSON] . Видання формувалось частинами, зокрема, цитати (короткі уривки) із роману "'[INFO]" готувались до друку [PERSON] , оскільки він є редактором та перекладачем цього твору. Вказана обставина підтверджується тим, що цитати (короткі уривки) з роману "[INFO]" було опубліковано в газеті "Замок" (№10 (405) від 05.03.2015 року ст.8). В передмові до статті ним зазначено: " Дубенчанин [PERSON] щойно завершив роботу над політичним романом " [INFO]". Мені випала честь стати редактором цього вражаючого художньо-документального твору. Події відбуваються у трьох вимірах - в древньому місті, що над річкою Іква, де пройшла безтурботна, романтична, сповнена неабияких парубоцьких пригод, юність автора; на київському Майдані; в батальйоні "Азов". Уривок з роману "[INFO]", який опубліковано в газеті, підписаний позивачем [PERSON] та зазначено, що до друку підготував [PERSON] . Він запропонував внести до видання «І лише пам"ять не мовчить» лише цитати короткі уривки) з роману "[INFO]", із зазначенням імені автора і джерела запозичення, що відповідає вимогам ст. 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права". У даному випадку видання "І лише пам`ять не мовчить" має інформаційний характер, є окремим літературно-публіцистичним твором, який має визначену назву, ідею, чітку тематичну спрямованість. Сюжетна лінія твору складається із низки взаємопов`язаних оповідок, в яких описується про перебування обмеженого контингенту радянських військ у 1979-1986 роках у Демократичній Республіці Афганістан очима очевидців та учасників тих подій та подальшу долю воїнів-інтернаціоналістів. Спогади оформлено у вигляді розповідей, інтерв`ю, цитат (коротких уривків) із творів. Все це складається у цілісний образ, головною ознакою якого є пам`ять про ті часи та пам`ять про наших співвітчизників - і мертвих, що склали свої голови на чужій землі за чужі інтереси, і живих. Зокрема, у виданні "І лише пам`ять не мовчить" розповідається про непересічну долю й [PERSON] , який пройшовши через афганську війну, не став заручником "афганського синдрому", а навпаки, став [PERSON] , розповідаючи у своїх книгах всю правду про афганську війну, пропущену через зболене серце. В сучасному ж суспільстві [PERSON] зайняв активну життєву позицію - був учасником подій на Майдані , побував у зоні АТО, про що і розповідає у своєму новому романі «[INFO]», цитати (короткі уривки) з якого я та [PERSON] репрезентували у виданні "І лише пам`ять не мовчить". Там же, на 78 сторінці в розділі "Бібліографічний список літератури" під №27 зазначено ім`я автора цитат (коротких уривків) роману "[INFO]" та джерело запозичення - сторінка [PERSON] на сайті http / / [INFO]/ Дані цитати (короткі уривки) носять інформаційний характер щодо сучасної творчості [PERSON] . Таким чином вважає, що використання цитат (коротких уривків) з роману "[INFO]" в літературно-публіцистичному виданні "І лише пам"ять не мовчить" не порушило особисті немайнові права і майнові права позивача [PERSON] , а навпаки вони є розповіддю про його долю воїна-інтернаціоналіста, розповіддю про нього як письменника , про його творчість в сучасному сьогоденні, що відповідає вимогам ст.21 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Випуск ним та [PERSON] , за сприяння Дубенської міської ради 500 примірників літературно-публіцистичного видання "І лише пам"ять не мовчить", в якому опубліковано цитати (короткі уривки) із роману "[INFO]", не порушили особисті немайнові права (забороняти зазначення свого імені у зв"язку з використанням твору; недоторканість твору) і майнові права (виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами; переклад твору; включення твору як складової частини до збірників, антологій, енциклопедій тощо) позивача [PERSON] Вважає позовні вимоги позивача незаконними і необґрунтованими. Просить відмовити в їх задоволенні. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, оскільки вважають його безпідставним. Дали пояснення згідно поданого заперечення та відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши учасників, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Судом встановлено, що на офіційному сайті авторів АRTofWAR, де позивач [PERSON] має зареєстроване право на ім`я - назву сайта ( [INFO]), він розмістив роман «[INFO]» у лютому 2015 року (останні зміни були ним внесені 17 червня 2016 року) (а.с. 8-12). Відповідачкою по справі [PERSON] , за сприянням Дубенської міської ради, було випущено накладом 500 примірників літературно-публіцистичного видання «І лише пам`ять не мовчить», в якому, як зазначає позивач, опубліковано уривок з його роману «[INFO]»(«[INFO]») (а.с. 30). Уривок з роману "[INFO]" було опубліковано, зокрема, в газеті Замок (№10 (405) від 05.03.2015. В передмові до статті [PERSON] вказано: " [PERSON] щойно завершив роботу над політичним романом " [INFO]". По закінченню уривок підписано Позивачем та вказано, що до друку підготував [PERSON] (а.с. 31). Позивач зазначав, що відповідачами порушені його особисті немайнові (забороняти зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору та недоторканості твору) та майнові права (виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, зокрема на переклад, включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо), оскільки ніякого дозволу (усного, письмового) на опублікування, переклад, переробку та адаптацію твору він не давав. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо. Відповідно до вимог ст. ст.435, 437 ЦК України,ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст. 440 Цивільного кодексу України та відповідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема, виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічний показ. Згідно з ст.32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Підставою для судового захисту відповідно до ст.50 Закону України «Про авторське і суміжні права» є вчинення будь-якою особою дій, що порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені ст.ст.15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням обмежень, передбачених ст. ст. 21-25, 42 і 43 Закону. Відповідно вимог ст. 52 вказаного Закону при порушенні будь-якою особою авторських прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотримання передбачених договором умов використання творів, суб`єкти авторського права мають право звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або виплату компенсацій, вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що особа, яка порушила майнові права суб`єктів авторського права, повинна нести відповідальність, встановлену чинним законодавством. Позивач захистив свої авторські права шляхом проставлення спеціального символу Копірайт «с» на офіційному сайті авторів АRTofWAR, де він має зареєстроване право на ім`я - назву сайта ([INFO]). Саме на цьому захищеному та зареєстрованому на його ім`я сайті, він розмістив свій роман «[INFO]» у лютому 2015 року (останні зміни були ним внесені 17 червня 2016 року), як оповіщення про створення твору. Таким чином, авторські права на роман під назвою «[INFO]», написаного у 2015 році, належать [PERSON] . Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача. Як зазначив відповідач [PERSON] , на громадських засадах безоплатно на прохання позивача, він допомагав [PERSON] видавати його твори, здійснював редагування його текстів та переклад з російської мови на українську. Це, зокрема, підтверджується зазначенням в кожній книзі чотиритомника позивача: «Редактор: [PERSON] » (а.с. 83-110). В кінці січня 2015 року на прохання [PERSON] він переклав роман «[INFO]» з російської на українську мову, оскільки [PERSON] виявив бажання взяти участь в конкурсі «Коронація слова» з цим романом. Флешку з перекладом роману «[INFO]» передав особисто позивачу [PERSON] . Позивач підтвердив факт оприлюднення в лютому 2015 року книги «[INFO]» на сайті сайті http / / [INFO] в мережі інтернет, де вона є загальнодоступною. Літературно-публіцистичне видання "І лише пам"ять не мовчить" видане в 2016 році накладом в 500 примірників за сприяння Дубенської міської ради на прохання Дубенської міськрайонної організації Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів) без мети отримання прибутку, тобто, не містить комерційних намірів та розповсюджувалось безоплатно, має інформаційний, полемічний, виховний та навчальний характер. Редакційна колегія видання складалася з двох осіб - [PERSON] і [PERSON] . Видання формувалось частинами, зокрема, цитати (короткі уривки) із роману "'[INFO]" готувались до друку [PERSON] . [PERSON] з роману "[INFO]", який опубліковано в газеті в газеті "Замок" (№10 (405) від 05.03.2015 року, підписаний позивачем [PERSON] та зазначено, що до друку підготував [PERSON] . Відповідно до ст.21 Закону України "Про авторське право і суміжні права" без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов"язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається: 1) використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів в обсязі, виправданому поставленою метою, в тому числі цитування статей з газет і журналів у формі оглядів преси, якщо воно зумовлено критичним, полемічним, науковим або інформаційним характером твору, до якого цитати включаються. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", цитата порівняно короткий уривок з літературного, наукового чи будь-якого іншого опублікованого твору, який використовується, з обов`язковим посиланням на його автора і джерела цитування, іншою особою у своєму творі з метою зробити зрозумілішими свої твердження або для посилання на погляди іншого автора в автентичному формулюванні. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відсутні правові підстави вважати, що авторське право позивача порушено, а використання цитат з роману "[INFO]" в літературно-публіцистичному виданні "І лише пам"ять не мовчить" порушило особисті немайнові права і майнові права позивача [PERSON] , Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене, у контексті положень ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд дійшов висновку, що вимоги позивача про захист авторського права, виплату компенсації та стягнення моральної шкоди є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed