Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що була прийнята в члени спілки селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області. В 1995 році селянською спілкою "Жванчик" їй було видано направлено на навчання. 12 червня 1998 року закінчила Хотинський сільськогосподарський технікум ім.Хотинського повстання 1919 року, здобула освіту за спеціальністю бухгалтерський облік та аудит. Оскільки началась на зачній формі, то одночасно працювала у вказаній спілці селян обліковцем на фермі і продовжувала там працювати після закінчення навчання. У 1999 році її призначили на роботу в бухгалтерію. Тобто на час виходу Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" був членом спілки селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області, однак право на земельну частку (пай) не отримала. А тому звертається до суду. Позивачка [PERSON] до судового засідання подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача - Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, у визначений судом строк направив до суду відзиу на позов при вирішенні спору покладаються на розсуд суду, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. Представник третьої особи - Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище Бажура) була прийнята в члени спілки селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується архівним витягом з протоколу засідання правління спілки селян "Жванчик" від 25 березня 1999 року №3. Також встанволено, що в 1995 році селянською спілкою "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області позивачка було видано направлення на навчання. Так, 12 червня 1998 року [PERSON] закінчила Хотинський сільськогосподарський технікум ім..Хотинського повстання 1919 року, здобула освіту за спеціальністю "бухгалтерський облік і аудит". Встанволено, що позивачка навчалась на заочній формі навчання та одночасно працювала в спілці селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області обліковцем на фермі, що підтверджується довідкою виданою правлінням спілки селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області. Після закінчення навчання позивачка продовжувала працювати у вказаній спілці та в 1999 році її призначили на роботу в бухгалтерію, де вона пропрацювала до 2002 року. Так, на час виходу Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" [PERSON] була членом спілки селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області, однак право на земельну частку (пай) не оформила, оскільки помилково не була включена в списки громадян - членів КСП. Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №000368 видано спілці селян с.Великий Жванчик, Дунаєвецького району Хмельницької області 10 жовтня 1995 року, відповідно до рішення Великожванчицької сільської ради народах депутатів від 10 червня 1995 року IV сесії 22 скликання. Згідно із п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до положень п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, законодавством передбачено дві умови, що дають право на земельну частку (пай): це перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства та включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто, згідно Указу Президента на час виходу Указу Президента позивачка була членом спілки селян та мала право на отримання земельної частки (паю), але помилково не була включена в списки громадян - членів КСП, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та не отримала сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). На підставі Закону України "Про порядок виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року №899-ІV одним із документів, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду. Потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить [PERSON] права на земельну частку (пай), яка належить їй на законних підставах, хоча остання і не отримала відповідного сертифікату, і тим самим порушить зазначені вище положення Першого протоколу, що у правовій державі, якою згідно ст. 1 Конституції України являється Україна, є неприпустимим. А тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай). Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує підстави виникнення спору і те, що позивачка не просить стягнути судові витрати з відповідача, та у відповідності до положень ч.9 ст. 141 ЦПК України покладає їх на позивача.

Outcome: approved