Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В жовтня 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом. В позові вказували, що у липні 2014 року він, [PERSON], звернувся до Автозаводського районного суду, просив встановити факт належності документу, а саме - що свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS], видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 06.11.2002 року за №18534/1 9/на ім'я "[PERSON]" дійсно належить [PERSON], а саме 1/2 частина квартири. 14.08.2014 року винесено рішення про задоволення заявлених вимог в повному обсязі, яке набрало законної сили 26.08.2014 року 22 вересня 2014 року вони звернулися до Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області для видачі Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень для реєстрації права власності [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожного на квартиру [ADDRESS]. В ході державної реєстрації виявили обтяження (заборона на нерухоме майно) невідомої нам особи - [PERSON]. В дужках зазначено власник. Заборона була накладена на підставі Постанови, виданої 07.05.2004 року ВДВС Автозаводського РУЮ, 20.05.2004 року Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №7122735. В реєстраційній службі порадили звернутися до Автозаводського відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції для зняття заборони. Згідно постанови про накладення заборони, заборона накладена на все нерухоме майно боржника [PERSON], до якого вони не мають жодного відношення. Боржник не є та ніколи не був власником цієї квартири. Документи про підтвердження права власності надаються. Це прізвище вони чують вперше, ніякого відношення до квартири [ADDRESS] він не має. Квартира [ADDRESS], на яку було накладено заборону, належить [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 06.11.2002 року за№18534/1. 29.09.2014 року вони звернулися до Начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції з заявою розібратися з цього питання та зняти заборону з квартири [ADDRESS], належної на праві власності [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному. На що отримали письмову відповідь: "На Ваше звернення від 29.09.2014 повідомляємо, що згідно даних ЄДРВП відсутні відомості про накладення арешту на майно [PERSON]. Враховуючи, те, що ЄДРВП введено в дію з 2008 року, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ не може зняти заборону з квартири [ADDRESS] від 20.05.2004 року" Вважають, що дії працівників Державної виконавчої служби є незаконними та таким, що порушують наші охоронювані законом інтереси як власників майна. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просив суд звільнити з-під арешту, накладеного Автозаводським відділом державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції згідно постанови серії АЕ 513993 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.05.2004 року та виключити майно з акту опису, а саме квартиру [ADDRESS], належну на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON]. Позивачі в судове засідання не прибули, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, направили в судове засідання свого представника [PERSON], яка в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій стосовно позовних вимог покладався на розсуд суду. Третя особа Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про слухання справи у її відсутності. Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень ст. 317. Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно положень ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно положень ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.55 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Відповідно до ч. 1 ст.57 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 2 ст.60 цього Закону зазначено, що у разі прийняття рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Судом достовірно встановлено, що у липні 2014 року [PERSON], звернувся до Автозаводського районного суду, просив встановити факт належності документу, а саме - що свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS], видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 06.11.2002 року за №18534/1 9/на ім'я "[PERSON]" дійсно належить [PERSON], а саме 1/2 частина квартири. 14.08.2014 року винесено рішення про задоволення заявлених вимог в повному обсязі, яке набрало законної сили 26.08.2014 року 22 вересня 2014 року вони звернулися до Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області для видачі Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень для реєстрації права власності [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожного на квартиру [ADDRESS]. В ході державної реєстрації виявили обтяження (заборона на нерухоме майно) невідомої нам особи - [PERSON]. В дужках зазначено власник. Заборона була накладена на підставі Постанови, виданої 07.05.2004 року ВДВС Автозаводського РУЮ, 20.05.2004 року Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №7122735. В реєстраційній службі порадили звернутися до Автозаводського відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції для зняття заборони. Згідно постанови про накладення заборони, заборона накладена на все нерухоме майно боржника [PERSON], до якого вони не мають жодного відношення. Боржник не є та ніколи не був власником цієї квартири. Документи про підтвердження права власності надаються. Це прізвище вони чують вперше, ніякого відношення до квартири [ADDRESS] сторони не мають. Квартира [ADDRESS], на яку було накладено заборону, належить [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 06.11.2002 року за№18534/1. 29.09.2014 року вони звернулися до Начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції з заявою розібратися з цього питання та зняти заборону з квартири [ADDRESS], належної на праві власності [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному. Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved