Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Представник позивача - адвокат Капля А.С. звернувся до суду із позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 19 589,11 грн й витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн, що разом становить 21 589 грн 11 коп., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, та судові витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.03.2021 відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю водія [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «CITROEN C-ELYSEE», реєстраційний номер [NUMBER] , цивільна відповідальність якого застрахована в АТ "СГ "ТАС" за полісом № АР/9779379, та за участю водія [PERSON] , який керував транспортним засобом «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19.03.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 04.03.2021. 14.04.2021 АТ "СГ "ТАС" було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 20435 грн 60 коп. потерпілому [PERSON] - власнику автомобіля «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки вина [PERSON] у вчиненні даної ДТП встановлена постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19.03.2021, в добровільному порядку відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відповідач відмовився, то позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, яка полягає у душевних та психологічних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку із пошкодженням його майна, а також внаслідок неправомірних дій відповідача. У результаті ДТП були порушені нормальні життєві зв`язки позивача через відсутність особистого транспорту. Ухвалою суду від 26.05.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 15.06.2021. 15.06.2021 розгляд справи відкладено до 29.06.2021, у зв`язку з неявкою відповідача. 29.06.2021 розгляд справи відкладено до 15.07.2021, за клопотанням відповідача. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов не скористався. В суді позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти задоволення матеріальної шкоди в розмірі 19 589,11 грн та витрат понесених на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. У частині стягнення витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн позовні вимоги не визнав. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] 04.03.2021 близько 10.30 год, керуючи транспортним засобом марки «CITROEN C-ELYSEE», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 38 км автодороги «Бориспіль - Дніпро», не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який, здійснюючи обгін, рухався у попутному напрямку по зустрічній смузі руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями [PERSON] порушив п. 10.1 ПДР України. Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19.03.2021 у справі № 373/341/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн 00 коп. Вказана постанова суду набрала законної сили, а отже в силу положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені у ній не підлягають повторному доказуванню (а.с. 8). Суд враховує, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі оцінювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідний висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №234/16272/15-ц. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. З копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 104/39.04.21 від 23.04.2021 вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після пошкодження транспортного засобу марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер [NUMBER] , на день виконання дослідження становить 29073,80 грн (а.с. 12-18). Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера № 104/39.04.21 позивач [PERSON] здійснив оплату послуг експерта за складання звіту № 104/39.04.21 про оцінку КТЗ марки «CITROEN BERLINGO», д/н [NUMBER] на суму 2000,00 грн (а.с. 11). 30.03.2021 потерпілий [PERSON] подав страховику АТ "СГ "ТАС" заяву про виплату страхового відшкодування на сумі 20435 грн 60 коп (а.с. 26). Копією витягу з особистого рахунку позивача підтверджується, що 14.04.2021 АТ "СГ "ТАС" здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] на суму 20435 грн 60 коп (а.с. 27). За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вирішуючи позов в частині стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. З наведеного слідує, що особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 760/19377/15-ц, від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц, від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18, від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18, від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19. Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача, як з винуватця ДТП, підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням на суму 19 589,11 грн. Оскільки позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 19 589,11 грн. та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн. підтверджені належними та достовірними доказами, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого. Згідно положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 460/1061/19 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, вирішуючи питання про підстави відшкодування моральної шкоди, виходить з того, що є встановленою і доказуванню не підлягає вина водія [PERSON] (в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України), який порушенням зі свого боку правил дорожнього руху, пошкодив майно позивача. Таким чином, суд вважає, що сам по собі факт дорожньо-транспортної пригоди, що сталася внаслідок протиправних дій відповідача, є причиною того, що позивач зазнав моральних страждань, пережив емоційний стрес, відчув негативні емоції, пов`язані зі страхом за своє життя та здоров`я, а також через пошкодження його майна - автомобіля, необхідністю його ремонту. Разом з тим, суд відноситься критично щодо доводів позивача, вважає їх перебільшеними та недоведеними щодо того, що внаслідок ДТП порушились його нормальні життєві зв`язки, що він був позбавлений нормальної життєдіяльності, у зв`язку з вжиттям заходів щодо відшкодування шкоди страховою компанією та відповідачем. Зваживши доводи позивача, встановлені обставини справи, суд оцінює завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Саме такий розмір моральної шкоди суд вважає розумним, справедливим та співмірним з тими моральними стражданнями, які він переніс внаслідок ДПТ, що сталася з вини відповідача. Підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у більшому розмірі, а саме 5000,00 грн. суд не знаходить. З огляду на викладене, позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу та судового збору. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надані письмові документи: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6115/10 видане 07.07.2017; копію ордера серії АІ № 1110127 від 28.04.2021 на надання правової допомоги [PERSON] ; копію додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги від 22.04.2021, укладеної між позивачем [PERSON] та адвокатом Каплею Аліною Степанівною та копію акта приймання-передачі наданих послуг № 1 за договором про надання правової допомоги від 22 квітня 2021 року на суму 3000,00 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи, що витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 3 000,00 грн, підтвердженні належними та достатніми доказами, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Як вбачається з квитанції № 0.0.2107889543.1 від 29.04.2021 позивачем сплачено 1816,00 грн судового збору за подання позову до суду. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в 1670 (одна тисяча шістсот сімдесят) грн 72 коп.

Outcome: partial