Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[INFO] у відповідачки [PERSON] народився син [PERSON] . Дитина зареєстрована Дружківським міським відділом РАЦС 31 серпня 2009 року, актовий запис № 418, про що видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Оскільки відповідачка не перебувала в зареєстрованому шлюбі, відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Фактично батьком дитини себе визнає [PERSON] , який є сином позивачки [PERSON] . З часу народження дитини і до теперішнього часу позивач [PERSON] постійно ним опікується, як онуком. Натомість відповідачка [PERSON] вихованням та утриманням своєї дитини не займається. Вона є хронічною наркоманкою, неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за виготовлення та зберігання наркотичних засобів, веде аморальний та асоцiальний спосіб життя. Зі слів дитини, вона зневажливо ставиться до нього та жорстоко поводиться, застосовує до нього фізичне та психологічне насильство. Дитина основний час перебуває у позивачки [PERSON] , яку вважає своєю бабусею. Саме [PERSON] забезпечує дитинi належний догляд та харчування, виховує його та сприяє отриманню ним освіти. [PERSON] часто залишає місце мешкання, а дитина в цей час перебуває у [PERSON] . На теперішній час також відповідачка не знаходиться вдома кілька тижнів, на телефонні дзвінки не відповідає, її місце перебування позивачці невідоме. Відповідачка не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, стан його здоров`я, не займається підготовкою до самостійного життя. Вона повністю самоусунулась від своїх батьківських обов`язків. Неповнолітній [PERSON] виховується [PERSON] . Всі питання щодо виховання дитини вирішуються без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходяться на повному утриманні позивачки. Разом з тим [PERSON] забезпечила належні умови життя та виховання дитини. Позивач позитивно характеризується за місцями мешкання та роботи. Вона має достатній рівень доходів для належного матеріального забезпечення дитини. Позивачка [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] ; передати малолітнього [PERSON] на проживання [PERSON] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Сологуб С.А. підтримали позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вона була присутня в підготовчому судовому засіданні, в якому також висловила свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив суду, що він вже декілька місяців проживає зі своєю бабусею [PERSON] в її квартирі. Повертатися до матері він категорично не бажає, згадка про неї викликає в нього негативні емоції, оскільки під час проживання з нею вона його ображала, била, не купувала їжу та одяг, приводила додому різних чоловіків і інших друзів. Вони пиячили вдома на його очах. Продукти харчування, одяг, взуття, канцелярські товари йому купувала весь час бабуся, оскільки матір цим не переймалася. До школи вона не приходила, його навчанням не цікавилася. Харчування у шкільній столовій не оплачувала. Це все робила бабуся [PERSON] . Йому дуже подобається жити з бабусею, а мати за тривалий час не намагалася повернути його додому. Судом досліджені в судовому засіданні письмові докази, що підтверджують вказані позивачкою обставини. Комісією Дружківської ЗОШ № 12 складений акт від 12 квітня 2021 року обстеження житлово-побутових умов проживання, згідно з яким [PERSON] мешкав разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Дитина має мiсце до навчання, спальне місце, необхідні меблі, однак iх стан неохайний, в квартирі вiдсутнiй холодильник. Їжу, одяг, шкільне приладдя дитина отримує від бабусі, яка також оплачує харчування в шкільній їдальні. Інформація про стан виконання батьківських обов`язків, складена 29 квітня 2021 року адміністрацією Дружківської ЗОШ № 12, згідно з якою неповнолітній [PERSON] навчається в 5-В класі вказаної школи. Мати [PERSON] уваги вихованню сина приділяє недостатньо, не відвідує батьківські збори, не переймається його успішністю та навчанням, не цікавиться дозвіллям, не контролює вільний час дитини. Більшу частину часу дитина проводить з [PERSON] , яка піклується про його розвиток, відвідує школу, стежить за його навчанням та здоров`ям. За висновком адміністрації школи мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Довідка сімейного лікаря амбулаторії № 2 КНП ЦП МСД вiд 30 квітня 2021 року, згідно з якою мати [PERSON] самоусунулась вiд виховання дитини. За дитиною доглядає бабуся [PERSON] . Вироком Дружківського міського суду вiд 05 грудня 2014 року по справі № 1-кп/229/84/2014 [PERSON] визнана винною у скоєннi кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Згідно з вироком відповідачка незаконно виготовила, перевезла та зберігала за місцем проживання наркотичні засоби. Вироком Дружківського міського суду від 18 жовтня 2018 року по справі № 1-кп/229/507/2018 [PERSON] визнана винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 та ч.1 ст.317 КК України. Згідно з цим вироком відповідачка за місцем проживання виготовляла та зберігала особливо небезпечні наркотичні засоби, а також надала свою квартиру для виготовлення та незаконного вживання особливо небезпечних наркотичних засобів іншим особам. Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 26 травня 2021 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до якої вона вчинила домашнє насильство відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , а саме умисні дії сексуального характеру, що полягали у здійсненні сексуальних дій в присутності дитини. Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 51 КУпАП, Згідно з довідкою № 278 від 29 квітня 2021 року, наданою КНП "Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ" в м.Дружківка, [PERSON] перебуває з 16.09.2013 на "Д" обліку в наркологічному кабінеті з діагнозом «синдром наркотичної залежності від опіатів». Довiдка вiд 28 квітня 2021 року, складена головою територіального комітету мікрорайону № 2, згідно з якою [PERSON] приймає активну участь у вихованні свого онука [PERSON] , турбується про його виховання та освіту, опікується його зовнішнім виглядом. Вона за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони. Згідно з довідкою Первинної профспілкової організації ПАТ "Грета", [PERSON] неодноразово придбала путівки в оздоровчий табір для [PERSON] . За підписом генерального директора ПАТ "Грета" на [PERSON] складена характеристика, відповідно до якої за місцем роботи вона характеризується з позитивної сторони. Рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради №591 від 12.05.2021 [PERSON] був негайно відібраний у матері [PERSON] та тимчасово влаштований до сім`ї [PERSON] до прийняття органом опіки та піклування рішення про його влаштування. У висновку від 27 липня 2021 року орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] . В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Мельніченко Т.В. підтримала цей висновок, але пояснила, що питання про передачу дитини позивачці [PERSON] вже вирішене рішенням виконкому Дружківської міської ради. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції). З наведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини. На підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав - це міра сімейно-правової відповідальності за порушення одним із батьків прав своєї дитини, нехтування її інтересами. Про винятковість позбавлення батьківських прав говорить вичерпний перелік його підстав (ст. 164 СК України). Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд дійшов до висновку, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] . Вищенаведені підстави вказують на рівну та байдужу поведінку з боку матері дитини. Відповідачка мала вдосталь часу для того, аби змінити своє ставлення до дитини, та своє відношення до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого сина, хоча ситуація і до тепер залишається незмінною. Встановлені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідачки від утримання та виховання сина, свідоме нехтування нею своїми обов`язками і небажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідачка [PERSON] безпідставно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною взагалі, не дбають про її нормальне самоусвідомлення; не надають дитинi доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралi; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання дитиною освіти, матеріальної допомоги на утримання дитини не надають, тобто безпідставно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Про небажання [PERSON] ставати на шлях виправлення своєї поведінки, налагодження свого життя та життя сина задля його виховання та суміного з ним проживання свідчить також ставлення відповідачки до позову [PERSON] який вона беззастережно визнала, погодилася на позбавлення її батьківських прав, жодним чином не заперечувала проти цього. Суд також враховую думку дитини у відповідності до ст. 171 Сімейного кодексу України, яка категорично не бажає проживати з матір`ю, обґрунтовуючи це страхом перед нею, фізичним насиллям з її боку, відсутністю материнської ласки, турботи з її боку про його виховання, харчування, належні умови його життя. Суд вважає, що в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких є підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції, і в такому випадку необхідно на перше місце ставити «якнайкращі інтереси дитини». Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 06 травня 2021 року. Разом з тим суд встановив, що питання про передання неповнолітньої дитини [PERSON] до сім`ї [PERSON] вирішене рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн., на користь позивачки [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Outcome: partial