Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 січня 2019 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта виготовленого 20 лютого 2019 року будинковолодіння по [ADDRESS] складається житлового будинку літ. А 1968 рік побудови, та огорожі воріт загального користування № 1-2 До ухвалення рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 січня 2019 року, вказаний вище житловий будинок був у складі спадкового майна - будинковолодіння за [ADDRESS] , яке складалося із 5-ти житлових будинків, що встановлено рішення суду. Нещодавно позивачу та його сусідам стало відомо, що територія земель по [ADDRESS] надається учасникам антитерористичної операції, оскільки пунктом 3 рішення Чернівецької міської ради VIIскликання від 08.12.2017 року № 1021 названо нові вулиці в масиві житлової забудови, обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською, детальний план території, якого затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради 14.08.2017 року № 428/16 [ADDRESS] . Позивачем спільно із іншими власниками на адресу Чернівецької міської ради було направлено заяву від 08.04.2019 р. з проханням зупинити питання розподілу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Після затвердження рішенням виконавчого комітету міської ради 14.08.2017 року № 428/16 детального плану території [ADDRESS] та відповідно до схеми розміщення земельних ділянок [ADDRESS] вбачається, що земельна ділянка, якою користується позивач розділена на наступні земельні ділянки: кадастровий номер 7310136300:20:003:1798 по [ADDRESS] надано - [PERSON] ; кадастровий номер 7310136300:20:003:1818 по [ADDRESS] надано - [PERSON] ; кадастровий номер 7310136300:20:003:1851 по [ADDRESS] надано - [PERSON] ; та кадастровий номер 7310136300:20:003:1845 по [ADDRESS] надано [PERSON] . Після затвердження рішенням виконавчого комітету міської ради 14.08.2017 року № 428/16 детального плану території [ADDRESS] , земельна ділянка позивача, якою вона користувався межує із земельними ділянками [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , власниками яких є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . По земельній ділянці кадастровий номер 7310136300:20:003:1798 по [ADDRESS] , яку надано [PERSON] прийняті наступні рішення: Пунктом 1.31 рішення Чернівецької міської ради 50 сесії VII скликання від 24.02.2018 року за № 1166 «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення та зміну цільового призначення земельних ділянок» [PERSON] , надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою [ADDRESS] . Пунктом 21 рішення Чернівецької міської ради 64 сесії VII скликання від 24.02.2018 року за № 1481 «Про розгляд звернень фізичних осіб щодо передачі безоплатно у власність та надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань» вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення та передати [PERSON] , безоплатно у власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , площею 0,0955 га (кадастровий номер 7310136300:20:003:1798), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01) (підстава: заява [PERSON] , зареєстрована 10.09.2018р.за №К-5488/0-04/01 (ЦНАП), дозвіл на складання проекту відведення рішення міської ради VІІ скликання від24.02.2018р. №1166 ( пункт 1.31). 15 січня 2019 року на підставі вищевказаного рішення Чернівецької міської ради 64 сесії VII скликання від 24.02.2018 року за № 1481 [PERSON] зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7310136300:20:003:1798площею 0,0955 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 212729959 від 16.06.2020 року. Позивач вважає, що рішеннями Чернівецької міської ради про затвердження [PERSON] технічної документації та передачі їй у власність земельної ділянки порушуються її права на користування земельною ділянкою, оскільки вказані земельні ділянки перебували користуванні та призначалися для обслуговування житлового будинку, споруд за [ADDRESS] та при виготовлені технічної документації на земельну ділянку було допущено зміну межі земельної ділянки, а він та його сусіди не підписували акт про погодження меж. Просить, скасувати вказані рішення Чернівецької міської ради та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 7310136300:20:003:1798 площею 0,0955 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , номер запису про право власності 29907268, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1745310273101. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.02.2021 року відкрито провадження по справі із призначенням справи до підготовчого судового засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.04.2021 року позивачу відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 7310136300:20:003:1798 по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] (а.с.95-96). Ухвалою від 14.04.2021 року підготовче судове засідання закрито із призначенням справи до судового розгляду (а.с.105). Відповідач, представник Чернівецької міської ради спрямувала на адресу суду відзив, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Та зазначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ( присадибної ділянки) індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної , Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотання зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали , на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Крім того, як зазначають, земельна ділянка за адресою [ADDRESS] являється комунальною власністю територіальної громади міста. Вважав що позивач не надав документів того що він є належним землекористувачем оспорюваної земельної ділянки. На підставі зазначеного просять в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Снігур З.