Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

22.05.2018 року [PERSON] звернувся до суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в звязку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» працював на посаді помічника машиніста тепловозу виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 18.07.2016 року відповідно до наказу від 15.07.2016 року № 410с. На підставі наказу від 10.07.2017 року № 5283/ДН-ос був звільнений з посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скорочення штату. Вказав, що на день звільнення відповідач мав перед ним заборгованість по заробітній платі за період з 12.04.2017 року по день звільнення у розмірі 5\~717,15 грн., заборгованість за використану щорічну відпустку у розмірі 5\~500,42 грн., заборгованість за невиплачену моральну допомогу на оздоровлення у розмірі 1\~706,76 грн., невиплачену суму на відрядження у розмірі 2\~800,00 грн., заборгованість по заробітній платі з ДП «Донецька залізниця» у сумі 3\~394,34 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2\~008,02 грн. (всі суми вказані з урахуванням здійсненого утримання податкового податку з громадян та інших обовязкових платежів). На день звільнення відповідач відмовився виплачувати заборгованість по заробітній платі та інші виплати. Просить суд, стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на його користь належну заборгованість по заробітній платі та інші виплати. 22.08.2018 року позивач надав клопотання про уточнення позовних вимог, та просив збільшити позовні вимоги стосовно середнього заробітку за час затримки виплат сум при звільнення станом на 30.08.2018 року до 52\~569,48 грн. (а.с.88-89). У судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Українська залізниця», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не зявився. 05.07.2018 року представником відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 01.11.2017 року (а.с.82) надано відзив на позовну заяву з якого слідує, що ПАТ «Укрзалізниця», як нова юридична особа, утворена згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування». Указом Президента України від 14.04.2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження цілісності України» та розпочато проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. Проведення АТО значно ускладнило сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця». З 16.03.2017 року до «Донецької дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» не надходили документи до перерахування заробітної плати [PERSON], Позивачем не надано пакет документів для остаточного розрахунку згідно Наказу від 26.06.2017 року № 899-Н. Вважають, що позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем його трудових прав та не надано доказів на обґрунтування суми позову. Згідно довідки, яка підписана директором «Донецької дирекції залізничних перевезень», за березень травень 2017 року позивачу нараховано 0, 00 грн. Зазначили, що матеріальна допомога надається тільки на підставі колективного договору, а згідно п.3.19 матеріальна допомога на оздоровлення надається працівникам при наданні щорічної відпустки згідно заяви від працівника, у наказі на щорічну відпустку повинна бути відмітка про надання цієї допомоги. При звільненні працівника, компенсація на оздоровлення за невикористану відпустку не надається. Крім того, посилались на науково правовий висновок Торгово промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2. Просили суд, відмовити повністю у задоволенні позовних вимог [PERSON]О.(а.с.70-72). 22.08.2018 року позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив з якого слідує, що в м. Лиман для проведення розрахунків із робітниками структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» була організована каса. Про можливість отримання та виплати суми, які належать позивачу, свідчить також відповідь ПАТ «Укрзалізниця» від 19.07.2017 року. Зазначає, що згідно наказу від 17.02.2017 року № 196/в-т та табелям обліку використання робочого часу за березень квітень 2017 року він знаходився у щорічній відпустці з 01.03.2017 року по 11.04.2017 року, крім того є відмітка про надання йому матеріальної допомоги на оздоровлення. Вважає, що висновок Торгово промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки позивача було звільнено 17.07.2017 року (а.с.91-93). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв'язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Частиною 1\~ст.13 ЦПК України,\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] з 03.12.2010 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця» та працював на різних посадах. 18.07.2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Наказом № 303 від 15.07.2016 Локомотивне депо Ясинувата Західне державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українмька залізниця» 10.07.2017 року [PERSON] був звільнений у звязку зі скороченням штату на підставі наказу № 5283/2Н-ос від 10.07.2017 року за статтею 40 ч.1 КЗпП України (а.с.18-21). Наказом регіональної філії «Донецька залізниця» №384-11 від 15.03.2017 року «Про встановлення простою», встановлено початок простою з 16.03.2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» (а.с.41). Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №235/ДНД від 17.03.2017 року «Про встановлення простою», встановлено початок простою з 20.032017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції (а.с.42-43). Згідно розрахункових листків за період з березня 2017 року по липень 2017 року, складених у структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», зафіксовано кількість відпрацьованих годин позивачем кожного дня відповідного місяця (а.с.30-34). Статтею 43 Конституції України\~гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.\~22\~цього Закону суб'єкти\~організації оплати\~праці не\~мають права\~в односторонньому\~порядку приймати\~рішення з\~питань оплати\~праці,\~що погіршують\~умови,\~встановлені законодавством,\~угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі\~Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до частини першої ст.47\~КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст.116 цього Кодексу. Згідно із частиною першоюст.116\~КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП\~у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст.47 КЗпП\~роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Згідно ч. 2 ст.233 КЗпП\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП\~передбачено обовязок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 2 ст.\~21\~Закону України\~«Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством. Відповідно до\~статті 44 КЗпП\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст.36 та п. 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, Додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації згідно ст.13,\~18 КЗпП. Системний аналіз ч. 1 ст. 83 КЗпП, ч. 2ст.21 Закону України «Про відпустки»\~та\~п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від13січня 2004року №5\~свідчить про те, що компенсація за невикористану відпустку має бути виплачена у день звільнення працівника. Позивач як на підставу вимог посилався на незаконне не проведення відповідачем із ним повного розрахунку при звільненні, у тому числі із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року. Відповідач, обґрунтовуючи свою позицію, зазначив, що за відсутності будь-якої первинної документації щодо наявності заборгованості із заробітної плати та іншим виплатам такі нарахування та вплати здійснити неможливо і послався на наявність форс-мажорних обставин, що, на його думку, підтверджується науково-правовим висновком Торгово-промислової України від січня 2018 року №126/2/21-10.2. Згідно зі ст. 89\~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному,повному,обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність,допустимість,достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих документів, вбачається, що відповідачем визнається той факт, що позивач знаходився з ПАТ «Укрзалізниця» в трудових відносинах. Доводи відповідача з посиланням на відсутність первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати також відхиляються судом, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на саме на роботодавці, а не на працівникові. Суд акцентує увагу на тому, що невжиття роботодавцем (відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької області триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих\~Конституцією України\~і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан останнього. Згідно розрахунків заробітної плати ВП ТЧ Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ [PERSON] нараховано заробітну плату: -за березень 2017 року 10\~218, 43 грн. (основна відпустка 4640,40грн., додаткова відпустка 1160,10 грн., матеріальна допомога 186,92 грн., виплата по кол. Договору 2104,16 грн., відпустка за галузевою 580,05 грн., відпустка за особливий характер 1353,45 грн., додаткова відпустка за шкідливістю 193,35 грн.), сума до виплати 8125,52 грн.; -за квітень 2017 року нараховано 00,00 грн., сума до виплати 00,00 грн.; -за травень 2017 року нараховано 2727,59 грн. (оплата простоїв - 2677,69 грн., матеріальна допомога 49,40 грн.), сума до виплати 2168,93 грн.; -за червень 2017 року нараховано 2727,59 грн. (оплата простоїв - 2677,69 грн., матеріальна допомога 49,40 грн.), сума до виплати 2168,93 грн.; -за липень 2017 року нараховано 8326,80 грн. (компенсація за невикористану відпустку 2448,81 грн., оплата простоїв 1481,99 грн., матеріальна допомога 152,32 грн., вихідна допомога 4243,68 грн.), сума до виплати 6663,76 грн. (а.с.30-34). Позивачем надано також копії табелю обліку використання робочого часу, які підписані В.о. головного бухгалтера ВП ТЧ Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» УЗ [PERSON],згідно з якими: за квітень 2017 року кількість годин перебування у простої складає 8, за травень 2017 року 159 годин (20 днів), за червень 2017 року 159 годин (20 днів), за липень 2017 року 88 годин (11 днів) (а.с.36-39). Наказом (розпорядженням) №196/в-т від 17.02.2017 року начальника виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» [PERSON] надана щорічна відпустка з 01.03.2017 року по 11.04.2017 року включно з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.47). Позивач був ознайомлений під підпис з наказом 01.03.2017 року. Відповідно до Довідки розрахунку невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення, [PERSON] має 13 днів невикористаної відпустки, за які надається компенсація (а.с.61). Суд приймає до уваги надані позивачем розрахункові листи, табеля обліку використання робочого часу, довідку - розрахунок, як належні та допустимі докази факту нарахування на користь позивача роботодавцем заробітної плати та інших виплат, їх розміру та складу, оскільки дані, які в них містяться, не містять суперечностей та не дають суду підстав сумніватися у їх достовірності. Відповідачем зазначені дані не спростовані наданням суду будь-яких переконливих належних та допустимих доказів . Ухвалою суду від 26.11.2018 року у відповідача витребувано довідку про розмір заборгованості по заробітній платі за квітень, травень, червень, липень 2017 року, її розмір з детальним описом (а.с.141). Однак, відповідачем надано довідка без дати, з якої вбачається, що позивачу за березень, квітень,травень,червень,липень 2017 року нараховано 00,00 грн. (а.с.166) Наявність у ПАТ «Українська залізниця» табелів обліку робочого часу, підтверджена наданим відповідачем до суду документами (а.с.110-111). Згідно розрахунків заробітної плати за квітень - липень 2017 року, позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою. Факт простою, де працював [PERSON] підтверджений наказами про встановлення простою №384-11 від 15.03.2017 року та №263/ДНД від 17.03.2017 року (а.с.41-42). Відповідно до норм ст. ст.\~115,\~116 КЗпП України\~відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. ПАТ «Українська залізниця» до суду надана довідка (а.с.166), в якій зазначено, що вона видана [PERSON], що заробітна плата відсутня, але при цьому зазначена довідка не підтверджує факт\~\~виплати позивачу заробітної плати . За таких підстав суд приходить до висновку, що є наявна заборгованість ПАТ «Укрзалізниця» перед позивачем, а саме: нарахована, але не виплачена заборгованість із заробітної плати за період з квітня 2017 року по липень 2017 року в сумі 7\~226,73 грн.; заборгованості за використану відпустку в сумі 7\~927,35 грн., компенсація за невикористані дні відпустки в розмірі 2448,81 грн., невиплачена вихідна допомога у звязку зі скороченням штату у розмірі 4243,68 грн. Вирішуючи спір щодо стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача невиплаченої суми за відрядження у розмірі 2800,00 грн., та матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 2081,42 грн., суд, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінив представлені сторонами\~матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності та дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, оскільки за відсутністю документації суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахувань. Крім того, копія посвідчення про відрядження (а.с.56), яке видано на імя [PERSON], яка долучена до матеріалів справи, та розрахунок матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.6), який зроблений позивачем, самі по собі не свідчать про наявну заборгованість, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача суми компенсації за втрату частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, в судовому засіданні судом було встановлено, що відповідачем порушено строк виплати заробітної плати за період з квітня 2017 року по березень 2019 року. Відповідно до\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»,\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно ст. 3 вказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації неотриманої втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 (з наступними змінами). Розраховуючи розмір компенсації неотриманої заробітної плати у розмірі 7\~226,73 грн., суд бере до обрахунку індекс споживчих цін для визначення суми компенсації втрати частини зарплати за період з квітня 2017 по лютий 2019 року включно (березень 2019 року не брався до уваги при розрахунку індексації заробітної плати, оскільки станом на 09.04.2019 року (день ухвалення рішення) не відомий показник індексу інфляції за березень 2019 року), який становить: 1,009*1,013*1,016*1,002*0,999*1,020*1,012*1,009*1,010*1,015*1,009*1,011*1,008*1,000*1,000*0,993*1,009*1,019*1,017*1,014*1,008*1,010*100 = 121,24%. Величина приросту індексу споживчих цін складає 121,24 -100 = 21,24. Таким чином, загальна сума компенсації втрати заробітку, яка має бути стягнута на користь позивача складає 7,226,73 * 21,24/100 = 1534,95 грн. У звязку із викладеним, суд приходить до висновку що на користь [PERSON] підлягає стягненню з ПАТ «Українська залізниця» компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1534,95 грн. Щодо стягнення з ДП «Донецька залізниця» заборгованості із заробітної плати у розмірі 3394,33 грн., суд виходить з наступного. Як було встановлено у судовому засіданні, позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця» (а.с.19). 18.07.2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Того ж дня, локомотивне депо Ясинувата Західне державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.21). Запис у трудовій книжці про звільнення позивача 17.07.2017 року посвідчено печаткою вже реорганізованого підприємства, а саме, відділу кадрів структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця"(а.с. 17-21), тобто структурного підрозділу відповідача. Довідкою про стан депонованої заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2016 року по 31.06.2016 року працівникам, що переведені з ДП «Донецька залізниця» до Донецької (Луганської) дирекції залізничних переведень підтверджується, що відповідач при реорганізації прийняв заборгованість по заробітній платі позивача в розмірі 8800,12 грн., яку частково у сумі 5400,78 грн., [PERSON], виплачено, залишок заборгованості складає 3399,34 грн.(а.с. 164). Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Українська залізниця» визнало факт існування заборгованості перед позивачем за період з 01.02.2016 року до реорганізації підприємства шляхом злиття, що відбулося 18.07.2016 року в розмірі 8800,12 грн., з якої 5400,78 грн. вже виплачено [PERSON], залишок заборгованості на час ухвалення рішення складає 3399,34 грн. Оскільки відповідач у строки, встановлені частиною 1\~ст. 116 КЗпП України,\~не виплатив\~всі суми,\~що належали\~позивачу від\~підприємства при\~звільненні,\~не виплатив\~ці суми\~і на\~час розгляду\~справи,\~з відповідача\~на користь\~позивача має\~бути стягнута\~заборгованість по\~заробітній платі\~за лютий-червень\~2016\~року у\~сумі 3399,34\~грн. Відносно вимог позивача про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Частиною 1\~статті 117КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід встановити, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця. Як вбачається зі справи, відповідач посилався на об'єктивні причини, за наявності яких товариство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем по заробітній платі і, зокрема, проведення антитерористичної операції в країні, знаходження виробничої одиниці АТ «Українська залізниця» на території, де проводиться антитерористична операція. Так,\~статтею 617ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої\~статті 263ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Згідно зі статтею 14-1Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Стаття 12 ЦПК України\~визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Так, на підтвердження своїх заперечень в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Відповідно до\~постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015року №254-VIII «Про визнання окремих районів,міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасовоо купованими територіями»\~та № 252-VIII«Про визначення окремих районів,міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей,в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України. Як вбачається із вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст.\~47,\~83,\~115\~і\~116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Це свідчить про відсутність вини АТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, у невиконанні своїх обов'язків. Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст. ст.\~47,\~83,\~115\~і\~116КЗпП України\~спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Акціонерне товариство «Українська залізниця». Суд приймає, як доказ відсутності вини АТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2014 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає. В цій частині суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18. За викладених вище обставин, суд вважає за в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з АТ «Українська залізниця на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52\~569,48 грн. слід відмовити. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1ст. 141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовні вимоги [PERSON] задоволені на суму 25\~245,91 грн., та 1\~534,95 грн., а всього 26\~780,86 грн., що складає розмір стягнення заборгованості по заробітній платі та суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати. З огляду на розмір задоволених майнових вимог позивача, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову (26\~780,86 грн.) 267,80 грн., але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 704 грн.80 коп. (на день звернення до суду). На підставі викладеного,

Outcome: partial