Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Спочатку Публічне Акціонерне Товариство "Акцент-Банк (далі ПАТ „Акцент-Банк) звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що відповідач [PERSON] на підставі заяви № б/н від 15 серпня 2008 року отримала від ЗАТ "Акцент-Банк", правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк" в кредит кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту в сумі 3\~000, 00 грн. зі сплатою відсотків\~ за\~користування \~кредитом\~у \~розмірі\~ 24,00\~% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором. \~ Попри взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач [PERSON] не виконує, у звязку з чим у неї склалась заборгованість за кредитом. Станом на 30 червня 2015 року заборгованість [PERSON] перед Банком становить 25\~134 грн. 58 коп., яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом 6\~470,08 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 13\~885,82 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 3\~105,60 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 1\~173,08 грн. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] протиправно, в супереч умов надання споживчого кредиту, не повертає позивачу кредит, представник позивача спочатку просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Згодом позивач уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2008 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 07 липня 2011 року по 07 квітня 2014 року в сумі 4\~896,35 грн.74 коп. (а.с. 61-63). Відповідач [PERSON] проти позову заперечила та 05 жовтня 2015 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ "Акцент-Банк" про захист прав споживачів, в якому зазначила, що вона не укладала кредитний договір № б/н від 15 серпня 2008 року та жодних коштів від ПАТ "Акцент-Банк" не отримувала. Враховуючи наведені обставини просила суд визнати недійним договір № б/н від 15 серпня 2008 року укладений між нею та ПАТ "Акцент-Банк". Представник ПАТ "Акцент-Банк" позовні вимоги за зустрічним позовом не визнала, та просила відмовити в задоволенні зустрічного позову, у зв'язку з пропуском [PERSON] строків позовної давності. Крім того зазначила, що доводи [PERSON] про те, що вона не отримувала кредит є необґрунтованими, оскільки з виписки по рахунку вбачається, що відповідач отримала кошти та здійснювала погашення заборгованості по кредиту. В судовому представник ПАТ «Акцент-Банк» [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити ПАТ "Акцент-Банк" в задоволенні позову, на позовних вимогах за зустрічним позовом наполягав та просив суд його задовольнити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] оспорював факт укладання [PERSON] спірного кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, тому просив суд витребувати в ПАТ "Акцент-Банк" оригінал договору № б/н від 15 серпня 2008 року для огляду в судовому засіданні. Матеріалами справи містять ксерокопію договору від 15 серпня 2008 року між ЗАТ "Акцент-Банк" правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк" та [PERSON] про надання споживчого кредиту №\~\~б/н, згідно якого позивач надав відповідачу в кредит кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту в сумі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків\~за\~користування \~кредитом\~у \~розмірі\~ 24,00\~% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-10,82). Ухвалою суду від 16 червня 2016 року було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано ПАТ "Акцент-Банк" оригінал кредитного договору № б/н від 15 серпня 2008 року (а.с.116). Відповідно до вимог частин 2,3,4\~статті 10 ЦПК України\~сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Проте, згідно відповідей, ПАТ "Акцент-Банк" надати оригінал спірного кредитного договору не є можливим, оскільки зазначений документ в архіві ПАТ "Акцент-Банк" відсутній (а.с.128-130). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобовязана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ і\~ заперечень.\~ Таким чином, суд приходить висновку, що ПАТ "Акцент-Банк"\~ розпорядилося своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, та приймаючи до уваги те, що відповідач оспорює факт укладання спірного кредитного договору та отримання кредитних коштів, а Банк не надав доказів щодо укладання спірного договору, суд приходить висновку, що в задоволенні вимог ПАТ "Акцент-Банк" необхідно відмовити. Щодо вимог [PERSON] про визнання недійсним договору № б/н від 15 серпня 2008 року укладеного між нею та ПАТ "Акцент-Банк" суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст. 203 ЦК України передбачено 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведені обставини, суд позбавлений можливості захистити права [PERSON] шляхом визнання кредитного договору від 15 серпня 2008 року №\~\~б/н про надання споживчого кредиту, оскільки сторони не надали суду спірний договір, а інших вимог позовна заява [PERSON] не містить. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті\~ 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, однак якщо суд установить, що останній є необгрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав. Враховуючи наведені обставини, суд вважає за можливим відмовити представнику ПАТ "Акцент-Банк" щодо застосування строку позовної давності до вимог [PERSON], оскільки суд приходить до висновку про необхідність відмовити їй в позові. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed