Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

15 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Шосткинської міської ради Сумської області, в якій просить суд встановити факт смерті [PERSON] , належності їй на праві власності 2/3 частини квартири [ADDRESS] та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на вказане майно. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] в м. Кінт-Фонсегрів Французької Республіки померла її мати - [PERSON] , однак, будучи спадкоємицєю останньої, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права після її смерті, оскільки не надалось можливим отримати свідоцтво про смерть останньої в органах РАЦС України з тієї причини, що у свідоцтві про смерть [PERSON] , виданому Французькою Республікою, зазначено дівоче прізвище померлої « [PERSON] », що не відповідає прізвищу померлої, зазначеному в паспорті - « [PERSON] ». Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, тобто фактично його визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. На підставі копії свідоцтва про народження позивача встановлено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с. 7/. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.07.1964р. вбачається, що [PERSON] , 1937 р.н., та [PERSON] , 1944 р.н., 20 липня 1964 року уклали шлюб, та дошлюбне прізвище останньої - « [PERSON] » /а.с. 8/. Із копії паспорта [PERSON] , серії [NUMBER] , вбачається, що остання народилась [INFO] в м. Бєлово Кемеровської області, вона є громадянкою України /а.с. 9/. 10.06.2015 року [PERSON] , [INFO] , проживаючу за адресою: [ADDRESS] , було госпіталізовано до клініки « Саррюс Тентюр`є » та у довідці про госпіталізацію, крім іншого, зазначено дівоче прізвище [PERSON] - « [PERSON] » /а.с. 18 (зворотній бік)/ Також в матеріалах справи містяться й інші документи, з яких вбачається, що [PERSON] (дівоче прізвище - « [PERSON] »), [INFO] , проживаюча за адресою: [ADDRESS] , проходила тривале лікування у клініках Французької Республіки. Відповідно до свідоцтва про смерть № 26 від 18.10.2016р., виданого мерією Кінт-Фонсегріва Французької Республіки, [INFO] року о першій годині сорок п`ять хвилин ранку за адресою: [ADDRESS] померла вдова [PERSON] - [PERSON] , яка народилася в м. Бєлово [INFO] , та проживала за адресою: [ADDRESS] .с. 11/. Свідоцтво про смерть апостильоване 21.10.2016 року /а.с. 9/ Суд звертає увагу на те, що оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном так і на території України є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, Данія, Італія, Іспанія, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Франція, Швейцарія, Швеція та інші). Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Аналіз вищевказаних документів в сукупності дає суду підстави вважати, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Кінт-Фонсегрів (Верхня Гаронна) Французької Республіки, будь-яких сумнівів з цього приводу у суду не виникає. Через зазначення у свідоцтві про смерть № 26 від 18.10.2016р., виданого мерією Кінт-Фонсегріва Французької Республіки, дівочого прізвища померлої [INFO] . [PERSON] - « [PERSON] », за доводами позову позивачу відмовлено у внесенні актового запису про смерть цієї особи до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. За приписами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне позивачу для оформлення своїх спадкових прав, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги щодо встановлення факту належності за життя [PERSON] на праві власності 2/3 частини квартири [ADDRESS] та визнання за позивачем права власності на вказане майно в порядку спадкування за законом, слід зазначити наступне. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.02.1994 року, виданого житлово-комунальним відділенням ОП "Шосткинський завод хімічних реактивів", [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації державного житлового фонду набули на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS] 1/3 частини кожний /а.с. 23, 24/. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набутого права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ст.. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що померлою [PERSON] у встановленому законом порядку було набуто право власності на 1/ 3 частки вказаної квартири в порядку приватизації державного житлового фонду. Також, [PERSON] успадкувала 1/3 частину квартири [ADDRESS] після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , з яким постійно проживала на час його смерті, а тому прийняла спадщину в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України /а.с. 20-22/, однак за життя не зареєструвала належним чином своє право власності на вказану частину. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту належності 2/3 частини квартири [ADDRESS] на праві власності [PERSON] , померлій [INFO] , підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно. За життя [PERSON] заповіту не складала. Позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження /а.с. 7/, а відтак, в силу приписів ст. 1261 ЦК України, - її спадкоємцем першої черги за законом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання позивач з 20.08.2013 р. проживає в квартирі [ADDRESS] а.с. 28, зворотний бік/. З 01.01.2015 року до 31.12.2017 року вона працювала на підприємстві "Баті Пентюр" у Французькій Республіці /а.с. 26, зворотній бік/. В свою чергу, з наявного в матеріалах справи листування та медичної документації вбачається, що з 2015 року і до дня своєї смерті спадкодавець також проживала по [ADDRESS] разом із позивачем /а.с. 14-19/. Саме ця адреса вказана в свідоцтві про смерть, як місце проживання померлої [PERSON] /а.с. 10-11/. З відповіді Шосткинської міської державної нотаріальної контори на запит вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Даних про спадкоємців не має. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач станом на день ухвалення рішення є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] , яка прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку у позивача відсутня можливість належним чином оформити свої спадкові права після смерті матері, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі, враховуючи ті обставини, що звернення [PERSON] до суду з позовом у даній справі не було зумовлене неправомірними діями відповідача, суд вважає за правомірне судові витрати віднести на рахунок позивача згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved