Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, треті особи - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області, орган опіки та піклування виконкому Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області, служба у справах дітей та сім'ї Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області , в якому просить визначити місце постійного проживання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], з ним - його батьком. Позивач посилається на те, що 10.11.2012 між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 108. Від шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. [PERSON] забрала дитину та вивезла її у невідомому напрямку. Через порушення його конституційних батьківських прав він змушений був звертатись до органів міліції для вжиття заходів по розшуку його дитини. Відповідач є громадянкою Росії, а тому перебування його сина- громадянина України з нею порушить низку його прав, як батька дитини. Вони з відповідачем мають рівні права, щодо виховання їх спільного сина. Він може дати дитині усе - як фізичний, духовний розвиток, так і повністю забезпечити фінансово, чого, нажаль, не може зробити відповідач. З цих підстав вважає, що дитині буде краще проживати з ним - з батьком. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування виконкому Козятинської міської ради Вінницької області, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з нею - з його матір'ю. Позивач [PERSON] посилається на те, що 10.11.2012 між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 108. Від шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося. Вона проживала у будинку матері [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Вона усіма силами намагалася зберегти сім'ю, але і народження дитини не допомогло це зробити. Матір чоловіка постійно втручалася в їх сімейне життя. Права голосу вона взагалі не мала. Чоловік по справі вже не перший рік працює інженером у вагонному депо ст. Київ-Пасажирський. Всі робочі дні він був відсутній. Так сталося, що він неділями перестав приїздити до неї та сина, проживаючи в гуртожитку у м. Вишневе Київської області, згідно реєстрації місця свого проживання за відміткою у його паспорті. З приводу цього в них почали виникати сварки. Матеріальну допомогу для сім'ї він перестав надавати. Не згадував про неї, перестав цікавитися життям сина. Їй допомагали грошима її батьки, які проживають у м. Подольськ Московської області Російської Федерації. Як до неї, так і до дитини чоловік втратив почуття поваги та взаєморозуміння. Вона вже не вперше переконалася, що збереження сім'ї стало неможливим, оскільки це почало суперечити її інтересам, як матері дитини та жінки. Шлюбні відносини між ними припинилися. З приводу чого, 15.09.2015 вона звернулася до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з трьома позовами до [PERSON]: про розірвання шлюбу (№ 133/2580/15-ц), про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку (№ 133/2584/15-ц) та про стягнення аліментів на утримання дитини (№ 133/2585/15-ц). Позови були задоволені. З дня подання позовів вона була змушена зібрати свої речі з будинку матері чоловіка, забрати дитину і разом зі своїми батьками, які приїхали погостювати до них в Україну, покинувши чоловіка та батька дитини, переїхати жити до родичів у Одеську область. Чоловік погрожував їй відібрати у неї дитину. Відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, хоча працює та має стабільний заробіток. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали, підтвердили зазначені вище обставини, просять позов задовольнити, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали, просять в задоволенні їх відмовити, та визначити місце проживання дитини з батьком. Позивач [PERSON] зазначив , що з моменту від'їзду [PERSON], він не бачився ні з нею, ні зі своїм сином, на телефонні дзвінки вона не відповідає, у соціальних мережах з нею, також, поспілкуватися не має можливості. Згідно рішення Козятинського міськрайонного суду від 30.12.2015, він сплачує аліменти [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно.На даний час йому невідомо про місце знаходження сина, дозвілу на вивоз дитини за межі України він нікому не надавав. Він звертався з заявами до правоохоронних органів за допомогою про встановлення місця знаходження дитини, але на даний час позитивної відповіді він не отримав. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом- [PERSON]. позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просить відмовити в задоволенні позову, позовні вимоги заявлені в зустрічному позові підтримав, просить визначити місце проживання дитини з матір'ю. В судовому засіданні він підтвердив вищенаведені обставини, зазначені у зустричному позові. Крім того, під час слухання справи [PERSON] повідомляв різні місця проживання його доверительки: це Одеська область, м. Київ і останнє місця поживання [PERSON] та її сина - м. Подільськ Московської області, РФ. Представники третіх осіб- органу опіки та піклування виконкому Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області, служби у справах дітей та сім'ї Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з»явились, хоча належним чином були повідомлені про день та час слухання, але до суду надіслали заяви про слухання справи у їх відсутності. Представник органу опіки та піклування Козятинської міської ради Вінницької області Шеремета О.С. пояснила в судовому засіданні, що під час обстеження приміщення , де зареєстрована [PERSON] виявлено, що вона та дитина там не проживають, зі слів поліції [PERSON] разом з дитиною перебуває у своїх батьків на території Російської Федерації [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] з дитинства. [PERSON] працював і працює у м. Києві, гарно забезпечував свою сім'ю, його дружина [PERSON] не працювала, знаходилась у декретній відпустці. [PERSON] разом з дружиною та дитиною деякий час проживали разом зі своєю мамою в [ADDRESS] потім вони проживали у найманій квартирі . Після роботи [PERSON] приїзджав до дружини та дитини. Десь два роки назад його дружина разом з дитиною зникли, що сталося з ними він не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона рідна сестра [PERSON]. [PERSON] працював в м. Києві і майже щодня приїздив додому. Він займався вихованням дитини, грався та гуляв з дитиною. Сам варив їсти, займався консервацією . З матеріального боку дуже гарно забезпечував свою сім'ю. [PERSON] пропала десь 2 роки тому, чому це сталося , вона не знає. Приїхали її батьки з Росії, все було добре, вони поспілкувалися і [PERSON] пішов ночувати до матері, а зранку він прийшов додому, то ні дитини, ні дружини дома він не застав. Він їздив в м. Подольськ шукати [PERSON] та сина, але не знайшов. Відносини між ними були добрі, розлучатися вони не збиралися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мати [PERSON] . [PERSON] з дружиною та сином [PERSON] якийсь час жили з нею, а потім пішли на квартиру, яку найняли для проживання. Її діти дуже добре виховані, піклуються про сім'ю. Коли [PERSON] народила, то її син [PERSON] три дні не відходив від дружини та дитини. Син забезпечував сім»ю матеріально. Син працював і працює в м. Києві в ВЧ-1, але кожного дня їздив додому до дружини та сина. Після того, як зникла [PERSON] з дитиною, 1 травня 2016 року вона з сином їздила в м. Подольськ, але батьки [PERSON] не дали їм поспілкуватися ні з нею, ні з дитиною, але повідомили їм , що вони не знають їх місцезнаходження . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка [PERSON]. [PERSON] знає з народження, він вихований та чуйний хлопець. Алкоголем не зловживає. Сім'ю забезпечував, за сином доглядав, гуляв з ним , голосу ніколи не підвищував. З дружиною були добрі стосунки. З м. Києва приїздив щодня. Про [PERSON] нічого поганого сказати не може. Заслухавши [PERSON], представників сторін, представника третьої особи- [PERSON] свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що первинний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, треті особи - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області, орган опіки та піклування виконкому Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області, служба у справах дітей та сім'ї Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області - задовольнити. А в позові [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування виконкому Козятинської міської ради Вінницької області- відмовити. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу [INFO] року народився син [PERSON]. Зі слів представника [PERSON]- [PERSON] вбачається, що [PERSON] разом з дитиною перебуває у своїх батьків на території Російської Федерації [ADDRESS] Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Козятинської міської ради Вінницької області від 14.08.2017 №19 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO], комісія з питань захисту прав дитини не може дати висновок про доцільність проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з одним з батьків, оскільки не має можливості дослідити усі обставини даної справи. Одночасно , комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області, схиляється до того , що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна , крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.( а.с. 19-21). За правилами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дата ратифікації 27.02.1991, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За принципом п. 6 Декларації , про права дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Проте не можна тлумачити ці норми таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Козятинської міської ради Вінницької області від 14.08.2017 №19 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], будинок за місцем проживання [PERSON][INFO] перебуває у стадії ремонту, однак, у ньому створено усі умови для гармонійного та всебічного розвитку дитини. У будинку чисто, затишно, будинок одноповерховий, має три ізольовані кімнати, ванна, туалет, опалення пічне, є водовідведення, в усіх кімнатах меблі, забезпечено побутовою технікою ( а.с. 19-21). На підставі договору дарування, посвідченого 26.10.2015 приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу, Барською І.О., за реєстром № 1718, половина зазначеного жилого будинку належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.7) . [PERSON] працює інженером у Вагонній дільниці станції Київ - пасажирський, зареєстрований у [ADDRESS] у гуртожитку, але проживає у [ADDRESS] половина якого на праві приватної власності належить йому, що знайшло своє підтвердження як правовстановлючими документами так і показами всіх свідків, допитаних в судовому засіданні. [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], однак, за адресою реєстрації в Україні вона не проживає. Представник [PERSON] -[PERSON] не наддав жодних доказів про її місцезнаходження та місцезнаходження дитини. Під час розгляду справи, допиту свідків, вивчення письмових доказів по справі, суд мав змогу переконатися на підставі фактичних обставин та наявних у справі належних та допустимих доказів, що [PERSON] є законослухняним громадянином, який не має шкідливих звичок, не перебуває на обліку в лікарів нарколога чи психіатра, має достатній стабільний дохід для повноцінного матеріального забезпечення свого малолітнього сина [PERSON]. [PERSON] має у своїй власності частину будинку, де створені всі належні умови для проживання малолітнього сина, він проживає разом із матір'ю, яка згодна надавати всебічну допомогу у догляді та вихованні малолітнього [PERSON] [PERSON] має можливість забезпечити сину належні умови проживання, повною мірою займатися його вихованням, розвитком його особистості в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь - які докази щодо нинішніх умов проживання [PERSON] Більше того, за півторарічний розгляд справи так і не вдалося остаточно встановити, де на даний час проживає [PERSON] та чи малолітній [PERSON] проживає з нею? Єдиним джерелом інформації з цього приводу є твердження представника відповідача за первісним позовом [PERSON], який на останніх засіданнях вказує, що вони проживають в м. Подольськ Російської Федерації. З матеріалів справи вбачається, що жодним чином не підтверджено ні місце перебування [PERSON], ні її стан здоров'я, ні її матеріальне становище (чи вона працює, за які кошти проживає та утримує малолітнього [PERSON]). Представником відповідача не надано жодних доказів, що [PERSON] створено належні умови для нормального розвитку малолітнього [PERSON] На підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30.12.2015 з заробітної плати [PERSON] здійснюється відрахування на користю [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку та виданого на його виконання виконавчого листа 13/2585/ 15-ц від 11.03.2016р. Факт здійснення таких відрахувань підтверджується оглянутими в судовому засіданні довідками № 283, 284 від 09.08.2017р., листом ВЧ - 1 ст. Київ - пас. № 2546 від 24.11.2016р. Однак, алімента , які сплачує [PERSON] на утримання дитини , не доходять до адресата , а повертаються до бухгалтерії підприємства, на якому працює [PERSON] Даний факт підтверджується довідкою віробничого підрозділу вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський від 24.11.2016 (а.с. 142). Крім того, [PERSON] разом із матір'ю намагаючись побачити сина та вирішити мирним шляхом питання щодо місця проживання сина, в травні 2016 року їздив в м. Подольськ РФ та намагався побачитися з [PERSON] та сином, що в тому числі і не заперечується представником відповідача (а.с. 103). Однак, батьки [PERSON] категорично відмовилися повідомити, де [PERSON] та малолітній [PERSON] Також, [PERSON], розглядаючи можливість незаконного вивезення [PERSON] малолітнього [PERSON] на територію РФ ініціював звернення до Міністерства юстиції України щодо сприяння в поверненні сина на територію України. Та в подальшому погодився на проведення процедури медіації. Однак, уповноваженні органи РФ так і не отримали відповідного погодження з боку [PERSON], що унеможливило проведення такої процедури (а.с. 145-149). Також [PERSON] з метою розшуку свого сина звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою, на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР (а.с. 141). Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 9 - 1580/0/4 - 17 від 17.08.2017, при розгляді справ про визначення місця проживання дитини, повинні враховуватися лише найкращі інтереси дитини, а батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Дана позиція викладене в рішенні Європейського суду з прав людини від 01 липня 2017 року у справі "М. С. проти України". А відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення ЄСПЛ є джерелом права України. У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначено, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У ст. 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім'ї: що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство. Сімейне законодавство також; пронизане нормами, що імплементують вказані принципи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СКУ) мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-111 визначає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до фактичних обставин вказаного спору в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти того, що батько є матеріально забезпеченим, має власне житло та можливість забезпечити виховання дитини [PERSON], не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, характеризується позитивно та не веде аморального способу життя. При цьому, взагалі відсутні в матеріалах справи будь - які належні та допустимі докази щодо психічного стану [PERSON] , щодо її матеріального забезпечення; умов проживання, наявності житла та можливості забезпечити належне виховання малолітнього [PERSON] Той факт, що [PERSON] можливо вивезла малолітнього [PERSON] на територію РФ свідчить лише про її протиправність дій, адже [PERSON] не надавав дозволу у встановленому порядку на право перетину дитиною кордону України. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. В зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування виконкому Козятинської міської ради Вінницької області - відмовити.

Outcome: approved