Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] (а.с.3-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником 2/7 частин будинку [ADDRESS]. Разом з нею в даному будинку з 2014 року зареєстровані дочка та онук: [PERSON] та [PERSON] (відповідачі по справі). Зазначає, що у 2014 році вони виїхали до свого постійного місця проживання і ні разу не приїздили. Тому, посилаючись на ст. 405 ЦК України, вважає, що вони втратили право користування даним житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю і просять їх задовольнити. Суд, у відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України визнав можливим провести розгляд справи по суті у відсутності учасників справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно положень ст.ст.17, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що на підставі ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.12.1988 року [PERSON] є власником 2/7 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7). Право власності зареєстровано 01.02.1989 року Чернігівським МБТІ, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.8). Також вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 11.11.1981 року №623 вищевказаному будинку присвоєно поштовий номер: [ADDRESS] (а.с.9). Як вбачається із домової книги у даному будинку зареєстровані [PERSON] - донька позивачки, [PERSON] - онук позивача. Згідно копії паспортів відповідачі зареєстровані у м. Сургут Тюменської області Російська Федерація (а.с.26-27, 29-30). Також, згідно довідки ТОВ "Сибпромбуд" №30 від 07.07.2017 року вбачається, що відповідачі зареєстрували своє право власності 31.10.2016 року у [ADDRESS] (а.с.33). Відповідно довідки №117 бюджетного закладу Ханти - Мансійського автономного округу - Югри "Сургутська міська клінічна лікарня" від 05.07.2017 року [PERSON] на даний час працює санітаркою у даному закладі (а.с.34). [PERSON] з 11.01.2017 року признаний безробітним і на даний час перебуває на обліку в Департаменті праці й занятості населення Ханти - Мансійського автономного округу - Югри КУ ХМАО-Югри "Сургутський ЦЗН" (а.с.35). Крім того, із заяв відповідачів, надісланих на адресу суду до розгляду справи по суті, вбачається, що вони не мають наміру мешкати за місцем їх реєстрації в будинку [ADDRESS] (а.с.25, 28). Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачам в користуванні спірним житлом, та що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Враховуючи, що відповідачі добровільно змінили своє місце проживання, за вказаною адресою не проживають більше року, поважність причин відсутності відповідачів у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, збереження реєстрації за відповідачами перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а отже відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved