Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунальної установи "[PERSON] районного центу фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти" [PERSON] районної ради Миколаївської області, [PERSON] районної ради миколаївської області про визнання дій неправомірними та скасування наказу, виплату заробітної плати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що наказом № 2-к від 31.12.2013 року він був призначений на посаду інженера-електрика господарської групи КП "[PERSON] районного центу фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти" [PERSON] районної ради Миколаївської області. Наказом № 04-о від 03.03.2015 року на підставі ч. 3 ст. 32 КЗпП його було попереджено про встановлення неповного робочого дня з 04.05.2015 року, з даним наказом він був ознайомлений під підпис. Наказом № 32-к від 30.04.2016 року йому було встановлено режим робочого часу 4 години на день з оплатою праці у розмірі 0,5 посадового окладу з 04.05.2016 року. З даним наказом його ознайомлено не було. Вважає, що наказ про встановлення йому неповного робочого часу підлягає скасуванню, оскільки ніяких змін в організації роботи установи не відбувалося, з наказом він не був ознайомлений. Під час судового засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги, суду пояснили, що переведення позивача на неповний робочий день відбулося з порушенням норм законів про працю, змін у організації роботи не відбулося. З даним наказом позивач не погодився та звернувся до [PERSON] РДА та Управління Держпраці із заявою про вирішення конфлікту, проте наказ відповідачем скасовано не було. В зв'язку з чим, просили суд визнати наказ № 32-к від 30.04.2016 року незаконним та скасувати його та стягнути з відповідача 4520 грн. недоотриману заробітну плату. Представники відповідача КП "[PERSON] районного центу фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти" [PERSON] районної ради Миколаївської області вважали, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, при встановлені позивачу неповного робочого часу роботодавець діяв в межах своїх повноважень, з наказом про встановлення неповного робочого позивач не був ознайомлений, проте був попереджений за два місяці про зміну істотних умов праці, а той факт, що позивач продовжував працювати після переведення на неповний робочий день свідчить про те що він з цим наказом погодився. Згідно з розрахунком бухгалтерії відповідача недоотримана заробітна плата становить 4384,54 грн. Представник відповідача [PERSON] районної ради Миколаївської області у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій заперечив проти позову та просив суд про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд встановив. Наказом № 2-к від 31.12.2013 року [PERSON] було призначено на посаду інженера-електрика господарської групи КУ "[PERSON] районний центр фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти" [PERSON] районної ради Миколаївської області. Відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 р. № 1577, яким визначено, що мережу методичних кабінетів в галузі освіти має бути оптимізовано, а видатки на їх утримання скорочено, на виконання Доручення КМУ від 14.01.2015 р. № 913/0/1-15 "Про вжиття заходів щодо скорочення на 3 відсотки чисельності працівників бюджетних установ", Постанови КМУ від 01.03.2014 р. № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету (із змінами), з метою оптимізації структури відповідачем було прийнято рішення щодо оптимізації структури Комунальної установи відповідача у відповідності з чинним законодавством. Наказом № 04-о від 03.03.2015 року у зв'язку з зменшенням фінансування заробітного фонду, з метою підвищення ефективності і оптимізації управління комунальною установою [PERSON] було попереджено про встановлення неповного робочого дня з 04.05.2015 року, а саме 4 години на день, з оплатою 0,5 посадового окладу. З даним наказом [PERSON] був ознайомлений 03.03.2015 року. Наказом № 32-к від 30.04.2015 року [PERSON] встановлено режим неповного робочого часу (4 години на день) з оплатою праці у розмірі 0,5 посадового окладу з 04.05.2015 року. З даним наказом [PERSON] ознайомлений не був. Наказом № 84-к від 18.11.2015 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни (ст. 103 КЗпП). Згідно з ч.3 ст.32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці (п. 31 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів"). Підставою для прийняття наказу про встановлення неповного робочого дня, зокрема позивачу, на твердження відповідача було зменшення обсягу фінансування КУ. Проте, як встановлено під час судового засідання, протягом 2015 року окремим працівникам, зокрема начальнику КУ [PERSON] було встановлено премії, мінімальний розмір яких становив 50% від окладу, що становило 2000-3000 грн. щомісячно. Крім цього, судом встановлено, що функціональні обовязки, обсяг роботи, кількість обслуговуваних об'єктів, організація робочого місця, рівень небезпечності праці та відповідальність за наслідки змінені не були. Таким чином, суд приходить до висновку, що істотних змін у фінансування, режиму роботи КУ у 2015 році не відбулося, отже необхідності у встановлені неповного робочого дня позивачу не було. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" встановлено, що виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації разом з роботодавцем вирішує питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо. 16.09.2015 року голова профкому надіслав звернення до директора КУ в якому зазначив допущені порушення при переведені [PERSON] на неповний робочий день з вимогою про їх усунення. Проте, дана вимога відповідачем також була залишена без задоволення. Таким чином твердження відповідача, що продовжуючи працювати позивач погодився зі зміною оплати праці не може бути прийнята судом, оскільки позивачем вживалися заходи щодо скасування наказу від 30.04.2015 року у позасудовому порядку. Що стосується твердження відповідача, стосовно пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП). Як встановлено під час судового засідання після переведення на неповний робочий день позивач звертався для вирішення спору у позасудовому порядку з відповідними заявами до профспілки та засновника комунального підприємства - [PERSON] районної ради, за даним фактом було проведено досудове розслідування. Постанову про закриття кримінального провадження позивач отримав лише 26.08.2016 року. 05 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в порядку КАС України. Ухвалою суді від 19 грудня 2016 року , яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду Миколаївської області від 28.02.2017 року провадження у справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України. З зазначеним позовом позивач звернувся до суду 15.03.2017 року, отже суд вважає, що тримісячний строк для звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 30.04.2015 року № 32-к підлягають задоволенню, з відповідача також слід стягнути на користь позивача 4384,54 грн. різниці окладу між ставкою та 0,5 ставки інженера по енергетиці відповідно до розрахунку відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: partial