Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

24 квітня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 09 січня 2018 року та від 12 березня 2018 року, просить поновити її на посаді двірника [PERSON] навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ДНЗ (ясла-садок)" та стягнути з [PERSON] навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ДНЗ (ясла-садок)" (надалі- Петропавлівський НВК) на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня по 30 жовтня 2017 року в сумі 11200 гривень, та моральну шкоду в сумі 1000 гривень (а.с. 99-100, 152). Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 16 березня 2015 року вона працювала прибиральницею, а з 27 листопада 2015 року - двірником на 0,5 ставки у [PERSON] НВК. 30 січня 2017 року директором [PERSON] НВК [PERSON] її було попереджено про скорочення її посади. Наказом по [PERSON] НВК від 30 березня 2017 року за № 31 її звільнили з роботи за скороченням штатів, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивачка вважає, що вона була звільнена з порушенням норм трудового законодавства, тому що її було обрано головою профспілкової групи профспілки працівників державних установ [PERSON] НВК. 29 березня 2017 року було проведено засідання Саратського райкому профспілки працівників державних установ та прийнято рішення про відмову в наданні згоди на її звільнення. При звільненні їй було запропоновано переведення на посаду секретаря або кочегара. З цим вона не погодилась, тому що має освіту 9 класів і для посади секретаря у неї не достатній рівень кваліфікації, а робота кочегара - нічна та фізично важка. Крім того, при звільненні відповідач не врахував, що вона має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, та є одинокою матірю . Під час розгляду справи позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] освіти, сім'ї, молоді та спорту Саратської районної державної адміністрації [PERSON] та [PERSON], не заперечували проти задоволення позову з [PERSON] навчально-виховного комплексу «Загально-освітня школа І-ІІІ ступенів ДНЗ (ясла - садок), оскільки [PERSON] перебувала у трудових відносинах з [PERSON] НВК і наказ про її звільнення підписав директор [PERSON] НВК. На час прийняття рішення про звільнення [PERSON] обовязки начальника [PERSON] освіти виконував [PERSON] Письмового клопотання до [PERSON] освіти про скорочення саме посади двірника від директора [PERSON] НВК не надходило. Проте, представники управління освіти вважають, що рішення про скорочення посади двірника було прийнято [PERSON] освіти за усною пропозицією директора [PERSON] НВК. На їхню думку, [PERSON] звільнена незаконно, тому що вона одна виховує трьох дітей і мала переважне право на залишення на роботі, райком профспілки не надав згоду на її звільнення. Представники [PERSON] навчально-виховного комплексу "Загально-освітня школа І-ІІІ ступенів ДНЗ (ясла-садок)" [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, посилаючись на те, що при звільненні позивачки були дотримані вимоги трудового законодавства. Пояснили, що наказом [PERSON] освіти сімї , молоді та спорту від 30 січня 2017 року № 37 «Про внесення змін до штатного розпису на 2017 рік» було вирішено внести зміни до штатних розписів закладів та установ освіти району, у тому числі й до штатного розпису Петропалівського НВК, та виведено із штатного розпису, зокрема, 0,5 ставки двірника. Вирішено викласти в новій редакції з 01 лютого 2017 року штатні розписи та керівникам навчальних закладів та установ освіти внести зміни до штатних розписів відповідно наказу з 01.02.2017 року. На підставі вказаного наказу [PERSON] освіти, директор [PERSON] НВК видав наказ за № 13 від 30.01.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису НВК» та скорочення 0,5 ставки двірника з 31.03.2017 року. Позивачку про звільнення було попереджено письмово за 2 місці. Їй було запропоновано вакантну посаду секретаря (0,5 ставки), для якої не вимагається спеціальної освіти, та посаду кочегара дошкільного навчального закладу (ясла - садок) (0,75 ставки). Проте позивачка від вказаних посад відмовилась. Позивачка не надавала документів, які підтверджують, що вона є одинокою матірю. Офіційних повідомлень про те, що у [PERSON] НВК створена первинна профспілкова організація профспілки працівників державних установ, і що [PERSON] була обрана головою профспілкового комітету цієї профспілки директору [PERSON] НВК не надходило. Зі слів позивачки вона була членом профспілки працівників державних установ, тому директор [PERSON] НВК звернувся з поданням про надання згоди на її звільнення до Саратського райкому профспілки працівників держустанов. Рішення Саратського райкому профспілки працівників державних установ від 29 березня 2017 року про відмову у наданні згоди на звільнення [PERSON] вважають безпідставним та необґрунтованим. Свідок [PERSON] пояснив, що в кінці 2016 року - на початку 2017 року він виконував обовязки начальника [PERSON] освіти Саратської РДА. Штатні розклади закладів освіти затверджуються на 01 січня та на 01 вересня кожного року. У 2017 році після затвердження районного бюджету коштів не вистачало і необхідно було скоротити 33 одиниці по навчальних закладах. В першу чергу скоротили посади, які не були зайняті, та посади на 0,5 ставки. Посади двірників залишили в тих навчальних закладах, територія яких перевищує 5 га. В [PERSON] НВК територія менша, тому посаду двірника (0,5 ставки) скоротили. Про зміни до штатного розпису 31.01.2017 року видали наказ по [PERSON] освіти, який довели до відома директорів навчальних закладів. Від директора [PERSON] НВК не надходило пропозицій про те, що належить скоротити саме посаду двірника. Це була ініціатива [PERSON] освіти. У [PERSON] ЗОШ є вакансія водія, яку не скоротили для забезпечення державної програми «Шкільний автобус». Вислухавши сторони та їх представників, свідка [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною 2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частинами 1,3 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до копії трудової книжки, позивачка [PERSON] 16 березня 2015 року була прийнята на посаду прибиральниці [PERSON] навчально-виховного комплексу "Загально-освітня школа І-ІІІ ступенів ДНЗ (ясла-садок)" за строковим трудовим договором до 14 червня 2015 року. З 15 червня 2015 року наказом № 30 по [PERSON] НВК від 26 травня 2015 року, вона була переведена на постійну роботу прибиральницею. Наказом по НВК №106 від 27 листопада 2015 року посаду «прибиральниця» перейменовано на посаду «двірник» (а.с.7-8). Згідно з копією Статуту (а.с.173-182), засновником Комунального закладу [PERSON] навчально-виховний комплекс "Загально-освітня школа І-ІІІ ступенів ДНЗ (ясла-садок)" є Саратська районна рада Одеської області, заклад належить до системи дошкільної та загальної середньої освіти. Згідно пунктів 3.1, 1.2.2 Статуту, заклад є юридичною особою з моменту державної реєстрації, має самостійний баланс та інші рахунки, фінансується за рахунок коштів районного бюджету Саратського району і коштів з додаткових джерел фінансування. Пунктом 10.1 Статуту визначено, що управління Закладом здійснюється Власником або уповноваженим ним органом. Безпосереднє керівництво закладом здійснює його директор, який відповідно до п.10.3 приймає на роботу та звільняє працівників закладу (крім педагогічних працівників). Рішенням Саратської районної ради «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селища Саратського району Одеської області, управління яким здійснює районна рада» від 25 травня 2011 року за № 81-VI вирішено делегувати Саратській районній державній адміністрації Одеської області повноваження з управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селища Саратського району Одеської області, визначеними у розділах 1-3 Переліку. В Додатку до цього рішення зазначений [PERSON] навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад (ясла-садок» Саратської районної ради Одеської області (а.с.191-198). Розпорядженням Саратської районної державної адміністрації Одеської області за № 75/А-2013 від 28 лютого 2013 року розподілені делеговані Саратською районною радою повноваження Саратської районної державної адміністрації між структурними підрозділами райдержадміністрації по управлінню обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селища Саратського району Одеської області. У додатку 2 до зазначеного розпорядження в переліку обєктів комунальної власності, управління яким здійснює відділ освіти та у справах сімї, молоді і спорту Саратської РДА зазначений [PERSON] навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад (ясла-садок» Саратської районної ради Одеської області (а.с.199-205). Наказом [PERSON] освіти, сімї, молоді та спорту Саратської районної державної адміністрації Одеської області за № 37 від 30 січня 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису на 2017 рік», було внесено зміни до штатних розписів закладів та установ освіти Саратського району, та виведено із штатного розпису, поміж інших посад, 1,75 ставок двірника, з яких 0,5 ставки двірника по [PERSON] НВК. Вирішено з 01 лютого 2017 року викласти в новій редакції штатні розписи та керівникам навчальних закладів та установ освіти внести зміни до штатних розписів відповідно наказу з 01.02.2017 року (а.с. 120-122). На підставі зазначеного наказу, директор [PERSON] НВК видав наказ за № 13 від 30.01.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису НВК», відповідно до якого виведено зі штатного розпису 1 ставку головного бухгалтера; 0,5 ставки підсобного робітника; 0,25 ставки комірника та скорочено 0,5 ставки двірника з 31.03.2017 року. Запропонувати [PERSON] роботу по наявних вакансіях: 0,5 ставки секретаря та 0,75 ставки сезонного кочегара (а.с.84-85). Згідно штатного розпису [PERSON] НВК від 01 лютого 2018 року, посада двірника (0,5 ставки), починаючи з 01 лютого 2017 року, відсутня ( а.с. 86). 30 січня 2017 року двірнику [PERSON] НВК [PERSON] вручено персональне попередження про те, що відповідно до наказу [PERSON] НВК від 30.01.2017 року № 13 посада (0,5 ставки) двірника, на якій вона працює, підлягає скороченню 31.03.2018 року, а вона підлягає звільненню по п.1 ст.40 КЗпП, про що свідчить підпис позивачки. Попередження містить посилання на те, що дирекція НВК, виходячи з вакансій пропонує їй перейти на іншу роботу: 0,5 ставки секретаря або 0,75 ставки сезонного кочегара (а.с.9). Позивачка [PERSON] від запропонованих їй посад кочегара та секретаря відмовилась, мотивуючи тим, [INFO], до того ж робота кочегара є сезонною до 15.04.2017 року, що підтверджується її показаннями в судовому засіданні та власноручними заявами (а.с.38, 105). Згідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 6- 40цс15 власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обовязком роботодавця. Наказом по КЗ «[PERSON] навчально-виховний комплекс "Загально-освітня школа І-ІІІ ступенів ДНЗ (ясла-садок)" № 31 від 30 січня 2017 року «Про звільнення [PERSON]П.», позивачку звільнено із займаної посади у звязку зі скороченням штату працівників, на підставі наказу [PERSON] освіти, сімї, молоді та спорту Саратської РДА від 30.01.2017 року № 37 «Про внесення змін до штатного розпису на 2017 р» та наказу по [PERSON] НВК від 30.01.2017 р. № 13 «Про внесення змін до штатного розпису НВК на 2017 р.» (а.с. 10). З даним наказом позивачка ознайомлена 30 березня 2017 року. Згідно довідки голови первинної профспілкової організації [PERSON] НВК профспілки працівників освіти і науки України, [PERSON] не є членом профспілки працівників освіти і науки України (а.с.41). Отже за правилами ст.43-1 КЗпП України допускається її звільнення без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, оскільки вона не є членом первинної профспілкової організації працівників освіти і науки України, що діє в [PERSON] НВК. Згідно квитанції № 8 від 02 лютого 2017 року [PERSON] сплачувала профспілкові внески до Саратського райкому профспілки працівників державних установ України (а.с.142) Ствердження позивачки про те, що вона є головою профспілкового комітету первинної профспілкової організації профспілки працівників державних установ України [PERSON] НВК суд вважає безпідставними. Частинами 1, 7 ст.16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що в [PERSON] НВК було створено первинну профспілкову організацію профспілки працівників держустанов України. Не надано доказів того, що первинна профспілкова організація була легалізована шляхом письмового повідомлення легалізуючого органу, а також про те, що директор [PERSON] НВК був письмово повідомлений про її створення. На підтвердження того, що вона є головою профспілкового комітету профспілкової організації працівників Держустанов [PERSON] НВК, позивачка надала протокол № 44 від 14.12.2015 року, згідно якого секретарем профспілкової ячейки дошкільного підрозділу обрано [PERSON], а головою [PERSON] Проте, у протоколі не зазначена кількість присутніх, прізвище, імя та по батькові голови та секретаря зборів, назва профспілки. Окрім того, протокол підписаний не головою та секретарем зборів, а [PERSON] та [PERSON] (а.с.97). Отже даний протокол не є належним доказом. Протоколу зборів, на яких було прийнято рішення про створення у [PERSON] НВК первинної профспілкової організації профспілки працівників державних установ, суду також не надано. Відповідно до ч.7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. У аспекті положень ч. 7 ст. 43 КЗпП України ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, ст. ст.2, 263 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог ст. ст. 76 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-703цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. 21 березня 2017 року директор [PERSON] НВК звернувся до Саратського райкому профспілки працівників державних установ з клопотанням про надання згоди на звільнення члена цієї профспілки [PERSON]П (а.с.40). 29 березня 2017 року Саратський райком профспілки працівників державних установ відмовив в наданні згоди на звільнення [PERSON]П по п.1 ст.40 КЗпП. Рішення обґрунтовано тим, що [PERSON] є одинокою матірю, багатодітною та малозабезпеченою, а також головою профспілкового комітету і відповідно до ст.252 КЗпП та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності» її звільнення допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членом якої вона є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Проте посилання в рішенні на те, що [PERSON] є головою профспілкового комітету, а тому користується додатковими гарантіями при звільненні, суд вважає безпідставним, таким що не підтверджено належними та допустимими доказами. Той факт, що [PERSON] має на утриманні трьох дітей, підтверджений свідоцтвами про народженнями дітей, довідками [PERSON] сільської ради та довідкою [PERSON] соціального захисту Саратської райдержадміністрації (а.с.13-15, 47). Проте, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що вона є одинокою матірю в розумінні ст. 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми". Отже, рішення Саратського райкому профспілки працівників державних установ від 29 березня 2017 року є необґрунтованим, його висновки не підтверджені доказами. На підставі встановлених обставин та матеріалів справи, з урахуванням правових положень та наведених правових висновків Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням порядку передбаченого законодавством, у звязку зі скороченням штату працівників, що було визначено наказом [PERSON] освіти, сімї, молоді та спорту від 30 січня 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису на 2017 рік», та наказом по [PERSON] НВК від 30 січня 2017 року № 13 № Про внесення змін до штатного розпису НВК на 2017 рік». Твердження [PERSON] в частині того, що при звільненні їй було запропоновано посади, які їй не підходять, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачці було запропоновано дві посади: секретаря та кочегара, з яких вона могла вибрати найбільш підходящу. Доводи позивачки про те, що накази [PERSON] освіти та [PERSON] НВК про скорочення посади двірника в [PERSON] НВК є незаконними суд вважає безпідставними, не підтвердженими належними та допустимими доказами. Також не знайшов підтвердження факт спричинення позивачці моральної шкоди [PERSON] НВК. Таким чином, судом встановлено, що скорочення штату працівників у [PERSON] НВК дійсно мало місце, директором НВК дотримано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, [PERSON] була надана можливість скористатись переважним правом на залишення на роботі шляхом переведення на інші посади, але вона цим правом не скористалась, [PERSON] відмовилась від переведення на іншу роботу, вона була попереджена за 2 місяці про наступне вивільнення. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed