Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

19 вересня 2019 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області до ТОВ "Авто Просто", ТОВ "АТ Сервіс", про визнання договорів недійсними та повернення сплачених коштів. В позові зазначив, що 24 травня 2019 року між ним та ТОВ "Авто Просто" було укладено договір № 802126 з Додатком №1, Додатком №2,предметом якого є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля марки Lada Granta, вартістю 258 300,00 грн. у групі, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему Автофонд. Крім того, 24 травня 2019 року він уклав з ТОВ "АТ Сервіс" договір доручення № 802126, предметом якого є вчинення повіреним ТОВ "АТ Сервіс" від імені [PERSON] та за рахунок його дій зі сплати винагороди ТОВ "Авто Просто" у сумі 12 398,40 грн. Позивач вважає, що під час укладання оспорюваних договорів, відповідачі умисно ввели його в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про укладення договору, а саме, щодо умов та строків отримання товару, ціни на автомобіль, який позивач бажав придбати та умов оплати товару, також договір про надання фінансової послуги не відповідає вимогам чинного законодавства України, грубо порушує його права як споживача, оскільки діяльність відповідачів є елементом нечесної підприємницької практики, а тому договір є нікчемним із застосуванням правових наслідків нікчемності правочину.На підставі викладеного, просив суд визнати недійсними договір № 802126 від 24 травня 2019 року з Додатком №1, Додатком №2, укладений між ним та ТОВ "Авто Просто", договір доручення № 802126 від 24 травня 2019 року, укладений між ним та ТОВ "АТ Сервіс" та стягнути з ТОВ "Авто Просто" на його користь грошові кошти в розмірі 10 272,96 грн., а з ТОВ "АТ Сервіс", в розмірі 12 398,40 грн. В судове засідання позивач не з`явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Крім того, позивач направив відповідь на відзив, в якому зазначив, що при укладені договору з ТОВ "Авто Просто" він був введений в оману щодо поняття предмету договору, умов отримання товару, строків отримання товару, ціни та умов оплати товару. Відповідач використовує нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману тим самим порушуючи норми ст.19 Закону про захист прав споживачів, що і змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Представник ТОВ "Авто Просто" в судове засідання не з`явився, у відзиві просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що підстави для визнання договору про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, відповідно до вимог ст.215 ЦК України та ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні, адже договір було укладено сторонами у відповідності з вимогами закону, оскільки сторони дійшли згоди з усіх його істотних умов у належній згідно закону формі. Крім того, просив розглянути справу за його відсутності. Представник ТОВ "АТ Сервіс" в судове засідання також не з`явився, направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем жодним чином не зазначено, яким чином договір доручення укладений між ТОВ "АТ Сервіс" та ним порушує права останнього і в чому саме полягає порушення його прав компанією ТОВ "АТ Сервіс", а також просив слухати справу за його відсутності. Оскільки позивач та представники відповідачів надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 24 травня 2019 року між ТОВ "Авто Просто" та позивачем був укладений договір № 802126 про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Предметом даного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля у групах, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему Автофонд. Невід`ємними частинами договору є додатки №1, №2 до нього (а.с.18-21). Відповідно до умов додатку №1 до вищевказаного договору позивачем погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб "Lada", модель "Granta", вартістю 258 300,00 грн.; винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи Автофонд та формування групи у % + ПДВ у розмірі 12 398,40 грн.; періодичний платіж у % - 0,8333; щомісячна винагорода - 0,415% + ПДВ; винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3,00% + ПДВ (а.с.22). Відповідно до умов додатку №2 до договору встановлено, що учасник, який протягом строку дії договору належним чином та у встановлений строк виконав усі свої зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом зі щомісячною винагородою товариства, має право на сплату 50% від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску (а.с.23). Зміст довідки про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами підтверджує ознайомлення позивача із внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товарів у групах ТОВ "Авто Просто", а терміни, визначення та умови правил йому зрозумілі, про що останній засвідчив своїм підписом (а.с.24). Крім того, в цей же день 24 травня 2019 року між ТОВ "АТ Сервіс" і позивачем було укладено договір доручення № 802126, предметом якого є зобов`язання ТОВ "АТ Сервіс" сплатити ТОВ "Авто Просто" винагороду у сумі 12 398,40 грн. за рахунок позивача після повідомлення про дату створення групи в системі Автофонд та включення до неї останнього (а.с.101). 14 червня 2019 року позивача було включено до групи № 1294 та надано порядковий номер 045 у групі, як це вбачається зі змісту заперечень представника відповідача ТОВ "АТ Сервіс" (а.с.49-50). На виконання умов договору № 802126 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі через систему Автофонд, позивач сплатив ТОВ "Авто Просто" грошові кошти в сумі 10 282,96 грн., ТОВ "АТ Сервіс" грошові кошти в сумі 12 398,40 грн. на підставі договору доручення (а.с.31-33,34). Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Стаття 19 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживча в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. Відповідно до п.111 ч.1 ст. 4 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах відноситься до фінансових послуг. За змістом положень ст. 6 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"фінансові послуги надаються суб`єктами господарювання на підставі договору, який повинен містити, зокрема: розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Отже, системний аналіз вищевказаних вимог законодавства та зміст оспорюваних позивачем правочинів дає підстави для висновку, що спірні правовідносини, окрім законодавства про захист прав споживачів, регулюються також нормами ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Аналізуючи укладений між позивачем та ТОВ "Авто Просто" договір про адміністрування № 801239 від 19.02.2019р., суд вважає, що його зміст відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, ЗУ "Про захист прав споживачів", ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Так, своїми підписами на договорі та додатках до нього позивач засвідчив факт ознайомлення та згоду з умовами договору, які йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе; фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав`язування з боку відповідача, що свідчить про безпідставність посилання позивача на його необізнаність про предмет угоди (придбання автомобіля, а не отримання фінансових послуг для придбання товару). При цьому з матеріалів справи вбачається, що 19.01.2012 року ТОВ "Авто Просто" було зареєстровано як фінансову установу, якій було видано свідоцтво про її реєстрацію. В подальшому, 15 вересня 2015 оку товариство отримало ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (а.с.61,62.). Предметом оспорюваного договорів є не купівля-продаж чи лізинг, найм (оренда) автомобіля, а надання часнику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд, в зв`язку з чим ТОВ "Авто Просто" не є постачальником автомобіля, а лише надає послуги, спрямовані на його придбання і оплату та є легітимною підприємницькою діяльністю. Отже, позивачем всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України не було доведено належними та допустимими доказами свої вимоги щодо недійсності укладеного з ТОВ "Авто Просто" договору № 802126 від 24 травня 2019 року. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 126/1105/16-ц. Підставою недійсності договору доручення № 802126 від 24 травня 2019 року з ТОВ "АТ Сервіс" позивач також зазначає, що даний правочин взаємопов`язаний з договором № 802126 від 24 травня 2019 року з ТОВ "Авто Просто" про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Разом з тим, при розгляді даної справи суд не встановив підстав для недійсності укладеного між позивачем та ТОВ "Авто Просто" договору № 802126 від 24.05.2019 року, на який позивач посилався у своїй заяві. Суд приймає до уваги ту обставину, що хоча зазначені правочини є взаємопов`язаними, проте укладений позивачем з ТОВ "АТ Сервіс" договір доручення носить самостійний характер, має свій предмет, строки, містить притаманні йому права та обов`язки сторін, їх відповідальність, тощо. Всі його умови та зобов`язання виконані сторонами. Відтак, договір доручення між позивачем та ТОВ "АТ Сервіс" від 24 травня 2019 року укладений з дотриманням вимог ст.203 ЦК України, не суперечить іншим вимогам чинного законодавства й підстав для визнання його недійсним не вбачається. Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідачів грошових сум, сплачених на виконання оспорюваних договорів є похідними від основних його вимог про визнання недійсними цих правочинів, у задоволенні яких судом відмовляється, то вказані вимоги позивача також задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, враховуючи недоведеність позивачем несправедливості умов договору та введення його в оману відповідачами та застосування ними нечесної підприємницької практики, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed