Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом,в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті за воду і послуги каналізації, вказуючи, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] та користуються послугами КП «Водоканал», однак вчасно оплату за надані послуги не вносять, у зв`язку з чим за період з 01.01.2012 року по 31.08.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 10672,40 грн., яка згідно розрахунку складається із заборгованості за холодне водопостачання у розмірі 4544,03 грн., заборгованості за холодне водовідведення у розмірі 3011,31 грн., заборгованості водопостачання ГВП (до 01.07.2014 року) у розмірі 1578,53 грн., заборгованості водовідведення ГВП у розмірі 1538,53 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачі солідарно, а також суму судового збору, понесену при зверненні з позовом до суду у розмірі 1762,00 грн. У позові зазначає, що з відповідною вимогою КП «Водоканал» вже звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у заяві про видачу судового наказу, у зв`язку з чим 06.10.2016 року судом було винесено судовий наказ № 335/10569/16-ц, яким з боржників було стягнуто заборгованість у розмірі 10672,40 грн., а також судовий збір у розмірі 689,00 грн. Ухвалою суду від 14.11.2016 року (провадження №2-с/335/77/2016) зазначений вище судовий наказ було скасовано з підстав існування спору між сторонами з приводу розміру заборгованості. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2018 року (справа №335/4875/18, провадження №2/335/1547/2018) матеріали вказаної справи було передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Відповідачами надано відзив на позов, згідно якого останні заперечують проти його задоволення з огляду на те, щопозовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 176, 177 ЦПК України. Крім того, вказують на пропуск позивачем строку позовної давності до частини позовних вимог. Вважають посилання на ухвалу суддіОрджонікідзевського райсуду м. Запоріжжя від 14.11.2016р. про скасування судового наказу у справі №335/10569/16-ц,пров.№2н-335/1027/16, безпідставним, оскількиправовідносини в даній справі мають опосередковане відношення до зазначених в позові вимог. Спір між відповідачами та позивачем виник раніше, на претензії позивача відповідач [PERSON] , виключно на ім`я якої надсилалися претензії КП «Водоканал»,відповідала неодноразово в своїх листах від 12.08.2016р., від 07.07.2016р., від 09.06.2016р., від 25.08.2015р., від 18.01.2013р., в яких вказувала на не визнання нею претензій заявника, вважаючи їх незаконними та незаконним стягнення боргу вказаного в листах КП «Водоканал» 06.10.2015р. №9-463/01-13; 20.10.2015р. №10820; від 29.10.2015р. №9-550/01-13; від 09.09.2015р. №1-400/01-В; від 06.10.2015р. №9-463/01-13; від 07.07.2016р. №7069; від 08.08.2016р. №8204. В одній із претензій відповідачу [PERSON] повідомлялось, що нібито нею не виконано зобов`язання та є заборгованість по сплаті за холодну воду на суму 4422,12грн., стоки холодної води 2928,46грн., та стоки гарячої води в сумі 1515,79грн., а також за гарячу воду на 01.07.2014р. на суму 1578,53грн., і, що станом на 05.08.2015р.сума заборгованості нібито складає 10444,9 грн. Листом від 25.08.2015р. відповідач [PERSON] до КП «Водоканал» намагалась з`ясувати, чому КП «Водоканал» намагається стягувати з неї за послуги постачання гарячої води на суму 1578,53грн. А оскільки відповідачі не укладали ані з позивачем, ані з будь ким договору щодо отримання вказаних послуг, то претензії стягувача є сумнівними. В тих претензіях представниками позивача вказувались неправдиві відомості про свої послуги для відповідачів, оскільки вказувався в заяві неправдивий період, а також в заяві згадувалась неможлива для відповідачів така послуга як поставка гарячої води. Додана до позову не посвідчена довідка не може вважитися належним доказом, бо містить неправдиві відомості про відповідача [PERSON] вона не має статусу квартиронаймача, а також не доведено наявність у неї особового рахунку № [NUMBER] . Ніякого письмового договору між відповідачами та позивачем не має взагалі. Представник позивача неправомірно обґрунтував його нормами ст.64,67,68 Житлового кодексу України і не звернув уваги на те, що відповідачі не є наймачами житла, а напроти двоє з них є його власниками і на них вказана норма не розповсюджується. Крім того, в своїй діяльності позивач в першу чергу повинен керуватися вже згаданим ЗУ «Про ЖКП», Цивільним законодавством України. В даному випадку позивач повинен довести, які саме комунальні послуги ним надано, яким чином упевнився в тому, що відповідачами прийнято відповідні послуги та найголовніше з яких правових підстав він взагалі мав би надавати конкретні послуги саме вказаним відповідачам. Вважають, що позивач пред`явив свої вимоги до відповідачів за відсутністю будь яких договірних відносин між ними та ще при визначенні Прикінцевих положень ЗУ «Про ЖКП» договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року, договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність. Тільки після укладання договору між виконавцем послуг та споживачем можуть виникнути взаємні зобов`язання, що визначається в ст.509ЦКУкраїни. Також позивачем не обґрунтовано підстави для солідарної відповідальності відповідачів. Представник позивача не надає доказу з якого часу позивачем і в який спосіб нібито надавалася послуга з його боку і яким чином це перетинається з часом, в якому зареєстровані всі відповідачі за вказаною вище адресою. Також представник відповідача не надав доказів того, хто саме із трьох відповідачів мав би з позивачем хоч якісь відносини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Представник відповідачів[PERSON] в судовому проти позову заперечував з викладених у відзиві підстав, підтримав заяву відповідачів від 05.10.2018 року про застосування позовної давностідо позовних вимог КП «Водоканал» про стягнення заборгованості за період з 01.01.2012 року по 31.08.2015 року у розмірі 10672,40 грн. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] з 27.06.2006 року зареєстрована [PERSON] , з 01.11.2005 року зареєстрована [PERSON] , з 25.03.2008 року зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 14.05.2018 року. Відповідачі у своїх запереченнях посилаються на те, що двоє з них є співвласниками вищезазначеної квартири, представник відповідачів у судовому засіданні в обґрунтування заперечень послався на те,що співвласниками вказаної квартири є [PERSON] і [PERSON] , при цьому всупереч вимогам ст.ст. 76, 81 ЦПК України на підтвердження вказаних обставин відповідачі та їх представник не надали таких доказів суду, з клопотанням про витребування доказів сторони також не звертались. За таких обставин при вирішенні спору суд виходить з того, що ці обставини визнаються сторонами. Відповідачі є споживачами послуг КП «Водоканал», які надає підприємство за вищевказаною адресою, на ім`я [PERSON] у КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] ,що підтверджується Довідкою КП «Водоканал» по відповідному особовому рахунку. У зв`язку з тим, що вчасно оплата за надані послуги не вносилась, за період з 01.01.2012 року по 31.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 10672,40 грн., яка складається з заборгованості за холодне водопостачання у розмірі 4544,03 грн., заборгованості за холодне водовідведення у розмірі 3011,31 грн., заборгованості водопостачання ГВП (до 01.07.2014 року) у розмірі 1578,53 грн. Для стягнення вказаної заборгованості КП «Водоканал» 23.06.2016 року звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу. 06.10.2016 року судом було винесено судовий наказ № 335/10569/16-ц, яким з боржників було стягнуто заборгованість у розмірі 10672,40 грн., яка виникла станом на 31.08.2015 року (заборгованість на 01.10.2014 становила 8264,81 грн., з 01.10.2014 по 31.08.2015 нараховано 2407,59 грн.), а також судовий збір у розмірі 689,00 грн. Ухвалою суду від 14.11.2016 року (провадження №2-с/335/77/2016) зазначений вище судовий наказ 335/10569/16-ц було скасовано. При подачі до суду заяви про видачу судового наказу КП «Водоканал» було сплачено судовий збір у розмірі 689,00 грн., який відповідно до вимог ст. 164 ЦПК України заявнику не повертається, а зараховується судом до суми судових витрат, які належить сплатити за подання позовної заяви. З позовною заявою про стягнення вказаної заборгованості КП «Водоканал» звернулося до суду 05.05.2018, з врахуванням положень ст. 164 ЦПК України, КП «Водоканал» сплатило судовий збір у розмірі 1073,00 грн., що підтверджується долученим до позову платіжним дорученням № 2420 від 27.04.2018 року. Встановлено, що за адресою [ADDRESS] особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на [PERSON] , зареєстровано три особи, нарахування за послуги водопостачання та водовідведення здійснюються згідно з питомими нормами водоспоживання, затвердженими рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради. Заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] виникла у зв`язку з тим, що оплата за послуги КП «Водоканал» з січня 2012року по серпень 2018 року включно здійснювалася лише частково. Згідно розрахунків, за вказаний період було нараховано до сплати 11189,48 грн., а сплачено споживачами лише 517,08 грн. (у березні 2012 року 235,43 грн. і у листопаді 2013 року 281,65 грн.), відтак, станом на 01.09.2015 заборгованість складає 10672,40 грн., у тому числі: холодне водопостачання у розмірі 4544,03 грн., водовідведення холодного водопостачання у розмірі 3011,31 грн., холодна вода для гарячого водопостачання (з 01.04.2011 по 30.06.2014) у розмірі 1538,53 грн. Не погоджуючись з вимогами КП «Водоканал» про стягнення заборгованості, відповідачка [PERSON] неодноразово зверталась до КП «Водоканал» із заявами про надання роз`яснення стосовно обсягу послуг, які надаються КП «Водоканал», та на яких підставах позивачем надавались послуги за адресою: [ADDRESS] , оскільки ні з нею, ні з мешканцями квартири не укладалися відповідні договори з КП «Водоканал» на отримання послуг. Вказані доводи наводяться у запереченнях проти позову. Правовідносини з приводу водопостачання та водовідведення регулюються нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про питну воду та питне водопостачання». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку встановленому законом. У своїй діяльності з надання послуг водопостачання та водовідведення, підприємство КП «Водоканал» керується Законами України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі Правила), рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради та іншими законодавчими актами. Відповідно до ч.4 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Рішення Запорізької міської ради №546 від 28.10.99 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення» є акт органу місцевого самоврядування, який є обов`язковим для виконання на території м. Запоріжжя та є підставою для виникнення правовідносин між КП «Водоканал» та відповідачами по постачанню води та послуги каналізації і по сплаті вищевказаних послуг. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.04.2011р. №200 «Про визначення виконавців комунальних послуг» з 01.04.2011р. КП «Водоканал» визначений виконавцем послуг з централізованого водопостачання питної води для потреб холодного і гарячого водопостачання, згідно якого підприємство здійснювало нарахування по холодній і холодній воді для потреб гарячого водопостачання. У зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прийнято рішенням виконкому Запорізької міської ради від 25.07.2014р. № 264 «Про впорядкування відносин з надання комунальних послуг». Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житлово-комунальних послуг. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", а також Правилами. У відповідності до статті 322ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги. Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла. Згідно статей 14, 20, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний проводити оплату таких послуг відповідно до затверджених органом місцевого самоврядування тарифів. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання, підстави виникнення яких передбачені у ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. За вимогами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умовне допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.162 ЖК України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. З огляду на вищевказані письмові докази, суд приходить до висновку, що зі сторони позивача КП «Водоканал» були здійснені заходи щодо укладення Договору про надання житлово-комунальних послуг з відповідачами, які зі сторони останніх були залишені без реагування. Послуги КП «Водоканал» за адресою: [ADDRESS] надавав постійно, однак вартість таких послуг, отриманих відповідачами, починаючи з 01.01.2012 року не сплачувалась у належному розмірі і визначені законом строки. Розрахунок суми заборгованості відповідачі не спростовували. Відповідачі заявили про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до прийняття ним рішення. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у березні 2012 року та листопаді 2013 року частково сплатили заборгованість у розмірі 517,08 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості та не було спростовано відповідачами, але після цього протягом тривалого часу не здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти, тобто у даному випадку постачальник був обізнаний про наявність заборгованості у відповідачів, проте до суду із заявою про видачу судового наказу звернувся лише 23.09.2016 року, а з відповідною позовною заявою звернувся лише 05.05.2018 року. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 264ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позасудовому провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах ВСУ від 21.01.2015 року (справа №6-214 цс14) та від 14.02.2018 року (справа № 61-601 св 18). Тобто, у зв`язку із поданням заяви про видачу судового наказу у вересні 2016 року строк позовної давності перервався, з позовом про стягнення цієї заборгованості позивач звернувся у травні 2018 року. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення заборгованості за період з січня 2012 року по серпень 2013 року включно задоволенню не підлягають, оскільки щодо них позивачем пропущено строк позовної давності. Таким чином, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково, а саме, стягненню з відповідачів [PERSON] і [PERSON] як співвласників житлового приміщення, які несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з утримання житла, підлягає заборгованість, яка утворилась за період з вересня 2013 року по 31.08.2015 року включно. Виходячи з розрахунку заборгованості, за вказаний період підлягало до сплати за послуги КП «Водоканал» 5770,32 грн., сплачено було 281,65 грн., а тому з відповідачів підлягає стягненню загальна заборгованості у розмірі 5488,67 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1762,00 грн. в рівних частках.

Outcome: partial