Г. направила до суду. надіслала відзив, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог. Та вказує, що Рішенням Чернівецької міської ради 64сесії VII скликання від 29 жовтня 2018 року №1481 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . площею 0,0955 га (кадастровий номер 7310136300:20:003:1798) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кол 2 (підстава: заява [PERSON] зареєстрована 10.09.2018 року за №К-5488 0-0- дозвіл на складання проекту відведення - рішення міської ради VII скликання від 24.02.2018 року №1166 Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка за кадастровим номером 7310136300:20:003:1798 розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, державна реєстрація спірної земельної ділянки відбулася 16 серпня 2019 року. Також з кадастрового плану земельної ділянки , що доданий до Витягу, вбачається, що вказана земельна ділянка межує з землями загального користування по вулю привітній , землею по вул. привітній 42, користувачем якої є гр.. [PERSON] та землями міської ради. З витягу не вбачається, що земельна ділянка [ADDRESS] , межує з землею, користувачем чи власником якої є [PERSON] , тому вважають посилання в позовній заяві на те, що позивач не підписував акт погодження меж спірної земельної ділянки, безпідставним. Вказують, що позивачем не надано доказів щодо наявності будь яких прав на земельну ділянку з кадастровим номером 73101363300:20:003:1798 в [ADDRESS] , а тому й не доведено наявного порушення його прав. Зазначають, що задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконним і скасування спірного рішення міської ради, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним зазначеним майном та з цих підстав вважають вимоги позивача неефективним способом захисту. Відповідно просять відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. В судове засідання сторони не з`явилися. Представником позивача [PERSON] до суду скеровано пеському заяву про підтримання позовних вимог, та задоволення позову, справу просила розглядати у її відсутності та відсутності позивача [PERSON] . Представник відповідача Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, спрямував до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі. В задоволенні позовних вимог просить відмовити, та просив суд взяти до уваги обставини викладені у відзиві поданого ними раніше до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, попередньо подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутності. В задоволенні позовних вимог просила відмовити. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Згідно ч. 1 ст.\~3\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України однією з засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Досліджені докази та застосовані норми права Судом належними доказами по справі встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2019 року № 727/11487/18 залишено у власності [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . ( а.с.18-19,86-87). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій", цільове призначення земельної ділянки - це її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Земельне законодавство передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 86,6 кв.м.58,5 кв.м., що заходиться за адресою [ADDRESS] ( а.с.20,88). Техніком з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] 20 лютого 2019 року на садибний індивідуальний житловий будинок, що заходиться за адресою [ADDRESS] виготовлено технічний паспорт на ім`я [PERSON] ( а.с.21-23). Згідно рішення Чернівецької міської ради п. 3, 44 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 08.12.2017 року №1021, названі нові вулиці в масиві житлової забудови , обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською, детальний план території якого затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради 14.08.2017 року №428/16, а саме згідно п. 3.1 - [ADDRESS] ( а.с.24-25). Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.08.2017 року №428/16, затверджено проект детального плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською в м. Чернівцях. Визначено, що проект детального плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською в м. Чернівцях є невід`ємною складовою частиною містобудівної документації генерального плану міста Чернівців ( а.с.26). Згідно заяви мешканців будинковолодінь [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] адресованої департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, останні посилаючись на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.04.2019 року, відповідно до якого вони є власниками зазначених будинковолодінь, просять усі питання стосовно розподілу землі за адресою [ADDRESS] , зупинити і на розгляд по заявах учасників АТО не виносити ( а.с.27) Відповідно до Рішення Чернівецької міської ради 64 сесії VII скликання від 29.10.2018 року №1481 - [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано [PERSON] безоплатно у власніть земельну ділянку за адресою [ADDRESS] загальною площею 0,0955 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.32-33) Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.08.2017 року №428/16, затверджено проект детального плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською в м. Чернівцях. Визначено, що проект детального плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською в м. Чернівцях є невід`ємною складовою частиною містобудівної документації генерального плану міста Чернівців ( а.с.26). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0.0955 га ( кадастровий номер 7310136300:20:003:1798, що розташована за адресою [ADDRESS] ( а.с.34). Відповідно до ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1\~ст.321 ЦК України). Статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема й безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.(\~ст. 81 ЗК України). Згідно ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з частинами першою і другою\~статті 116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч.1, 2\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом наведених правових норм судовому захисту підлягають порушені права власника (користувача) земельної ділянки. Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьєв проти України (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Як вже було зазначено судом, починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Водночас ч.ч 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Із дослідженої судом копії схематичного плану земельної ділянки по [ADDRESS] вбачається, що загальна площа земельної ділянки за вказаним будинковолодінням становить 4616 кв.м., в тому числі: під будинком та господарськими будівлями 415; під двором 357; під садом -1957; під городом 1887; надлишки \~2087. На зворотному боці схематичного плану зазначено, що земельну ділянку, площею 2559 кв.м. на підставі рішення Виконкому Чернівецької міської ради від 14.06.1954 року зареєстровано за [PERSON] . З витягу з рішення №704 виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 14 червня1954 року вбачається, що за землекористувачами домоволодіння [ADDRESS] вирішено зареєструвати 2529 кв.м. Виявлені лишки присадибних ділянок в розмірі 4851 кв.м., згідно вказаного рішення, залишено у тимчасовому користуванні землекористувачів будівельного кварталу № 498, що згідно додатку до Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у пункті 41 Постанови від 29 вересня 2020 року у справі N 688/2908/16-ц (провадження N 14-28цс20) зазначила, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи. Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~при тлумаченні поняття "майно" розуміє не тільки "наявне майно", але й цілу низку інтересів економічного характеру. В практиці Європейського суду з прав людини розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які дістають правову охорону як майноУ позивача не виникло ні "законне сподівання", ні "законний інтерес" на набуття вищевказаної землі в аспекті її права на мирне володіння зазначеним спірним нерухомим майном, яке гарантовано ч. 1, 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такий "законний інтерес" на набуття у власність землі не є чітко обґрунтованим в межах національного законодавства та судової практики його застосування (аналогічний висновок сформульований у п. 41 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28 вересня 2004 року у справі "Копецький проти Словаччини" та у п. 103 рішення ЄСПЛ від 27 травня 2010 року у справі "Сагхінадзе та ніші проти Грузії"), а "законне сподівання" на її набуття позивачем у власність в межах даної справи не відбувалося в межах та за підстав, визначених виключно у національному законодавстві, або на підставі юридичного акту певного органу стосовно майнового інтересу (такий висновок сформульований у п. 51 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії"), оскільки за усталеною судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 13.12.2016 в справі N 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 в справі N 545/808/17 та від 19.06.2018 в справі N 806/2982/17), рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Одним із основних аргументів позивача про незаконність оскаржуваного рішення Чернівецької міської ради полягає у його невідповідності і порушенні при його прийнятті принципів забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю, закріплених у пунктах "б", "ґ"\~статті 5 ЗК України. Суд враховує, що викладені у пунктах 77 - 79 висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі N 688/2908/16-ц за якими неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає зазначеним принципам та не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу, сформовані щодо суті спору у справі, яка була передана Великій Палаті, фактичні обставини якої відрізняються від даної справи, оскільки у справі, що розглядалася Великою Палатою дозвіл на розробку проекту землеустрою першим отримав позивач, і спірні правовідносини склалися щодо набуття права користування землею на умовах оренди, а не передання у власність у межах норм безоплатної приватизації. Хоча, на думку суду, положення про конкурентне надання землі слід ураховувати і у разі приватизації, але з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема дій особи, на скасування права власності якої по суті спрямований позов. Водночас, за викладеними у цій же Постанові висновками (п. 40) щодо виключної правової проблеми, для вирішення якої справа передавался на розгляд Великої Палати, слідує, що коли особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентований статтею 123 ЗК України. Громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву (клопотання) до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно з частинами 6, 7, 8 ст. 118 Земельного кодексу України, у клопотанні про одержання земельної ділянки зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні та інші матеріали. Відповідний орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. При цьому, суд звертає увагу, що максимальний строк тимчасового користування земельною ділянкою, відповідно до вимог законодавства становить 50 років, а отже таке право не могло існувати у спадкодавця на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради від 14.06.1954 року. Суд враховує, що принцип змагальності згідно\~ст.12 ЦПК України\~забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Будь-яких порушень спеціальних норм земельного законодавства щодо безоплатного набуття у приватну власність земельної ділянки [PERSON] допущено не було. Щодо дотримання загальних принципів цивільного та земельного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю (п.п. «б», «ґ» ч. 1\~ст. 5 ЗК України), суд приходить висновку, що за встановлених обставин справи (активна поведінка відповідача щодо задоволення свого інтересу до земельної ділянки, та у порівнянні з нею пасивна поведінка позивачів, які не звертались до уповноваженого органу із зверненням за виготовленням проекту землеустрою після отримання відповідного дозволу, при недоведенні зворотнього), не доведено порушень у спірних правовідносинах зазначених принципів, чи інших порушень законодавства, які б вказували на незаконність оскаржуваних рішень, що є підставою для відмови у задоволенні позову повністю. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Відповідно до\~ст.41 Конституції України,\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом положень статей\~317,\~319 ЦК України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу - остаточності рішень суду. Цей принцип, як наголошує Європейський суд, означає: що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення Таким чином, відповідно до принципу юридичної визначеності остаточне рішення правомочного суду яке вступило у законну силу є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. У розумінні цього принципу спір вирішено і він не має переглядатися до безмежності. Безумовне дотримання принципу юридичної визначеності вбачається із справ Європейського Суду з прав людини, зокрема, справа " Осовська та інші проти України", "Устименко проти України". Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Висновки На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed