Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ "Альфа Банк", ТОВ "Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" про визнання правочину недійсним. У судове засідання [PERSON] не зявилась, проте звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду справи та просила задовольнити позов у повному обсязі. Представники відповідачів у судове засідання повторно не зявились та не повідомили суд про причини неявки, хоча були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду. За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі зібраних у справі доказів, з врахуванням особливостей цивільного процесу, передбачених ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись з позовоною заявою, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд установив, що 30.07.2008 року між ПАТ "Альфа-банк" та позивачкою було укладено кредитний договір №500150811, за умовами якого позивачка отримала споживчий кредит на суму 3995,00 долларів США для проведення ремонту у житловому будинку в Тисмениці для ліквідації наслідків липневої повені 2008 року. Згідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції 2006 року, чинній на момент укладення спірного договору) перед укладенням договору Відповідач був зобов'язаний повідомити Позивача у письмовій формі про всі істотні кредитні умови, серед іншого, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договору про надання кредиту (витрати на страхування тощо), а також про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, про переваги і недоліки пропонованих схем кредитування. Таких повідомлень від Відповідача зроблено не було. Зокрема, Відповідач вказав на загальну суму кредиту 4520 доларів США, процентну ставку 23,5% та одноразову комісію 13%, проте не вказав сукупної вартості кредиту, включаючи стягнуту з Позивача суму на страхування кредитного ризику неповернення коштів. В договорі та інших документах, наданих суду, відсутні дані про споживчу мету виданого кредиту та переваги і недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно п.2.ч.4.ст.11 ЗУ«Про захист прав споживачів», у договорі споживчого кредиту зазначається детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Такого розрахунку Позивачу надано не було. Листами від 07.09.2011р. і 15.09.2011р. позивач звертається до відповідача із проханням припинити погрози і залякування, припинити вимагати сплати неіснуючого та надуманого банком боргу, надати детальну розшифровку про рух кредитних коштів, сплату комісії із страхування та інших платежів за договором. Через відсутність детального розпису загальної вартості кредиту Позивачуі не зрозуміло послідовності дій Відповідача по вимогах зі стягнення простроченого тіла (основної заборгованості) кредиту. Таким чином, ненадання інформації споживачеві про умови отримання кредиту є порушенням законних прав позивача, що суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно до ст. 203 ЦК України, вчинений правочин не може суперечити актам цивільного законодавства. Недодержання цієї вимоги є підставою для недійсності правочину згідно ст. 215 ЦКУ. Виходячи із вимог ст. 229 і 230 ЦКУ правочин вчинений під впливом помилки чи обману може бути визнаний судом недійсним, оскільки він стосується істотних обставин договору: загальної вартості кредиту, істотних умов тощо. Таким чином оспорюваний кредитний договір є недійсним через його суперечність актам цивільного законодавства та введення в оману Позивача у зв'язку із позбавленням Позивача вільного волевиявлення і вільного вибору, у т.ч. умов страхування кредиту. Тому, позбавлення вільного волевиявлення стосовно страховика є порушенням норм чинного законодавства та ввело в оману Позивача стосовно вільного розпорядження частиною кредитних коштів у споживчих цілях. Суд встановив, що загальна сума заборгованості перед Відповідачем після визнання кредитного договору недійсним становитиме 1474,10 доларів США. 30 липня 2008 року Позивач отримала суму кредиту 3995 доларів США, які по обмінному валютному курсу 4,5013 грн. за долар на 30.07.2008 становило 17982,70 грн., що підтверджується квитанцією Відповідача .Таким чином, станом на 24.03.2011 сума сплаченої заборгованості по кредиту становить 2530 доларів США. Виходячи із вимог Відповідача по договору (графіку платежів) залишок непогашеної частини кредиту (тіло та проценти) становить 3177,50 доларів США. Однак виходячи із умов недійсності кредитних правовідносин із Відповідачем та вимог ч.1.ст.216 ЦКУ, за якою до правовідносин по недійсному правочину застосовується двостороння реституція, слід врахувати сплату 2530 доларів США у сплату основної заборгованості по кредиту. Тому, залишок тіла кредиту, який підлягає поверненню Відповідачу, становить 1474,10 доларів США, що є різницею 4004,10 доларів США, отриманих у розпорядження Позивача 30.07.2008р. на картковому рахунку та 2530 доларів США, сплачених Позивачем. Виходячи із вимог ст. 236 ЦКУ, за якою правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, до суми заборгованості застосовується обмінний валютний курс, по якому Відповідач облікував видачу кредиту, тобто 450,13 грн. за 100 доларів США. Виходячи із такого розрахунку сума боргу до повернення Відповідачу становить 6635,36 грн. 3.Недійсним слід вважати пункт ІЗ е) загальних умов кредитування фізичних осіб (ЗУКФО) кредитного договору, яке застосували до Позивача для нарахування штрафних санкцій в сумі 69 123,46 грн. «За повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісії за управління кредитом понад 210 днів, крім штрафів передбачених пунктом ІЗв), 13г),ІЗд), сплатити на користь банку пеню, яка розраховується шляхом збільшення розміру штрафу за прострочення понад 150 днів на 5% за кожний наступний повний місяць прострочення понад 210 днів». Відповідно до ч.2.ст.550 ЦК України, проценти на неустойку не нараховуються. Враховуючи вимоги законодавства пункт ІЗе) ЗУКФО застосований до розрахунку прострочення заборгованості Позивача неправомірно. Тому, п.ІЗе) слід визнати недійсним. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2013р. суд дійшов висновку про те, що пеня та штраф є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.04.2012р. суд погодився з висновком апеляційного суду щодо перевищення суми пені над сумою боргу, оскільки вважав, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому одночасне стягнення пені і штрафу призведе до притягнення відповідача до подвійної цивільно-правової відповідальності. Аналогічна ситуація стосується і накладення на Позивача одночасно трьох видів штрафних санкцій за одне і те саме триваюче правопорушення. В результаті Позивач зобов'язаний нести подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання. Таким чином, будь-які нарахування Відповідачем пені та штрафів передбачених договором та ЗУКФО, крім п.ІЗ в) ЗУКФО, вчинені неправомірно та з порушенням норм чинного цивільного законодавства України. 18.12.2012р. між Відповідачем та третьою особою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 2012-1-2/1 про передачу прав вимоги за споживчим кредитом Позивача. Перехід права власності на право вимоги згідно п.2.3. цього договору відбувається з моменту оплати ціни прав вимоги та шляхом підписання між сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників. Ані в Позивача, ані у матеріалах судової справи відсутні будь-які докази переходу права власності на право вимоги від Відповідача до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Ця ситуація підкріплюється і тим, що ані ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ані співвідповідач, який міг набути таке право вимоги в подальшому, не повідомили Позивача протягом 10 робочих днів про здійснену переуступку, не надали розшифровки спірних нарахувань боргів Позивача, не подали до суду заяв про заміну сторони у зобов'язанні протягом 20 робочих днів (співвідповідач зробив таку дію тільки 27 травня 2013р.). Таким чином, оскільки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не довів суду законності переходу права власності на право вимоги боргу по кредиту. Таким чином, як ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», так і ТОВ «КУА «Прімоколект- Капітал» не є правонаступниками відповідача, і суд не має розглядати будь-кого з них як особу кредитодавця, вирішуючи питання про правові наслідки недійсності кредитного договору згідно ч.1.ст.1057-1 ЦКУ. Враховуючи викладене вище та згідно ст.ст. 203,215,216,229,230,236,550,1057-1 ЦК України, ст.11,18,ч.3.ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів»,ст. ст. 208,209,212-215,218,224-233 ЦПК України, суд

Outcome: approved